Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання в рівних частках (по 1/4 частці) право власності на нерухоме майно, що складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 92,7 кв.м., у тому числі житлової площі 36,2 кв.м., та господарських будівель і споруд: літньої кухні літ. Б,б,б1, сараю - літ. В, навісу літ. в, гаражу літ. Е, погреба - літ. Ж, сараю - літ. К, навісу літ. М, огорожі №1,2, й розташоване за адресою: вул. Миколи Гнедича, 22, смт Котельва Полтавської області. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що спірне домоволодіння станом на 01.07.1990 року відносилося до суспільної групи господарств колгоспний двір, голова двору: [PERSON], членами двору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачі звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно щодо оформлення права власності в рівних частках (по 1/4 частці) на житловий будинок, що належить їм як членам колгоспного двору, проте їм відмовили у державній реєстрації права власності. Учасники справи у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 53 - 57, 62 - 65). Позивачі подали до суду письмову заяву, в якій просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 48, 49). Відповідач Котелевська селищна рада Полтавської області 17.12.2018 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 47). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки Виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області від 07.11.2018 року №5840, домоволодіння в смт Котельва Полтавської області, вул. Миколи Гнедича, 22, (стара адреса вул. Белінського, 22; вул. вул. Белінського, 18), згідно погосподарського обліку Котелевської селищної ради Полтавської області, станом на 01.07.1990 року відносилося до колгоспного двору. Членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року є голова двору [PERSON], [INFO], члени колгоспного двору: дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с. 20). Згідно довідки Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №11395 від 31.10.2018 року, реєстрація права власності на житловий будинок станом на 31.12.2012 року за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Миколи Гнедича, 22, не проводилася (а.с. 23). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області від 08.11.2018 року за №593, земельна ділянка площею 0,49 га надана в користування [PERSON] для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства, знаходиться за адресою: смт Котельва Полтавської області, вул. Миколи Гнедича 22, (стара адреса вул. Белінського, 22; вул. вул. Белінського, 18) (а.с. 22). Позивачі не мають можливості зареєструвати право власності на житловий будинок, оскільки державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] відмовив у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що підтверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №43946280 від 09.11.2018 року (а.с. 19). Згідно з ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Згідно з Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», обовязковою умовою створення обєкта містобудування як обєкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого обєкта в експлуатацію. Пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких обєктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №22 вул. Миколи Гнедича селище Котельва, інвентаризаційна справа №4818, виготовленого станом на 29.10.2018 року, зазначено рік побудови житлового будинку та господарських будівель 1986 року та 1990 року (а.с. 24-28). Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved