Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначила, що 26.09.1991 року на підставі ордеру Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя № 3700, виданого наймачу [PERSON] , сім`я наймача у складі 4 осіб, дружина - [PERSON] , син дружини - [PERSON] та дочка - [PERSON] вселилася до квартири за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2015 року розірвано шлюб між [PERSON] до [PERSON] . В мотивувальній частині рішення зазначено, що судом встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично припинені з березня 2008 року через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на спільне життя та сімейні відносини, втрату почуття любові, довіри та взаємоповаги. На момент подачі позову до суду ніяких відносин не підтримують, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Таким чином, 06.04.2015 року [PERSON] перестала бути членом сім`ї [PERSON] , який є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] і за вказаною адресою з березня 2014 року фактично не проживає. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , знявши її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29.07.2015 року апеляційна скарга [PERSON] на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року задоволена частково: рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, відмови у вселенні та усуненні перешкод в користуванні цією квартирою - скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку; зустрічний позов [PERSON] задоволено частково - усунуто перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] в цю квартиру; в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року залишено без змін. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] з червня 2014 року у квартирі [ADDRESS] не проживає через зміну [PERSON] серцевини замку вхідних дверей, а тому суд вселив [PERSON] до квартири. Однак, станом на день звернення Позивача з цим позовом до суду [PERSON] до квартири так і не вселилась, у добровільному порядку до наймача квартири з приводу її вселення не зверталась, виконавче провадження з примусового виконання рішення суду щодо її вселення не відкривалось. Відповідач у справі добровільно виїхала з квартири та повертатись наміру не виражає. Таким чином на сьогоднішній день Відповідач не мешкає у помешканні квартири [ADDRESS] вже понад 4 роки, а тому втратила право користування цим житловим приміщенням. Відповідач має у власності інше житло, а саме квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 140985973, та з 2014 року фактично мешкає у квартирі своєї матері за адресою: [ADDRESS] , тобто має право користування іншим житловим приміщенням. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина і єдиним його спадкоємцем за законом є його дочка [PERSON] , яка є Позивачем у справі. [PERSON] та її малолітні діти - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані та фактично проживають у квартирі [ADDRESS] , а тому користуються такими самими права як і наймач, у зв`язку з чим мають право вимагати визнання відсутньою понад 6 місяців без поважних причин Відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути понесені судові витрати. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. 18.03.2019 [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі. 21.01.2020 року ухвалою суду у прийнятті зустрічного позову [PERSON] було відмовлено. Позивачка та її представник адвокат Кузьмінов Д.В. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка та її представник адвокат Железняк В.К. в судовому засідання заперечували проти позову, посилаючись, що [PERSON] постійно зареєстрована в квартирі та постійно в ній мешкала з дня вселення на підставі ордеру № 3700 від 26.09.1991 р., виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя. За життя [PERSON] створював для неї неможливі умови проживання в квартирі та створював перешкоди в користуванні квартирою, що підтверджується рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29.07.2015 р. Також зазначили, що в квартирі також зареєстрована дочка [PERSON] - [PERSON] та її діти. Однак, [PERSON] з 1999 р., в квартирі не живе без поважних причин, а її діти ніколи не жили і зараз не живуть в квартирі. [PERSON] не сплачує платежі житловому органу на утримання житлового будинку і прибудинкової території, не сплачує платежі за опалення; квартири, за надані інші комунальні послуги в квартирі. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, між 26.09.1991 року на підставі ордеру Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя № 3700, виданого наймачу [PERSON] , сім`я наймача у складі 4 осіб, дружина - [PERSON] , син дружини - [PERSON] та дочка - [PERSON] вселилася до квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6) Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позовні вимоги задоволено - розірвано шлюб між [PERSON] до [PERSON] , зареєстрований 17.02.1989 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 107. В мотивувальній частині рішення зазначено, що судом встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично припинені з березня 2008 року через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на спільне життя та сімейні відносини, втрату почуття любові, довіри та взаємоповаги. На момент подачі позову до суду ніяких відносин не підтримують, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. (а.с. 9) Таким чином, 06.04.2015 року [PERSON] перестала бути членом сім`ї [PERSON] , який є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] і за вказаною адресою з березня 2014 року фактично не проживає. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Ленінський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою позов [PERSON] задоволено, визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , знявши її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, про вселення в квартиру, про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовлено. (а.с.10 -12) Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 29.07.2015 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року у цій справі в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, відмови у вселенні та усуненні перешкод в користуванні цією квартирою - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково - усунуто перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] в цю квартиру. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: МКП «Основаніє», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2015 року залишено без змін. (а.с. 13-15) Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] з червня 2014 року у квартирі [ADDRESS] не проживає через зміну [PERSON] серцевини замку вхідних дверей, а тому суд вселив [PERSON] до квартири. Однак, до цього часу [PERSON] до квартири так і не вселилась, у добровільному порядку до наймача квартири з приводу її вселення не зверталась, виконавче провадження з примусового виконання рішення суду щодо її вселення не відкривалось. Отже, відповідачка добровільно виїхала з квартири та повертатись наміру не виявила до цього часу. Відповідачка зазначає своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де вона фактично мешкає у матері. Крім того, [PERSON] має у власності інше житло, а саме квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 140985973. (а.с. 28) Таким чином на сьогоднішній день [PERSON] не мешкає у помешканні квартири [ADDRESS] з 2014 року, тобто вже понад 4 роки, що також підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 26.01.2019 року, в якому зазначено, що [PERSON] , яка зареєстрована в квартирі [ADDRESS] фактично в даному приміщенні не мешкає з 2014 року та актом №108 від 16.10.2014 відповідно до якого [PERSON] не проживає у спірній квартирі, всі речі з квартири вивезла. (а.с. 7, 52-53) [INFO] [PERSON] помер. (а.с. 24) Після його смерті відкрилася спадщина і єдиним його спадкоємцем за законом є його дочка [PERSON] , яка є Позивачем у справі. (а.с. 18, 20, 21, 23) [PERSON] та її малолітні діти - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані та фактично проживають у квартирі [ADDRESS] , іншого житла не мають, сплачують всі комунальні послуги, а тому користуються такими самими права як і наймач, у зв`язку з чим мають право вимагати визнання відсутньою [PERSON] понад 6 місяців без поважних причин. (а.с. 26-27) Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням. Обов`язковими умовами для цього є: 1) встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки, та 2) відсутність без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Так, відповідачка не є членом родини позивачки, будь яких дій щодо вселення у вказане житло не вчиняла з 2015 року, впродовж тривалого часу не цікавилася його утриманням, не вчиняла дії, щоб свідчили про її зацікавленість у спірній квартирі, як місці її постійного проживання, не надала будь-яких належних та допустимих доказів її витрат по утриманню житла, та (або) перебування у житловому приміщенні її речей, одягу. Квартира [ADDRESS] є неприватизованою, належить до комунальної власності, право на проживання в ній визначається самим проживанням особи. У разі її відсутності без поважних причин більше, ніж шість місяців, законодавцем визначено, що така особа втрачає право на користування цим житлом. Відповідачка не надала доказів того, що вона не проживає в квартирі з поважних причин, крім того, судом встановлено, що вона проживає в іншому місці та має на праві власності інше житло, а саме квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за нею з 28.02.2014 року, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 140985973. (а.с.28) Таким чином, суд прийшов до висновку, що право відповідачки на житло не порушене, в результаті визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , вона не позбавлена житла, так як має місце проживання, де мешкає з 2014 року та має на праві приватної власності квартиру. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved