Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсною довіреність видану 05 квітня 2013 року [PERSON] та посвідченою приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області [PERSON], на підставі якої остання уповноважила [PERSON] та [PERSON] бути її представником в усіх державних та недержавних установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, у всіх судах, передбачених ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», включаючи стадії апеляційного і касаційного провадження та виконання рішень, перегляду рішення, ухвали, постанови за ново виявленими та винятковими обставинами, вести цивільні, господарські, адміністративні та кримінальні справи на судовому слідстві та суді. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що відповідно до ст.215 ЦК України для того, щоб правочин мав юридичну силу, він повинен відповідати встановленим ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України умовам дійсності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Пунктами 1,2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, регламентовано, що: 1) При вчиненні нотаріальної дії нотаріус встановлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. 2) Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом. Як вбачається з тексту оспорюваної довіреності, особа [PERSON] була нібито встановлена за паспортом серії НВ №2355636, виданим Дрогобицьким МВ УМВС України у Львівській області 30 грудня 1999 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]. Проте, нотаріус не міг встановити особу [PERSON] за паспортом, оскільки такий у неї відсутній. Доказом того, що особа [PERSON] не встановлювалась нотаріусом [PERSON] є те, що копія паспорта не долучалась до примірника довіреності, що залишився у справах нотаріуса. Крім цього, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у 9-му відділенні ОКЗ «Психіатрична лікарня Миколаївського району» з діагнозом: параноїдна шизофренія, приступоподібно-прогредієнтний перебіг, виражений емоційно-вольовий дефект, що підтверджується довідкою від 02.06.2014 року №404, виданою ОКЗ «Психіатрична лікарня Миколаївського району», а тому нотаріус в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії мала б переконатись чи не страждає [PERSON] на психічну хворобу та чи усвідомлює значення своїх дій. Частиною 3 ст.44 ЗУ «Про нотаріат» регламентовано, що: «У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобовязаний звернутись до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою» Проте, нотаріус [PERSON], у порушення вказаних вище вимог Закону не зверталась до Органу опіки та піклування за місцем проживання [PERSON] для встановлення факту відсутності опіки та піклування над останньою. Також, нотаріус не встановила дійсні наміри [PERSON] шляхом встановлення однакового розуміння [PERSON] значення, умов правочину та його правових наслідків. [PERSON] не розуміла значення, умови довіреності від 05.04.2013 року, про що свідчить не особистий підпис [PERSON] на оспорюваній довіреності. У порушення п.5 гл.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у реєстр №1 для реєстрації нотаріальних дій нотаріусом [PERSON] на 2013 рік саме після підписання документа та проставлення на ньому печатки не було внесено запис №893 про вчинення нею 05 квітня 2013 року нотаріальної дії посвідчення довіреності від імені хворої на шизофренію [PERSON] та не було зазначено номер та дату видачі їй паспорта й найменування установи, яка видала паспорт [PERSON] Крім цього, в порушення норм закону, нотаріус не зареєструвала в Єдиному реєстрі довіреностей довіреність [PERSON] від 05.04.2014 року, а тому така не створює юридично значимих наслідків, оскільки є недійсною. Окрім того, наявні у приватного нотаріуса [PERSON] документи, які зберігаються після посвідчення довіреності разом з примірником довіреності, не відповідають виданому довірителю примірнику довіреності від 05.04.2013 року за р.№893 на даному бланку. Просить призначити по справі судово-почеркознавчу експертизу та судово-психіатричну експертизу. В судове засідання позивачка не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позову не визнав. Суду пояснив, що заперечує проти задоволення судом клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, оскільки позивачем у справі не надано суду жодного належного доказу, який давав би підстави сумніватися у справжності вчиненого відповідачем [PERSON] особистого підпису на бланку оскаржуваної довіреності. Крім цього, як вбачається із твердження самої відповідачки [PERSON], що міститься в одній із її особистих заяв, що надійшли на адресу суду поштою із її місця тимчасового проживання, такий підпис на оскаржуваній довіреності виконаний нею особисто. Аналогічне вбачається із змісту заперечення проти позовної заяви та доданих до нього копій документів, що надійшли на адресу суду від приватного нотаріуса, який посвідчував оскаржувану довіреність. Щодо заявленого клопотання про призначення судової психіатричної експертизи, то заперечує проти нього з аналогічних підстав. Додатково зазначив, що твердження позивача у згаданому клопотання про те, що на момент вчинення та підписання оскаржуваної довіреності відповідач [PERSON] не усвідомлювала у повній мірі значення своїх дій не підтверджується жодними належними доказами, водночас такі твердження спростовуються особистими заявами відповідача [PERSON], що надійшли на адресу суду, із змісту яких є очевидним, що відповідач [PERSON] усвідомлює зміст виданої нею оскаржуваної довіреності, а зі змісту та почерку останньої заяви [PERSON], яка написана нею власноручно, не виникає жодних підстав сумніватись у дієздатності останньої. Крім цього, за його твердженням не зрозумілим є те, яким чином за допомогою судової психіатричної експертизи можна достовірно визначити, чи усвідомлювала у повній мірі значення своїх дій [PERSON] на момент вчинення та підписання оскаржуваної довіреності, адже така довіреність була видана, підписана та посвідчена нотаріусом ще у 2013р. Тому, вважає клопотання про призначення судової психіатричної експертизи таким, яке подано позивачем [PERSON] до суду з метою затягування часу із розгляду даної цивільної справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явились, від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, підтверджує факт власноручного підписання нею оскаржуваної у даному судовому процесі довіреності на право представлення її інтересів [PERSON] та [PERSON], проти позову заперечує. [PERSON] - причин неявки не повідомила, хоча належним чином були повідомлена про день, час і місце розгляду даної справи. Від третьої особи приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу [PERSON] надійшло письмове заперечення проти позову в якому вказує на те, що оскаржувана довіреність, посвідчена нею 05.04.2013 року була прочитана та підписана особисто [PERSON] у її присутності та присутності [PERSON], що підтверджується особистим підписом та власноручним рукописним записом прізвища й повних ініціалів [PERSON], який міститься на самому оригіналі довіреності та на копії, що зберігається у нотаріуса. До моменту підписання довіреності особу [PERSON] та обсяг її повної цивільної дієздатності встановлено відповідно до вимог чинного законодавства - на підставі предявленого паспорта. В її діях та поведінці не було жодних ознак, що викликали б сумнівів щодо обсягу дієздатності останньої. Оскаржувана довіреність у відповідності до чинного законодавства України вчинена та посвідчена нею на бланку строгої звітності серії ВТЕ за №196161 та зареєстрована в реєстрі за №893, її внесено до Єдиного реєстру доручень, що підтверджується витягом з реєстру за №24209437 від 05.04.2013 року. Просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорюється, 05.04.2013 року приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено довіреність дану [PERSON], якою остання уповноважила [PERSON] та [PERSON] бути її представниками в усіх державних та недержавних органах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, у всіх судових процесах за участю позивача [PERSON], тощо. Однією із основних підстав недійсності оскаржуваної довіреності, позивачка вказує те, що на момент вчинення довіреності та на момент її посвідчення нотаріусом, [PERSON] не володіла необхідним обсягом цивільної дієздатності та не могла усвідомлювати значення своїх дій. Однак, такі твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи та всупереч вимог ст.60 ЦПК України не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а також не знайшли свого підтвердження протягом розгляду справи. Так, позивачем не додано жодного доказу про те, що на момент укладання, видання та посвідчення оскаржуваної довіреності відповідач [PERSON] була обмежена у встановленому законом порядку у своїх цивільних правах або визнана у цьому ж порядку недієздатною. Адже, у відповідності до положень ст. 36 та ст. 39 ЦК України, обмеження цивільної дієздатності фізичної особи або визнання фізичної особи недієздатною може бути здійснено лише у судовому порядку, тобто на підставі рішення суду, яке приймається тим чи іншим судом за наслідками розгляду справи окремого провадження, розгляд якої відбувається у порядку Глави 2 Розділу 4 ЦПК України. Крім цього, одночасно із постановленням судового рішення про визнання фізичної особи обмежено дієздатною чи про визнання фізичної особи недієздатною відповідно до вищезгаданих норм процесуального права та у відповідності до положень ст. 60 ЦК України суд одночасно призначає піклувальника або опікуна цій фізичній особі відповідно. При цьому, самі посилання позивача на той факт, що [PERSON] ще у 2003р. перебувала на стаціонарному лікуванні у психіатричних закладах та додані до заяви копії виписки з історії хвороби [PERSON] із Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні та відповіді за №404 від 02.06.2014р. із ОКЗ «Психіатрична лікарня Миколаївського району» самі собою не є, та й не можуть бути навіть теоретично доказом того факту, що на момент видання та підписання оскаржуваної довіреності відповідач [PERSON] не могла у силу певних психічних розладів усвідомлювати значення своїх дій. Адже, оскаржувана довіреність укладалась 05 квітня 2013р., значно пізніше від часу перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у вищезгаданих закладах охорони здоровя. Не відповідають дійсності та спростовуються фотокопіями відповідних доказів, доданих до заперечення, і твердження позивача [PERSON], що під час посвідчення оскаржуваної довіреності третя особа у справі, - нотаріус [PERSON] не мала можливості встановити особу довірителя [PERSON] та не мала можливості визначити обсягу її цивільної дієздатності, оскільки у відповідача на момент видання оскаржуваної довіреності, не було паспорта громадянина України. Підлягають до критичної оцінки судом і твердження позивача [PERSON], що на оскаржуваній довіреності міститься не особистий підпис [PERSON], а підпис від її імені, виконаний іншою особою, можливо навіть нотаріусом [PERSON] або відповідачем [PERSON], а запис у журналі реєстрації нотаріальних дій та запис на бланку оскаржуваної довіреності вчинено іншою особою, а не [PERSON] Такі твердження спростовуються матеріалами справи, у яких містяться дві заяви [PERSON], одна із яких написана нею власноручно та які надіслані [PERSON] на адресу суду із місця теперішнього її проживання, згідно яких відповідач [PERSON] заперечує проти позовних вимог позивача у повному обсязі, підтверджує факт власноручного підписання нею оскаржуваної у даному судовому процесі довіреності на право представлення її інтересів [PERSON] та [PERSON] та просить суд розглядати справу без її особистої участі; запереченням третьої особи, - приватного нотаріуса Білоцерківського нотаріального округу Київської області [PERSON] із доданими належно завіреними копіями документів щодо реєстрації оскаржуваної довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей, реєстрації у журналі реєстрації нотаріальних дій у нотаріуса та копіями паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду відповідачу [PERSON], які містяться у матеріалах справи щодо посвідчення нотаріусом оскаржуваної довіреності. З вище викладеного вбачається, що оскаржувана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] не може бути визнана судом недійсною із тих підстав, що зазначені у ч. 2,3 ст. 203 Цивільного кодексу України. Важливо зазначити й той аспект, що у відповідності до положень статті 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних та юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Більше того, у п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України чітко зазначено, що судове рішення повинно складатися також із мотивувальної його частини із обовязковим зазначенням, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Виходячи із зазначених норм процесуального права очевидним є той факт, що однією із обовязкових підстав для задоволення судом позовних вимог у цивільному процесі повинен мати місце факт порушення прав, свобод чи інтересів позивача у справі (у даному випадку факт порушення прав, свобод чи інтересів позивача [PERSON]М.) Однак, як із позовної заяви [PERSON], так із усіх інших обставин та матеріалів даної цивільної справи, очевидним є той факт, що виданою [PERSON] оскаржуваною довіреністю, згідно якої вона уповноважила представляти її законні права та інтереси в усіх судових процесах за участю позивача [PERSON] її представників [PERSON] та [PERSON], не порушила жодних законних прав, свобод та інтересів позивача [PERSON] Враховуючи вище наведене та

Outcome: dismissed