Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, вказавши в позовній заяві, що на підставі договору міни від 27.07.2016 року вони придбали квартиру № 3 в житловому будинку № 3-а по вулиці Леніна в селі Матвіївка Вільнянського району Запорізької області. У вказаній квартирі залишилася зареєстрована стороння особа [PERSON], який в даній квартирі не проживає. Наявність зазначеної реєстрації [PERSON] в квартирі створює їм перешкоди у здійсненні права власності. У звязку з чим вони змушені звернутись до суду з указаним позовом. У судовому засіданні позивачі позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 74, 76 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивачів, всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на підставі договору міни від 27.07.2016 року придбали квартиру № 3 в житловому будинку № 3-а по вулиці Леніна в селі Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, кожній належить по ? частці зазначеної квартири. (а.с. 6). Так, з матеріалів справи вбачається, що у вказаній квартирі зареєстрована стороння особа [PERSON], [INFO], який в даній квартирі не проживає понад шість міяців (а.с. 5). Досліджені у судовому засіданні докази свідчать про те, що відповідач перешкоджає у користуванні квартирою, не теперішній час з реєстрації не знявся, добровільно залишив спірне жиле приміщення, до звернення до суду з зазначеним позовом вселитися в квартиру не намагався, тобто не проживає у спірному жилому приміщенні без поважних причин, вибув на постійне проживання у інше приміщення. Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. На підставі наданих позивачами доказів суд приходить до висновку, що реєстрація місця проживання відповідача в квартирі № 3 в житловому будинку № 3-а по вулиці Леніна в селі Матвіївка Вільнянського району Запорізької області створює для позивачів перешкоди у здійсненні ними права власності, користування і розпорядження належним їм жилим приміщенням, а тому порушене право підлягає захисту. Що стосується позовних вимог про зобовязання органу внутрішніх справ зняти громадянина з реєстрації місця проживання не ґрунтуються на законі, оскільки правових підстав для заявлення цих вимог законом не передбачено, крім цього є необґрунтованими так як жодних порушень цивільних прав позивача з боку органу внутрішніх справ немає (фактично ці вимоги спрямовані на захист ще непорушеного права в майбутніх адміністративно-правових відносинах). У разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації особи на підставі рішення суду такі дії оскаржуються в порядку, встановленому Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial