Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивачі звернулись із вищезазначеним позовом до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, за участю третьої особи - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зоряний», та просили суд визнати за кожним із них по 1/3 частки у праві власності в порядку набувальної давності на квартиру [ADDRESS]. 09.03.2017 року позивачами подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої вони просили замінити у справі неналежного відповідача - Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради, на належного відповідача - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зоряний». Інші позовні вимоги залишено без змін. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що позивачі з 1999 року, на підставі ордеру на житлове приміщення від 15 липня 1999 року [NUMBER], отримали право на зайняття житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS], у зв'язку з участю у будівництві МЖК «Зоряний». Відповідно до технічного паспорту від 03.09.2015 р., квартира загальною площею 80,3 кв.м. розташована на 8-9 поверсі 16-поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 40,7 кв.м. Інвентаризаційна вартість квартири складає 220 000 грн. (двісті двадцять тисяч гривень), що підтверджується Звітом про оцінку майна від 20.12.2016 р. № 20122016-007. Відповідно до листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 03.11.2014 р. №12159, житловий будинок [ADDRESS], зареєстрований на праві державної власності за Державою в особі Верховної Ради України на підставі свідоцтва від 26.01.2000 р. про право власності на квартири та нежитлові приміщення (комори), виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.06.1999 р. №1147. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, квартира була надана Виробничим об'єднанням «Південний машинобудівний завод» [PERSON] відповідно до ордера на житлове приміщення від 15 липня 1999 року [NUMBER]. На підставі вказаного ордера [PERSON] та позивачі отримали право на зайняття житлового приміщення, а саме трьохкімнатної квартири [ADDRESS], у зв'язку з участю у будівництві МЖК «Зоряний». На підставі вищезазначеного ордеру позивачі з 1999 року вселились і проживають в квартирі по теперішній час. Після заселення в квартиру на основі ордеру у 1999 р. з позивачами не був укладений договір найму житлового приміщення. [INFO] [PERSON], якому був виданий ордер на житлове приміщення [NUMBER] - помер. Підтвердженням факту смерті [PERSON] є свідоцтво про смерть від 28.11.2016 р. (актовий запис № 1950, бланк серії [NUMBER]). Відповідно до розпорядження міського голови Дніпропетровської міської ради від 10.01.2000 р. №21-р житловому будинку МЖК «Зоряний» присвоєно адресу - [ADDRESS] (колишня адреса - [ADDRESS]). 11.04.2006 р. створено ОСББ «Зоряний», що підтверджується витягом з ЄДРПОУ, якому, згідно з інформацією листа Дніпропетровського МБТІ від 03.11.2014 р. №12159, передано та зареєстровано житловий будинок №1 секції 1, 2, 3 (літ. А-13-16). Відповідно до технічного паспорту від 03.09.2015 р., квартира загальною площею 80,3 кв.м. розташована на 8-9 поверсі 16-поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 40,7 кв.м. Інвентаризаційна вартість квартири складає 220 000 грн. (двісті двадцять тисяч гривень), що підтверджується Звітом про оцінку майна від 20.12.2016 р. № 20122016-007. Відповідно до листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 03.11.2014 р. №12159, житловий будинок [ADDRESS], зареєстрований на праві державної власності за Державою в особі Верховної Ради України на підставі свідоцтва про право власності на квартири та нежитлові приміщення (комори) від 26.01.2000 р., виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17.06.1999 р. №1147. Володіння позивачами зазначеною квартирою не переривалось протягом всього строку набувальної давності, що підтверджується довідкою від 30.03.2016 р. №29,виданою головою правління ОСББ «Зоряний» та штампами про реєстрацію місця проживання в паспортах позивачів. Згідно довідки від 30.03.2016 р. №29 позивачі постійно проживають з 10.09.1999 року у квартирі та прописані за адресою: [ADDRESS]; борг за квартплату станом на 01.03.2016 року у позивачів відсутній. Позивачі відкрито володіли квартирою та не приховували факт знаходження квартири в їх володінні, що підтверджується договорами про надання комунальних послуг та квитанціями про сплату комунальних послуг. Так, відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст. 11 ЦК України підстава для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є правочини, акти цивільного законодавства, органів влади та місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом України. Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Частиною 3 цієї статті встановлено, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Таким чином, за змістом вказаної статті умовами набуття права власності на житло за набувальною давністю є: добросовісне заволодіння майном на законних підставах; продовження володіння майном відкрито та безперервно; продовження володіння житлом протягом встановленого строку. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майно розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Отже, добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Нормою ст. 16 ЦК України передбачено, що однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК України). Тому, оскільки чинним законодавством не встановлена спільна сумісна власність на майно у разі набуття права власності за набувальною давністю, то така спільна власність є частковою. У відповідності до ч. 1 ст. 357 ЦК України ці частки мають бути поділені порівну між власниками. Таким чином, оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті, на підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що позивачам квартира була надана на підставі ордеру, що дав їм право заселитися в дану квартиру, будь-якого договору найму жилого приміщення з ними не укладено, з 1999 року позивачі безперервно відкрито володіє та користується вказаною квартирою, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачів в повному обсязі. Нормою ст. 182 ЦК України передбачена обов'язкова державна реєстрація права власності на нерухомі речі, його виникнення, перехід та припинення. Реєстрація права власності на нерухоме майно здійснюють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127. Згідно зі ст. 27 зазначеного Закону України, державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 35 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. №1127, державна реєстрація прав на підставі рішень судів проводиться виключно державним реєстратором, визначеним законом, без подання заяви заявником. На підставі викладеного,

Outcome: approved