Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивачі звернулися в суд із позовною заявою до відповідача про визнання за ними права власності за набувальною давністю на частку квартири [ADDRESS] . Обґрунтовують позов тим, що 09 березня 1989 року виконавчий комітет Ленінської районної ради народних депутатів м.Львова видало ордер на жиле приміщення [ADDRESS] ) [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (тітка). Позивач [PERSON] опікувався своєю рідною тіткою [PERSON] через її похилий вік і незадовільний стан здоров`я. У жовтні 1996 року позивачі спільно з [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] , в якій були прописані 4 осіб, отримали свідоцтво про право власності на квартиру спільна сумісна власність. [INFO] тітка позивача [PERSON] - [PERSON] померла. Після її смерті жодні спадкові справи не заводились, оскільки тітка власних дітей не мала. Після смерті [PERSON] позивачі продовжують проживати у квартирі, оплачують комунальні послуги, в тому числі і за частку, яка належала [PERSON] , протягом 21 року відкрито і безперервно володіють квартирою в цілому. Вказали, що не були обізнані юридично і не могли знати про відсутність у них підстав для набуття права власності на частку у квартирі після смерті тітки в порядку спадкування. Враховуючи наведене з покликанням на вимоги ст.344 ЦК України просять позов задовольнити та визнати за ними право власності за набувальною давністю на частку [PERSON] , що становить 1/4 у вказаній квартирі, по 1/12 за кожним. Ухвалою від 16.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 14.07.2020 витребувано докази. Представник відповідача [PERSON] при проведенні підготовчого судового засідання надав відзив на позов. Ухвалою від 23.09.2020 закрито підготовче засідання, призначено судовий розгляд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і пояснила, що квартира належить її чоловіку, їй, дочці та тітці. Вони всі разом (4 осіб) проживали у квартирі з 1989 року, прийняли участь у приватизації житла. Після смерті [PERSON] спадщину ніхто не оформляв, померла не мала родичів, дітей. Вказала, що вона була переконана, що саме чоловік може успадкувати після смерті тітки її частку. Зазначила про те, що з чоловіком і дочкою протягом 21 років постійно проживає у квартирі, сплачують комунальні платежі, утримують житло. Оскільки квартира належала 4 особам, частки не були визначені під час приватизації, тому слід вважати що частки усіх власників є рівними і кожному належить по ј частці квартири. Виходячи з рівності часток власників у квартирі [PERSON] належало б ј частки цієї квартири, тому саме на цю частку слід визнати за позивачами право власності за набувальною давністю і розподілити порівну за позивачами. Представник позивачів [PERSON] , діючи згідно ордерів на надання правової допомоги, в судовому засіданні позов підтримав з аналогічних підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити, оскільки пред`явлення позову про визнання права власності за позивачами на вказану частку нерухомого майна на підставі набувальною давністю є єдиним способом захисту їх прав. Представник відповідача Львівської міської ради Бірюков Ю.І., діючи згідно довіреності, в судовому засіданні позов заперечив, надав пояснення, викладені у відзиві. Заслухавши вступні слова учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Встановлено, що 09 березня 1989 року позивачу [PERSON] видано ордер на жиле приміщення №140 з сім`єю з 4 осіб на право зайняття жилого приміщення жилою площею 41,46 кв.м, яка складається з трьох кімнат у квартирі [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] основний квартиронаймач, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] тітка. (а.с.22) Із заяв від 12.01.1989, адресованих у виконком Ленінської районної рали народних депутатів м.Львова вбачається, що [PERSON] просить винести рішення про призначення [PERSON] її опікуном, у зв`язку з похилим віком та незадовільним станом здоров`я. З копії свідоцтва про право власності на квартиру вбачається, що 31 жовтня 1996 року квартира [ADDRESS] приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і належить на праві спільної сумісної власності 4 особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с.23) Прізвище [PERSON] після одруження є [PERSON] . З`ясовано, що позивачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] постійно, [PERSON] з 31.03.1989 по 18.01.2000, виписана у зв`язку зі смертю. З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . (а.с.25) Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до листа Шостої Львівської державної нотаріальної контори №926/01-16 від 19.08.2020, спадкова справа після смерті [PERSON] не була заведена. З інформації, наданої Львівським державним нотаріальним архівом за №2027/01-30 від 31.08.2020 вбачається, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Допитана судом свідок [PERSON] підтвердила, що позивачі протягом тривалого часу проживали з [PERSON] , після її смерті продовжують проживати у помешканні, дбають за житлом. Вона постійно проживає по сусідству, зокрема, з 1989 року по даний час. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спору має значення факт добросовісності позивачів саме на момент отримання ними майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном та відкрито ним володіти. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що для нерухомого майна складає десять років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном . Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, проте, не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Частиною четвертою ст.344 ЦК України передбачено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Встановлено, що на час смерті [PERSON] у 1999 році родичів, які відповідно до ст.ст.529, 530 ЦК УРСР мали б право на спадкування не було. Позивач [PERSON] хоч і опікувався тіткою, але успадкувати належну їй частку не міг, після її смерті разом з сім`єю більше 21 року безперервно, відкрито та добросовісно володіли ј часткою квартири [ADDRESS] . Встановлені в ході судового розгляду обставини в сукупності свідчать про добросовісність володіння позивачами часткою у вказаній квартири, оскільки вони як співвласники квартири не знали і не могли знати про відсутність у них підстав для набуття права власності на частку квартири, не могли сумніватись щодо правомірності володіння квартирою вцілому. Жодних сумнівів щодо відкритості володіння, давності володіння та його безперервності у суду не виникає. Доводи представника відповідача про те, що позивачами не надано доказів добросовісного володіння майном, не надано інформації з приводу того чи немає інших осіб, які претендують на фактично не виділену частку [PERSON] у квартирі не беруться судом до уваги, оскільки спадкові справи після смерті не заведені, позивачам не відомо хто саме є на даний час або може бути власником частки у квартирі, в якій вони проживають, чи претендувати на таку. Згідно з п 6 ч.1\~ст.3 ЦК\~України\~загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного цивільно - правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004\~у\~справі № 1-33/2004.\~\~ Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що за позивачами слід визнати право власності на частку у їх квартирі за набувальною давністю, відповідно до ст.344 ЦК України, оскільки добросовісність володіння, його відкритість, давність та безперервність знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а в інший спосіб захистити своє право позивачі не можуть. Право власності на вказану частку у спірній квартирі було зареєстровано за померлою [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після її смерті ніхто не прийняв, в тому числі на ј частку у квартирі, яка може бути об`єктом набувальної давності; позивачі добросовісно, відкрито і безперервно володіли такою часткою протягом 21 року, інші особи, які б претендували на цю частку відсутні; в даному випадку встановлена відсутність титулу (підстав) для виникнення права власності у позивачів після смерті [PERSON] . Тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення і за позивачами слід розподілити частку квартири порівну по 1/12 за кожним, а судові витрати - віднести за рахунок позивачів.

Outcome: approved