Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди, заподіяної передачею персональних даних про картковий рахунок та моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач [PERSON] з 10.10.2013 року мав розрахунковий рахунок № [NUMBER] та персоніфікований платіжний інструмент, кредитну пластикову картку № [NUMBER] в АТ «Ощадбанк», а позивач [PERSON] використовувала дану картку за згодою чоловіка [PERSON] 15 квітня 2017 року позивачу [PERSON] зателефонував знайомий, відповідач по справі [PERSON] , та попросив надати йому повну інформацію з даними пластикової платіжної картки АТ «Ощадбанк» з цифровим кодом безпеки, на що останній погодився. Через деякий час, 15.04.2017 року, невідомою позивачам особою, якій відповідач передав отриману інформацію, з розрахункового рахунки [PERSON] були зняті грошові кошти в сумі 22418,75 гривень. Також з кредитної картки [PERSON] була знята позалімітна сума грошей у розмірі 7909,57 гривень. Тобто, загальна сума матеріальної шкоди складає 30328,32 гривні. Відповідач свою вину визнав в повному обсязі та добровільно повернув 5000 гривень, але згодом припинив виплату в зв`язку з незадовільним майновим станом. З цього приводу позивач [PERSON] 21.11.2017 року звернулася з заявою про вчинення злочину до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області, на підставі якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості щодо кримінального правопорушення за № 12017220380002549 від 22.11.2017 року. Тому просять стягнути з відповідача по справі на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 30328,32 гривень. Також, зазначили, що протиправними діями відповідача їм була завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях та яку вони оцінили у розмірі 10000 гривень, яку також просять стягнути з відповідача на їх користь. Позивачі та представник позивача в судове засідання не з`явилися, позивачі надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно до положення ч.3\~ст.131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Частина 4 ст.55 Конституції України\~гарантує право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із статтями\~12,\~13 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст.76-79 ЦПК України\~ доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~\~ щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно пунктів 8 та 9 частини 2\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що 22.11.2017 року за заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР за фактом того, що 15.04.2017 року [PERSON] , 1964 року народження, шляхом довіри заволодів грошовими коштами потерпілої у розмірі 22250 гривень, чим спричинив останній майнову шкоду на вказану суму. Попередня правова кваліфікація ч.1 ст.190 КК України. Вказане підтверджується витягом з кримінального провадження №12017220380002549. З протоколів допитів [PERSON] , [PERSON] , які містяться в матеріалах кримінального провадження №12017220380002549, вбачається, що 15.04.2017 року [PERSON] зателефонував його кум, [PERSON] з проханням надати номер своєї банківської картки «Ощадбанк» для того, щоб на дану картку перерахували гроші в розмірі 4000 гривень за холодильник, оскільки [PERSON] картки «Ощадбанк» не мав. На картці «Ощадбанк», належній [PERSON] , зберігалися грошові кошти у сумі 22250 гривень. В цей же день [PERSON] зателефонував оператор «Ощадбанк» та запитав чи очікує чоловік зарахування коштів в розмірі 4000 гривень, на що чоловік підтвердив даний факт. Однак зарахування так і не відбулося. 16.04.2017 року [PERSON] отримав смс-повідомлення від «Ощадбанк» про те, що з пенсійної картки, номер якої напередодні чоловік дав куму [PERSON] , знято грошові кошти в сум 22250 гривень частинами, спочатку 21000 гривень, а потом 1250 гривень. Після цього [PERSON] та [PERSON] зателефонували [PERSON] та повідомили про те, що сталося. Одразу приїхавши до них, [PERSON] повідомив, що, оскільки це сталося з його вини, бо саме він передав невідомим особам номер картки [PERSON] , не допускаючи думку, що це можуть бути шахраї, поверне гроші. [PERSON] пропонував продати свою машину, таким чином відшкодувавши збитки, але в підсумку [PERSON] та [PERSON] домовилися, що останній по можливості буде віддавати гроші частинами. У травні [PERSON] віддав 1000 гривень, потім через 2 тижні приніс ще 1500 гривень, 06.06.2017 року 1000 гривень, 16.06.2017 року - 1500 гривень. Згідно протоколу допиту [PERSON] в якості свідка від 02.12.2017 року, яке міститься в матеріалах кримінального провадження №12017220380002549, останній підтвердив обставини події 15.04.2017 року. Також визнав, що вказані події сталися з його вини, тому спочатку запропонував куму [PERSON] продати своє авто, таким чином відшкодувавши завданий даним шахрайством збиток. [PERSON] не погодився і сказав, що він має віддати гроші частинами по можливості. У травні він віддав 1000 гривень, потім через 2 тижні приніс ще 1500 гривень, 06.06.2017 року 1000 гривень, 16.06.2017 року - 1500 гривень. В подальшому не міг віддавати гроші, оскільки почалися проблеми з фінансами, захворіла мати, вийшов форс-мажор з машиною. Зазначив, що на даний момент не має можливості повернути гроші, але коли можливість з`явиться, то буд віддавати частинами решту грошей. З виписки про рух грошових коштів по банківському рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , 15.04.2017 року здійснено переказ коштів з рахунку через UKR KYIV MOBILE BANKING 807321, UKR KYIV MOBILE BANKING 807322 у розмірі 21000 грн. з комісією 152 грн. та 1250 грн. з комісією 13,75 грн., загалом 22418,75 грн. Крім того, з вказаної виписки вбачається, що початковий баланс рахунку складав 14275,85 грн., кредитний ліміт 8000 гривень, у зв`язку з чим, після переказу коштів 15.04.2017 року у розмірі 22250 грн., кінцевий баланс по картковому рахунку склав -7909,57 грн. У зв`язку з чим позалімітна сума коштів у розмірі 7909,57 грн. позивачами поновлювалася на рахунку. В зв`язку з викладеним, загальна сума майнової шкоди, заподіяної [PERSON] передачею персональних даних про картковий рахунок, склала 22418,75\~грн.\~+\~7909,57\~грн.\~=\~30328,32\~грн. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що списання грошових коштів з карткового рахунку [PERSON] відбулося без його волевиявлення, і він не повинен нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання коштів, [PERSON] та [PERSON] домовились про виплату останнім незаконно знятих за його вини коштів частинами по можливості. Вказане підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , які вказали, що знайомі зі сторонами по справі. [PERSON] за час знайомства з відповідачем повністю довіряв останньому, [PERSON] часто бував у гостях у [PERSON] У 2017 році дізналися від [PERSON] , що останній на прохання [PERSON] передав йому усі дані свого карткового рахунку в АТ «Ощадбанк». Після передачі даних з картки були зняті всі кошти. Очевидно, що [PERSON] передав дані карткового рахунку третій особі. Зі слів [PERSON] , їм відомо, що [PERSON] пообіцяв повернути зняті кошти, але повернув лише певну частину та зник з м.Лозова. Вважають, що [PERSON] вчинив непорядно, скориставшись довірю [PERSON] 22.11.2017 року [PERSON] звернулася до правоохоронних органів із заявою, в якій повідомила про вказаний факт, в результаті чого були внесено відомості до ЄРДР за фактом ч.1 ст.190 КК України. Враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, а також те, що [PERSON] були вчинені дії, спрямовані на часткове відшкодування коштів, незаконно списаних з карткового рахунку [PERSON] , оскільки майнова шкода була спричинена позивачам з вини відповідача і до цього часу позивачам в повному обсязі не відшкодована, що відповідачем не спростовано, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди 30328,32 грн. Відповідно до вимог\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається\~залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати\~у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Позивачі зазначили, що у зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] їм було завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, адже частину грошей, які зберігалися на картковому рахунку, [PERSON] планувала використати на оперативне втручання по відновленню функції тазо-стегнового суглобу, яке необхідно було провести ще в 2017 році. За браком коштів, така операція була проведена лише в 2019 році За пропуском строку ефективність даної операції була відносна і рішенням МСЕК Журбі НІ в 2019 році встановлено ІІ групу інвалідності Вказане підтверджується випискою №1149 із медичної картки стаціонарного хворого відділення кісткової патології ДНІІТО від 15.10.2019 року, довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №979704 від 24.04.2019 року. Враховуючи обставини, при яких позивачам була завдана шкода, глибину та тяжкість їх моральних страждань, зміну звичайного способу життя, тривалий час, напротязі якого відповідачем не в повній мірі відшкодована завдана шкода, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на користь позивачів у відшкодування завданої моральної шкоди суму в розмірі 10000 гривень. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved