Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивачі звернулись до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, Управління Держземагентства у Мелітопольському районі Запорізької області, [PERSON] про визнання недійсним рішення та державного акту, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачам на праві власності належить [ADDRESS]. Це підтверджується свідоцтвом про право власності від 31.03.2010 видане Мелітопольською міською радою. Крім того, позивачами було отримано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.12.2014 № 31700808. Вказаний будинок є трьох квартирним: в квартирі [NUMBER] мешкає відповідачка [PERSON], а в квартирі [NUMBER] - відповідачка [PERSON] В березні 2014 позивачам стало відомо, що без їх дозволу та погодження, зазначені відповідачі вже отримали державні акти на право власності на всю земельну ділянку. Так на підставі рішення сесії Вознесенської сільської ради № 5 від 15.10.2009 р. [PERSON] отримала державний акт серії ЯИ № 811569, реєстраційний номер № 011027200349 для обслуговування житлового будинку та державний акт серії ЯИ № 811570, реєстраційний № 01102720035 для ведення особистого селянського господарства, вказані акти видані 13.09.2010. [PERSON] на підставі рішення 17 сесії 24 скликання Вознесенської сільської ради № 06/23 від 08.04.2004 р. отримала державний акт серії ЗП № 081047, реєстраційний № 51 для ведення особистого селянського господарства та державний акт серії ЗП № 081046, реєстраційний № 52 для обслуговування житлового будинку, вказані акти отримані 20 серпня 2004 р. Таким чином жодного вільної земельної ділянки для обслуговування дому та для ведення особистого господарства за адресою [ADDRESS] в частині яка належить позивачам не існує. Позивачі як співвласники житлового будинку не мають будь-якої частки вільної землі, а тому вимушені звернутись до суду для захисту своїх порушених прав з вказаним позовом. У судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволені позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача, Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, у судовому засіданні вирішення питання з приводі позовних вимог позивачів залишив на розсуд суду. Представник відповідача Управління Держземагентства у Мелітопольському районі Запорізької області, у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи про що у матеріалах є поштове повідомлення з відміткою про вручення судової повістки про виклик до судового засідання. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом в судовому засіданні, встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.03.2010 року, виданого згідно розпорядження голови Мелітопольської районної ради Запорізької області від 31.03.2010 належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 47,07 кв. м. (а.с.10) Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 05.11.2014 року [ADDRESS], має загальну площу 45,5 кв. м., житлову 25,5 кв.м., та складається з тамбура, кухні, та двох кімнат. (а.с. 17-20) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31700808 від 26.12.2014, [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачам по справі з розміром частки - 1. (а.с.21) Відповідно до рішення № 57 виконавчого комітету Вознесенської сільської ради від 29 серпня 1995 року про передачу земельних ділянок в приватну власність та у постійне користування було передані ділянки у приватну власність та у постійне користування мешканцям [ADDRESS], згідно додатку. Відповідно до п. 65,66,67 «Додатку» по [ADDRESS] було передано у приватну власність та у постійне користування [PERSON] присадибна ділянка з особистим підсобним господарством площею 0,37 га., [PERSON] присадибна ділянка з особистим підсобним господарством площею 0,35 га., [PERSON] присадибна ділянка з особистим підсобним господарством площею 0,20 га. (а.с.112-113) Згідно вищенаведеного у судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] ., [PERSON], [PERSON] проживають в одному будинку по [ADDRESS]. Згідно наданих у судовому засіданні пояснень спор між сторонами виник на протязі тривалого часу і у судовому засіданні позивач та її представник не довели, що їм про порушення їх прав стало відомо тільки у 2014 році. Оскільки між сторонами і по теперішній час існують спірні відносини з приводу володіння та користування земельною ділянкою за вказаним домоволодінням, суд прийшов до висновку, що позивачу достовірно було відомо про порушення свого права, однак жодних дій по захисту свого порушеного права він в межах трьохрічного строку позовної давності не вчиняв. Позов до суду подано лише 19.02.2015р. Причини пропуску строків позовної давності позивачем, та його представником не наводились. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність згідно статті 257 ЦК України встановлена тривалістю у три роки. Відповідно до частини 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до положень ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки відповідач [PERSON] заперечувала проти позову не лише з підстав неправомірності позову, але й у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, суд вважає, що не має правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, Управління Держземагентства у Мелітопольському районі Запорізької області, [PERSON] про визнання недійсним рішення та державного акту такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed