Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] у якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 24 листопада 2007 року та зареєстрований Суходільською сільською радою Перемишлянського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 10. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сімейне життя між ними не склалось. Відбувались часті сварки, у зв'язку з відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, що призвело до остаточного розпаду сім'ї. Подружні відносини припинились остаточно, спільно не проживають та не ведуть спільного господарства. Від шлюбних відносин у них є двоє неповнолітніх дітей. Просить позов, у відповідності до ст.105, 110 Сімейного кодексу України задовольнити повністю. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 21 червня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 14 червня 2018 року позивачем подано заяву про залишення позовної вимоги про зміну прізвища без розгляду, яка задоволена повністю ухвалою суду від 31.07.2018. 10 липня 2018 року позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності. 31 липня 2018 року відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову повністю та слухання справи у його відсутності. У підготовче засідання учасники судового процесу не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому, суд вирішив здійснювати розгляд заяви у відсутності осіб, що не з'явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] та [PERSON] 24 листопада 2007 року зареєстрували шлюб у приміщенні Суходільської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 10. Ця обставина підтверджена оригіналом свідоцтвом про шлюб від 24.11.2007 серії [NUMBER]. У зв'язку із наявністю підстав для розірвання шлюбу, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, ч.1 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин суд вважає, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються вимоги про розірвання шлюбу, а тому, у відповідності до вимог ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одному із подружжя - позивачці [PERSON] Таким чином, суд прийшов висновку, що позов про розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальну норму, які міститься у частині 2 статті 112 Сімейного кодексу України, беручи до уваги загальні норми права, передбачені ст. ст. 105, 110 цього Кодексу та на які посилалась позивачка у поданому позові. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за у сумі 704,80 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, а відтак, суд прийшов переконання, що позивачці [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved