Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, зазначивши, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали вони (позивачі), [PERSON] (батько [PERSON]), який помер [INFO] року, та [PERSON] (мати [PERSON]), яка померла [INFO] року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина - [PERSON] та син - [PERSON] Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON], але не може документально підтвердити родинні відносини з нею у зв'язку із тим, що у свідоцтві про смерть зазначено «[PERSON]», а у свідоцтві про його ([PERSON].) народження - «[PERSON]». Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину зазначеного житлового будинку, яка належала [PERSON] та [PERSON], у зв'язку із відсутністю на нього правовстановлюючих документів. З метою реєстрації за собою права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частини вищезазначеного житлового будинку позивачі зверталися до ЦНАП Носівської РДА, але в реєстрації права власності їм було відмовлено. У судове засідання позивачі не з'явилися, подали до суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 14-27/33 від 23 березня 2018 року (а.с. 37). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/6 частині житлового будинку [ADDRESS], як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який був розірваний 24 березня 2000 року. 6 травня 2000 року [PERSON] одружилася з [PERSON], після одруження змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання шлюбу та про одруження (а.с. 16; 17). У судовому засіданні встановлено, що 8 жовтня 2011 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 9 липня 2014 року (а.с. 23). Після ліквідації колгоспних дворів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 24). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується повідомленнями державного нотаріального архіву Чернігівської області № 3205/01-17 від 21 травня 2018 року (а.с. 53) та Носівської районної державної нотаріальної контори № 830/01-16 від 8 червня 2018 року (а.с. 59). Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом (дружина та син відповідно), після смерті [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, безпосередньо перед його смертю проживали та були зареєстровані разом із ним, що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу, про народження та довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 14-27/31 від 23 березня 2018 року (а.с. 25; 35). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] визнаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], успадкували після його смерті по 1/12 частині житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 645/2002 до майна померлої [PERSON] (а.с. 48-52) та довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 14-27/32 від 23 березня 2018 року (а.с. 36). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини вищезазначеного житлового будинку, які належали померлим [PERSON] та [PERSON], у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 599/02-31 від 18 квітня 2018 року (а.с. 38). У судовому засіданні встановлено, що у зв'язку із розбіжностями у імені та по батькові [PERSON], які зазначені у свідоцтві про її смерть та свідоцтві про народження [PERSON], а саме у свідоцтві про смерть зазначено «[PERSON]», а у свідоцтві про народження - «[PERSON]», [PERSON] не може документально підтвердити родинні відносини з матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту родинних відносин з [PERSON] необхідне [PERSON] для реалізації свого права на спадкове майно, яке залишилося після її смерті. Факт того, що померла [PERSON] була рідною матір'ю [PERSON], підтверджується довідками Носівської міської ради Чернігівської області № 14-27/31 та № 14-27/32 від 23 березня 2018 року (а.с. 35; 36), у яких зазначено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] і [PERSON] (а.с. 25), та копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 25), у якому зазначено, що його батьком є [PERSON], який перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до ЦНАП Носівської РДА з метою реєстрації за собою права власності на належні їм частини вищезазначеного житлового будинку, але їм було відмовлено у зв'язку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 32/13-18 від 25 квітня 2018 року (а.с. 39). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 27-33). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: approved