Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до територіальної громади с. Боянчук Заставнівського району Чернівецької області про визначення часток у праві спільної сумісної власностів якій вказують, що 01.03.2017 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по вул. Миру, 36 в с. Боянчук Заставнівського району Чернівецької областіта частину земельної ділянки по вул. Миру, 36 в с. Боянчук Заставнівського району Чернівецької області, яка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та позивачів, які є спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця. Позивачі у визначеному законом порядку звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак нотаріусом в усній формі було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на землю визначені не були. Таким чином, відсутність визначення таких часток спадкодавця та інших співвласників у земельній ділянці унеможливить оформлення спадщини в нотаріальному порядку. З цих підстав позивачі просять суд постановити рішення, яким визначити частки [PERSON], який помер 01.03.2017 року та їх по 1/3 частині за кожним у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га кадастровий номер 7321581000:02:004:0081, що розташована по вул. Миру, 36 в с. Боянчук Заставнівського району Чернівецької області на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-7301860472017 від 23.02.2017 року. В судовому засіданні позивач [PERSON], яка одночасно є представником позивача [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON]Бдали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте направив суду заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутності, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представників позивачів, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] (прізвище якої на той час було Сафронюк), [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Миру, 36 в с. Боянчук Заставнівського району Чернівецької області і частка кожного становить по 1/3. Вказане вбачається із копії свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок , виданого Боянчуцькою сільською радою 10.07.2002 року, записаного в реєстрову книгу №3, стор. № 109 за реєстровим №158 та зареєстрованого в Заставнівському РБТІ та копій свідоцтв про народження серії ІІ-МИ №383826 від 12.03.1985 року та про одруження серії І-МИ №062100 від 16.02.2003 року (а.с. 16, 9-10). Встановлено також, що у спільній сумісній власності позивачів [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] який помер 01.03.2017, перебуває земельна ділянка по вул. Миру, 36 в с. Боянчук Заставнівського району Чернівецької області, що підтверджується копіями Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №58834593 витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7301860472017 та додатками до нього (а.с. 12-15). Згідно вказаних документів земельна ділянка по вул. Миру, 36 в с. Боянчук Заставнівського району Чернівецької області має площу 0,25 га, її цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №7321581000:02:004:0081. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №175516 від 06.03.2017 року співвласник вищезазначеної земельної ділянки, [PERSON] помер 01.03.2017 року. Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю його останнього проживання вул. Миру, 36 в с. БоянчукЗаставнівського району Чернівецької області відкрилася спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по вул. Миру, 36 в с. Боянчук Заставнівського району Чернівецької областіта частина земельної ділянки за тією ж адресою. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Заповіту померлий [PERSON] не залишив, а позивачі є спадкоємцями його майна за законом, що вбачається із копій свідоцтв про одруження серії І-УР №074526, про народження серії ІІ-МИ №383826 від 12.03.1985 року та про одруження серії І-МИ №062100 від 16.02.2003 року, довідки виконавчого комітету Боянчуцької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №367 від 05.04.2017 (а.с. 7, 9-10, 19). Відповідно ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивачі [PERSON] та [PERSON] проживали із спадкодавцем [PERSON] і вважаються такими, що прийняли спадщину, що видно із довідки сільської ради №367 від 05.04.2017 року (а.с. 19). Факт прийняття позивачами спадщини вбачається також і з копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №47336882 від 05.04.2017 року (а.с. 18). Проте нотаріусом в усній формі було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно з тих підстав, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на вищезгадану земельну ділянку визначені не були. В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», розяснено, що, - «У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності». Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до положень ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку; співвласників багатоквартирного будинку Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г) ч. 1 ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із положеннями ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка, у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За таких умов, коли частка померлого [PERSON] у праві власності на будинковолодіння по вул. Миру, 36 в с. Боянчук Заставнівського району Чернівецької області складала 1/3 частину, суд відповідно до положення ст. 120 ЗК України може визначити, що на момент смерті останнього його частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку, була пропорційною до частки у праві власності на житловий будинок та складала 1/3 частини, а частки позивачів складають по 1/3 частини. На підставі викладеного та

Outcome: approved