Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення суми витрачених коштів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 04.02.2016 року по справі №2321/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Служби у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області, Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог Служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей було визначено місце проживання малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2016 року дане рішення залишено без змін. З липня місяця 2015 року відповідач, як батько дітей, не приймає участі в їх утриманні. Ірпінським міським судом Київської області постановлено рішення про стягнення аліментів з [PERSON], але аліменти нараховані з листопада 2015 року. Вона самостійно готувала дітей до школи, купувала продукти харчування, проводила медичний огляд дітей та влаштовувала їм розважальні програми. Загалом, за період з липня місяця 2015 року по листопад 2015 року вона витратила кошти на утримання дітей в сумі 22444,16 грн., а враховуючи, що у відповідності до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 11773,28 грн. Тому звернулась в суд з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник на підставі договору про надання правової допомоги - адвокат [PERSON] в судове засідання не зявились, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують з мотивів наведених у позові. Представник відповідача на підставі довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у запереченні. Просив відмовити в задоволенні позову [PERSON], як безпідставному. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12.05.2014 року. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, а саме: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 04.02.2016 року по справі №2321/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Служби у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області, Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог Служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради Київської області, Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей було визначено місце проживання малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 16.03.2016 року дане рішення залишено без змін. Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.03.2016 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25.04.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей було залишено без розгляду, в звязку з повторною неявкою позивача в судове засідання. Крім того, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01.06.2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено частково, а саме: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.04.2016 року і до повноліття дітей. Дані рішення набрали законної сили, тому у відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК доказуванню не підлягають. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.181 СК України, передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. У відповідності до ч.1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Таким чином, батьки дитини, визначаючи у зазначеному договорі способи виконання їх обов'язку утримувати її, можуть передбачати сплату аліментів у частці від заробітку (доходу) їх платника і (або) у твердій грошовій сумі, сплачуваній періодично чи одноразово. Зазначене положення відповідає одному з наведених у ч. 2 ст. 7 СК принципів сімейного права, згідно з яким сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Крім того, сімейне законодавство виходить з того, що под¬ружжя, батьки дитини, батьки й діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює СК, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Однак, як було встановлено в судовому засіданні між позивачкою та відповідачем не було досягнуто домовленості про матеріальне утримання дітей і позивачка не була позбавлена права на предявлення позову про стягнення аліментів на утримання дітей, з моменту коли діти перебували повністю на її утриманні. На даний час з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей, починаючи з 26.04.2016 року. Заборгованості по аліментах не має. Крім того, суд критично оцінює твердження позивачки про те, що відповідач не приймає участі у вихованні неповнолітніх дітей, оскільки згідно розпорядження Києво-Сятошинської районної державної адміністрації Київської області №286 від 21.04.2016 року «Про встановлення участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми» було встановлено дні та години участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми Максимом та Софією, що свідчить про бажання батька приймати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми. Протилежного в судовому засіданні встановлено не було. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що обоє батьків зобов'язані приймати участь в утриманні та вихованні дітей і не поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку своїх дітей. Крім того, надані позивачкою [PERSON] як докази товарні та фіскальні чеки про придбання одягу, взуття, шкільного приладдя та продуктів харчування, як остання зазначає для дітей Софії та Максима, суд оцінює критично, оскільки вказані чеки не підтверджують того факту, що саме для своїх дітей позивачка купувала перелічені у чеках речі та продукти харчування. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Тому, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд приходить до висновку, що витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed