Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем - [PERSON], зареєстрований 15.08.2003 року відділом РАЦС Бердичівського МУЮ Житомирської області, актовий запис №438. Від шлюбу народилась дитина - донька [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні за домовленістю сторін. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з тим, що поступово погіршувались відносини між ними, часто виникали непорозуміння, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, шлюб існує формально. В зв'язку з чим підтримувати сімейні відносини неможливо, а тому позивачка просить шлюб розірвати. Спору про поділ майна немає. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини надає, тому позивачка просить стягувати аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на підставі судового рішення, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, а саме з 13.11.2013 року, і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, а саме: свідоцтво про одруження сторін (а.с.4), копій свідоцтва про народження дитини [PERSON](а.с.5) та врахувавши обставини справи, суд вважає позов підставним, підлягаючим задоволенню. Оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, разом не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження шлюбу. У відповідності до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно положень ст.ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України, відповідач як батько дитини повинен надавати матеріальну допомогу на її утримання. Сторони між собою не можуть домовиться щодо способу утримання, тому аліменти слід стягувати в судовому порядку. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, суд, враховуючи положення ст.ст. 182, 184 Сімейного Кодексу України, інтереси неповнолітньої дитини, можливість відповідача як батька надавати матеріальну допомогу своїй дитині, відсутність інших утриманців, вважає, що аліменти слід стягувати з відповідача на користь позивачки на утриманні дитини в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 13.11.2013 року, і до повноліття дитини. Судові витрати згідно ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved