Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про усунення перешкоди у користуванні житловим будинком № 14 по вул. Шевченка в с. Станишівка Таращанського району Київської області шляхом виселення з вказаного будинку [PERSON] посилаючись на те, що вони є власниками житлового будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.2017. В будинку за згодою попереднього власника зареєстрований та проживає відповідач, з яким позивач [PERSON] до 2010 перебувала в зареєстрованому шлюбі. Проте, відповідач на протязі тривалого часу зловживає спиртним напоями, вчиняє насильницькі дії в сімї, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. На неодноразові звернення добровільно виселитися з будинку відповідач не реагує, в звязку з чим позивачі і змушені були звернутися до суду за захистом право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду. Відповідач, якому було вручено повістку про виклик до суду по закінченню судового засідання, яке відбулося 25.10. 2017 року, в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи належно повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи позицію позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою: вул. Шевченка, 14, с. Станишівка Таращанського району Київської області на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.07.2017 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 631 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 92879974, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1310108132244. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою: вул. Шевченка, 14, с. Станишівка Таращанського району Київської області на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.07.2017 приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 633 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 92879556, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1310108132244. Як вбачається з довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16.08.2017 за № 545, виданої виконавчим комітетом Станишівської сільської ради Таращанського району Київської області, до складу сімї (зареєстрованих) по вул. Шевченка, 14 в с. Станишівка Таращанського району Київської області входять: [PERSON] (позивач), [PERSON] (особа, з якою проживає позивач [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка). Позивач [PERSON] та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, проте шлюб між ними розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 66 від 27.08.2010 (Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ОК № 070717, видане 27.08.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області). Відповідач протягом тривалого часу зловживає спиртними напоями, вчиняє насильницькі дії в сімї, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Зазначене підтверджується довідкою від 11.09.2017 за №1256/109/1011/3/01-2017, виданою Таращанським ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області та постановою судді Таращанського районного суду від 18.07.2017 року. Тобто відповідач систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи\~\~ запобігання\~\~і\~\~громадського\~\~впливу\~\~виявились безрезультатними. На неодноразові звернення позивачів добровільно виселитися з будинку відповідач не бажає. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Вказана норма передбачає усунення порушень права власності будь-яким способом, у тому числі, й шляхом виселення. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статтей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу УРСР якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, оцінюючи наявні докази по справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачами вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судових витрат в розмірі 640 грн., що підтверджено відповідною квитанцією.

Outcome: approved