Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] прострочену заборгованість станом на 11.02.2015 року за договором купівлі-продажу в сумі 23 979 грн. В обґрунтування зазначила, що між нею та відповідачем 28.01.2014 року було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі продажу 1/2 частини квартири № 20 в будинку № 18-а по Мереф'янському шосе в місті Харкові, відповідно до якого продаж частини квартири вчинено за узгодженою між сторонами ціною і складає 63944,00 гривень, що на день підписання договору за офіційним курсом НБУ становило 8000,00 доларів США. Позивач зазначає, що в день укладання договору отримала від відповідача 4000,00 гривень, а решту коштів відповідач повинен сплатити частинами та у строки визначені договором. Оскільки відповідач свої зобовязання за договором не виконав, а саме в строк 11.02.2015 року не сплатив 23979 гривень. У судове засідання позивач та представник позивача не зявились, з невідомих суду причин, про день та час судового розгляду повідомлені відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачем у повному обсязі сплачені кошти за договором купівлі-продажу, в підтвердження чого надали нотаріально посвідчену заяву [PERSON] про отримання грошових коштів. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення \~ ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що сторонами по справі укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири № 20 в будинку № 18-а по Мерефянському шосе в місті Харкові. Як вбачається з розділу 2 даного договору, сторони дійшли згоди щодо ціни договору та порядку проведення розрахунків, а саме: ціна договору становить 63944,00 гривень, що на день підписання договору за офіційним курсом НБУ складає 8000,00 доларів США. Продавець (позивач) отримала від покупця (відповідача) 4000 гривень, решту коштів в сумі 59944 гривень покупець сплачує продавцю частинами, зокрема до 10.08.2014 року включно 23979 гривень. Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 08.06.2015 року, вона отримала від [PERSON] 63573,23 грн., які він повинен був сплатити їх за договором купівлі-продажу 1/2 частини квартири № 20 в будинку № 18-а по Мерефянському шосе в місті Харкові. (а.с.78) Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2015 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частини квартири № 20 в будинку № 18-а по Мерефянському шосе в місті Харкові. (а.с.79) Згідно статті 527 Цивільного Кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин, суд, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем [PERSON] виконані всі зобов'язання перед позивачем [PERSON] На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed