Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

позивачка 26.03.2021 року звернулася до суду із позовом до відповідача, у якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , з позивачкою [PERSON] , вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позиву покликається на те, що відповідач є її чоловіком та батьком дитини. На час подання позову шлюбні відносини між ними фактично припинено, відповідач проживає та зареєстрований за іншою адресою. За цією ж адресою зареєстрована їхня донька, яка залишилась фактично проживати із матір`ю. Позивачка зверталася до Залізничної районної адміністрації із заявою про реєстрацію місця проживання доньки за її адресою, однак отримала відмову у зв`язку із ненаданням письмової згоди батька. Позивачка повідомила, що нею вживалися заходи досудового врегулювання спору, а саме: сторони пробували домовитись щодо місця реєстрації та проживання дитини, отримано відмову в реєстрації дочки за місцем реєстрації позивачки, відправлено звернення батькові дитини щодо підписання договору на визначення місця проживання дитини та надання дозволу на зміну місця реєстрації. Просить позов задовольнити повністю. Ухвалою судді Залізничного районного суду від 05.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07.06.2021 року залучено відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району до участі у справі як третю особу, зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. На виконання ухвали суду Залізничною районною адміністрацією 30.07.2021 року до суду подано висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] 09.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився. Був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Так, йому неодноразово надсилалися судові повістки за адресою, зазначеною у позовній заяві, а також він був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позов відповідач не подав, інших заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Представник третьої особи відділ «Служба у справах дітей» Залізничного району у судове засідання не з`явився. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Суд також ухвалив розглядати справу у відсутності представника третьої особи - органу опіки та піклування, оскільки останній був належно повідомленим про час та місце розгляду справи, жодних клопотань чи заяв від нього не надходило. За таких обставин, суд вважає поданий суду висновок Залізничної районної адміністрації позицією третьої особи щодо вирішення спору. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження, а.с.4). Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 25.03.2021 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що був зареєстрований 17 вересня 2016 р. Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №2784. Згідно інформації паспортних даних та відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] - у будинку [ADDRESS] , відомості щодо малолітньої дитина [PERSON] - в картотеці відсутні (а.с.5,6, 19,45,46). Сторони не заперечують, що дитина на час подання подання позову та розгляду справи судом постійно проживає із матір`ю за місцем реєстрації останньої. Дана обставина також підтверджується Актом від 03.02.2021 року, складеним ОСББ «Сигнівка 3» про те, що на час складення акту [PERSON] та [PERSON] фактично проживають без реєстрації за адресою [ADDRESS] (а.с.9). 22.03.2021 року органом реєстрації Залізничної районної адміністрації відмовлено у реєстрації місця проживання дитини [PERSON] за адресою [ADDRESS] , відповідно до п.11 Постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року, у зв`язку із відсутністю згоди батька (а.с.11,12). Цього ж дня позивачка [PERSON] звернулася до голови Залізничної районної адміністрації із заявою про скерування комісії для встановлення умови проживання дитини [PERSON] з метою, зокрема, реєстрації дитини за адресою проживання матері без згоди батька (а.с.10). 24.03.2021 року [PERSON] було надіслано відповідачу звернення про підписання договору на визначення місця проживання дитини та надання дозволу на зміну місця реєстрації (а.с.14,15). Зі слів позивачки, відповіді на звернення вона не отримала. [PERSON] , відповідно до інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є фізичною особою-підприємцем та здійснює наступні види діяльності: 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси, 96.04 Діяльність із забезпечення фізичного комфорту, 96.09 Надання інших індивідуальних послуг (а.с.13). Актом обстеження умов проживання, який 08.04.21 року Залізнична районна адміністрація надала [PERSON] , встановлено, що житло за адресою [ADDRESS] складається із трьох кімнат, умови проживання добрі, в квартирі зроблений сучасний євроремонт, помешкання умебльоване, наявна побутова техніка. Санітарно-гігієнічні умови добрі, в помешканні чисто та прибрано. В домашньому осередку затишно та комфортно, наявні предмети домашнього інтер`єру, наявне газо-, електро- та водопровідне постачання. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: спальне місце, сезонний одяг та взуття, продукти харчування, іграшки та канцтовари, домашній улюбленець. Мати - ФОП, донька влаштована в ДНЗ № 51 , батько дитини [PERSON] проживає окремо (а.с.38). Виходячи із змісту висновку Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії з питань з питань захисту прав дитини були присутні матір дитини - [PERSON] та її представник. Батько дитини, [PERSON] на засідання комісії не прибув. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 07.07.2021 складеного працівниками Відділу, малолітня [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю. Умови проживання в квартирі добрі. Дитина має все необхідне для проживання та гармонійного розвитку. Забезпечена одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, розвиваючими іграшками, дитячою літературою. Згідно з актом оцінки потреб сім`ї/особи, складеним 07.07.2021, ознаки складних життєвих обставин відсутні, мати належним чином виконує свої обов`язки відносно малолітньої дитини [PERSON] . Батько проживає за адресою [ADDRESS] , відповідно до акту оцінки потреб сім`ї/особи, складеного 08.07.2021, ознаки складних життєвих обставин відсутні, перешкод, які б підтверджували б неможливість батька виконувати свої обов`язки, не виявлено. Умови проживання у будинку добрі. Наявні належні умови для можливого проживання дитини. [PERSON] займається підприємницькою діяльністю як фізична особа-підприємець. Залізнична районна адміністрація ЛМР як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с.55,56). При вирішенні спірних правовідносин суд застосовує наступні норми права. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Умовами ч.1 ст.ст. 14,15 СК України передбачено, що здійснення сімейних прав та обов`язків є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. У частині першій статті 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 160 СК Сімейного кодексу України закріплено право батьків на визначення місця проживання дитини. Так, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За приписами частин першої-третьої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду по справі №310/3195/18 від 29.07.2020. Під час судового засідання заслухано думку дитини [PERSON] , яка сказала, що живе з мамою, ходить в дитячий садок. Вона має свою кімнату і іграшки, а також домашнього улюбленця. Вони з мамою ходять гуляти. На запитання про батька не відповіла. Зі слів позивачки, донька його не пам`ятає. Таким чином, суд встановив, що малолітня [PERSON] постійно проживає разом з матір`ю. Позивачкою створено всі умови для проживання та розвитку дитини. Дівчинка прихильна до матері. Позивачка влаштувала доньку в дитячий садок, організовує її дозвілля. Крім того, [PERSON] намагалася вирішити питання реєстрації дитини за своєю адресою проживання в позасудовий спосіб. Відповідач мав можливість подати суду заперечення проти позову, або іншим чином викласти свою позицію щодо вирішення цього питання, однак нею не скористався. За наведених обставин, суд вважає, що визначення місця проживання дитини [PERSON] за місцем проживання позивачки та разом із матір`ю відповідатиме інтересам малолітньої, дозволить зберегти соціальні зв`язки, які склалися в дитини, а відтак позов слід задоволити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і положеннями ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Виходячи з матеріалів справи, між Адвокатським об`єднанням «Паритет Права», в особі адвоката Гринишина П.С. та позивачем [PERSON] 06.06.2021 року укладено договір про надання правової допомоги №06/06/2021С (а.с.32-34). В договорі сторонами погоджено гонорар та порядок оплати. Згідно ордера на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1079701 представництво інтересів [PERSON] при розгляді справи здійснював адвокат Адвокатського об`єднання «Паритет права» Гринишин П.С. (а.с.35,36). Відповідно до Акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №06/06/2021С, складеного 09.09.2021 року, детального опису виконуваних робіт, адвокатське об`єднання виконало, а клієнт прийняв роботу за Договором. Загальна вартість виконаних робіт складає 10 000 грн., та сплачується клієнтом на рахунок Адвокатського об`єднання (а.с.66,67). Суд також зауважує, що представником позивача 14.09.2021 року скеровано відповідачу поштовою кореспонденцією копію заяви про стягнення витрат, акт, детальний опис, що підтверджується фіскальними чеками «Укрпошта» і описом вкладення, проте відповідач жодного заперечення проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу суду не надав. За наведених обставин, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень.

Outcome: approved