Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом та просять визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що вони є власниками квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності від 12 січня 2009 року в рівних частках. Вказує, що в квартирі також зареєстрований відповідач - [PERSON] . Зазначають, що відповідач [PERSON] є сином позивача - 1, та не проживає в житловому приміщені понад 3 роки, не сплачує комунальні платежі та не несе інших витрат по утриманю житлового приміщення, а тому позивачі звернулися до суду із позовною заявою, оскільки відповідач створює їм перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, позивач просила задовольнити позов. 11.09.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 15.09.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 19.11.2020 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду подано заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності відповідача. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 12.01.2009 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київсьької міської ради (Київської міської державної адміністрації) квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на праві приватної власності (а.с. 20). Згідно матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується копією паспорту відповідача (а.с. 15-18). Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статей 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Відповідно до довідки ТОВ «Житлосервіс-Солом`янка», акту № 1 про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.09.2019, акту № 2 про не проживання особи за місцем реєстрації від 13.01.2020, акту № 3 про не проживання особи за місцем реєстрації від 01.09.2020, складених мешканцями даного будинку, [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживає протягом 3 років (а.с. 21-24). Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає встановленим, що відповідач, хоча і значиться зареєстрованим у спірній квартирі, однак у спірному житлі не проживає без поважних причин понад встановлений законом строк, будь-якої участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймає. Доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди у користуванні спірною квартирою, в матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачів сума судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved