Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

позивачі [PERSON], [PERSON] звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ТОВ ««Видавничий дім «Курчі Дніпра», редакції газети «Бульвар Гордона» про захист гідності, честі, ділової репутації і зобовязання вчинити дії, при цьому пояснивши наступне. В [INFO] р. на ст. 13 газети «Бульвар Гордона» [NUMBER] за авторства відповідачів [PERSON], [PERSON] було опубліковано друкований матеріал під назвою «[INFO]» з фотографіями позивачів [PERSON],[PERSON] та під ними розміщено недостовірну на думку позивачів інформацію негативного характеру. При цьому у вищенаведеній статті було оприлюднено без згоди позивачів їх персональні дані та конфіденційну інформацію щодо їх дати та місця народження, освіти, місця роботи та сімейного стану. Крім того позивачі зазначили, що електронній примірник вищезазначеного випуску газети із наведеною статтею розміщено у вільному доступі в мережі інтернет на електронному ресурсі: www.bulvar.com.ua. У зв'язку із зазначеним позивачі просили суд: визнати недостовірною і такою що принижує честь і гідність та ділову репутацію позивачів інформацію поширену на інтернет сторінці www.bulvar.com.ua та в газеті «Бульвар Гордона» [NUMBER] [NUMBER] від [INFO] у статті «[INFO]», а саме: «[PERSON] (гадалка [PERSON]), [INFO], уродженка Білої Церкви, нині киянка. Закінчила білоцерківське педучилище і Київський педінститут, за професією - вчитель молодших класів, ним і працювала в школі № 9 міста уродженка Біла Церква. Страждає надмірною самовпевнінестю и манією величчя - скоріш всього, самій собі вдалося навіяти, що зірка. Судя по опитуванню клієнтів, їх відлякує її холодний зверхній тон. Наглості при цьому [PERSON] не займати. Працює у Львові і Івано-Франківську»; «[PERSON], [INFO], уродженець Білої Церкви, киянин. Закінчив ПТУ, слюсар. Адміністратор та за сумісництвом чоловік гадалки [PERSON] ([PERSON]). З ознаками синдрому Дауна на обличчі, що не завадило йому організувати і свою невелику мережу гадалок, куди, крім жінки, входять і тітка - гадалка [PERSON] ([PERSON])»; а також видалити зазначену інформацію із наведеної інтерент сторінки; зобов'язати відповідачів опублікувати на інтернет сайті www.bulvar.com.ua та в черговому друкованому номері газети «Бульвара Гордона» спростування відповідного змісту. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 квітня 2013 року (судя Новак А.В.) позовні вимоги були роз'єднані і у самостійне провадження було виділено позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] до редакції газети «Бульвар Гордона), що уособлено ТОВ «Видавничій дім «Кручі Дніпра» У судовому представник позивачів засіданні позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача у судовому засіданні та наданих письмових поясненнях заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому представник відповідача зазначила, що оскаржувані позивачами частини статті мають оціночне судження, тобто не мають стверджувального характеру і не містять жодних фактичних обставин негативного характеру щодо позивачів, у зв'язку з чим не підлягають спростуванню чи доведенню її правдивості. При цьому представник відповідачів зазначав, що зобов'язання відповідачів спростувати інформацію щодо позивачів значило б зобов'язання відповідачів змінити думку, ставлення до осіб позивачів, обмежити право відповідачів вільно висловлювати свої думки і судження. Врахувавши надані сторонами пояснення, на основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність відмовити у задоволені позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на стор. 13 газети «Бульвар Гордона» [NUMBER] від [INFO] було опубліковано за авторства [PERSON], [PERSON] статтю із назвою «[INFO]», під якою було надруковано фотографії позивача [PERSON] та [PERSON] При цьому, під фотографіями позивачів надруковано наступне: «[PERSON] (гадалка [PERSON]), [INFO], уродженка Білої Церкви, нині киянка. Закінчила білоцерківське педучилище і Київський педінститут, за професією - вчитель молодших класів, ним і працювала в школі № 9 міста уродженка Біла Церква. Страждає надмірною самовпевнінестю и манією величчя - скоріш всього, самій собі вдалося навіяти, що зірка. Судя по опитуванню клієнтів, їх відлякує її холодний зверхній тон. Наглості при цьому [PERSON] не займати. Працює у Львові і Івано-Франківську»; «[PERSON], [INFO], уродженець Білої Церкви, киянин. Закінчив ПТУ, слюсар. Адміністратор та за сумісництвом чоловік гадалки [PERSON] ([PERSON]). З ознаками синдрому Дауна на обличчі, що не завадило йому організувати і свою невелику мережу гадалок, куди, крім жінки, входять і тітка - гадалка [PERSON] ([PERSON])». Разом з цим, безпосередньо наведену інформацію, а не всю статтю із її заголовком «[INFO]», позивачі просили визнати недостовірною і такою що принижує честь, гідність та ділову репутацію, що вбачається із уточнюючої заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 19-22) і було підтверджено поясненнями представника позивача. Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог, оскільки зазначене може порушити право сторін на процесуальну рівність перед судом та законом і нівелювати принцип змагальності у цивільному судочинстві, що визначені та гарантовані положеннями ст. 129 Конституції України і ст. 5, 10, 11 ЦПК України. Таким чином суд констатує, що позовними вимогами щодо визнання недостовірною інформацію охоплюється лише текстуальний зміст газетної публікації, як це зазначено у п.3 позовних вимог заяви про збільшення позовних вимог (а.с.21-22), але не сама назва публікації, як то - «[INFO]». В свою чергу, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. При цьому у п. 15 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1 роз'яснено, що негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Разом з цим суд зазначає, що в інформації яку позивачі просять визнати недостовірною не міститься ствердження про вчинення позивачами будь-яких дій чи фактичне порушення ними норм чинного законодавства, принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, а також не йдеться про неетичну поведінку позивачів у особистому, суспільному чи політичному житті. Крім того, у п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1 роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 р. за № 2657-XII, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При цьому суд зазначає, що інформація яку позивачі просять визнати недостовірною має характер оціночних висловлювань і виражає критичне суб'єктивне ставлення її авторів, та не містить фактичних даних про дії позивачів, у зв'язку з чим вищенаведена інформація є оціночним судженням відповідачів щодо позивачів. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Крім того у п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1 роз'яснено, що відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Аналогічне зазначено у п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року за № 1 щодо права на відповідь особи з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, яке визначено ч. 1 ст. 277 ЦК України. Таким чином законодавством України встановлено інший спосіб захисту прав позивачів, ніж той, який позивачі обрали для захисту своїх немайнових прав від їх порушення змістом оскаржуваної інформації та її поширення. Враховуючи вищенаведене, а саме - встановлення судом відсутності підстав вважати опубліковану інформацію такою, що є недостовірною, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання вчинити дії, а саме опублікування спростування у черговому друкованому номері газети. Крім того, суд зазначає, що згідно листа ТОВ «Хостмайстер» від 20.11.2013р. відсутня інформація щодо власника електронного ресурсу: www.bulvar.com.ua., на якому розміщено оскаржувану інформацію. Разом з цим позивачами не надано доказів, що вищезазначений електронній ресурс належить відповідачу або останнім розміщена на ньому оскаржувану інформація щодо позивачів. Представник відповідача в судовому засіданні заявила, що їй невідомі відомості кому належить зазначений інтернет ресурс. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання оскаржуваної інформації недостовірною і такою що принижує честь і гідність та ділову репутацію, а також її видалення із електронного ресурсу: www.bulvar.com.ua і зобов'язання відповідачів опублікувати спростування наведеної інформації на електронному інтернет-ресурсі. У зв'язку із наведеним, вищезазначена позовна вимога не підлягає задоволенню за недоведеністю.

Outcome: dismissed