Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку . Свої вимоги мотивує тим, що 25 червня 2008 року був укладений з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку №28 по вул.. Шмідта в м.Олександрії Кіровоградської області.Договір посвідчений 25.06.2008 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2489 та зареєстрованого в Олександрійському МБТІ за № 499/60. Після укладення даного договору купівлі- продажу було з»ясовано, що присадибна земельна ділянка приватизована. 26.06.2008 року вона уклала з відповідачем нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку, а саме п.6 викладено в редакції: « Продавець стверджує, що на момент укладення цього Договору вказане вище майно не має прихованих недоліків, не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, воно не заставлене, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження, прилягаюча земельна ділянка приватизована.Продавець зобов»язується здійснити переоформлення прилягаючої земельної ділянки в строк до 31 грудня 2008 року.Сторони домовилися, що в ціну продажу, обумовлену у п.7 входить ціна житлового будинку та прилягаючої земельної ділянки.» В п. 2 даного договору зазначено, що даний договір є невід»ємною частиною основного договору купівлі- продажу будинку. Але відповідач ухилився від переоформлення земельної ділянка і тому вона змушена звернутися до суду для захисту своїх майнових прав. Позивачка направила заяву про розгляд справи без її участі , підтримала позов і просить його задоволити. Відповідач направив заяву про розгляд справи без його участі , позов визнав.В заяві зазначив, що придбав земельну ділянку разом з будинком,а тому і продав будинок з земельною ділянкою, претензій до позивачки не має. Представник відповідача Олександрійської міської ради в судове засідання не з явився , направив клопотання про розгляд справи в його відсутність , не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає ,що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено ,що 25 червня 2008 року позивачкою [PERSON] був укладений з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку №28 по вул.. Шмідта в м.Олександрії Кіровоградської області.Договір посвідчений 25.06.2008 року приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2489 та зареєстрованого в Олександрійському МБТІ за № 499/60. Після укладення даного договору купівлі- продажу було з»ясовано, що присадибна земельна ділянка приватизована. 26.06.2008 року позивачка уклала з відповідачем нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору купівлі-продажу житлового будинку, а саме п.6 викладено в редакції: « Продавець стверджує, що на момент укладення цього Договору вказане вище майно не має прихованих недоліків, не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, воно не заставлене, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження, прилягаюча земельна ділянка приватизована.Продавець зобов»язується здійснити переоформлення прилягаючої земельної ділянки в строк до 31 грудня 2008 року.Сторони домовилися, що в ціну продажу, обумовлену у п.7 входить ціна житлового будинку та прилягаючої земельної ділянки.» В п. 2 даного договору зазначено, що даний договір є невід»ємною частиною основного договору купівлі- продажу будинку. Згідно довідки №933 від 21.10.2015 року Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі Кіровоградської області земельна ділянка площею 0.1 га , яка знаходиться за адресою: м.Олександрія , вул.. Шмідта,28 передана у приватну власність [PERSON] під присадибну ділянку відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №4 від 25.02.1994 року. Встановлено, що 06.02.1997 року [PERSON] померла. Після її смерті , спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця і отримала 27.09.1997 року свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок , який знаходиться за адресою: м.Олександрія , вул.. Шмідта,28 та грошові вклади. На присадибну ділянку свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалося, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] та направленої на запит суду з Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області. Встановити місцезнаходження спадкоємця [PERSON] не представилося можливим. Встановлено, що відповідач придбав житловий будинок , який знаходиться за адресою: м.Олександрія , вул.. Шмідта,28 у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 2.10.1997 року , земельну ділянку не переоформлював. Згідно п.18 ґ) постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» ( з змінами ) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Тобто, протягом останніх двох десятиліть законодавець неодноразово змінював норми закону , що регулюють підстави та умови набуття права власності на земельну ділянку в разі відчуження розташованої на ній будівлі або споруди.Тому повинен застосовуватися закон, який діяв на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування , якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7 відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Так, земельна ділянка площею 0.1 га за адресою: м.Олександрія, вул.Шмідта,28 була передана у приватну власність [PERSON] під присадибну ділянку відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії КР №4 від 25.02.1994 року.При переході права власності на житловий будинок за адресою: м.Олександрія , вул.. Шмідта,28, який належав спадкодавцю [PERSON], до спадкоємця [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.1997 року перейшло право власності і на присадибну земельну ділянку , на якій розташований житловий будинок. При відчуженні останньою даного будинку відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 2.10.1997 року, до останнього перейшло і право власності на присадибну земельну ділянку. При укладенні сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: м.Олександрія , вул.. Шмідта,28 на підставі договору-купівлі продажу від 25 червня 2008 року, до покупця [PERSON] перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. Так, лише при відчуженні нерухомого майна в період з 01.01.2002 року по 20.06.2007 року ( під час дії ст..120 ЗК України в редакції від 25.10.2001 року ) не тягло автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями та спорудами . Оскільки позивачка в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності на земельну ділянку, захистити своє порушене право не може , то суд вважає за можливе визнати за нею право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved