Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ПАТ «Обухівське» про визнання права на земельну ділянку - частку (пай), посилаючись на те, що їх померла мати не встигла оформити своє право на земельний пай, що перешкоджає оформити позивачам її спадщину, тому вони як спадкоємці позивач просили з урахуванням уточнень визнати за ними в порядку спадкування право на 1/3 та 2/3 частин відповідно земельної ділянки частки (паю) № 724 площею 3,5776 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Київської області, право на яку мала померла 18.05.2016 року [PERSON]. В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали повністю, посилаючись на те, що за життя їх матері розпаювання земель ПАТ «Обухівське» не було завершено, спадкодавиці шляхом жеребкування була визначена земельна частка (пай) №724 площею 3,5776 га для товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області. Участь у жеребкуванні приймала сама [PERSON] у присутності [PERSON], вони є єдиними спадкоємцями щодо майна померлої, однак оформити своє право на спірну ділянку не можуть з тих підстав, що їх мати за життя не зареєструвала своє право на вказане майно. Представники відповідачів [PERSON] сільради та Обухівської райдержадмінстрації в судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні справи поклались на розсуд суду, проти позову не запречили. Представник відповідача ПАТ «Обухівське» в судове засідання повторно не зявився, хоч про час і місце судового розгляду належно повідомлений, причин неявки не повідомив. Враховуючи повторну неявку відповідачів, суд вважав можливим вирішити спір на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивачів, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ПАТ «Обухівське» з 26.03.1960 року по 08.10.1984 року та звільнилась з роботи у звязку з виходом на пенсію за віком, що підтверджується трудовою книжкою, протоколами. Відповідно до рішення 5 сесії 22 скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів від 05.12.1995 року ПАТ «Обухівське» передано в постійне користування землі сільськогосподарського призначення, які знаходяться в адміністративних межах сільської ради та підлягають розподілу до розпаювання на земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,\~згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №003262 від 13.02.1996 року. Протоколом загальних зборів №2 від 05.03.2010 року та протоколом загальних зборів №3 від 22.02.2014 року було вирішено провести процес розпаювання та приватизації земель ПАТ «Обухівське» та затвердити список осіб, які мають право на земельну частку (пай). В процесі розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь радгоспу-комбінату «Обухівський» (у подальшому - ПАТ «Обухівське») [PERSON], як пенсіонер була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), розміром 3,5776 га згідно схеми поділу земель під № 724, що розташована на території [PERSON] сільської ради Київської області. Списки з розмірами часток (паїв) були подані до Обухівської райдержадміністрації для затвердження та видачі сертифікатів, однак сертифіката та державного акта на імя [PERSON] не було виготовлено. Розпорядженням Обухівської районної Державної адміністрації Київської області № 365 від 08.12.2015 року затверджено проект приватизації земель ПАТ «Обухівське». Вказані обставини підтверджуються протоколами загальних зборів, листом Фонду держмайна України, розпорядженнями райдержадміністрації, рішенням Обухівської районної ради, корінцем для жеребкування, державним актом на право постійного користування землею, схемою поділу сільськогосподарських земель ПАТ «Обухівське», листом управління Держземагенства, постановою Вищого господарського суду України, а також показами свідка. 18 травня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Майно [PERSON] успадкували її діти позивачі як спадкоємці за заповітом, зокрема саме їм 17 грудня 2016 року були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, а саме [PERSON] на 1/3 частину цього спадкового майна, а [PERSON] 2/3 частини, оскільки на її користь відмовився від спадщини третій спадкоємець за заповітом [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи, витягом із Спадкового реєстру, свідоцтвом про одруження. Позивачі звертались до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну частку (пай), однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) у звязку з відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, що підтверджується листом, матеріалами спадкової справи. Позивачі є дітьми [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Позивачі як спадкоємці за заповітом відносно майна своєї матері мають право спадкування, в тому числі відносно права на земельну частку (пай), яку їх мати набула за життя та відносно якого не було завершено оформлення правовстановлюючого документу. Даних про наявність спору з іншими спадкоємцями під час судового розгляду не встановлено, з матеріалів спадкових справ таких спадкоємців, які б прийняли спадщину, не встановлено, позивачам не могло бути видано нотаріусом свідоцтво про право на спадщину по причині відсутності оригіналу правовстановлюючого документа, що перешкоджає позивачами реалізувати свої передбачені законодавством права спадкоємця, тому справа щодо невизнаних прав позивачів як спадкоємців підлягає судовому розгляду на підставі ст.ст. 1, 3, 15 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право померлої на земельну частку (пай) виникло на законних правових підставах, до цього часу це право не припинялось і не оспорювалось, відсутність належного правовстановлюючого документа не позбавляє таких прав. До складу спадщини згідно чинного законодавства входять усі права та обовязки спадкодавця, в тому числі і щодо права на земельний пай як пайщика ПАТ «Обухівське». При цьому позивачі довели належними і допустимими доказами своє право на спадщину відносно майна і майнових прав померлої матері. Однак суд приймає до уваги, що право власності на землю чи право користування землею у померлої не виникало, тому право на земельну ділянку не може бути визнано за позивачами як спадкоємцями, однак право на земельну частку (пай) матері позивачів може бути ними успадковане, тому саме таке право може бути визнане судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК (435-15) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Під час розгляду справи суду не подано будь-які докази виготовлення, видачі спадкодавцеві [PERSON] як власникові чи землекористувачеві документа, що посвідчує право на землю та його державну реєстрацію. Враховуючи викладене, суд вважає, що під час судового розгляду не доведено належними і допустимими доказами правомірне виникнення у спадкодавця права на земельну ділянку як обєкт нерухомого майна, тому таке право не може бути визнане за позивачами в судовому порядку. Поряд з тим, суд вважає достатнім способом захисту порушених прав позивачів як спадкоємців визнання за ними права на земельну частку (пай). Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши місце і час відкриття спадщини, коло спадкоємців, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна, враховуючи відсутність заперечень відповідачів, суд вважає доведеними під час розгляду спору посилання позову про порушення законних прав та інтересів позивачів, тому суд приходить до висновку про можливість судового захисту прав позивачів шляхом визнання права відносно земельної частки (паю). За таких обставин, позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial