Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до територіальної громади в особі Рашівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно. [INFO] року помер [PERSON], який був зареєстрований разом із дружиною [PERSON], дочкою [PERSON].) за адресою [ADDRESS] Гадяцького району Полтавської області. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді домоволодіння по [ADDRESS], яке було збудоване починаючи з 1958 р. Правоустановчі документи на вказане домоволодіння відсутні. Дане будинковолодіння станом на 01.07.1990 року відносилося до типу колгоспного двору. Земельна ділянка в розмірі 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,2135 га для ведення особистого селянського господарства належить позивачу [PERSON] Спадщину позивачі прийняли спільним проживанням з померлим. Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, а тому вони змушені звернутися до суду. В судове засідання позивачі не з'явилися, надали заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник територіальної громади Рашівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечує. Представник Гадяцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, проти позовних вимог не заперечують. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 1 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованих та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Рашівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 12.06.2017 року № 02-20/912 будинковолодіння в [ADDRESS], згідно погосподарської книги №8 особовий рахунок [NUMBER] відносилось до типу колгоспного двору. Членами колгоспного двору станом на 01.07.1990 року були: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Визначення суспільної групи господарства було урегульовано Технічними вказівками по веденню книжок погосподарського обліку в сільських радах, затвердженими Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 27 червня 1972 року, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 13 квітня 1979 року № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при Раді Міністрів СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26. За змістом п. 20 Вказівок суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що домоволодіння по [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року належало [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах, тобто по 1/3 кожному. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено запис № 219, батьки: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.02.1967 року. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 12.05.1991 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 12.05.1991 року зроблено відповідний актовий запис за № 79, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 12.05.1991 року. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про смерть 01.05.1994 року зроблено запис за №15, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] помер у 1994 році, відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно статей 525, 548 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Рашівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 12.06.2017 року №02-20/911 [PERSON], 1930 року народження був зареєстрований та проживав станом на [INFO] року за адресою [ADDRESS]. На день смерті з ним були зареєстровані дружина [PERSON] та дочка [PERSON] Інших зареєстрованих станом на [INFO] року не значилося. За положеннями п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до листа Гадяцької державної нотаріальної контори № 269 від 12.09.2017 р. після померлого [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживаючи на день смерті з спадкодавцем, прийняли спадщину після його смерті. Інвентаризаційна оцінка домоволодіння в цілому була проведена 21.06.2017 року, про що свідчить копія Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], проведеної ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «ІНВЕНТАРИЗАТОР». Відповідно до п. 4.15 ст.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті свого чоловіка та батька та набули права власності на вищезазначене домоволодіння, на яке відсутні правовстановлюючі документи , що унеможливлює оформлення спадщини на майно, яке підлягає реєстрації, то суд приходить до висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved