Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять суд зняти з реєстраційного обліку місця проживання та виселити з квартири за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]). Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 17.08.2018 р. між ними та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою\~Г.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №925. Підпунктом 8.1 пункту 8 цього договору було визначено зняття з реєстраційного обліку зареєстрованих у квартирі осіб до 29 серпня 2018 року включно. Позивачі належним чином виконали всі узгоджені сторонами за договором купівлі-продажу істотні умови і свої зобов'язання, в тому числі і щодо повної оплати [PERSON], як продавцю, узгодженої вартості квартири. Позивачі, як нові власники квартири №35, не надавали своєї згоди на реєстрацію у ній відповідача, який, до того ж, не є членом їх сімей, тому [PERSON] порушує права позивачів щодо володіння, користування та розпорядження власним майном. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Від представника позивачів надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивачів та їх представника. Відповідач до суду не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим для нього ст. 191 ЦПК України, та не надав відзиву на позовну заяву у встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного провадження від 17.10.2018 року строк. Третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві не уповноважила свого представника на участь в судовому засіданні, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв щодо предмета спору суду не надала. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] та [PERSON] 17.08.2018 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №925, Продавець передав у власність, а покупці прийняли у власність і зобов'язались оплатити квартиру [ADDRESS], вартість якої становить 968469,00 грн. (а.с.13,14). 17.08.2018 р. позивачем [PERSON] було сплачено 4842,35 грн. за придбання (купівлю-продаж) нерухомого майна, що підтверджується квитанцією № 261810074 (а.с.16). 17.08.2018 р. позивачем [PERSON] було сплачено 4842,35 грн. за придбання (купівлю-продаж) нерухомого майна, що підтверджується квитанцією № 261810075 (а.с.16). Таким чином, позивачами належним чином були виконані всі узгоджені сторонами за договором купівлі-продажу квартини істотні умови і свої зобов'язання, в тому числі і щодо повної оплати продавцю [PERSON] узгодженої вартості квартири. Іншого відповідачем не доведено. За змістом підпункту 8.1 п. 8 укладеного 17.08.2018 р. договору купівлі-продажу квартири продавець зобов'язується зняти з реєстраційного обліку зареєстрованих у квартирі осіб до 29 серпня 2018 року включно (а.с.14). Згідно витягу з реєстру територіальних громад міста Києва №33674662 від 28.09.2018 р. про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], 24.06.2004 рр. зареєстровано особу [INFO], що відповідає даті народження відповідача - [PERSON] (а.с.15). За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою місця проживання: [ADDRESS] (а.с.33). Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 р. у справі №638/13030/13-ц. Припинення права користування житлом у колишнього власника тягне за собою втрату його членами сім'ї права користування житлом. Право відповідача, який не є власником квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося і право користування квартирою. Як встановлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON], набувши право власності на квартиру [ADDRESS], та будучи її новими власниками, не надави своєї згоди на реєстрацію в цій квартирі відповідача [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення даного позову та зняття з реєстраційного обліку місця проживання та виселення з квартири за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦП України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 704 грн. 80 коп. на користь кожного з них, які сплачено позивачами при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved