Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач, інтереси якого представляє адвокат Савчук Р.Р., у листопаді 2020 року звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за період з 13.07.2017р. по 17.03.2019р.. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 16.05.2013р. було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , 19.06.2013р. відкрите виконавче провадження. Згідно з довідкою розрахунком заборгованість позивача по сплаті аліментів складає 24 624грн. за період з 13.07.2017р. по 17.03.2019р. Водночас, на підставі ст.181, 197 СК України є підстави для звільнення від заборгованості, оскільки син саме в цей період проживавав з батьком. Так, з 13.07.2017р. по 11.12.2017р. син проживавав з батьком за кордоном у м.Варшава та навчався з 01.09.2017р. у початковій школі №261. З 22.12.2017р. позивач з сином приїхали в Україну та жили в [ADDRESS] , а після цього в кінці грудня місяця син проживав у батьків позивача в с.Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, де з 15.01.2018р. зарахований на навчання в Загвіздянській ЗОШ І-Ш ступенів, і жив в бабусі та дідуся аж по 17.03.2019р. Утримання за вказаний період було зі сторони позивача та його батьків. 02.12.2020р. представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позов не визнає у зв`язку із його недоведеністю, окрім періоду з 14.07.2017р. по 22.12.2017р., при цьому що в серпні 2017р. дитина 2 тижні ще також проживала з матір`ю в м.Гданськ в Польщі. З кінця грудня 2017р. по середину лютого місяця 2018р. дитина проживала з відповідачем за адресою [ADDRESS] , що підтверджується і заявою самої дитини від 09.11.2020р. (подана в іншій цивільній справі №344/22492/19 про стягнення пені за прострочення аліментів). Окрім того, з середини лютого 2018р. по середину березня 2019р. син дійсно навчався в Загвіздянській ЗОШ І-Ш ступенів, однак по мірі власного вибору у рівних часових проміжках він проживавав як у батьків батька в с.Загвіздя, так і в батьків матері за адресою [ADDRESS] , так як і позивач і відповідач перебували за межами України. Станом на 01.04.2020р. борг позивача перед відповідачем складає 53 638грн. 09.03.2021р. до суду направлена заява дитини [PERSON] (16 років) щодо місця проживання у спірному періоді (а.с.61). 29.06.2021р. представник позивача подав заяву про відмову від частини вимог, а саме за період з 13.07.2017р. по 31.05.2018р. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, окрім періоду з 14.07.2017р. по 22.12.2017р., при цьому що під час цього періоду ще в серпні 2017р. дитина 2-ні тижні також проживала з матір`ю. На можливе мирне позасудове врегулювання спору сторони, на неодноразову пропозицію суду та роз`яснення щодо цього, не погоджувались. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову, з врахуванням відмови від частини позовних вимог, слід відмовити, виходячи з наступного. Так, згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 16.05.2013р. було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у сумі 1000грн. починаючи з 15.01.2013р. (а.с.8-9). Попередньо, за рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.12.2010р. сина [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю при розірванні шлюбу (а.с.6,7). 19.06.2013р. було відкрите виконавче провадження (а.с.10). Згідно поданого стороною позивача довідки-розрахунку головного державного виконавця Раковецького М.С. станом на 01.04.2020р. заборгованість складає 26 624грн. (а.с.11). Натомість згідно поданого довідки-розрахунку сторони відповідача заборгованість станом на 01.04.2020р. становить 53 638грн. (перерахунок здійснено на підставі заяви стягувача від 09.10.2020р.) - а.с.33. При цьому, представник сторони відповідача вказав на те,що спір щодо нарахованої суми органом ДВС за вищевказаний період є спірним, і на даний час уточнюється сума заборгованості станом на 01.04.2020р. Під час розгляду даної цивільної справи, 04.03.2021р. позивач [PERSON] на рахунок обліку депозитних сум ДВС вніс 24 624грн. в якості погашення заборгованості по аліментах за виконавчим листом від 16.05.2013р., що підтверджено листом МВ ДВС (а.с.72). При цьому, в даному листі вказано й те, що стягнення по даному виконавчому листу припинено, у зв`язку з набранням законної сили рішення Івано-Франківського міського суду від 02.03.2020р., яким змінено спосіб стягнення аліментів з 1000грн. щомісячно на 1/4 частку доходів платника [PERSON] . Дійсно, рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.03.2020р., яке набрало законної сили 06.04.2020р., за позовною заявою [PERSON] у листопаді 2019р., було змінено спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.102-104), це підтвердили сторони. За вимогами ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А за ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Сторона позивача доводила, що з 13.07.2017р. по 11.12.2017р. син проживав з батьком за кордоном у м.Варшава та навчався з 01.09.2017р. у початковій школі №261. З 22.12.2017р. позивач з сином приїхали в Україну та жили в [ADDRESS] , а після цього в кінці грудня місяця син проживавав у батьків позивача в с.Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, де з 15.01.2018р. зарахований на навчання в Загвіздянській ЗОШ І-Ш ступенів, і жив в бабусі та дідуся аж по 17.03.2019р. Утримання за вказаний період було зі сторони позивача та його батьків. При цьому з 01.09.2017р. по 12.01.2018р. дитина була учнем Початкової школи №261 ім. [PERSON] у Варшаві (а.с.13), що визнається сторонами, однак 22.12.2017р. на канікули поїхав з батьком в Україну і з цього часу навчання в польській школі не продовжувалось, так як з 15.01.2018р був зарахований учнем в школі України (а.с.14). Представник відповідача визнав період з 14.07.2017р. по 22.12.2017р., але з врахуванням ще того, що в серпні 2017р. дитина 2-а тижні також проживала з матір`ю в м.Гданськ в Польщі. Отже, визнану частину позовних вимог суд прийняв, однак у судовому засіданні у день ухвалення рішення судом, після отриманих пояснень, сторона позивача відмовилась від частини позовних вимог, а саме за період з 13.07.2017р. по 31.05.2018р., залишивши спір щодо періоду з 01.06.2018р. по 17.03.2019р. Заперечуючи позовні вимоги в іншому спірному періоді, тобто 2-а тижні серпня 2017р. та з 23.12.2017р. по 17.03.2019р., сторона відповідача доводила те, що з кінця грудня 2017р. по середину лютого місяця 2018р. дитина проживала з мамою за адресою [ADDRESS] (на даний час дитина там зареєстрована з 29.07.2019р. - а.с.63), з середини лютого 2018р. по середину березня 2019р. син дійсно навчався в Загвіздянській ЗОШ І-Ш ступенів, однак по мірі власного вибору у рівних часових проміжках він проживавав як у батьків батька в с.Загвіздя, так і в батьків матері за адресою [ADDRESS] , так як і позивач і відповідач перебували за межами України. Це письмово підтвердила заявою і сама дитина [PERSON] , 2004р.н. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Щодо періоду з кінця грудня, зокрема з 01.01.2018р. (оскільки грудень місяць повністю судом включено в період проживання з батьком так як 22.12.17р. виїхали з Польщі в Україну) по середину лютого 2018р., то дані позовні вимоги після отриманих пояснень, не є вже спірними. Щодо спірного періоду який після зменшення вимог розглядався судом - з початку червня 2018р. по середину березня 2019р. (9.5 місяців), то слід зазначити також те, що такий період згідно пояснення перед судом сторін та свідків - протилежно різняться. Згідно характеристики учня Костишина В.С. Загвіздянської ЗОШ І-Ш ступенів (на даний час Загвіздянського ліцею) батьки приділяли належну увагу навчанню та вихованню сина, батько (за період зарахування до 7-го класу у січні 2018р. по березень 2019р.) був один раз, мама телефонувала декілька раз, бабуся (мама позивача) відвідувала батьківські збори і часто бувала у ліцеї (а.с.15). З середини лютого 2018р. по середину березня 2019р. мама дитини перебувала за кордоном. Аналогічно, в цей період часу, за кордоном перебував і батько дитини. Свідки (батьки позивача) [PERSON] , [PERSON] суду зазначили, що хлопчик проживав з ними в с.Загвіздя, де й навчався, періодично (дуже рідко) їздив до бабусі й дідуся зі сторони матері, також і їздив на квартиру в м.Івано-Франківськ, яка є батькова (позивача), оскільки там є ванна, в селі відсутнє центральне водопостачання. Утримували онука свідки (харчування, інтернет тощо), тато і мама висилали на операцію, син (позивач) висилав посилки з одягом, мама (відповідач) теж інколи передавала посилки з продуктами, при цьому свідок [PERSON] зазначила й те, що відповідач у лютому 2018р. дала 1800грн. на онука, а позивач пересилав часто польські злоті на утримання онука. В подальшому відповідач у березні 2020 року (хоча спір був до березня 2019р., однак на запитання чітко року свідки вказали - 2020 рік) забрала онука до себе. Як вбачається з довідки Державної прикордонної служби України від 10.03.2021р. щодо перетину кордону матірю-відповідачем (а.с.77), то [PERSON] була на території України з 11.03.2019р. Сторони визнають що з 17.03.2019р. мама проживала з сином, і спір щодо цього відсутній. Отже, квартира на яку вказував позивач в позовній заяві, а саме у [ADDRESS] , де він проживавав з сином з кінця грудня 2017р. по початок січня 2018р,. а пізніше за спірний період часто відвідував син цю квартиру, а також квартира на яку вказує сторона відповідача за адресою [ADDRESS] , де вона проживала з сином з кінця грудня по середину лютого 2018р., а в спірному періоді син проживав там періодично і з її батьками, знаходяться в одному місці (місті), при цьому, й с.Загвіздя, де навчався з середини січня 2018р по березень 2019р. хлопчик та живуть батьки позивача, знаходиться на віддалі 7-8 км.від міста Івано-Франківська (загальновідомі дані). А тому, суд приходить до переконання, що дитина в цей спірний період часу, мала можливість бути у м.Івано-Франківську як у квартирі на яку вказував батько та свідки зі сторони позивача, так і в квартирі його матері, де живуть її батьки (бабуся та дідусь хлопчика), так і з батьками позивача (його бабусею та дідусем) в с.Загвіздя, і оскільки свідчення щодо періоду з 01.06.2018р. по середину місяця березня 2019р різняться протилежно (сторона позивача - жила дитина у його батьків, сторона відповідача - жила дитина періодично також і з її батьками, свідки (батьки позивача) [PERSON] , [PERSON] - жила дитина у них в селі постійно, сама дитина - жив по мірі свого вибору в рівному часовому проміжку без фіксування такого в батьків мами і в батьків тата), а рішенням суду при розірванні шлюбу дитина була визначена на проживання з матір`ю, суд приходить до переконання що вимоги в цьому періоді є недоведеними зі сторони позивача. При цьому, проживання дитини безпосередньо не з позивачем, а його батьками, навіть при доведенні такого факту, не є встановлення факту проживання саме з батьком та несення витрат на дитини саме за кошти батька. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed