Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом про усунення їм перешкод в користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме вказаною квартирою; про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивують тим, що є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 4 березня 2021 року № 246952981 та № 246953073. В квартирі зареєстрована відповідач, хоча вона з 2004 року не проживає в ній, так як переїхала на постійне місце проживання до Королівства Бельгія. Як на підставу позову посилаються на положення ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 3, 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали з мотивів викладених в ньому, просили позов задовольнити. Представник відповідача Твердий О.Р., який дія на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 5 березня 2021 року в судовому засіданні відносно задоволення позову не заперечив. 25 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, відповідно до якого вона позов визнає та вказує, що в квартирі [ADDRESS] не проживає та не може знятись з реєстрації самостійно, оскільки постійно проживає в Королівстві Бельгія. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів. \~ Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 4 березня 2021 року № 246952981 та № 246953073. З листа Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11 лютого 2021 року № 33-вих-9898 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована відповідач. З свідоцтва про історію проживання від 5 лютого 2021 року виданого відділом актів цивільного стану Департаменту цивільних та соціальних справ мерії Намюр Королівства Бельгії вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в Королівстві Бельгія з 3 червня 2004 року. Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачам, відповідач зареєстрована за даною адресою, проте не проживає в квартирі більше одного року, враховуючи визнання позову зі сторони відповідача, а тому її слід визнати втратившою право на користування вказаним житловим приміщенням. В частині позовних вимог про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS] слід відмовити, оскільки у відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки суд прийшов до переконання про визнання відповідача такою, що втратила право на користування зазначеною вище квартирою, а тому рішення суду про визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням буде достатнім для зняття відповідача з реєстрації за адресою [ADDRESS] . При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачами судові витрати пропорційно до розміру задоволений позовних вимог, а саме в розмірі 454 гривні судового збору в користь кожного позивача.

Outcome: partial