Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивачі, уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 93-96) звернулися до суду з заявою про визнання за ними права власності по 1\\2 частині за кожним на автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) № KLATF69YEWB199171, реєстраційний номер АР 9647ВО та просять виключити вказаний автомобіль з акту опису й арешту майна від 25 квітня 2016 року у виконавчому провадженні № 45665548 та зняти з автомобіля арешт, накладений ВДВС Запорізького РУЮ Запорізької області постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 квітня 2014 року у виконавчому провадженні № 39163239, від 09 липня 2014 року у виконавчому провадженні № 43307111, від 20 жовтня 2015 року у виконавчому провадженні № 45665548 та повернути автомобіль і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ-413026 у володіння, користування та розпорядження позивачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 травня 2012 року у [PERSON] позивачі купили вказаний автомобіль, придбання якого за взаємною згодою сторін було оформлено видачею довіреності від імені власника автомобіля [PERSON] на продаж автомобіля. Продавець автомобіля діяв на підставі довіреності від 06 березня 2012 року, виданої йому [PERSON] Діючи від імені [PERSON] [PERSON] уповноважив позивачів на продаж автомобіля шляхом видачі довіреності, посвідченої нотаріусом, строк дії довіреності до 06 березня 2022 року. Позивачі отримали від [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та автомобіль, який перебував у постійному володінні та користуванні позивачів. 09 квітня 2016 року позивач [PERSON] був зупинений на посту ДАІ у м. Василівка Запорізької області, де автомобіль був затриманий працівниками ДАІ та було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, у звязку з тим, що на автомобіль був накладений арешт за борги першого власника [PERSON] Після звернення позивачів з первісним позовом до суду їм стало відомо про наявність зведеного виконавчого провадження у Запорізькому РУЮ Запорізької області про стягнення з [PERSON] боргів на користь різних стягувачів: на користь держави, [PERSON], ПАТ «Страхрва компанія «Металург». Автомобіль після затримання був поміщений на штраф майданчик по вул. Лихачова, 2 в м.Василівка Запорізької області на зберігання, а 25 квітня 2016 року державним виконавцем Кабаченко Ю.Ю. було складено акт опису та арешту майна у виконавчому провадженні № 45665548, за яким автомобіль переданий [PERSON] Позивачі вважають, що накладення арешту на автомобіль та його вилучення порушує їх права щодо володіння, користування та розпорядження ним, порушує їх право власності на автомобіль, передбачене ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України, яке перейшло до них з моменту передання документів та видачі довіреності, бо вони не причетні до боргових правовідносин відповідача [PERSON] Посилаючись на положення ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України, ст.60 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», п.24 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року, Постанову Пленуму ВСУ від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» зі змінами та доповненнями, позивачі просять задовольнити їх позовні вимоги. Позивачі та їх представник адвокат [PERSON] (а.с. 46-48) у судове засідання не зявилися, суду надано заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачі, треті особи та їх представники у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, про що у справі є поштові повідомлення. Причини неявки у судове засідання не повідомили, заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування суду не надавали. Від Запорізького РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області надходили заяви про розгляд справи без участі представника виконавчої служби (а.с. 32,44). Суд вважає можливим розглянути справу без участі осіб, що не зявилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Способи захисту порушених цивільних прав передбачені ст. 16 ЦК України, зокрема і шляхом визнання права. Підстави набуття права власності передбачені ст.328 ЦК України, в тому числі набуття такого права на підставі правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що 07 листопада 2011 року за виконавчим листом № 2-3726 від 22 грудня 2010 року, виданим 22 грудня 2010 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь держави 51 грн. було відкрито виконавче провадження ст.державним виконавцем відділу ДВС Запорізького РУЮ ВП № 29618807 (а.с. 97). 01 серпня 2013 року тим же ВДВС за виконавчим листом № 334/1901/13-к виданим 01 серпня 2013 року було відкрито виконавче провадження № 39163239 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 17450 грн. (а.с. 98). 15 квітня 2014 року у вказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про арешт всього майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 99). 16 травня 2014 року тим же ВДВС відкрито виконавче провадження № 43307111 за виконавчим листом № 317/85/14-ц виданим 08 квітня 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь Приватного товариства «Страхова компанія «Металург» заборгованості в розмірі 1691 грн. 90 коп. (а.с. 101). 09 липня 2014 року в межах цього виконавчого провадження було накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та заборонено його відчуження (а.с. 102). 02 грудня 2014 року тим же ВДВС відкрито виконавче провадження № 45665548 за постановою № 488/3792/14-п від 09 жовтня 2014 року про стягнення на користь держави з [PERSON] штрафу в сумі 85 грн. (а.с.103). 20 жовтня 2015 року в межах цього виконавчого провадження було накладено арешт на все майно боржника в межах суми боргу та заборонено його відчуження (а.с.104). 25 квітня 2016 року у м.Василівка по вул..Лихачова,2 за місцем зберігання автомобіля державним виконавцем в межах цього виконавчого провадження було складено акт опису та арешту майна вказаного автомобіля, який був переданий на зберігання [PERSON] (а.с. 106-107). 27 січня 2015 року тим же ВДВС було відкрито виконавче провадження № 46212426 за постановою № 488\\3792\\14-п від 09 жовтня 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь держави 36 грн. 54 коп. (а.с. 105). 06 березня 2012 року [PERSON], який є відповідачем по цій справі, було видано довіреність, якою він уповноважив: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продати належний йому вказаний вище автомобіль. Строк дії довіреності 10 років. ЇЇ копія є у справі (а.с.10). 12 травня 2012 року [PERSON], діючи від імені [PERSON] видав довіреність строком до 06 березня 2022 року позивачам [PERSON] та [PERSON] на продаж того ж автомобіля. Копія довіреності та витяг з Єдиного реєстру довіреностей є у справі (а.с. 11-12). 13 березня 2014 року, 14 червня 2014 року, 16 червня 2015 року позивач [PERSON] укладав договори страхування цивільно-правової відповідальності власника вказаного автомобіля, що підтверджено копіями полісів: № АС/2355767, № АІ/1003312, №АЕ/3682812 (а.с.54, 55, 13). З акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (а.с. 14) вбачається, що 09 квітня 2016 року о 14 год. 20 хв. інспектором ДПС був затриманий і доставлений на спец. майданчик в м. Василівка Запорізької області по вул. Лихачова, 2 вказаний вище автомобіль, належний [PERSON], відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з накладенням на нього арешту ВДВС Запорізького РУЮ. 15 квітня 2016 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна у м.Василівка по вул.Лихачова,2, в якому було описано вказаний вище автомобіль (а.с. 106-107). Автомобіль був переданий на зберігання [PERSON] Позивачі посилаючись на те, що вони купили вказаний автомобіль за генеральною довіреністю, вважають себе власниками автомобіля. Проте таке твердження є помилковим, оскільки цивільним законодавством України, а саме ст.ст. 202-208, 210 ЦК України, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 зі змінами, встановлено, що правочин купівлі-продажу автомобіля має бути укладений у письмовій формі та підлягає обовязковій державній реєстрації. Саме з моменту здійснення державної реєстрації такий правочин є вчиненим та дійсним. Недодержання сторонами правочину вимог щодо письмової форми договору купівлі продажу автомобіля та здійснення його державної реєстрації, відповідно до положень ст. 215, ч. 1 ст. 218 ЦК України, має наслідком недійсність такого правочину. Крім того, після укладення сторонами договору купівлі-продажу автомобіля з дотриманням вказаних вимог законодавства, під час здійснення державної реєстрації такого договору було б здійснене зняття автомобіля з обліку та постановка його на облік в державному органі, що здійснює таку реєстрацію новим власником, проте доказів цього суду не надано, у справі вони відсутні. Таким чином, позивачами не доведено факту укладання ними договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля з [PERSON], що діяв за довіреністю, відповідно до вимог закону. Генеральна довіреність (а.с.10) відповідно до якої позивачі отримали повноваження від [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у тому числі, щодо продажу автмообіля, з правом передоручення, зняття та постановки автомобіля з обліку та на облік, відповідно до положень ст. ст. 237-238, 240, 244, \~245, 247 ЦК України не підтверджує набуття позивачами права власності на автомобіль, а тому суд вважає за необхідне відмовити повністю у задоволені позову та покласти судові витрати на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed