Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між [PERSON] та [PERSON] 26.11.1994 року було зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO]. На праві спільної сумісної власності позивачам та відповідачу [PERSON] належить трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] перешкоджає позивачам проживанню в ній, замінивши замки на вхідних дверях квартири. Тому просили: 1) усунути перешкоди у користуванні житловим приміщення їх вселення до квартири за адресою: [ADDRESS]; 2) зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити їм перешкод у користуванні цією квартирою та надати їм дублікати ключів від усіх замків, що є на вхідних дверях квартири; 3) встановити порядок користування житловим приміщенням, виділивши у їхнє спільне користування позначені на технічному паспорті кімнати 8 площею 12,59 кв. м та 5 площею 17,73 кв.м, відповідачу [PERSON] - кімнату 6 площею 10,6 кв.м, а решту приміщень залишити у спільному користуванні всіх співвласників; 4) зобов'язати «ВЖРЕП № 8» Житомирської міської ради укласти з позивачем [PERSON] окремий договір про надання комунальних послуг з наданням окремого особового рахунку на виділенні у користування позивачів приміщення у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 14.02.2014 року залишено без розгляду позов у частині вимог до комунального підприємства «ВЖРЕП № 8» Житомирської міської ради. У судовому засіданні позивач та представники позивачів вимоги уточнили та просять встановити порядок користування житловим приміщенням, виділивши у спільне користування позивачів позначену на технічному паспорті жилу кімнату 8 площею 12,59 кв. м, відповідачу [PERSON] - жилу кімнату 6 площею 10,6 кв.м, а решту приміщень, в тому числі жилу кімнату 5 площею 17,73 кв.м, залишити у спільному користуванні всіх співвласників, в іншій частині позову вимоги залишили без змін та пояснили, що шлюб між нею та відповідачем у серпні 2012 року було розірвано, і з березня 2012 року відповідачем створюються перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], яка належить на праві власності кожному із співвласників по 1/3 її частини. Відповідач замінив всі замки на вхідних дверях, встановив сигналізацію, чим не допускає позивачів до квартири, через що вони проживають у квартирі батьків позивача [PERSON] Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. До суду надійшло поштове відправлення із судовою повісткою у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Повістка направлялась відповідачу за зареєстрованим його місцем проживання, про зміну місця проживання відповідач суд не повідомляв, тому згідно ст. 77 ЦПК України судова повістка вважається доставленою. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності та у вирішенні спору покладається на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. Суд, заслухавши позивача та їхніх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення права спільної часткової власності визначено статтею 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. А частиною 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, як витікає з норм цієї статті, учасники спільної часткової власності повинні погоджувати один з одним свою поведінку по володінню, користуванню і розпорядженню спільною річчю, вони здійснюють правомочності по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном за спільною згодою. Право кожного із співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном, одночасно створює для нього і обов'язок погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно п. 14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що 26.11.1994 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було зареєстровано шлюб (а.с. 18), від якого вони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 20), який на час ухвалення рішення є повнолітнім. На підставі договору дарування квартири від 10.06.2000 року та договору дарування частини квартири від 30.04.2008 року (а.с. 51-52) квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачам та відповідачу по 1/3 частині кожному з них, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с. 118). Як слідує з технічного паспорта КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с. 114-115), вказана квартира складається з 2-х ізольованих жилих кімнат площею 10,6 кв.м і 12,59 кв.м, однієї прохідної кімнати площею 17,73 кв.м, а також коридору площею 7,51 кв.м, туалету площею 0,96 кв.м, ванної кімнати площею 2,46 кв.м, кухні площею 5,04 кв.м, кладовки площею 1,04 кв.м. Загальна площа квартири становить 57,93 кв. м, жила площа - 40,92 кв.м. Між сторонами відсутня згода у питанні користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою [ADDRESS]. Як убачається з копій постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 03.03.2012 року, 06.04.2012 року, 13.06.2012 року та 08.08.2012 року ДІМ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 25-28) та висновку ДІМ Богунського РВ УМВС України в Житомирській області [PERSON] від 15.01.2013 року (а.с. 120), позивач [PERSON] зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо створення відповідачем перешкод у користуванні нею та її сином вказаною квартирою, зокрема у постановах та висновку зазначено, що відповідач не допускав її до квартири та без її відома замінив замки на вхідних дверях квартири. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт створення відповідачем перешкод у користуванні позивачами квартирою [ADDRESS]. Свідки надали показання про те, що з березня 2012 року відповідач не допускає позивачів до квартири, замінив замки від вхідних дверей квартири, не надавши їм ключів. Показання свідків узгоджуються між собою та наданими позивачами письмовими доказами, тому їхні показання суд вважає достовірними доказами. Спірна квартира має жилу площу - 40,92 кв.м та складається з 3-х жилих кімнат, а саме - 10,6 кв.м, 12,59 кв.м та 17,73 кв.м. Таким чином, 1/3 частина жилої площі спільної квартири становить 13,64 кв.м, що припадає на кожного із співвласників. Проаналізувавши надані суду докази, та, враховуючи встановлені судом обставини, суд визначає порядок користування спірним житлом згідно запропонованого позивачем та представниками позивача варіанту та виділяє позивачам у користування жилу ізольовану кімнату 8 площею 12,59 кв. м, відповідачу - ізольовану жилу кімнату 6 площею 10,6 кв.м та залишає в спільному користуванні сторін прохідну жилу кімнату 5 площею 17,73 кв.м, коридор 1 площею 7,51 кв.м, туалет 2 площею 0,96 кв.м, ванну кімнату 3 площею 2,46 кв.м, кухню 4 площею 5,04 кв.м, кладовку 7 площею 1,04 кв.м. Такий порядок не порушить права власності сторін на частку кожного з них у спірній квартирі. Порушені права позивачів на користування належною їм на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] підлягають захисту шляхом їх вселення до спірного помешкання, зобов'язання відповідача не чинити їм перешкод в користуванні житлом та надати ключі від спірної квартири. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 429 грн. 20 коп., що підтверджено документально, і тому підлягає стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи викладене та

Outcome: approved