Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, який в процесі судового розгляду уточнила, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 11.11.2003 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який в даний час проживає разом із позивачкою. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року шлюб між подружжям було розірвано. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1 500 грн., щомісячно, починаючи з 02.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. 29.03.2013 року постановою державного виконавця Замостянського В ДВС Вінницького МУЮ від 29.03.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа, виданого на підставі вищезазначеного рішення суду. Однак, відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не виконує належним чином рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року щодо сплати аліментів на утримання дитини. Згідно довідки-розрахунку державного виконавця заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 02.08.2012 року по 01.04.2014 року складає 18 903,22 грн. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, шляхом відмови надання дозволу позивачці на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку. Зазначені обставини змусили позивачку звернутись до суду з даним позовом, в якому вона просила надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітнього сина без згоди відповідача, надати дозвіл малолітній дитині на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі позивачки без згоди та супроводу відповідача до досягнення дитиною повноліття до наступних країн: Єгипет, Туніс, Болгарія, Чорногорія, Греція, Італія, Іспанія, Туреччина, Росія. Позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд у задоволенні останніх відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю Марценюк Л.Є. до судового засідання не з'явилась, однак в матеріалах справи міститься письмова заява останньої про розгляд справи у її відсутність, при винесенні рішення просить врахувати законні права та інтереси неповнолітньої дитини. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони з 11.11.2003 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, та який згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року у цивільній справі №206/5033/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, було розірвано (а.с.5). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 11.01.2006 року (а.с.7), який в даний час проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом обстеження квартального комітету «Вінниченко» від 08.04.2014 року (а.с.8). Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року у цивільній справі №206/5034/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позов задоволено, вирішено стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 1 500 грн., щомісячно, починаючи з 02.08.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Згідно постанови державного виконавця Замостянського В ДВС Вінницького МУЮ від 29.03.2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №206/5034/2012, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 26.03.2013 року на підставі вищезазначеного рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року (а.с.9) Однак, відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не виконує належним чином рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року щодо сплати аліментів на утримання дитини. Згідно довідки-розрахунку державного виконавця заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 02.08.2012 року по 01.04.2014 року складає 18 903,22 грн. (а.с.10). Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, шляхом відмови надання дозволу позивачці на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку. Згідно ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітнього [PERSON] виїхати за кордон порушує його законні права та інтереси, зокрема ст.33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, та не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітнього сина. Частина 1 статті 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України). А тому, суд не може погодитись із вимогою позивачки щодо надання дозволу малолітній дитині на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі матері без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач не є позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього сина, частково сплачує аліменти на утримання сина згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 17.08.2012 року, чим здійснює часткове піклування та утримання дитини, а тому має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема щодо погодження конкретних держав та відповідного часового проміжку перебування у даних державах дитини. Окрім того, багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено. З огляду на вищенаведене, суд вважає, за можливе надати позивачці дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітнього сина без згоди відповідача, надати дозвіл малолітній дитині на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі позивачки без згоди та супроводу відповідача до 31.12.2014 року до наступних країн: Єгипет, Туніс, Болгарія, Чорногорія, Греція, Італія, Іспанія, Туреччина, Росія, частково задовольнивши позовні вимоги. Судові витрати по справі залишити за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: partial