Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини в твердій грошовій сумі до відповідача [PERSON] Посилається на те, що 02 березня 2016 року з [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №02. Від шлюбу є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO]. Зазначила, що спільне життя не склалось, оскільки у них різні характери та погляди на життя, через що часто виникають сварки та скандали. Все це призвело до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносини, на протязі десяти місяців разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Вважає, що збереження шлюбу не можливе та суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Крім того, [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання та матеріальне забезпечення їхньої спільної дитини, є працездатним, фактично ухиляється від виконання батьківських обов'язків, офіційно не працює, заробляє гроші грою на весіллях, займається деревообробним виробництвом, працює на будівництві, отримує пристойний заробіток, аліменти нікому не платить, інших осіб на утриманні немає. Вона також не працює, оскільки здійснює догляд за їхньою малолітньою дитиною. Просила розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 02 березня 2016 року виконавчим комітетом Коритненської сільської ради, актовий запис №02, стягнути із [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини викладені в позові, на примирення не погоджувалась, просила позов задовольнити, при розірванні шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне «[PERSON]». В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначив, що згідний щодо розірвання шлюбу, вважає, що примирення між ними неможливе, щодо стягнення аліментів на неповнолітнього сина в сумі 2000,00 грн. та на утримання дружини заперечував, оскільки не має можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, згідний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, в іншій частині вимог просив відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, зазначив, що [PERSON] офіційно не працює та не має можливості сплачувати аліменти у розмірі зазначеному позивачкою, просив врахувати матеріальний стан відповідача. Суд, заслухавши позивачку [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 02 березня 2016 року позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], виданого 02.03.2016 року виконкомом Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Від шлюбу є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія [NUMBER] виданого 20 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Коритненської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №26. На даний час сторони не підтримують подружні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, сторони втратили один до одного почуття любові, поваги і довіри, розпад їх сім'ї відбувся остаточно та поновити її неможливо. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 N11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідно до ст.7 п.9 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, шлюб між ними необхідно розірвати, після розірвання шлюбу змінити позивачці прізвище на дошлюбне «[PERSON]». У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, розірванням шлюбу не порушуються особисті та майнові права сторін та неповнолітньої дитини. Крім того, судом встановлено, що на утриманні позивачки [PERSON] перебуває неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Коритненської сільської ради №2119 від 11.10.2017 року. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, відповідач [PERSON] як батько неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] на даний час є працездатним, офіційно не працює, інших осіб на утриманні немає, що підтвердив в судовому засіданні. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 ч.1, ч.2 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1). стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2). стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3). Наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1). наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2). Доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4). Інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 (шести) років; дітей віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет у 2017 році», у 2017 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2017 року - 1544 гривні, з 1 травня - 1624 гривні, з 1 грудня - 1700 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень, з 1 травня - 1684 гривні, з 1 грудня - 1762 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Відповідно до ст.3 ч.1 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.7 ч.7, ч.8 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2,4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладених обставин суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON], аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1100,00 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 19.10.2017 року і до настання дитиною повноліття та аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років, починаючи з 19.10.2017 року Статтею 80 ч.3 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до п.3 ч.1 ст.80 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Згідно ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору як позивач - у справі про стягнення аліментів. Відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 640,00 гривень в дохід держави та з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 640,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 80 ч.3, 110-112, 113, 114, 180, 182, 189, 191 СК України,

Outcome: partial