Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із указаним позовом, в обґрунтування вимог за яким зазначають, що [INFO] померла [PERSON] , яка починаючи з 1990 року проживала разом зі своєю племінницею [PERSON] та її дочкою [PERSON] , яка приходилась [PERSON] двоюрідною внучкою. Як слідує зі змісту позовної заяви, за життя [PERSON] дітей не мала, її чоловік помер, однак у власності [PERSON] був будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: [ADDRESS] (на даний час [ADDRESS] ). Спадкоємицею за законом [PERSON] була її двоюрідна онука [PERSON] , яка згідно зі статтею 1268 ЦК України спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] . У [PERSON] було двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тобто позивач по справі. В подальшому, [INFO] року [PERSON] (законний представник від імені малолітньої дочки [PERSON] ) та [PERSON] звернулись до державного нотаріуса Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщука А.І. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] , однак отримали постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку не зареєстроване, а також не підтверджено факт родинних відносин між [PERSON] , та [PERSON] . З огляду на викладене у позовній заяві [PERSON] та [PERSON] , який діє в інтересах малолітньої [PERSON] , просять суд встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON] є двоюрідною бабусею [PERSON] , встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] із 1989 року по 20.06.2006 року за адресою [ADDRESS] , а також визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами та 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,07 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] за кожним із позивачів в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 14.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали свої вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник позивач адвокат Соломонюк С.А. додав, що земельна ділянка по [ADDRESS] із самого початку передавалась у власність [PERSON] матері [PERSON] та остання, оскільки проживала разом із матір`ю, вважається такою, що прийняла спадщину. Щоправда достеменно невідомо на якій підставі передавалась ділянка, проте нею користувались 50 років і ніхто жодних прав на ділянку не заявляв. До того ж [PERSON] користувалась земельною ділянкою, а отже вступила в права управління і володіння спадковим майном. Самій земельній ділянці кадастровий номер не присвоювався. Ділянка оброблялась [PERSON] та її чоловіком, а на сьогоднішній день обробляється [PERSON] та [PERSON] . У свою чергу будинок по [ADDRESS] був побудований [PERSON] , а у 1989 році [PERSON] , яка за змістом техпаспорту є власником будинку, переїхала в силу свого похилого віку до помешкання єдиної рідної людини [PERSON] , а саме квартири [ADDRESS] . За словами адвоката, [PERSON] проживав у вказаній квартирі із 1992 року разом із [PERSON] та [PERSON] , вони мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Крім цього представник позивачів на запитання суду відповів, що по 5-ому [ADDRESS] не створювався колгоспний двір, а довіреність на одержання пенсії фактично є єдиним письмовим документом на підтвердження обставин проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] у будинку по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в ході судового розгляду справи зазначив, що його батьки допомагали [PERSON] , яка на той час досягла пенсійного віку, а в свою чергу бабуся допомагала батькам у його вихованні, няньчила та гралась з ним. Законний представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] натякали на рахунок оформлення спадкового майна, проте вона відповідних дій так і не вчинила. Разом із дружиною він допомагав готувати їжу для бабусі, в свою чергу вона допомагала у вихованні сина [PERSON] . Крім цього [PERSON] підтвердив слова свого представника, що працював на спірній ділянці по пров. Спортивному разом із дружиною. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою позивачів та знала [PERSON] із 2000 року із того часу як свідок переїхала до будинку по [ADDRESS] . На той період [PERSON] проживала разом із [PERSON] та його жінкою [PERSON] , яка приходилась онукою [PERSON] . За словами свідка, у них були добрі відносини між собою та вони разом їздили на дачу до [PERSON] батька, щось садили, але де знаходиться дача свідок не пам`ятає. На запитання суду чи вчиняли [PERSON] разом із [PERSON] якісь спільні дії, на кшталт утримання майна, прибирання, сплати за комунальні послуги, свідок відповіла, що не знає. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] дала показання, що проживає по [ADDRESS] із 1963 року та свідку відомо, що [PERSON] проживала разом зі своєю онукою [PERSON] у першій квартирі приблизно 15 років. На запитання суду чи робили [PERSON] та [PERSON] разом щось по господарству свідок дала відповідь, що вони щось робили на дачі, майже цілий літній сезон та з огороду щось мали, проте свідок не згадала кому належить і де знаходиться ця дача. У свою чергу свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачі, [PERSON] та бабушка [PERSON] жили разом у квартирі [ADDRESS] Свідок приїхала на постійне місце проживання будинок по [ADDRESS] , але пам`ятає, що бабуся жила і до 2004 року у квартирі [ADDRESS] , однак з якого точно часу свідку невідомо. Як і попередні свідки [PERSON] зазначила, що [PERSON] приходилась онукою бабусі [PERSON] . На запитання суду про відомі їй спільні дії [PERSON] та [PERSON] щодо управління майном, ведення господарства, свідок повідомила, що бачила їх разом, коли вони виходили на вулицю, проте у квартирі [ADDRESS] не була та не могла бачити таких дій. Представник Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представником направлено на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні, так як спадкове майно не належало спадкодавцеві на праві власності. Представник Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області так само в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, направив клопотання про розгляд справи у його відсутність, у результатах вирішення справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивачів та їх представника, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , а [INFO] [PERSON] , батьками яких є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 8, 12). [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) народилась [INFO] померла [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 15, 17, 19). [PERSON] народилась [INFO] та померла [INFO] , її матір`ю у свідоцтві про народження серії [NUMBER] вказана [PERSON] , натомість відомості про батька відсутні (т. 1 а.с. 20-23). [PERSON] померла [INFO] 71 [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 25). Згідно з архівною довідкою, наданою Державним архівом Житомирської області 08.06.2010 за №К/1275, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] (так в документі) та [PERSON] (т. 1 а.с. 24). За інформацією Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Житомирській області, наданою у листі від 07.12.2011 за №14711/2-13, актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] в архівних відділах не виявлено. [PERSON] народилась [INFO] померла [INFO] , її батьками у посвідці про народження вказані [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 27, 30), [INFO] [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (т. 1 а.с. 28). [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] померла [INFO] , що вбачається із наявних у матеріалах справи копій свідоцтв про смерть (т. 1 а.с. 29, 31). З огляду на перелічені документи, надані в судовому засіданні пояснення сторони позивачів та показання свідків суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивачів щодо встановлення факту родинних відносин, а саме що [PERSON] є двоюрідною бабусею [PERSON] . Натомість решта позовних вимог, на переконання суду, задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Із наданої позивачами копії витягу із архівного сектору Житомирської райдержадміністрації слідує, що за даними державної книги реєстрації землекористувань Березівської зони на 1958-1963 роки за [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,07 га в с. Соколова Гора. За відомостями із земельно-шнурової книги колгоспу [ADDRESS] Кам`янка за 1963-1971 роки, розділ «Робітники і службовці» за [PERSON] (ім`я по батькові [PERSON] закреслено, головою двору записано [PERSON] ) рахується земельна ділянка площею 0,07 га. При цьому даних на якій підставі, ким і на який строк була надана ділянка архівний витяг не містить (т. 1 а.с. 54, 58). З матеріалів справи також слідує, що на земельній ділянці по 5-ому [ADDRESS] , 1959 року побудови (т. 1 а.с. 34-40, 41-44). Право власності на указані вище земельну ділянку та будинок не зареєстровані, що підтверджується довідкою КП «Житомирське обласне МБТІ» Житомирської облради від 23.07.2009 №А-15043, довідкою Міськрайонним управлінням у Житомирському районі та м. Житомирі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 12.12.2018 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.06.2020 (т. 1 а.с. 41, 191, 199-202). Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва запроваджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення». Аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що до 05 серпня 1992 року законодавством не передбачалась процедура введення господарських будівель та споруд приватних житлових будинків до експлуатації при оформленні права власності, тому чинні правила введення до експлуатації нерухомого майна не поширюються на спірну будівлю, збудовану до 05 серпня 1992 року. Як було встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] , проте спадкова справа до майна померлої не заводилась (т. 1 а.с. 194 + зворот). Оскільки [PERSON] померла у 1971 році, то до спірних правовідносин повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, які чинні на момент їх виникнення, а саме ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 525\~ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У пунктах 1, 2 частини першої статті 549\~ЦК УРСР зазначено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з пунктом 16 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК УРСР, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подання ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Відповідно до довідки ТОВ «Керуюча компанія «ДомКом Житомир» від 19.03.2019 на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована донька [PERSON] (т. 1 а.с. 32). Спільна реєстрація та проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується також записами у будинковій книзі (т. 1 а.с. 46-51). Крім того, за клопотанням сторони позивача до матеріалів справи були долучені страхові свідоцтва про обов`язкові окладні страхування будівель, платіжні повідомлення про сплату податку з будівель та земельної ренти, квитанції на прийом податкових платежів, оплата за якими, починаючи із 1960 року, вносилась спочатку [PERSON] , а потім [PERSON] (т. 1 а.с. 213-250, т. 2 а.с. 1-3). Суд погоджується із доводом представника позивачів про те, що зазначені докази можуть свідчити, що станом на час смерті [PERSON] її донька [PERSON] фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, проте суд оцінює докази відповідно до положень статті 89 ЦПК України як кожен окремо, так і в їх сукупності. Як було\~зазначено вище,\~судом достеменно\~не встановлено\~обставин набуття\~ [PERSON] прав на спірний житловий будинок та земельну ділянку, у тому числі правову підставу цього. На думку суду, наявні у матеріалах справи докази достовірно не підтверджують, що саме обидва указані об`єкти нерухомого майна увійшли до складу спадкового майна. Зокрема, за відомостями із земельно-шнурової книги колгоспу ім. Мічуріна с. Кам`янка за 1963-1971 роки, розділ «Робітники і службовці» за [PERSON] (ім`я по батькові [PERSON] закреслено, головою двору записано [PERSON] ) рахується земельна ділянка площею 0,07 га. Представник позивачів в судовому засіданні стверджував, що будинковолодіння по [ADDRESS] [ADDRESS] не належить до колгоспного двору, проте судом звернуто увагу, що відомості про земельну ділянку [PERSON] наведені саме у земельно-шнуровій книзі колгоспу ім. Мічуріна, до того ж із відміткою про те, що вона є головою двору. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Із витребуваної судом копії спадкової справи №650/2006, заведеної Другою житомирською державою нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що двоюрідна онука померлої [PERSON] звернулась у визначений законодавством України строк із заявою про прийняття спадщини за законом. Інших спадкоємців, з огляду на матеріали спадкової справи, немає. З матеріалів копії спадкової справи №386/2018, заведеної Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області до майна померлої 28.12.2017 [PERSON] слідує, що у визначений законодавством України строк із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись діти спадкодавця: [PERSON] , від імені якої діє законний представник [PERSON] , а також [PERSON] . Інших спадкоємців, з огляду на матеріали спадкової справи, немає. 15.01.2019 року державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщуком А.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] в [ADDRESS] частці кожному, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також не підтвердження факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 55-57). Статтею 1216\~ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з положеннями ч ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як роз`яснено у п. 21, 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~року №7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264\~ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 3\~Сімейного кодексу\~України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Факт періодичної спільної поїздки на дачу, спільної роботи на ній [PERSON] та [PERSON] самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї не можуть свідчити про те, що між даними особами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, що притаманні особам, які складають сім`ю в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України. З огляду на викладене, суд на підставі оцінки зібраних у справі доказів дійшов висновку про те, що позивачі не надали належних, допустимих, достовірних та головне достатніх доказів на підтвердження факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю. Так, суд вважає, що подані позивачами докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків, набуття майна тощо. Фактично єдиним письмовим доказом, що підтверджує наявність взаємних прав та обов`язків [PERSON] та [PERSON] , і дана обставина вбачається із матеріалів справи та була визнана представником позивачів в судовому засіданні, є довіреність на одержання пенсії від 05.11.2005 року (т. 1 а.с. 95). Показань свідків, які б у сукупності з іншими доказами підтверджували факт спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем однією сім`єю для задоволення відповідних вимог не достатньо, оскільки на підтвердження даних обставин свідки [PERSON] та [PERSON] лише пригадали спільні поїздки [PERSON] та [PERSON] на дачу, проте не згадали, де знаходиться дача, що саме робили [PERSON] та [PERSON] на ній, що не дає можливості суду вважати такі дії веденням спільного господарства. Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] із 1989 року по 20.06.2006 року за адресою [ADDRESS] суд керується тим, що згідно із загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Отже, не можна встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] до 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення. Для визнання за позивачем права на спадкування п`ятирічний термін охоплюється дією СК України. Отже, термін проживання [PERSON] зі спадкодавцем однією сім`єю має обраховуватися із [INFO] . За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] із 1989 року по 20.06.2006 року за адресою [ADDRESS] , відсутні і підстави для задоволення вимог в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами та 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,07 га, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] за кожним із позивачів в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №457/1853/14-ц (провадження №61-16272св18) та від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial