Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивачі через свого представника звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять встановити порядок користування земельними ділянками, розташованими за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] наступним чином: встановити межу по ширині ділянки по [ADDRESS] по фасаду з розміром 22,60 м, далі в глиб ділянки на відстань 35,00 м, паралельно житлового будинку та сараю по [ADDRESS] , на відстані 2,20 м від кута житлового будинку по межі, та на відстані 0,40 м від кута сараю до межі, а також на відстані 13,70 м від кута житлового будинку по [ADDRESS] до межі. В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначив, що позивачі є співвласниками домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , у рівних частках по 1/2. Земельна ділянка за вказаною адресою не приватизована та перебуває у користуванні позивачів. Користувачем суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] є відповідач. Протягом більше 10 років між сторонами як землекористувачами суміжних земельних ділянок була встановлена огорожа з металевої сітки, які кріпилася на вкопані залізобетонні стовпи, в землі копані залізобетонні бордюри. При зазначеному розмежуванні фактичні розміри земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивачів складала 22,60 м по ширині та 35,00 м по довжині. Влітку 2018 року чоловіком відповідача [PERSON] зазначену огорожу було демонтовано, у зв`язку з чим позивач [PERSON] намагалася встановити нову огорожу за власний кошт, однак [PERSON] чинить їй перешкоди, оскільки, на його думку, земельна ділянка по [ADDRESS] , збільшилася в ширину за рахунок суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] . З метою врегулювання спору у позасудовому порядку позивач [PERSON] звернулася до Новопсковської селищної ради, у зв`язку з чим 02.08.2018 узгоджувальною комісією було складено акт обстеження межі між домоволодіннями, а також протокол, з яких вбачається, що земельна ділянка по [ADDRESS] , в ширину за рахунок суміжної ділянки по [ADDRESS] , не збільшилась, комісія рекомендувала залишити існуючі межі земельних ділянок, які чітко виражені в натурі. Відповідно до інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] , розмір земельної ділянки по ширині складає 22,60 м по довжині 35,00 м, при цьому відстань до межі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача від крайнього кута житлового будинку літера А-1 складає 2,20 м, від крайнього кута сараю літера Б - 0,40 м. Разом з тим до теперішнього часу [PERSON] продовжує чинити перешкоди позивачу [PERSON] у встановленні огорожі між зазначеними суміжними земельними ділянками. При таких обставинах між сторонами наявній спір щодо межі суміжних земельних ділянок, який можливо вирішити шляхом визначення порядку користування земельними ділянками. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 01.11.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 04 грудня 2018 року у строк, визначений судом, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи відзив, відповідач зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Новопсковської селищної ради народних депутатів від 12 серпня 1997 року №116/163 «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» їй передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибну ділянку) площею 0,14 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до абрису з інвентаризаційної справи Новопсковського РБТІ та технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] , розмір земельної ділянки в ширину складає 26,60 м, а в довжину 53,60 м. Відповідач зазначила, що на даний час нею повторно замовлено з метою приватизації зазначеної земельної ділянки проведення топографо-геодезичних робіт та розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки. Відповідач посилається на те, що позивачами до позовної заяви не надано доказів щодо винесення в натурі меж земельної ділянки і закріплення її на місцевості, геодезичні виміри її не проводилися, правовстановлюючі документи на право користування земельною ділянкою відсутні. Земельні ділянки знаходяться у власності Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, а тому суд не наділений повноваженням щодо розпорядження ними, а їх виділення в користування є компетенцією селищної ради. Тому, питання про закріплення за будинком земельної ділянки для його обслуговування необхідно вирішувати у встановленому законом порядку. Наданий позивачами до позовної заяви абрис з інвентаризаційної справи Новопсковського РБТІ не може бути підставою для визначення порядку користування земельною ділянкою без встановлення її меж в натурі та внесення земельної ділянки до кадастрової карти. Абрис не може вважатися правовстановлюючим документом, який би наділяв позивачів правом користування конкретною земельною ділянкою з визначенням її меж і конфігурації. Без цих обов`язкових індивідуально-визначених ознак земельної ділянки неможливо визначити знаходження на місцевості земельної ділянки. Відсутність цих даних не дає можливості визначитись у питанні, чи мав місце факт порушення права позивачів щодо користування спірною земельною ділянкою, яке юридично відповідними правовстановлюючими документами не підтверджено. Крім того, відповідач посилалася на те, що позивачами не надано доказів, що користувачі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не мають заперечень проти визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особами, які здійснили самовільне будівництво сараю літ. «Б», і що визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходяться самовільно побудоване нерухоме майно, не порушує права інших осіб, які приймають участь у справі. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просила відмовити в задоволенні позову повністю. 06 грудня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 09.04.2019 у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено до одержання висновку експерта за результатами проведення експертизи. 23.07.2019 до суду надійшло клопотання судового експерта Годяцької С.В. про надання додаткових матеріалів для проведення дослідження № 2848-2850 від 15 липня 2019 року. Ухвалою суду від 12.08.2019 провадження у цивільній справі поновлено для розгляду клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів для проведення дослідження. 05.09.2019 судом постановлено ухвалу, якою клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів задоволено. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 18.11.2019 матеріали цивільної справи разом з витребуваними додатковими матеріалами направлено для проведення судової земельно-технічної експертизи, провадження у справі зупинено до одержання висновку експерта за результатами проведення експертизи. 10.03.2020 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання у справі на 31.03.2020. 31.03.2020 судове засідання відкладено до 27.04.2020 за клопотанням представника відповідача. 27.04.2020 судове засідання відкладено до 20.05.2020 у зв`язку з викликом експерта. 20.05.2020 судове засідання відкладено до 03.06.2020 у зв`язку з викликом експерта. 03.06.2020 судове засідання за заявою представника позивачів відкладено до 22.06.2020. 22.06.2020 відкладено до 20.08.2020 у зв`язку з уточненням експерта. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив суд встановити порядок користування земельними ділянками, розташованими за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , у відповідності із варіантом № 1 висновку експерта № 2848-2850 від 10.02.2020 за фактичним користуванням земельними ділянками, посилаючись на те, що запропоновані експертом межі існували протягом останніх 30 років до виникнення спору, та також на те, що такий порядок користування земельними ділянками відповідатиме інтересам усіх сторін та жодним чином не порушить прав відповідача. Натомість, встановлення порядку користування земельними ділянками по запропонованому експертом 2 варіанту створить перешкоди в обслуговуванні належного позивачам житлового будинку та користуванні земельною ділянкою, оскільки в такому разі відстань від стіни житлового будинку до межі буде становити близько 1 м, та не вирішить спору по суті. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того, посилався на те, що питання встановлення меж не може бути вирішене через відсутність відомостей про встановлення меж та їх закріплення на земельній ділянці із складанням відповідних актів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, рішення просить ухвалити на розсуд суду. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд встановив, що позивачі є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у рівних частках по 1/2, що підтверджується ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 20.04.2006 та Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.06.2006 за №11071663 та від 29.10.2010 за №27815754. Рішенням виконавчого комітету Новопсковської селищної ради народних депутатів від 12 серпня 1997 року №116/165 «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» позивачу [PERSON] передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибну ділянку) площею 0,13 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . За даними інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] (№2552), розмір земельної ділянки по ширині складає 22,60 м, по довжині - 35,00 м, при цьому відстань до межі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача від крайнього кута житлового будинку під літерою А-1 складає 2,20 м, від крайнього кута сараю під літерою Б - 0,40 м. Зазначена земельна ділянка позивачами не приватизована, технічна документація не розроблялась, кадастровий номер не присвоювався. Судом встановлено, що відповідач є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право приватної власності на домоволодіння, виданим виконкомом Новопсковської селищної ради народних депутатів 22.11.1994. Рішенням виконавчого комітету Новопсковської селищної ради народних депутатів від 12 серпня 1997 року №116/163 «Про передачу в приватну власність земельних ділянок» відповідачу передано безоплатно в приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та господарських споруд (присадибну ділянку) площею 0,14 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . За даними інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] (№2462), розмір земельної ділянки по ширині складає 26,60 м (25,50 дописано олівцем), по довжині - 53,00 м. В судовому засіданні встановлено, що на замовлення відповідача було виготовлено Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в межах населеного пункту [ADDRESS] , на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Новопсковській селищній раді Новопсковського району Луганської області, на підставі якої до Державного земельного кадастру внесена інформація про земельну ділянку по [ADDRESS] з кадастровим №4423355100:01:001:0993. Разом з тим зазначена технічна документація із землеустрою не затверджена і правовстановлюючі документи на земельну ділянку не видавалися. Отже земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] також не приватизована. Суд встановив, що між користувачами суміжних земельних ділянок існує спір щодо межі, яка повинна поділити земельні ділянки, на яких розташовані належні сторонам будинки. Вказані обставини сторонами та їх представниками не заперечувалися. З метою врегулювання спору у позасудовому порядку позивач [PERSON] зверталася до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області. 02.08.2018 узгоджувальною комісією було складено акт обстеження межі між домоволодіннями за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також протокол узгоджувальної комісії, зі змісту яких вбачається, що в результаті обстеження земельних ділянок комісією виявлено, що між ділянками більше 10 років стояла огорожа з металевої сітки, яка кріпилася на вкопані забетоновані залізні стовпи, в землі копані залізобетонні бордюри. Земельну ділянку площею 0,13 га (за даними земельно-кадастрової книги) за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] не приватизували. Фактична ширина двору по вулиці становить 22 м 60 см, так як і зазначено в технічному паспорті на 1/2 житлового будинку [PERSON] від 20.09.2010. Земельна ділянка площею 0,14 га (за даними земельно-кадастрової книги) за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не приватизована. Фактична ширина двору 25 м 50 см, а по технічному паспорту 26 м 60 см. За інформацією представника Новопсковського РБТІ Гнилобокової Н.В. при складанні технічного паспорту на будівлю техніком була допущена помилка і зазначена ширина двору 26 м 60 см, а не 25 м 50 см. В архівній справі Новопсковського РБТІ знаходиться абрис (схема обміру) 1994 року, на якій зазначені розміри: від будівлі до межі 2м, ширина будівлі 9м 80см та 13м 70 см від вугла будинку до межі, що в сумі становить 25 м 50 см, так як і фактично в натурі. В результаті замірів від вугла будинку до фактичної межі ділянки - 13 м 70 см. Крім цього згідно рішення Новопсковської селищної ради № 28 від 20.11.1981 року гр. [PERSON] було відведено під будівництво ділянку 0,12 га розміром 25 м на 48 м. Комісія вважає, що земельна ділянка по [ADDRESS] , в ширину за рахунок суміжної ділянки по [ADDRESS] , не збільшилась. Залишити існуючі межі земельних ділянок, які чітко виражені в натурі. З висновку експерта №2848-2850 за результатами проведення комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи від 10.02.2020 вбачається, що встановити відповідність фактичного порядку користування земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] , та земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] , немає можливості через відсутність правовстановлюючих документів на дані земельні ділянки, а вимогам нормативно-правових актів з питань землеустрою та землекористування може бути визначена за наявності затвердженої у встановленому законом порядку технічних документацій із землеустрою на ці земельні ділянки. За результатами проведених досліджень, за відсутності правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки та відповідно до вимог нормативно-правових актів, встановлена відсутність порушення землекористування, зокрема, порушення меж та накладення земельних ділянок, розташованих по [ADDRESS] та [ADDRESS] , щодо існуючої (за фактом) конфігурації при частковому зрушені, за координатами поворотних точок, меж земельної ділянки в бік суміжного домоволодіння, що призвело до перетину та накладки на територію земельної ділянки по [ADDRESS] , за інформацією внесеною в ДЗК. Експертом також запропоновані варіанти встановлення порядку користування земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] , з урахуванням відсутності правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки, об`єктів нерухомості, розташованих на них. Крім того з мотивувальної частини висновку експерта вбачається, що при виконанні співставлення результатів, отриманих під час натурного обстеження земельних ділянок, з інформацією, яка міститься в інвентаризаційних справах на домоволодіння, експертом встановлено невідповідність з розмірами, визначеними експертом. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно із ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята стаття 158 ЗК України). Питання щодо накладення земельних ділянок може бути вирішене лише за наявності відповідної земельно-кадастрової документації, на підставі якої й можливо визначити наявність чи відсутність накладень, а в наданих суду для дослідження матеріалах наявні лише рішення органу місцевого самоврядування про надання в безстрокове користування земельних ділянок для будівництва індивідуального житлового будинку, рішення про передачу у власність земельних ділянок, але відсутні акти щодо встановлення та закріплення меж в натурі з описом межових знаків чи лінійних межових споруд і їх прив`язок до існуючих будівель чи пунктів державної геодезичної мережі. Бюро технічної інвентаризації не є землевпорядною організацією, виконані ним в різні періоди плани досліджуваних земельних ділянок не відносяться до складу земельно-кадастрової документації і вказують лише на місце розташування будівель і споруд, у тому числі огорож, відносно один одного і для даного дослідження мають довідковий характер. За таких підстав, суд приходить до висновку, що питання щодо порушення меж не може бути вирішеним, через відсутність даних щодо їх встановлення та закріплення на місцевості із складанням відповідних актів. Висновок експерта підтверджує унеможливлення визначення межі земельної ділянки, яка не встановлювалася у передбачений законом спосіб. Аналогічна позиція щодо застосування норм матеріального права з даних правовідносин викладена і в постанові Верховного Суду від 02.09.2019 № 500/5291/13-ц. Окрім того згідно з правовим висновком, викладеним в постанові Великої палати Верховного Суду у справі № 350/67/15-ц від 20.03.2019, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи про відновлення меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням зазначених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Отже, враховуючи відсутність затвердженої у визначеному законом порядку технічної документації на спірні земельні ділянки, приймаючи до уваги висновок експерта №2848-2850 від 10.02.2020, встановити межі земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також чи порушені ці межі, неможливо. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачами у зв`язку зі зверненням до суду, відшкодуванню не підлягають. Представник відповідача в судовому засіданні не наполягав на відшкодуванні судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку із розглядом даної справи.

Outcome: dismissed