Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 19.06.1996 року 42/100 частки будинковолодіння, які складалися із двох будинків по [ADDRESS] , належали [PERSON] . 17.07.1996 року Першою чернівецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №6дс469 посвідчено договір дарування 17/100 часток вищезазначеного будинковолодіння на ім`я [PERSON] . Позивачка зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді 17/100 ідеальних часток житлового будинку літ. Ж з відповідною частиною належних до нього господарських будівель та споруд, що складається з: 3-1 веранда площею 5,50 кв.м., 3-2 кухня площею 11,20 кв.м., 3-3 кімната площею 16,50 кв.м., загальною площею 33,20 кв.м, житловою площею 16,50 кв.м., вбиральні літ. И, колодязь №4, огорожа [ADDRESS] . Позивачка вказує, що після смерті [PERSON] , вона, як спадкоємець за законом, звернулася до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак із-за відсутності правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві та документу, який свідчить про державну реєстрацію права власності, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Позивачка стверджує, що окрім неї, на момент смерті її матері був інший спадкоємець - чоловік її матері [PERSON] , який по відношенню до неї є вітчимом, оскільки він до дня відкриття спадщини постійно проживав разом з спадкодавцем та є таким, що прийняв спадщину, однак він помер [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 25/100 ідеальних часток у житловому будинку літ. А кв. №2, який складається з: 2-1 кухня 8,30 кв.м., 2-2 кімната 10,50 кв.м., 2-3 кімната 16,90 кв.м., 2-4 веранда 5,50 кв.м., загальною площею 41,20 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] , та 17/200 часток у житловому будинку літ. Ж, що складає в загальному 67/200 часток будинковолодіння, оскільки до дня відкриття спадщини постійно проживав разом із дружиною [PERSON] 17.07.1996 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої чернівецької нотаріальної контори Гандабура Г.П., яким все своє майно заповів [PERSON] , який є рідним онуком його дружини. Позивач вказує, що він, як спадкоємець за заповітом, звернувся до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак із-за відсутності правовстановлюючого документу щодо належності цього майна спадкодавцеві та документу, який свідчить про державну реєстрацію права власності, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину. На основі викладеного, позивачі просять суд визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом на 17/200 часток будинковолодіння, яке розташоване по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ.Ж загальною площею 33,20 кв.м., житловою площею 16,50 кв.м., вбиральні літ. И, колодязя №4, огорожі №3, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом у вигляді 67/200 часток будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ.А загальною площею 41,20 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м. та будинку літ.Ж загальною площею 33.20 кв.м., житловою площею 16,50 кв.м., вбиральні літ.И, колодязя №4, огорожі №3 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 05 серпня 2019 року провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно - відкрито. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, однак до початку розгляду судом справи від представника надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради в підготовче судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 19.06.1996 року, яке видане Чернівецьким міським житловим управлінням (а.с.21), [PERSON] належали 42/100 частки будинковолодіння, яке складалося із двох будинків по [ADDRESS] . 17 липня 1996 року Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №6дс469 посвідчено договір дарування 17/100 частин вищезазначеного будинковолодіння на ім`я [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності з відповідною відміткою про вчинення нотаріальної дії (а.с.21зв.). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.13), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.15), копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.17-18), копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.19), копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.20). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 17/100 ідеальних часток житлового будинку літ. Ж з відповідною частиною належних до нього господарських будівель та споруд, що складається з: 3-1 веранди площею 5,50 кв.м., 3-2 кухні площею 11,20 кв.м., 3-3 кімнати площею 16,50 кв.м., загальною площею 33,20 кв.м, житловою площею 16,50 кв.м., вбиральні літ. И, колодязя №4, огорожі [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.33-35) та копією довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №2552 від 18.12.2018 року (а.с.22). Позивачка [PERSON] , як спадкоємець за законом, у встановлений законом строк звернулася до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №680/02-31 від 25.04.2019 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів (а.с.27). Як встановлено судом, крім позивачки [PERSON] , на момент смерті [PERSON] був інший спадкоємець - її чоловік [PERSON] , який по відношенню до позивачки був вітчимом, який до дня відкриття спадщини постійно проживав разом з спадкодавцем та є таким, що прийняв спадщину. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.14). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 25/100 ідеальних часток у житловому будинку літ. А кв. №2, що складається з: 2-1 кухня 8,30 кв.м., 2-2 кімната 10,50 кв.м., 2-3 кімната 16,90 кв.м., 2-4 веранда 5,50 кв.м., загальною площею 41,20 кв.м., житловою площею 27,40 кв.м., який розташований по [ADDRESS] , та 17/200 часток у житловому будинку літ. Ж, що складає в загальному 67/200 часток будинковолодіння, оскільки до дня відкриття спадщини постійно проживав разом із дружиною [PERSON] та є таким, що прийняв спадщину, що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.31-32). 17.07.1996 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої Чернівецької нотаріальної контори Гандабура Г.П. (а.с.26), яким все своє майно заповів позивачу [PERSON] . Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, у встановлений законом строк звернулася до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №683/02-31 від 25.04.2019 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів (а.с.28). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved