Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла їхня мати [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина, що складається із 2/9 часток земельної ділянки для ведення садівництва, яка розташована на території СТ «Крупзавод» ділянка [NUMBER] в м. Білій Церкві, вони є спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину у встановлений строк, але отримати свідоцтва про право на спадщину за законом не мають можливості, оскільки їхня мати не зареєструвала своє право власності на вказану земельну ділянку, нотаріусом позивачам відмовлено в оформленні спадкових прав. А тому позивачі просили суд визнати за ними в рівних частинах за кожним право на спадкове майно у вигляді 2/9 часток земельної ділянки для ведення садівництва, яка розташована на території м. Біла Церква, СТ «Крупзавод», ділянка [NUMBER]. За ухвалою суду від 02.04.2015 року до участі в розгляді даної справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Садівницьке товариство «Крупзавод». До суду позивачем [PERSON] та одночасно представником позивача [PERSON] за довіреністю подано письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивачі просять суд визнати за ними в рівних частках за кожним право власності на спадкове майно у вигляді 2/9 часток земельної ділянки для ведення садівництва, розташованої на території м. Біла Церква СТ «Крупзавод», ділянка [NUMBER]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Білоцерківської міської ради Київської області. Представник 3-ї особи в судове засідання також не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON] -мати позивачів по справі. Наведене стверджується копією свідоцтва про її смерть, копіями свідоцтв про народження позивачів та про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів спадкової справи № 348/2008 після смерті [PERSON], копію якої надано на запит суду, вбачається, що померла заповіту не залишила, а спадщину за законом після її смерті прийняли дочка [PERSON] шляхом подання 22.04.2008 року заяви про прийняття спадщини до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області та син [PERSON] , який також подав заяву про прийняття спадщини до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області 13.05.2008 року. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачам 16.02.2013 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак А.Г. видано свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з 11/18 часток квартири [ADDRESS], що стверджується копіями цих свідоцтв в матеріалах спадкової справи, які зареєстровано в реєстрі за № 2-61 та за № 2-65. До складу спадщини входить також 2/9 часток земельної ділянки для ведення садівництва, розташованої на території м. Біла Церква, СТ «Крупзавод», ділянка [NUMBER], загальною площею 0,0526 га, яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], оформленого 04.09.2007 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Якименською Л.Л., зареєстровано в реєстрі за № 3-1816; право власності на 7/9 часток цієї земельної ділянки зареєстровано на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.09.2007 року за № 3-1882 після смерті [PERSON], що стверджується копіями вказаних свідоцтв про право на спадщину та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.02.2015 року, наданого реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Вказана земельна ділянка належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії III-КВ № 107020, який було зареєстровано 21.12.2001 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 736, що слідує з копії цього державного акта. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Приймак А.Г. від 06.02.2015 року № 275, позивачам було відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 2/9 частки вказаної вище земельної ділянки в зв'язку з тим, що спадкодавцем державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку не здійснена і спадкоємцями не надано документів для вчинення нотаріальних дій, які відповідають вимогам законодавства. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України /в редакції на час виникнення спірних правовідносин/ право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Постановою КМ України від 09.09.2009 року за № 1021 /зі змінами/ затверджено Порядок ведення Поземельної книги, згідно з п. 13-1 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об'єднання земельних ділянок. Дана постанова КМ України втратила чинність на підставі постанови КМ України від 17.10.2012 року за № 1051, якою затверджено Порядок ведення державного земельного кадастру. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. В ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 /зі змінами/, визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки /п.115/. В п.п.109, 110 цього Порядку визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації земельної ділянки. З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вказано вище, за життя [PERSON] рішенням уповноваженого органу йому було передано вказану вище земельну ділянку у власність, державний акт на земельну ділянку було зареєстровано у передбаченому законом порядку, [PERSON] оформила спадщину на 2/9 частки змельної ділянки для ведення садівництва загальною площею 526 кв.м, розташованої на території м. Біла Церква, СТ «Крупзавод», ділянка [NUMBER] після смерті [PERSON], але вона за життя не зареєструвала своє право власності на частку земельної ділянки. Позивачі на даний час позбавлені можливості оформити спадщину на вказану земельну ділянку, їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, вони не можуть зареєструвати вказану земельну ділянку у визначеному законом порядку. А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності /спільна часткова власність/ або без визначення часток учасників спільної власності /спільна сумісна власність/. А за ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну діялнку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Згідно ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. А тому проаналізувавши всі докази, суд вважає за можливе визнати за позивачами, як за спадкоємцями першої черги за законом, право власності в рівних частках за кожним на 2/9 частки змельної ділянки для ведення садівництва загальною площею 0,0526 га, розташованої на території м. Біла Церква, СТ «Крупзавод», ділянка [NUMBER] після смерті [PERSON]

Outcome: approved