Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою в якій просить усунути порушене право у користуванні та розпорядженні квартирою 62, яка розташована у будинку №19 по вулиці Українська у м. Енергодар Запорізької області та позбавити [PERSON]права користування житловим приміщенням квартирою 62, яка розташована у будинку №19 по вулиці Українська у м. Енергодар Запорізької області. В судове засідання сторони не зявилися. Третя особа Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області не зявилася, від завідувача сектором реєстрації [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без її участі(а.с.14). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причину та обставини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю або відкладення судового засідання не надіслав. Відповідно до ч.1 ст.77\~ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, відповідно до вимог ст.ст.169, 224\~ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Крім того, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні судом встановлено, що між позивачем - [PERSON] Григорівникою та [PERSON], [PERSON] 18 листопада 2016 року укладений Договір купівлі-продажу квартири 62, яка розташована у будинку №19 по вулиці Українська у м. Енергодар Запорізької області (а.с.5-6). Відповідно до п.11 даного Договору, продавці повинні були знятися з місця реєстрації проживання у квартирі та зняти з реєстрації інших зареєстрованих у ній осіб (а.с.5 звор.). Проте в порушення умов Договору в квартирі залишився зареєстрованим відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується Довідкою №8514 від 17.11.2016 року з Сектора реєстрації (а.с.8). Квартира 62, яка розташована у будинку №19 по вулиці Українська у м. Енергодар Запорізької області належить на праві приватної власності позивачці [PERSON], що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.7). Відповідач не є власником, а отже не має жодного відношення до квартири. Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 128 Цивільного кодексу України право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Місце проживання та місцезнаходження майна на зміст права власності не впливають. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 19 закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наданими доказами, у звя`зку з чим підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved