overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивачка 28 листопада 2019 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1998 року. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні характери, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 16 січня 2020 року зупинено розгляд справи і призначено подружжю строк для примирення шість місяців. В судове засідання позивачка не з`явилася. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] про слухання справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про одруження, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 жовтня 1998 року, актовий запис №15. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що між сторонами подружні відносини остаточно припинені. Спільного господарства сторони не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що заходи щодо примирення подружжя, які були вжиті судом, виявились безрезультатними, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивачка 28 серпня 2018 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2005 року. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, внаслідок чого його збереження суперечитиме її інтересам. Відповідач ухиляється від подачі спільної заяви про розірвання шлюбу в органах РАЦС. В зв'язку з цим, [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути судові витрати. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності позивачки, яка заявою просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Також просила змінити її прізвище на дошлюбне «[PERSON]» Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивачка у своїй заяві не заперечувала. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про одруження, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 липня 2005 року, актовий запис №487. Сторони дітей не мають. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини, тривалий час спільно не проживають, характер відносин, які склалися, свідчить про повний розпад сім'ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачка 28 січня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття дитини. Позов мотивує тим, що з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2012 року, проте припинили подружні відносини, дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість надавати допомогу на утримання дитини, так як працює, фізично здоровий, інших утриманців не має. Відповідач позов визнав. Суд знаходить позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстровану шлюбі з 12 грудня 2012 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON] Між сторонами не досягнута домовленість щодо утримання неповнолітньої дитини, яка після припинення сторонами сімейних стосунків, проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивачки, суд враховує матеріальне становище відповідача, який працює, фізично здоровий, інших утриманців не має, а також вік дитини , на утримання якої стягуються аліменти, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, до повноліття дитини чи до зміни матеріального становища сторін. Згідно ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачка 28 травня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2010 року. Від сумісного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з травня 2014 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2010 року. Шлюб зареєстрований Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 796 /а.с.4/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.5,6/, які проживають разом з позивачкою. Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з травня 2014 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивачка 29.01.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 2500 грн., але не менше мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо і не надає матеріального утримання дитині. Позивачка у судове засідання не з'явилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, у поданому відзиві позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 800 грн. щомісячно, оскільки не працює і не має змоги сплачувати заявлену позивачкою суму; просив врахувати, що він хворіє виразковою хворобою; просив справу розглянути в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері; стан здоров'я відповідача, який хворіє виразковою хворобою, та матеріальне становище відповідача, який працює неофіційно, розмір доходу якого невідомий, інших дітей та непрацездатних утриманців не має. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивачка 29.02.2016р. звернулася з позовом у суд про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, покликаючись на те, що вони з відповідачем перебували до 14.12.2015р. у зареєстрованому шлюбі і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач ерестав надавати кошти на утримання сина, який проживає з нею. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, покликаючись на мотиви такого та доповнила, що з січня 2016р. відповідач не надає коштів на утримання сина, який проживає з нею, хоча працює та може такі надавати. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та зазначив, що він працює слюсарем Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Львів-Захід» Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від свого заробітку щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 14 грудня 2015р. /а.с.4/ і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO] /а.с.6/. Також встановлено, що з січня 2016р. відповідач не надає кошти на утримання сина [PERSON], який проживає з позивачкою, хоча працює слюсарем Виробничого підрозділу «Локомотивне депо Львів-Захід» Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та може такі надавати. Виходячи із наведеного вище, враховуючи рівність обовязків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 01.01.2016 р. - 1455 гривень, і який батьки повинні забезпечити дітям, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивачка 29.02.2016 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача,мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те що, відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила суду, що з відповідачем вони не проживають шість років. Відповідач добровільної допомоги на утримання дітей не дає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Між сторонами склалися сімейні відносини, які регулюються СК України. Підставою виникнення прав та обовязків відповідача, відповідно до ст.ст.121,122,133,141 СК України є народження від нього дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей(а.с.4,5) і не оспорюється ним, а також те, що проживання його окремо від дітей, не впливає на обсяг його прав та не звільняє його від обовязку щодо дітей. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, те, що він на своєму утриманні інших дітей не має. На підставі ст.183 СК України суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивачка 29.04.2016 року звернулась у суд з даним позовом. В заяві послалась на те, що 04.10.2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у них народилась донька [PERSON], [INFO]. На даний час відносини з чоловіком різко погіршились, у них склались різні погляди на життя, між ними постійно виникають сварки та суперечки. Їхня сім'я існує лише формально. Почуття любові та поваги до відповідача втрачено. Спору щодо поділу майна та визначення проживання дитини у них немає. Надалі перебувати з ним у шлюбі не бажає, тому просить шлюб розірвати. Сторони подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази суд встановив слідуюче: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.10.2008 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане Сілецькою сільською радою Сокальського району Львівської області, актовий запис № 17. Під час подружнього життя у сторін [INFO] року народилась донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження. Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного сімейного господарства, проживають окремо, а також згідні на розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивачка 29.05.2014 р. звернулася до суду з позовом в якому вказала, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народила сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів доходу до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трьох років. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, в якій позов підтримала, та просила справу слухати без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з»явився. У відповідності з вимогами ст. ст. 224-225 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 07.05.2011 року Виконкомом Української міської ради м.Селидове Донецькій області, сторони перебувають з 07.05.2011 року у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 10. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого повторно 11.10.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ясинуватському району реєстраційної служби Ясинуватського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 33, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки Галицинівської сільської ради Мар»їнського району Донецької області №191 від 26.05.2014 року [PERSON], проживає без реєстрації за адресою[ADDRESS] разом з сином [PERSON] На підставі ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки позивачка 29.05.2014 року звернулася до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 29.05.2014 р. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачка 29.05.2014 року звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що від сумісного проживання з відповідачем вони, мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачкою. Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Прохала стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини щомісячно до досягнення дитиною повноліття аліменти у сумі 500 гривень. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де, позивачка позов підтримала, надала можливі докази на підтвердження своїх вимог ( а. с. 14 ). А відповідач позовні вимоги визнав частково, так як заперечив розмір сплати аліментів та запропонував до сплати у сумі 250 грн., вказавши, що сплачує аліменти на утримання іншої дитини 1993 року народження у сумі 175 грн., не працює за станом здоров»я, не є інвалід, про що надав відповідні докази в заперечення ( а. с. 19 - 36 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін, по наявним матеріалам справи та за наявності відповідних заяв від них. Судом встановлено, що сторони від сумісного проживання мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] [INFO], яка проживає з позивачкою. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не працює, має певні хвороби, не є інвалідом, сплачує аліменти у сумі 175 грн. на користь [PERSON] на утримання дитини 1993 року народження ( а. с. 21 - 36 ). Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню згідно ст. 180 СК України, оскільки батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття у розмірі запропонованому відповідачем - 250 грн. щомісячно, що не суперечить вимогам діючого законодавства.

Outcome: partial