Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивачі звернулись до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним, 20 травня 2009 року між ними та відповідачем [PERSON].(який є рідним сином [PERSON].) укладено договір дарування частини будинку, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. Згідно з цим договором позивачі безоплатно передали у власність відповідачу 7/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у [ADDRESS], а останній прийняв вказаний дар. Того ж дня між позивачами та відповідачем укладено договір дарування земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. Згідно з цим договором Позивачі безоплатно передали у власність Відповідачу земельну ділянку площею 298,2 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS], а останній прийняв вказаний дар. Вважають, що вказані вище договори укладено позивачами на вкрай невигідних умовах, під впливом тяжкої для них обставини. Просять суд визнати недійсним договір дарування 7/25 частин житлового будинку [ADDRESS], укладеного 20 травня 2009 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 298,2 кв.м., що розташована по [ADDRESS], укладеного 20 травня 2009 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. Визнати право власності за [PERSON] на 7/50 частин житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки площею 298,2 кв.м. за цією ж адресою. Визнати право власності за [PERSON] на 7/50 частин житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки площею 298.2 кв.м. за цією ж адресою. Стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду у розмірі 6000 грн. по 3000 грн. на кожного та судові витрати. В судовому засіданні адвокат Скіць С.М., який представляє інтереси позивачів підтримав позовні вимоги та просив суд визнати недійсним договір дарування будинку та земельної ділянки в порядку ст.233 ЦК України . Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги, просила відмовити у їх задоволенні. Надала письмові заперечення щодо позовних вимог. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що : - 20 травня 2009 року між позивачами - [PERSON]. [PERSON] та Відповідачем [PERSON] (який є рідним сином [PERSON].) укладено договір дарування частини будинку, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. Згідно з цим договором Позивачі безоплатно передали у власність Відповідачу 7/25 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у [ADDRESS], а останній прийняв вказаний дар. - того ж дня між позивачами [PERSON]. [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О. Згідно з цим договором Позивачі безоплатно передали у власність Відповідачу земельну ділянку площею 298,2 кв.м., призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS], а останній прийняв вказаний дар. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009року правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Отже, повинні існувати дві правові складові для визнання правочину недійсним з підстав ст. 233 ЦК України, а саме: вплив тяжкої обставини та вкрай невигідні умови, причинно - наслідковий зв'язок між ними. Підставою для визнання правочинів недійсними, яку заявляють позивачі, є існування важкої обставини, а не існування домовленості. Договір дарування є безоплатним договором, обдарований не має перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру, тому відсутня друга обов'язкова обставина - вкрай не вигідні умови. В судовому засіданні було встановлено, що позивачі проживають у подарованому будинку, неодноразово звертались до суду з позовами до відповідача про оскарження даних договорів з різних підстав. Задоволенню іхні вимоги відповідно до рішень судів не підлягали. Суд вважає, що це свідчить, про відсутність намірів відповідача [PERSON] продавати будинок та виселяти батьків. Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦІІК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, а саме суд вважає, що дані договори відповідають вимогам закону, підстав для їх скасування не вбачає. Суд також вважає, що не підлягають до задоволення і вимоги позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 6000грн. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивачами не вказано, в чому саме полягає моральна шкода та якими неправомірними діями відповідача вона нанесена. За таких умов суд вважає вимоги позивачів з підстав викладених в позовній заяві не доведеними, а позов таким, що не підлягає до задоволення. Крім того оскільки позивачами було сплачено при подачі позову до суду судовий збір в сумі лише 243, 60грн, суд вважає за необхідне до стягнути з позивачів на користь Спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по 668 гр. 70 коп.

Outcome: approved