Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] 19.07.2021р. звернулася до суду з дійсним позовом, вказуючи, що 14 лютого 2020 року [PERSON] надав у борг грошові кошти в сумі 10000,00 грн громадянці [PERSON] , відповідачці у справі, з вимогою про повернення вказаних коштів в строк до 22.02.2020 року, про що відповідачка власноруч написала розписку. 23.06.2021року позивачка уклала з [PERSON] договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого останній передав позивачці право відступлення вимоги. Зазначає, що до теперішнього часу відповідачка не виконала зобов`язання щодо повернення позики. В теперішній час де знаходиться відповідачка їй не відомо. Вказує, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою свого зобов`язання у встановлений строк, позивачка має права вимагати сплати: загальної сума боргу - 10 000грн., пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі - 639,45грн., відсотків за користування грошовими коштами в сумі - 407,79грн., інфляційних збитків в сумі - 1 155,00грн., тобто відповідачка повинен сплатити позивачці борг на загальну суму - 12 202,24 грн. Просить суд стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 12 202,24 грн., судові витрати по справі у сумі 908,00 грн. та витрати за послуги адвоката у сумі 5472,50 грн., а разом стягнути 18582,74 грн. Представник позивачки [PERSON] вимоги позову [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надавши суду заяву, в якій просить розглядати дійсну справу у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив не надала. Суд, згідно до ст.280 ЦПК України, з урахуванням міркування представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.211 ч.2 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та їх представників на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши позов та оцінивши докази у цій справі в їх сукупності, вважає позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 22 січня 2020 року відповідачка [PERSON] власноруч склала розписку, відповідно до якої вона, [PERSON] , [INFO] , запозичила у [PERSON] , [INFO] , грошові кошти в сумі 10\~000,00 грн, які відповідачка зобов`язалася повернути до 22.02.2020 року. Договором розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлено. 23.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] право вимоги за розпискою [PERSON] від 22.01.2020 року про зобов`язання повернути [PERSON] борг в сумі 10\~000,00 грн. Факт укладення договору позики, а також передання грошових коштів за договором, підтверджується сукупністю належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні, які суд приймає за основу при ухваленні рішення, а саме: розпискою про отримання грошових коштів, написаної власноруч відповідачкою [PERSON] 14 лютого 2020 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] \~свої зобов`язання за договором позики не виконала, борг у визначений строк не повернула, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки суму позичених 22.01.2020р грошових коштів в розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до розписки від 22.01.2020р на 10000,00 грн, розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлено, тому розмір процентів за користування коштами розраховується на рівні облікової ставки НБУ та за період з 22.02.2020р по 02.07.2020р, відповідно до розрахунку наданого представником позивачки, дорівнює\~407,79 грн., які суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки. Відповідно\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від\~відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представником позивачки наданий розрахунок інфляційних збитків, відповідно до якого інфляційні збитки складають у розмірі 1155,00 грн. Крім того, представником позивачки наданий розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яка складає у розмірі 639,45 грн. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь\~позивачки суму боргу в розмірі\~10 000,00 грн, проценти за користування позикою у розмірі\~407,79 грн, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 639,45 грн, інфляційні збитки у розмірі 1155,00 грн, а всього 12202,24 грн. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5472,50 грн, суд приходить до наступного висновку. З метою надання професійної правничої допомоги між позивачем та адвокатом Шейко К.В. укладено договір про надання [PERSON] правової допомоги від 10.01.2020 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 05.07.2021 року до договору про надання правової допомоги від 10.01.2020 року, Правова допомога включає в себе: зустріч, консультація Клієнта, узгодження правової позиції - 1094,50 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (1 година роботи адвоката) -1094,50 грн., орієнтована кількість судових засідань за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (1094,50 грн./ засідання х 3 засідання) - 3 283,50 грн. Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачкою не надано документального підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в цій частині. Крім того, у відповідності із ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки понесені останньою витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial