overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивачка 19.11.2014 р. звернулася з позовом у суд про стягнення з відповідача 1700 грн. аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], покликаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі до 25 березня 2014 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON]. Відповідач у вихованні та розвитку дитини участі не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча працездатний і в змозі надавати кошти на утримання дитини, яка проживає з нею. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та зазначив, що він періодично надає позивачці кошти на утримання сина, на даний час він не працює і спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі не більше 400 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: - стан здоров'я та матеріальне становище дітей; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.08.2011 р. по 25.03.2014 р. і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що відповідач не надає коштів на утримання сина [PERSON], який проживає з позивачкою, хоча працездатний і може такі надавати, але враховуючи, що утримувати дітей зобов'язані обоє батьків, а позивачка на даний час не працює, здійснює догляд за сином [PERSON], суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1100 грн. щомісячно до повноліття дитини. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивачка 19.11.2014 року звернулась у суд з даним позовом. В заяві послалась на те, що 01.09.2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у них народився син - [PERSON], [INFO]. На протязі останніх декількох років їхні стосунки погіршились, що призвело до їх фактичного припинення. На даний час проживають окремо, не ведуть спільного сімейного господарства. Просить шлюб розірвати. Сторони подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач не заперечує щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази суд встановив слідуюче: Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.09.2007 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], Відділом ДРАЦС Луцького МУЮ Волинської області, а/з № 1258 У шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного побуту, не підтримують сімейних стосунків, бажають шлюб розірвати. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, збереження сім'ї не відповідало б їх інтересам. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і таким що підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

Позивачка 19.12.2014 р. звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання двох спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обґрунтовуючи це тим, що відповідач є батьком дітей, однак не надає матеріальну допомогу на їх утримання. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, наполягала на його задоволенні, а відповідач фактично визнав позовні вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи суд знаходить, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами і підлягають задоволенню, за наступних підстав та міркувань. Судом встановлено, що 03 грудня 2014 року за рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області №748/3154/14 шлюб між сторонами розірваний. /а.с.4/ Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.2, 3/ Згідно довідки виконавчого комітету Радянськослобідської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №1586 від 18.12.2014 року позивачка та діти проживають разом [ADDRESS] Враховуючи, що відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, з урахуванням матеріального становища обох сторін, відсутності у подружжя інших неповнолітніх дітей, стану здоров'я сторін та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи таке рішення суд враховує положення п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.06 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а саме, що максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не може перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. За таких підстав позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивачка 19.12.2014 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача,мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі, від якого вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те що, відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. В судове засіданні позивачка не з'явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та підтримання нею позовних вимог в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. За згодою позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Між сторонами склалися сімейні відносини, які регулюються СК України. Підставою виникнення прав та обов'язків відповідача, відповідно до ст.ст.121,122,133,141 СК України є народження від нього дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.2) і не оспорюється ним, а також те, що проживання його окремо від дитини, не впливає на обсяг його прав та не звільняє його від обов'язку щодо дитини. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує матеріальне становище дитини, яка є неповнолітньою, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, те, що він на своєму утриманні інших дітей не має. На підставі ст.183 СК України суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивачка 19.12.2017 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідач з 2016 року не проживає з сім'єю, не надає матеріального утримання дітям. Позивачка у судове засідання не з'явилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала, зменшивши його розмір, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину; не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов у зменшеному розмірі підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Відповідач не надає матеріального утримання дітям. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері, яка працює кулінаром у гіпермаркеті «Вопак»; стан здоров'я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, розмір доходу якого невідомий, інших дітей не має. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивачка, 19.12.2017 року, звернулася в Шишацький районний суд Полтавської області з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в позовній заяві зазначила, що вони зареєстрували шлюб з відповідачем 22 липня 2011 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 752, від шлюбу мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. В позовній заяві позивачка просила суд розірвати їх шлюб з відповідачем, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що сімейні та подружні стосунки у них не склалися через різні погляди на сімейне життя та обовязки, спільне проживання стало не можливим, що привело до фактичного розірвання шлюбних відносин в серпні 2014 року, їх сім'я фактично розпалася і не може бути збережена, спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила суд розірвати їх шлюб з відповідачем, на примирення не погоджується так як з відповідачем не проживає з 2014 року, їх сімя фактично розпалася і не може бути збережена, на примирення категорично не погодилася, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « Шанько» та просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявився, за місцем реєстрації відсутній і фактично проживає в м. Москва, на електронну адресу суду від нього, 22.01.2018 року, надійшов лист в якому він заперечує проти позову, просив суд не приймати рішення про розірвання їх шлюбу, а у разі прийняття такого рішення, просив надіслати його копію на його електронну адресу. Заслухавши пояснення позивачки, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 липня 2011 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 752, підтвердженням чого являється свідоцтво про шлюб, серія І-КЕ № 082312, видане 22.07.2011 року Центральним відділом ДРАЦСу Полтавського міського управління юстиції Полтавської області ( а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою, що підтверджується свідоцтвом про її народження, серія І-КЕ № 144568, виданим 29.09.2011 року Київським відділом ДРАЦСу Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 917 від 29.09.2011 року ( а.с. 5). Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, згідно ст. 110 СК України, кожний з подружжя має право подати до суду позов про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сімейне та подружнє життя між сторонами не склалось, вони припинили подружні стосунки з серпня 2014 року, їх шлюб набув формального характеру і суперечить інтересам сторін, а тому цей шлюб слід розірвати, на примирення позивачка категорично не погоджується. На підставі ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивачка 19 березня 2014 року звернулась до відповідача з позовом про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що шлюб з відповідачем зареєстрували 01 березня 1997 року, від спільного життя мають дитину - доньку [PERSON], [INFO].. Подружні відносини з відповідачем остаточно припинили в травні 2013 року за тими обставинами, що на протязі останніх двох років спільне життя погіршилось у зв'язку із протилежними поглядами. Такі обставини в сім'ї призвели до відчуження, втрати любові та поваги, небажанню зберігати та підтримувати нормальні шлюбні відносини. Вони проживають окремо, відносин не підтримують. Вважає, що шлюб розпався і зберегти його неможливо. Суперечок про розподіл майна та виховання дитини не має. Питання про зміну прізвища не ставить. Відповідач позов визнав. Суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 березня 1997 року, від спільного життя мають доньку [INFO]. Сторони припинили подружні відносини в травні 2013 року, мешкають окремо, відносин не підтримують, наполягають на розірванні шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що сім'я сторін розпалася та не може бути поновлена. Суперечок про розподіл майна та виховання дитини не має. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечить маючим істотне значення інтересам кожного з них. За такими обставинами шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивачка 19 вересня 2018 року звернулась до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона уклала шлюб з відповідачем 27 липня 2013 року, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства і виховання дитини, ведення спільного господарства та спільне проживання припинено, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу неможливе, тому позивачка просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши їй шлюбне прізвище. Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи без її участі та згоду на заочний розгляд справи, строк на примирення просила не надавати. Відповідач у підготовче та судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України, відзиву на позовну заяву до суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Сторони уклали шлюб 27 липня 2013 року (а.с.4) та є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7), який проживає з позивачкою (а.с.8). Зважаючи на взаємні відносини сторін, які наміру зберігати подружні відносини не мають, проживають окремо у різних населених пунктах, тобто спільне господарство не ведеться, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їхньої дитини, що, відповідно до ст.112 СК України, є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення їй шлюбного прізвища підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір. На підставі ст. 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивачка 19 грудня 2013 року звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2010 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з червня 2013 року. Позивач у судове засідання не з`явилася про день і час проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило. З письмової згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2010 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 44 /а.с.5/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.6/, яка проживають разом з позивачкою. Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з червня 2013 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивачка 19 жовтня 2015 року звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1997 року. Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] Просить розірвати шлюб, у звязку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з 2013 року. Позивачка звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1997 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 986 /а.с.5/. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сімї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства припинено в 2013 році. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved