Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивачі звернулися у суд із позовом до Іллінецької сільської ради про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог вказують, що на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований по вул. Пріски (колишня Петровського, 45) у с. Іллінці Снятинського району. Дане господарство належало до суспільної групи «колгоспний двір», у якому станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали вище вказані особи. Голова колгоспного двору [PERSON] померла 01.03.2012 року, після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/5 частини житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходиться по вул. Пріски, 45 у с.Іллінці, Снятинського району, спадкоємцем за законом стала дочка померлої [PERSON], яка у встановлений законом шестимісячний термін подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Однак в звязку з тим, що господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», його частки не визначені та правовстановлюючий документ на право власності та частки у майні не визначені, позивачі не мають можливості належим чином оформити спадщину, а тому вони вимушені звернутися до суду. Представник позивачів адвокат [PERSON] подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задоволити, а справу просила розглядати у відсутності позивачів та їх представника. Голова Іллінецької сільської ради [PERSON], подав до суду заяву, де зазначив, що позов визнає, проти задоволенні позову не заперечує, справу просить розглядати у відсутності представника сільської ради. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки Іллінецької сільської ради №779 від 28.09.2012 року господарство по вул.Пріски,45 у с. Іллінці Снятинського р-ну Івано-Франківської області відносилось до суспільної групи «колгоспного двору», у якому станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також голова двору [PERSON], яка померла 01.03.2012 року (Свідоцтво про смерть 1-НМ №147384,), а отже, у відповідності до діючого на той час цивільного законодавства, та п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 їм на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору належало по 1/5 частині будинковолодіння по вул. Пріски,45 у с. Іллінці Снятинського району Івано-Франківської області. З довідки від 07.09.2016 р. виданої Іллінецькою сільською радою вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [INFO] (бувша Петровського,45). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо розяснення ст.ст. 17, 18 ЗУ Про власність вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З заповіту посвідченого Іллінецькою сільською радою слідує, що [PERSON] заповіла все своє майно на користь [PERSON] З свідоцтва про шлюб вбачається, що 20.07.1985 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після одруження «Понур» присвоєно прізвище «Палагнюк». Постановою Снятинської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] померлої 01.03.2012 р. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що відсутність свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок не є підставою відмови у захисті права позивачів. Таким чином судом встановлено, що позивачі мають право на частки у будинковолодінні по вул. Пріски,45 у с. Іллінці Снятинського р-ну, а саме: [PERSON] на 2/6 частини, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/5 частини. На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1233, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved