Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника - адвоката Лаврищева В.В. звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначила, що перебувала у трудових відносинах із відповідачем по справі. 17 березня 2017 року начальником структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» було видано наказ № 236/ДНД «Про встановлення простою», відповідно до п.1 якого з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції встановлено простой. 04 липня 2017 року [PERSON] звільнена з роботи відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. В день звільнення АТ «Українська залізниця» повного розрахунку з нею не провело, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року становить 3962 грн 69 коп (компенсація - 1058 грн 04 коп), за квітень 2017 року - 2623грн 38коп (компенсація - 668грн 96коп), за травень 2017 року - 2006 грн 31коп (компенсація - 479 грн 51коп), за червень 2017 року - 3155грн 76коп (компенсація - 694грн 27коп), за липень 2017 року - 8358грн 73коп (компенсація - 1813грн 84коп). Позивачка просить: -стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 20106 грн 87коп з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і зборів; -стягнути з відповідача на її користь компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 4714 грн 62коп без утримання з цієї суми передбачених законом податків і зборів. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Лаврищев В.В. не з`явились. Представник позивачки звернувся до суду із заявою про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника, в якій зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги. Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких просив розглянути справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. З наданих представником АТ «Українська залізниця» письмових пояснень вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги [PERSON] , обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами: - місце роботи позивачки знаходилось на території проведення антитерористичної операції, у зв`язку з чим відповідач не має відомостей про фактичне виконання позивачкою трудових обов`язків; - у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів (зокрема, до табелів обліку робочого часу) нарахування заробітної плати неможливе; - відповідач не може виконати приписи ст.116 КЗпП УКраїни в частині нарахування заробітної плати, надати відомості про розмір нарахованої заробітної плати, сплатити всю суму, що належить позивачці від підприємства та провести остаточний розрахунок з нею з незалежних від нього причин, оскільки виконання відповідачем своїх обов`язків, передбачених ст.ст.47,83,115,116 КЗпП України унеможливлено форс-мажорними обставинами, що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, працювала бухгалтером групи бухгалтерського обліку сектору розрахунків з клієнтами виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.15-16). Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року № 938 змінено тип та найменування відповідача по справі на акціонерне товариство «Українська залізниця». Відповідно до наказу від 17 березня 2017 року № 236/ДНД «Про встановлення простою» з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» встановлено початок простою з оплатою плати працівників з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.54). 04 липня 2017 року [PERSON] звільнена із займаної посади згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.15-16) та копією наказу (розпорядження) про припинення трудового договору від 04 липня 2017 року № 2610/ДН-ос (а.с.18). Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі суд дійшов наступних висновків. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю Ураїни заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] надала розрахункові листи за березень -липень 2017 року, з яких вбачається, що за березень 2017 року їй нараховано заробітну плату в розмірі 3962грн 69коп (до виплати 3151 грн 06 коп), за квітень 2017 року нараховано 2623грн 38коп (до виплати 2086грн 07 коп), за травень 2017 року нараховано 2006грн 31коп (до виплати 1595грн 38коп), за червень 2017 року нараховано 3155грн 76 коп (до виплати 2509грн 40 коп), за липень 2017 року нараховано 8358грн 73коп (до виплати 6646грн 72коп) (а.с.19-22). Суд зауважує, що зазначені в розрахункових листах за березень-липень 2017 року відомості щодо оплати часу простою узгоджуються за змістом із наказом від 17 березня 2017 року № 236/ДНД «Про встановлення простою»; відомості про компенсацію за 34 дні невикористаної відпустки у розрахунковому листі за липень 2017 року узгоджуються із змістом наказу (розпорядження) про звільнення від 04 липня 2017 року № 2610/ДН-ос. Відповідачем надано довідку № 1391/2 від 03 листопада 2020 року (а.с.93), з якої вбачається, що [PERSON] за березень 2017 року нараховано заробітну плату в розмірі 1772грн 83коп, до виплати належить 1409 грн 72 копійки (за вирахуванням податків та обов`язкових платежів у розмірі 363 грн 11коп); за період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата не нараховувалась. Згідно довідки відповідача від 03 листопада 2020 року № 1391 станом на день звільнення [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати за період часу з січня по липень 2017 року відсутня (а.с.91-92). Відповідно до відомості на виплату грошей № 30 [PERSON] 25 липня 2017 року отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року в розмірі 1409 грн 72коп (а.с.94). З індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 05 листопада 2020 року вбачається, що страхувальником - регіональною філією «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (код 40150216) було нараховано [PERSON] заробітну плату в березні 2017 року в розмірі 3962грн 69коп, з квітня 2017 року по липень 2017 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати (а.с.70). Суд вважає належними та допустимими доказами надані позивачкою розрахункові листи (табуляграми) за березень - липень 2017 року, оскільки їх видача працівнику передбачена ст. 110 КЗпП України та ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці», вказані в них відомості відповідачем не спростовані. Суд зауважує, що довідка від 03 листопада 2020 року № 1391/2 видана відповідачем, як вбачається з її змісту, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.п.3,4 вказаної Постанови не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження оплата простою, компенсація за невикористані дні відпустки. З досліджених судом копій розрахункових листів (табуляграм) вбачається, що в період часу з березня по липень 2017 року [PERSON] нараховувалась заробітна плата за час простою (код 340) та компенсація за невикористану відпустку (код 308), що узгоджується із змістом наказу (розпорядження) про звільнення № 2610/ДН-ос від 04 липня 2017 року і що на переконання суду свідчить про те, що в довідці від 03 листопада 2020 року № 1391/2 зазначені не всі суми, які були нараховані відповідачем позивачці за період роботи з березня по липень 2017 року. Інших доказів, окрім відомості на виплату грошей № 30 (а.с.94) про виплату [PERSON] заробітної плати за першу половину березня 2017 року в розмірі 1409 грн 72коп суду не надано. Оскільки, як вбачається з розрахункового листа (а.с.20) та індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] Реєстру застрахованих осіб, сформованих станом на 05 листопада 2020 року (а.с.70) за березень 2017 року позивачці по справі нараховано заробітну плату в розмірі 3962грн 69коп, сплачено згідно довідки від 03 листопада 2020 року № 1391/2 (а.с.93) та відомості на виплату грошей № 30 (а.с.94) 1772 грн 83 коп (за вирахуванням податків отримано 1409грн 72коп), заборгованість за березень 2017 року становить 2189 грн 86коп (3962 грн 69коп - 1772 грн 83коп). Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі - стягнення з відповідача на користь позивачки [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року в загальному розмірі 18334 грн 04 коп : за березень 2017 року - 2189грн 86коп, за квітень 2017 року - 2623 грн 38коп, за травень - 2006грн 31 коп, за червень - 3155грн 76коп, за липень 2017 року - 8358 грн 73 коп. Заборгованість по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року в сумі 18334грн 04коп підлягає виплаті позивачці за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Зважаючи на те, що [PERSON] до 04 липня 2017 року перебувала у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця», майнові вимоги позивачки щодо оплати її праці відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. Не здійснення нарахування позивачці заробітної плати у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів, на яке посилається відповідач у письмових поясненнях, суперечить вимогам діючого законодавства та не приймається судом до уваги. Посилання відповідача у письмових поясненнях на висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 (а.с.74-90) відповідно до якого унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є неспроможним, оскільки зазначений висновок свідчить про відсутність вини АТ «Українська залізниця» у невиконанні своїх обов`язків перед працівниками, проте, на переконання суду, не звільняє відповідача від обов`язку виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період часу з березня по липень 2017 року. Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати суд дійшов наступних висновків. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок та підстави компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати регулюється Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», з метою реалізації якого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до п. 2.2 Рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Оскільки на теперішній час заборгованість із заробітної плати позивачці не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати є обґрунтованими. Проте, суд не погоджується із наведеним у позовній заяві розрахунком. Враховуючи положення ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», при обчисленні сум компенсації суд бере суми нарахованого, але не виплаченого [PERSON] доходу за березень-липень 2017 року після утримання податків і обов`язкових платежів. Зважаючи на приписи ст.13 ЦПК України, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд обчислює компенсацію станом на серпень 2020 року. З досліджених розрахункових листів за березень-липень 2017 року вбачається, що розмір нарахованої позивачці [PERSON] заробітної плати після утримання податків і обов`язкових платежів становить: -в березні 2017 року - 3151 грн 06коп, -в квітні 2017 року - 2086 грн 07коп, -в травні 2017 року - 1595 грн 38коп, -в червні 2017 року - 2509 грн 40 коп, -в липні 2017 року - 6646 грн 72коп. Оскільки [PERSON] отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року 25 липня 2017 року в розмірі 1409 грн 72коп , на її користь підлягає стягненню компенсація за цей період часу в розмірі 386 грн 26коп (1409грн 72коп х 0,274). Оскільки заробітна плата за другу половину березня 2017 року в розмірі 1741 грн 34коп (3151 грн 06коп - 1409 грн 72коп) не сплачена станом на серпень 2020 року, компенсація за другу половину березня становить 464 грн 94коп (1741 грн 34 коп х 0,267). Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року становить 531 грн 95 коп (з розрахунку 2086 грн 07коп х 0,255). Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року становить 381 грн 30 коп (з розрахунку 1595 грн 38коп х 0,239). Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року становить 552 грн 07коп (з розрахунку 2509 грн 40коп х 0,220). Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року становить 1442 грн 34коп (з розрахунку 6646 грн 72коп х 0,217). Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] за зазначений вище період часу становить 3758грн 86коп. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» та п.п.2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України № 5 від 13 січня 2004 року суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати відносяться до фонду додаткової заробітної плати, тому згідно п.п.14.1.48 Податкового кодексу України дана компенсація є зарплатою для цілей застосування положень розділу IV Податкового кодексу. Оскільки компенсація втрати працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати відноситься до фонду оплати праці, дана виплата є об`єктом для нарахування ЄСВ, зважаючи на що викладені в позовній заяві доводи позивачки стосовно стягнення на її користь компенсації без утримання з цієї суми передбачених законом податків і зборів є неспроможними. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення на її користь з відповідача по справі заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 18 334 гривні 04 копійки та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 3758 гривень 86 копійок. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial