Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивачка 15.07.2014 року звернулася до суду з позовом в якому вказала, що згідно договору дарування квартири від 30 вересня 2005 року вона отримала у власність квартиру [ADDRESS]. Зазначена квартира та гараж належать позивачці на праві приватної власності згідно свідоцтва № 35 про право власності від 19 квітня 2011 року, виданого на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради №44 від 17 лютого 2011 року, зареєстрованого Жмеринським районним структурним підрозділом КП «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 10.05.2011 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2014 року позивачка є власником квартири [ADDRESS] та її складової частини - гаража літ.«Б1». На час оформлення договору дарування від 30.09.2005 року частиною гаража (гараж поділений на дві окремі частини) з дозволу дарувальниці-власниці [PERSON], користувалася бувша сусідка по будинку, покійна [PERSON]. На прохання [PERSON] позивачка дозволила їй і в подальшому користуватися займаною нею частиною гаража за умови звільнити, коли це мені знадобиться. У 2006 році [PERSON] без відома позивачки передала у користування частину гаража відповідачці [PERSON], про що позивачці стало відомо після смерті [PERSON] у 2007 році. Позивачка не заперечувала відповідачці [PERSON] користуватися гаражем, оскільки позивачка на той час не проживала в квартирі та гараж тоді їй не був потрібен. Позивачка на даний час разом із своєю сім'єю проживає у належній їй квартирі та гараж необхідний для власного користування. В подальшому позивачка має намір щодо розпорядження гаражем в цілому. Про це позивачка повідомила відповідачку [PERSON], яка користується належною позивачці частиною гаража, як в усній так і в письмовій формі з проханням звільнити займану нею частину гаража. Відповідачка [PERSON] відмовляється звільнити займану частину гаража. Позивачка просить суд зобов'язати відповідачку [PERSON] усунути перешкоди в користування належним позивачці гаражем літ. «Б1», складової частини квартири [ADDRESS]; зобов'язати відповідачку [PERSON] протягом десяти днів з часу набуті й рішення суду законної сили звільнити гараж від належних їй речей; стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь судові витрати (а.с.2-3). Позивачка 23.09.2014 року заявила клопотання про залучення співвідповідачем [PERSON], оскільки саме він користується належним позивачці гаражем літ.«Б1» по [ADDRESS], залишаючи в гаражі свій автомобіль (а.с.92,93). В судовому засіданні 26.03.2014 року позивачка надала суду письмову заяву про уточнення своїх позовних вимог і просила суд зобов'язати відповідачку [PERSON] та співвідповідача [PERSON] усунути перешкоди в користування належним позивачці гаражем літ.«Б1», складової частини квартири [ADDRESS]; зобов'язати відповідачку [PERSON] та співвідповідача [PERSON] протягом десяти днів з часу набуті й рішення суду законної сили звільнити гараж від належних їй речей; стягнути з відповідачки [PERSON] та співвідповідача [PERSON] на її користь судові витрати (а.с.100). В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] підтримали уточненні вимоги і просили їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у заявах (а.с.2-3,10) і просили вимоги задовольнити у повному обсязі, зобов'язати відповідачку [PERSON] та співвідповідача [PERSON] усунути перешкоди в користування належним позивачці гаражем літ.«Б1», складової частини квартири [ADDRESS]; зобов'язати відповідачку [PERSON] та співвідповідача [PERSON] протягом десяти днів з часу набуті й рішення суду законної сили звільнити гараж від належних їй речей; стягнути з відповідачки [PERSON] та співвідповідача [PERSON] на користь позивачки судові витрати. Позивачка також повідомила, що гараж складається з двох частин і має двоє гаражних воріт; у 2006 році співвідповідач [PERSON] поставив свій замок у гаражні ворота частини гаража, де і зберігає свій автомобіль, і продовжує незаконно користуватися цією частиною гаража. Відповідачка [PERSON], співвідповідач [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] заперечують проти задоволення уточнених позивачкою позовних вимог посилаючись на те, що вони безпідставні. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що вона гаражем літ.«Б1» по [ADDRESS] не користується і будь-яких речей там не зберігає. Співвідповідач [PERSON] суду пояснив, що частину гаража «Б1» по [ADDRESS] він купив у власниці [PERSON], за що сплатив [PERSON] 400 доларів США, про свідчить розписка [PERSON] (а.с.48); вважає себе власником спірної частини гаража, де зберігає свій автомобіль «Жигулі». Просять відмовити позивачці у задоволенні позову в повному обсязі. Зі змісту ч.1,3 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним; ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні; ч.2 п.3 ст.16 ЦК України способом захисту порушеного права є припинення дії. яка порушує право; ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона, згідно ст.10 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і оглянувши інвентаризаційну справу №86 на будинок [ADDRESS], суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона проживає по сусідству; в кінці 1990 року [PERSON] разом з [PERSON] будували гараж на двох по [ADDRESS], а потім [PERSON] продала частину гаража по [ADDRESS] сусіду [PERSON], який ним і користується по теперішній час. Свідок [PERSON] повідомила, що до 1996 року разом з сім'єю проживала [ADDRESS], де був гараж, який разом з квартирою потім був проданий [PERSON]. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він проживає по сусідству; [PERSON] продала частину гаража по [ADDRESS] сусіду [PERSON], який цією частиною і користується по теперішній час, зберігаючи там свій автомобіль «Жигулі». Свідок [PERSON] суду повідомила, що раніше проживала [ADDRESS], в сім'ї [PERSON] невісткою. [PERSON] померла в 2006 році, а чоловік свідка помер у 2010 році, який не встиг оформити спадщину після смерті [PERSON]. В зв'язку з відсутністю у свідка коштів, на даний час не може оформити спадщину після смерті [PERSON] на квартиру та будівлі по [ADDRESS]. З матеріалів цивільної справи та оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи №86 видно, що [PERSON] [PERSON], [PERSON] 29.01.1996 році продали [PERSON] квартиру [ADDRESS] разом з гаражем «Б1» (арк.59-60 інвентаризаційної справи №86); [PERSON] 07.12.1999 року продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] разом з гаражем «Б1», площею 25,3 кв.м. (арк.105 інвентаризаційної справи №86); [PERSON] 30.09.20058 року подарувала позивачці [PERSON] квартиру [ADDRESS] разом з гаражем «Б», площею 25,3 кв.м. (а.с.6,7; арк.110 інвентаризаційної справи №86); позивачка отримала 19.04.2011 року свідоцтво №35 про право власності від 19.04.2011 року на квартиру [ADDRESS] разом з гаражем літ.«Б1» (а.с.8; арк.205 інвентаризаційної справи №86); з схематичного плану видно, що під літ.«Б1» вказаний гараж (арк.2 інвентаризаційної справи №86). Таким чином в судовому засіданні встановлено, що право позивачки, яка на підставі свідоцтва №35 про право власності від 19.04.2011 року на квартиру [ADDRESS], виданого на підставі рішення Жмеринської міської ради №44 від 17.02.2011 року, є власником гаража «Б1», порушено з боку співвідповідача [PERSON], який з 2006 року користується частиною гаража по теперішній час, зберігаючи там свій автомобіль «Жигулі», чим перешкоджає позивачці в повній мірі використовувати своє право приватної власності на вказаний гараж. Суд не приймає до уваги твердження представника співвідповідача [PERSON] - адвоката [PERSON] проте, що позивачка безпідставно володіє частиною гаража літ. «Б» по [ADDRESS], з посиланням на інвентаризаційну справу №86, а саме: арк.19 (площа гаража 25,3), арк.53-54 (узаконений гараж розміром 3,56 х 4,70 м.); арк.59-60 (не вказана площа гаража «Б1»); арк.80 (розмір гаража літ. «Б1» 2,75 х 4,7); арк.125,131 (вказано гаражі Б1, Б2); арк.144 (вказано гараж «Б1»); арк.151 (самочинно збудований гараж «Б1»), оскільки згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачкою заявлена вимога про усунення перешкод у користуванні належним їй гаражем літ.«Б1», складової частини квартири [ADDRESS], належній позивачці на підставі свідоцтва №35 про право власності від 19.04.2011 року, відповідно до рішення Жмеринської міської ради №44 від 17.02.2011 року, виданого взамін договору дарування квартири від 30.09.2005 року №2-2005 (а.с.8, арк.205 інвентаризаційної справи №86). Вказане свідоцтво №35 про право власності не визнане недійсним, про що не заперечують сторони. Суд не приймає до уваги покази співвідповідача [PERSON] проте, що він у 2006 році купив у [PERSON] частину гаража «Б1» по [ADDRESS], за 400 доларів США, з посиланням на розписку (а.с.48), а також покази свідків [PERSON], [PERSON] проте, співвідповідач [PERSON] придбав у [PERSON] по вул. [ADDRESS], суд не приймає до уваги, оскільки в матеріалах цивільної справи і інвентаризаційної справи №86 відсутні докази проте, що позивачці не належить гараж «Б1» по [ADDRESS]. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з співвідповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем і документально підтвердженні судові витрати, а саме квитанція про сплату судового збору, в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), а переплачені кошти в сумі 07 грн. 40 коп. - зобов'язати Управління Державної казначейської служби України у Жмеринському районі та м. Жмеринці Вінницької області повернути позивачці.

Outcome: partial