Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивачі звернулися до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], у якій просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу № 210-Н від 20 листопада 1997 р., згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] і [PERSON] купили жилу квартиру № 149, яка розташована в будинку № 25 по вул. Щербини в м. Дніпропетровську, зареєстрований на біржі «Катеринославська нерухомість», зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 04.01.1998 р. в реєстрову книгу № 383п за реєстровим номером 12. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що 20 листопада 1997 р. [PERSON] та [PERSON] (зараз по чоловіку [PERSON]) [PERSON], тоді ще неповнолітня та зі згоди своєї матері [PERSON], придбали за договором купівлі - продажу у відповідачки [PERSON] квартиру № 149, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, буд. 25. Квартира складається з 1 - коридору площею 3,3 кв.м., 2 - комори площею 0,3 кв.м., З - коридору площею 1,3 кв.м., 4 - ванної площею 2,0 кв.м., 5 - туалету площею 1,1 кв.м., 6 - кухні площею 7,5 кв.м., 7 - житлової кімнати площею 10,3 кв.м., 8 - житлової кімнати площею 17,1 кв.м. Загальна площа квартири становить 42,9 кв.м., житлова площа становить 27,4 кв.м. Вказаний договір було зареєстровано на біржі «Катеринославська нерухомість», № 210-Н. Право власності [PERSON] та [PERSON] належним чином було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 04.01.1998 р. в реєстрову книгу № 383п за реєстровим номером 12. З моменту придбання [PERSON] проживала в квартирі. [PERSON] до свого повноліття проживала з батьками, а згодом також перейшла жити в квартиру і зареєстрована в ній. Згодом [PERSON] зареєструвала шлюб та взяла прізвище чоловіка - [PERSON]. Зараз в квартирі зареєстровані [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї. 17 вересня 2014 р. [PERSON] у віці 73 років померла. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки являється спадкоємцем першої черги за законом. Також до нотаріуса звернувся і син померлої - [PERSON]. Спадковим майном після смерті [PERSON] являється належна їй частина в квартирі № 149, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, буд. 25. 22.08.2015 р. за № 53/02-14 приватний нотаріус [PERSON] роз'яснила, що договір купівлі-продажу квартири 149, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, буд. 25 не відповідає ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», оскільки угода про відчуження нерухомого майна, яка укладена між особами, котрі не є членами біржі (тобто, сторонами в договорі є неповнолітні, малолітні діти або дїї вчиняються через представника) не може вважатися біржовою операцією та реєструватися біржею. На жаль, станом на теперішній час неможливо виконати вказані умови, передбачені законом щодо нотаріального посвідчення договору, оскільки покупець [PERSON] за договором купівлі-продажу є померлою. Крім того, їм відоме лише останнє місце реєстрації місця проживання відповідачки. З моменту придбання квартири вони з нею не спілкувались, а тому вимушені звернутись до суду з даним позовом. Продавець - відповідачка по справі [PERSON] передала майно - квартиру № 149, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, буд. 25 у власність [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довіреністю від 21.01.1997 р. від її імені на ім'я [PERSON] з правом відчуження майна, яку вона підписала особисто, самим письмовим договором купівлі-продажу за підписом її представника, відповідною реєстрацією права власності [PERSON] та [PERSON] в КП «ДМБТІ», безпосередньою передачею самої квартири, якою з 1997 р. по теперішній час користувались [PERSON] та [PERSON], а після смерті [PERSON] користується [PERSON] Покупці квартири фактично прийняли придбане майно, отримали технічний паспорт на квартиру на своє ім'я та сплатили продавцю за квартиру певну грошову суму, а саме 18027 грн., що підтверджується п. 3 договору. З часу купівлі-продажу, тобто з 1997 р. по теперішній час, тобто впродовж вісімнадцяти років ніяких претензій з боку продавця до покупців та навпаки не було. Ніяких вимог ані покупці, ані продавець квартири один до одного не заявляли. Вважають, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але зараз не мається можливості нотаріально посвідчити вказаний договір. В судовому засіданні позивачі підтримали предявлений позов та посилаючись на викладені у ньому обставини позовні вимоги просили задовольнити. В судове засідання 25.12.2015 року не з'явилися, повідомлялися належним чином про місце та час судового засідання, завчасно письмовими заявами сповістили про можливість розгляду справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач та третя особа заперечень проти позову не надали, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, причин неявки не повідомили, свого представника до суду не направили, заперечень не надали, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивачів відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. Суд, вислухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 листопада 1997 р. [PERSON] та [PERSON] (яка діяла за згоди своєї матері [PERSON]) за договором купівлі-продажу купили у [PERSON] квартиру № 149, розташовану за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, буд. 25. Згідно з технічним паспортом, спірна квартира складається з: 1 - коридору площею 3,3 кв.м., 2 - комори площею 0,3 кв.м., З - коридору площею 1,3 кв.м., 4 - ванної площею 2,0 кв.м., 5 - туалету площею 1,1 кв.м., 6 - кухні площею 7,5 кв.м., 7 - житлової кімнати площею 10,3 кв.м., 8 - житлової кімнати площею 17,1 кв.м. Загальна площа квартири становить 42,9 кв.м., житлова площа становить 27,4 кв.м. Вищевказаний договір купівлі-продажу було укладено та зареєстровано на Товарній біржі «Катеринославська нерухомість» за № 210-Н. Право власності покупців (позивачів) на спірну квартиру належним чином було зареєстровано Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 04.01.1998 року в реєстрову книгу № 383п за реєстровим номером 12. Сторони договору купівлі-продажу були членами Товарної біржі «Катеринославська нерухомість», що підтверджується свідоцтвами, долученими до матеріалів справи у копіях. Після придбання квартири [PERSON] проживала в ній. [PERSON] до свого повноліття проживала з батьками, а згодом також перейшла жити в спірну квартиру і зареєстрована в ній, що підтверджується копією паспорта громадянина України та довідкою житлової організації за місцем проживання. 17 вересня 2014 року [PERSON] у віці 73 років померла. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вона є спадкоємцем першої черги за законом. Також до нотаріуса звернувся і син померлої - [PERSON]. 22.08.2015 р. за № 53/02-14 приватний нотаріус [PERSON] роз'яснила [PERSON], що договір купівлі-продажу квартири не відповідає ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», оскільки угода про відчуження нерухомого майна, яка укладена між особами, котрі не є членами біржі (тобто, сторонами в договорі є неповнолітні, малолітні діти або дїї вчиняються через представника) не може вважатися біржовою операцією та реєструватися біржею. Разом із тим, згідно до вимог ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно до вимог ст. 220 ч. 1 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно вимог ЦК України в редакції, що була чинною на момент укладання вищевказаного договору купівлі-продажу, тобто станом на листопад 1997 року, обовязкової умови щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, законодавство не містило. Така вимога (щодо обовязкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна стосувалася лише житлового будинку, що передбачалося ст. 227 ЦК Української РСР). Згідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Продавець - відповідачка по справі [PERSON] передала майно - квартиру № 149, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Щербини, буд. 25, у власність [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довіреністю від 21.01.1997 р. від її імені на ім'я [PERSON] з правом відчуження майна, яку вона підписала особисто, самим письмовим договором купівлі-продажу за підписом її представника, відповідною реєстрацією права власності [PERSON] та [PERSON] в КП «ДМБТІ», безпосередньою передачею самої квартири, якою з 1997 р. по теперішній час користувались [PERSON] та [PERSON], а після смерті [PERSON] користується [PERSON] Покупці квартири фактично прийняли у власність придбане майно, отримали технічний паспорт на квартиру на своє ім'я та сплатили продавцю за квартиру певну грошову суму, а саме 18027 грн., що підтверджується п. 3 договору. З часу купівлі-продажу, тобто з 1997 р. по теперішній час, тобто впродовж вісімнадцяти років жодних претензій з боку продавця до покупців та навпаки не було. Ніяких вимог ані покупці, ані продавець квартири один до одного не заявляли. Враховуючи зазначені встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що доводи позивачів заслуговують на увагу, оскільки підтверджуються письмовими доказами, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося його повне виконання. За встановлених обставин позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved