Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] та з урахуванням збільшених позовних вимог просили суд постановити рішення, яким визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] р. [PERSON], визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 27.07.2016 р. [PERSON] після померлого [INFO] р. [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують на те, що [INFO] р. не залишивши заповіту померла [PERSON], їх рідна тітка, після смерті тітки залишилось спадкове майно-будинок по [ADDRESS]. Спадкоємцем померлої за законом був її син [PERSON] який був зареєстрований та проживав разом з матір'ю в вказаному будинку і фактично прийняв спадщину. В подальшому [INFO] р. [PERSON] помер не встигнувши отримати свідоцтво про прийняття спадщини за законом. Спадкоємцями [PERSON] за законом, є його двоюрідні сестри, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно- [ADDRESS] їм, позивачам, стало відомо тільки на даний час, оскільки після смерті [PERSON], їх сестра - відповідачка, ввела їх в оману вказавши на те, що будинок по [ADDRESS] було подаровано на її ім'я [PERSON] та [PERSON] ще при житті. Як вказують позивачі, вони будучи юридично необізнаними та в повні мірі довіряючи відповідачці не перевірили її слів і тому не звернулись своєчасно до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. А звернувшись в 2016 р. дізнались що з заявою про прийняття спадщини звернулась лише їх сестра [PERSON] і їй було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, враховуючи наведене просили визнати свідоцтво про право на спадщину за законом видане 27.07.2016 р. [PERSON] після померлого [INFO] р. [PERSON] недійсним. Посилаючись на ст.ст. 1266, 1268, 1270, 1272 ЦК України, п.24 ППВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», просили заявлені вимоги задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, вказуючи на обставини справи викладені в позовні заяві, вказували суду на те, що відповідачка [PERSON] є їх рідною сестрою, і ще до смерті [PERSON], відповідачка їм говорила про те, що їх тітка [PERSON] і її син [PERSON] подарували ї належні їм частини будинку [ADDRESS] і враховуючи те, що вона в даному будинку вела себе як господиня вони цілком вірили в це, оскільки після смерті [PERSON] відповідач вселила в даний будинок квартирантів, а потім в будинку почала мешкати донька відповідачки з сім'єю, вказували, що дійсно дій щодо утримання вказаного будинку і прибудинкової території вони не вчиняли тому що були впевнені що будинок є власністю відповідачки. І тільки декілька років тому вони дізнались що сестра їх ввела в оману. Представник позивачів Завірюха Н.С. в судовому засіданні підтримала заявлені позивачами вимоги та просила їх задовольнити вказуючи на те, що причини з яких позивачами пропущено строк подання заяви про прийняття спадщини є поважними і тому у суду є всі підстави для визначення позивачам додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Також зазначала, що відповідачкою одержано свідоцтво про прийняття спадщини в 2016 р. вже після звернення позивачів з заявами про прийняття спадщини, що є порушенням, тому вказане свідоцтво слід визнати недійсним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду своїх представників, тому суд вважає, можливим розгляд справи в її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала та просила в їх задоволенні відмовити вказуючи суду на обставини викладені в письмових запереченнях щодо заявлених вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечувала, вказувала що вона є донькою відповідачки і може стверджувати, що відповідач жодним чином не вводила позивачів в оману, не чинила жодних перешкод щодо подання ними заяви про прийняття спадщини, позивачі проживають поряд з спадковим будинком і самі не вчинили жодних дій щодо спадкування майна після померлих [PERSON] та [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивачів, представників позивачів, відповідача, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) При цьому саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] р., померла була сестрою [PERSON], який помер [INFO] р., померлий є батьком [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) яка народилась [INFO] р., [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) яка народилась [INFO] р. та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) яка народилась [INFO] (а.с. 5-6, 8, 9, 10-11, 13, 14, 15, 17, 80-81, 84, 93). Як вбачається з матеріалів справи, будинок [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.01.1997 р. після смерті [PERSON], який помер [INFO] р. успадковано по ? частині дружиною [PERSON] та сином [PERSON] (а.с. 95-98). [PERSON] [INFO], батьками якого були [PERSON] та [PERSON] своєчасно 22 квітня 2005 р. звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] яка померла [INFO] р. (а.с. 78), однак свідоцтво про прийняття спадщини за законом останньому видане не було, оскільки [INFO] р. [PERSON] помер (а.с. 72). Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після останнього звернулась 07 квітня 2006 р. [PERSON] ( а.с. 56) Відповідно до поданої заяви, 27 липня 2016 р. [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] ( а.с. 154). Як вбачається з матеріалів справи, державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори 13 квітня 2016 р. [PERSON] видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після померлого двоюрідного брата [PERSON] в зв'язку з тим, що заявницею пропущено шестимісячний термін для прийняття спадщини (а.с. 7). [PERSON] державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори 13 квітня 2016 р. останній видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після померлого двоюрідного брата [PERSON] в зв'язку з тим, що заявницею пропущено шестимісячний термін для прийняття спадщини (а.с. 12). Допитані судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON] вказували суду на те, [PERSON], що вона знає і позивачів і відповідачку, знає, що [PERSON] доглядала свою тітку [PERSON] років 10-13 тому, коли [PERSON] померла то в будинку де вона проживала залишився проживати її син [PERSON], а коли і останній помер то відповідачка вселила в будинок квартирантів, а зараз в будинку проживає донька відповідачки з родиною, вказувала, що ще при житті родини [PERSON] вона бувала в будинку і допомагала позивачам обробляти город біля будинку, але після смерті [PERSON] в будинку не бувала, город не обробляла. Вказувала, що зі слів позивачів їй відомо, що відповідачка говорила позивачам про те, що спірний будинок подарований їй ще при житті родиною [PERSON], особисто вона цієї розмови не чула і знає про неї лише зі слів. Свідок [PERSON] вказувала суду на те, що знає позивачів, самих [PERSON] та [PERSON] не знала, вказувала, що знає про те, що будинок по [ADDRESS] подаровано відповідачці їй відомо зі слів позивачів, на сімейних святах вона неодноразово чула розмови між позивачами про це, однак сама свідком того що цю інформацію повідомляла позивачам відповідачка вона не була. Таким чином, в судовому засіданні не здобуто жодних доказів на підтвердження тверджень позивачів щодо введення їх в оману відповідачкою відносно факту дарування останній будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] Крім того ні в матеріалах справи, ні в судовому засіданні позивачі та їх представник не зазначили про існування жодного доказу, який можна було б оцінити на предмет наявності поважності причин пропуску такого майже 10-річного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, що встановлений ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку, коли такий строк пропущено з поважних причин. Обов'язок доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини покладається на спадкоємця. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи спір про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) викладено наступну правову позицію. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначені позивачем підстави, наведені судом вище, не є такими, які можуть вважатися труднощами в написанні відповідної заяви і прийнятті спадщини. Інших об'єктивних, непереборних, істотних підстав на вчинення дій щодо прийняття спадщини не зазначено. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, а тому в задоволенні позову щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити. Щодо вимог позивачів в яких останні просять визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане 27.07.2016 р. [PERSON] після померлого [INFO] р. [PERSON] слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини (ч. 2 ст. 1223 ЦК України ). Відповідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно з п.п. 4.15. п. 4 Глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з п. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно п. 27 ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до вище наведених норм закону, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано судом недійсним у разі порушення норм спадкового права, однак, в даному випадку судом жодним чином не встановлено порушення норм спадкового права при видачі 27.07.2016 р. [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] р. [PERSON], а тому в задоволенні позовних вимогі в цій частині слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed