Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу в сумі 650 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 13'736,48 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 27 вересня 2013 року відповідачка позичила у неї 300 дол. США і зобовязалась повернути їх протягом місяця, починаючи з 01 жовтня 2013 року про що склала розписку. Також [PERSON] 15 листопада 2013 року позичила у неї ще 350 дол. США і зобовязалась повернути їх до 30 грудня 2013 року про що склала розписку. У встановлені строки відповідачка боргу не повернула чим порушила її майнові права, вказує позивачка. Окрім цього [PERSON] зазначає, що такими неправомірними діями [PERSON] їх заподіяно моральної шкоди, котру вона оцінює у 3'000 грн. і просить компенсувати їх за рахунок відповідачки. Позивачка в судове засідання не зявилась, забезпечивши явку свого представника [PERSON], котра вказані вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи на невизначений період. Вказане вмотивовує тим, що вона має намір звернутись до органів внутрішніх справ з заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство). Останній полягає в тому, що 15 грудня 2013 року [PERSON] зажадала у неї повторної розписки із збільшенням суми позики на 50 дол. США. При цьому попередньої розписки їй не повернула і аргументувала це тим, що її вона втратила. Таким чином по відношенню до неї були вчинені шахрайські дії, вважає [PERSON] Зазначені відповідачкою обставини, як підстави для відкладення розгляду справи, визнані судом не поважними, позаяк самі по собі не містять переліку причини неявки у судове засідання, котре було проведене 20 липня 2015 року з їх доказовим забезпеченням. По своїй суті це лише декларування [PERSON] намірів щодо подальшого ведення свого захисту. За даних обставин суд вважає, що розгляд справи слід провести без участі [PERSON] на підставі наявних доказів. При цьому суд бере до уваги пояснення відповідачки, надані нею у попередніх судових засіданнях де вона вказує, що дійсно, 27 вересня 2013 року позичила у [PERSON] 300 дол. США. Про це вони склали розписку. 15 грудня 2013 року [PERSON] вирішила взяти у позику ще 50 дол. США. При оформленні цієї позики зазначила про втрату попередньої розписки і вони оформили нову, на всю суму 350 дол. США. Однак, як виявилось пізніше у [PERSON] збереглись обидві розписки, котрі вона і предявила суду. Таким чином, загальна сума позики складає 350 дол. США, а вимоги до неї безпідставно предявляються на суму 650 дол. США, вказує відповідачка. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке. Як убачається з розписки від 27 вересня 2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] 300 дол. США і зобовязалась повернути їх на протязі місяця від 01 жовтня 2013 року. Також згідно розписки від 15 грудня 2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] 350 дол. США і зобовязалась повернути ці кошти 30 грудня 2013 року. Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позивальника. (ч. 1 ст. 1047 ЦК України) Таким чином суд приходить до переконання, що, відповідно до ст. 1046 ЦК України, сторони спору уклали договора позики. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За правилами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відтак, за даних обставин суд вважає, що на момент предявлення позову у відповідачки перед позивачкою існувало та продовжує існувати прострочене зобовязання, що є порушенням її прав, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] зазначеної суми боргу в гривневому еквіваленті за курсом, що діяв на момент звернення [PERSON] до суду та сплаченого судового збору. Твердження відповідачки про те, що фактично вона позичила у [PERSON] лише 350 дол. США, а розписка від 15 грудня 2013 року складена помилково відкинуті судом, позаяк в супереч вимогам ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) (кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу) є недоведеними так як не підтверджені жодним доказом. В силу вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до розяснень, даних у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазначав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь і зниження престижу, ділової репутації. [PERSON], вказуючи про заподіяні їй моральні страждання не зазначає якими доказами це підтверджується. Звідси суд вважає такі вимоги недоведеними, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: partial