Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачі звернулися з вищевказаним позовом, в якому просять визнати за [PERSON] в цілому право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: [ADDRESS], а також на земельні ділянки, а саме: земельну ділянку площею 3.02 га, цільове призначення - для ведення селянського господарства, яка розташована на території Дідилівської сільської ради і відповідно до сертифіката па право власності на землю (середню земельну частку) [NUMBER], виданого на підставі рішення виконкому Дідилівської сільської ради № 25 від 4.04.1995 року, зареєстрованого у книзі записів сертифікатів за № 236 належала спадкодавцю [PERSON]; земельну ділянку загальною площею 0.5147 га. цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд і ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Дідилівської сільської ради і відповідно до державного акта на право власності на землю виданого на підставі рішення виконкому Дідилівської сільської ради № 46 від 24.06.1997 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на землю № 248 належала спадкодавцю [PERSON]. Позивачі в судове засідання не з'явилися, але подали до суду заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Від Дідилівської сільської ради надійшла заява, в якій вони просять розглядати справу за відсутності їхнього представника, проти позову не заперечують. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.562 ЦК України (в редакції 1963 р.) у випадку смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривається. Судом встановлено, що головою колгоспного двору розташованого за адресою [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлі, яке видане 17.02.1989 року на підставі рішення Кам'янка-Бузького райвиконкому № 15 від 19.01.1989 року. 03 серпня 2002 року рішенням виконкому Дідилівської сільської ради № 49 «Про уточнення назв вулиць і нумерації будинків» по [ADDRESS] було перейменовано на будинок № 4. Дані факти підтверджуються: копією свідоцтва про право особистої власності на колгоспний двір від 17.02.1989 року та довідкою Дідилівської сільської ради № 0749 від 27.11.2015 р. про перейменування нумерації будинків. Відповідно до витягу даних погосподарської книги Дідилівської сільської ради від 27.11.2015 р. вбачається, що станом на 15.04.1991 р. у будинковолодінні, що по [ADDRESS] рахувалось господарство, яке належало колгоспному двору і в якому проживали та були прописані: [PERSON]. 1931 р.н. - голова двору, [PERSON], 1933 р.н. - дружина, [PERSON], 1961 р.н. - дочка, [PERSON]. 1962 р.н. - зять, [PERSON]. 1989 р.н. - внучка. З вищезазначеного свідоцтва про право особистої власності на будівлі вбачається, що будинковолодіння [ADDRESS] було збудоване 15.04.1991 року і відноситься до суспільних господарств - колгоспний двір. Згідно до ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) майно колгоспного твору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, житловий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський інвентар відповідно до статуту колгоспу. Відповідно до ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи повнолітніх та непрацездатних. Таким чином [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як членам колгоспного двору, належить по 1/5 частці вищезазначеного будинковолодіння, яке знаходилось у спільному володінні та користуванні. Судом встановлено, що до 01.01.2013 року державна реєстрація права власності на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152-VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. Отже, з 01.01.2013 року право власності на нерухоме майно посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на об'єкт нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року не посвідчує прав власності на об'єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності па підставі рішення сільської, ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. З довідки № 747 від 27.11.2015 р. виданої Дідилівською сільською радою вбачається, що розподіл часток майна колгоспного двору [ADDRESS] між його співвласниками не виносилось і тому державна реєстрація прав власності даних часток у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за вищезазначеними особами не проводилась. Із сертифіката на право власності на землю (середню земельну частку) [NUMBER] вбачається, то такий видано на підставі рішення виконкому Дідилівської сільської ради № 25 від 04.04.1995 року виданий на ім'я [PERSON] і останній є власником земельної ділянки площею 3.02 га, цільове призначення - ведення сільськогосподарського господарства, яка розташована на території Дідилівської сільської ради. Також, як вбачається з державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER] вбачається, що [PERSON], на підставі рішення виконкому Дідилівської сільської ради № 46 від 24.06.1997 року є власником земельної ділянки загальною площею 0.5147 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (0.25 га) та ведення особистого підсобного господарства (0.2647 га) га. Із свідоцтва про одруження [NUMBER] від 01.02.1955 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі і були подружжям. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO]. і її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, яке 28.01.1989 року видане Дідилівською сільською радою вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] в результаті чого змінила своє дівоче прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], яке 05.08.2002 року видане Дідилівською сільською радою. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: належна йому 1/5 частка у вищезазначеному майні колгоспного двору та земельні ділянки. За життя він заповіту не склав, що підтверджується довідкою № 740 від 26.11.2015 року виданої Дідилівською сільською радою. Із письмової заяви від 10.12.2015 року, підпис на якій нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького нотаріального округу Щур Т.В., вбачається, що [PERSON] термін на прийняття спадщини пропустила, звертатись до суду за його продовженням не буде і на оформлення спадщини після смерті чоловіка не претендує. З довідки № 745, яка 27.11.2015 року видана Дідилівської сільською радою вбачається, що спадкоємець [PERSON] на день смерті свого батька, [PERSON] проживали разом. Також судом встановлено, що позивачі у даній справі, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яким у відповідності до ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) належить право по 1/5 частці кожному, відмовляються від належних їм часток в майні вищевказаного колгоспного двору в користь [PERSON], що підтверджується письмовою заявою від 10.12.2015 р., підписи на якій завірені нотаріально, приватним нотаріусом Кам'янка-Бузького нотаріального округу Щур Т.В. Також як вбачається з матеріалів справи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] добровільно відмовились від належних кожному з них по 1/5 частці вищезазначеного будинковолодіння на користь [PERSON]. Згідно довідки виданої Дідилівською сільською радою № 739 від 21.11.2015 року, будинковолодіння по [ADDRESS] та земельні ділянки, які належать спадкодавцю [PERSON] під забороною та арештом не перебувають. Відповідно до ч.1, 2 ст.123 ЦК України (в редакції 1963 р.) частка члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають право ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved