Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивачка 10.12.2014 року звернулася до суду з названим позовом (а.с.2-3), який згодом уточнила не змінюючи, а ні предмету позову, а ні підстав позову (а.с.47) та просить постановити рішення яким зобов'язати відповідача: - зарахувати до загального трудового стажу період роботи на посаді вчителя в Оріхівській середній школі Болградського району Одеської області з 01 вересня 1989 року по серпень 1999 року як роботу за основним місцем роботи, яка дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі постанови Кабінету міністрів України від 04.11.1993 року № 909; - внести необхідні записи (виправлення, зміни) в трудову книжку позивачки. Свої вимоги, позивачка мотивує тим, що записи в її трудовій книжці здійснені неправильно та не відповідають дійсності, а саме: - запис № 7 від 12.11.1986 року не відповідає запису оригіналу наказу № 1043 від 03.12.1986 року Болградського районного відділу освіти. Так, в наказі Болградського районного відділу освіти від 03.12.1986 року № 1042 значиться: «[PERSON] призначити вчителем історії і суспільствознавства і зав. УКП в районну заочну школу при Оріхівському УКП з 12.11.1986 року», тоді як в трудовій книжці вчинено запис директором Болградської районної очно-заочної школи Савостіною В.А. за № 7 від 12.11.1986 року в такій редакції: «Призначити завідуючою Оріхівським УКП Болградської районної очно-заочної школи» посилаючись на наказ Болградського районного відділу освіти від 03.12.1986 року». - запис за № 8 також не відповідає змісту наказу № 1095 від 12.12.1989 року, в наказі записано «[PERSON] завідуючу Оріхівським консультативним пунктом звільнити від займаної посади з 20 серпня 1989 року згідно поданої заяви», проте як запис в трудовій книжці вчинено наступного змісту: «20.08.1989 Звільнити з займаної посади з 20 серпня за ст. 38 КЗпП України». Тобто з даного запису не зрозуміло з якої ж саме посади її, позивачку було звільнено; - запис за № 8 «01.09.1988 року Призначити вчителем історії Оріхівської середньої школи Болградського району за сумісництвом з 01.09.1988 року. Директор школи [PERSON].» також вчинено не своєчасно та не вірно. Оскільки за сумісництвом вона, позивачка працювала лише в період з березня 1987 року по серпень 1989 року, а з вересня 1989 року по теперішній час вона, позивачка працювала і працює постійно вчителем історії та суспільствознавства на постійній основі. Дані записи не дають змоги їй, позивачці зарахувати час роботи в даному закладі в педагогічний стаж роботи, що дає право на отримання пенсії за вислугою років на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909. Тому позивачка вважає, що такими діями відповідач грубо порушив її законні права, позбавив права на своєчасне отримання пенсії за вислугою років. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала пояснення з підстав зазначених в позовній заяві. Пояснила, що вона не була ознайомлена з записами в трудовій книжці, якого змісту вони вчиняються та коли саме. Лише, після того, як вона вирішила вийти на пенсію за вислугою років, знаючи, що вона має достатній педагогічний стаж, оскільки всю свою трудову діяльність працювала вчителем історії в Оріхівській школі, з'ясувалося, що записи в трудовій книжці не відповідають дійсності, вчинені не вірно з цілим рядом помилок. Дані обставини грубу порушують її права, та позбавляють можливості оформити пенсію за вислугою років. Представник відповідача - позовні вимоги визнала. Підтвердила, що в записах трудової книжки позивачки допущені помилки, які не відповідають наказам та її фактичній роботі, що порушує права позивачки та позбавляє її можливості отримати пенсію за вислугою років. Просила зарахувати до педагогічного трудового стажу період роботи на посаді вчителя в Оріхівській середній школі з 01 вересня 1989 року по серпень 1999 року як роботу за основним місцем роботи та внести необхідні виправлення в трудову книжку позивачки. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Стаття 1 КЗпП України передбачено, що на трудові відносини поширюються норми цього закону. Судом встановлено такі факти та відповідні правовідносини: 20 червня 1983 року позивачка закінчила Кишинівський державний університет імені Леніна, отримала спеціальність «Історія», присвоєно кваліфікацію «Історика. Вчителя історії і суспільствознавства», що підтверджується дипломом серії [NUMBER] (а.с.48). Диплом видано на ім'я [PERSON]. 18 вересня 1986 року позивачка уклала шлюб зі [PERSON], що зареєстрований в Оріхівській сільській раді Болградського району Одеської області, актовий запис № 13, та змінила дівоче прізвище «[PERSON]» на шлюбне прізвище «[PERSON]» (а.с.6). Згідно трудової книжки серії [NUMBER], заведеної 15 вересня 1983 року (а.с.8-11) на ім'я [PERSON], вона позивачка розпочала свою трудову діяльність на посаді вчителя історії і суспільствознавства з 16 серпня 1983 року у Фалештській середній школі № 1 та була звільнена з займаної посади 23.08.1985 року в зв'язку з переведенням на роботу в районний комітет комсомолу, про що свідчать записи за порядковими № 1 та № 2. За порядковим № 7 в трудовій книжці позивачки значиться запис: «12.11.1986 року призначена завідуючою Оріхівським УКП Болградської районної очно-заочної школи. Підстава наказ РВНО № 1043 від 03.12.1986 року. Звільнена з займаної посади з 20 серпня, запис вчинено 20.12.1989 року. Однак, відповідно до копії наказу № 1043 від 03.12.1986 року, наданого Відділом освіти Болградської районної державної адміністрації Одеської області вбачається наступний зміст: «[PERSON] призначити вчителем історії і суспільствознавства та зав. УКП в районну заочну школу при Оріхівському УКП з 12.11.1986 року. Завідуючий РВНО Мітішов С.І.» (а.с.12). За порядковими номерами 8 вчинено декілька записів наступного змісту: - «20.12.1989 року Звільнити з займаної посади з 20 серпня за ст. 38 КЗпП України», тоді як з наказу № 1095 від 12.12.1989 року слідує: «[PERSON] завідуючу Оріхівським консультативним пунктом звільнити від займаної посади з 20 вересня 1989 року згідно поданої заяви (а.с.16). - «01.09.1988 року Призначити вчителем історії Оріхівської середньої школи Болградського району за сумісництвом з 01 вересня 1988 року». Даний запис відповідає наказу № 122 від 02.09.1988 року (а.с.15). І лише за порядковим № 9 здійснено запис: «Перевести на постійне місце роботи вчителем історії Оріхівської школи. Директор школи [PERSON].» відповідно до наказу № 255 від 20.08.1999 року. Однак, з копій наказів по Оріхівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів за період з 1987 року по 1999 рік включно вбачається, що [PERSON] працювала вчителем історії, її призначали класоводом і класним керівником, надавали щорічну відпуску (а.с.13-19). Згідно карток-довідок заведених на ім'я [PERSON] Оріхівською УКП за період з 1987 року по 1999 роки (включно) в графі «Посада» значиться - вчитель історії. В картках за 1986, 1987, 1989 роки разом з посадою вчитель історії також значиться зав. УКП. (а.с.20-33). Відповідно до довідки Оріхівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Болградської районної ради Одеської області від 11.11.2014 року за № 212, [PERSON] працюючи вчителем історії та згідно тарифікаційних листів мала відповідне педагогічне навантаження по всім учбовим рокам за період з 1989 року по 2014 рік включно (а.с.34). Заробітну плату позивачка отримувала за роботу вчителем історії за період 1989 року по 1999 роки (а.с.35-38). З аналізу вивчених документів слідує, що: - запис за порядковим № 7 в трудовій книжці позивачки наступного змісту «12.11.1986 року призначена завідуючою Оріхівським УКП Болградської районної очно заочної школи. Підстава наказ РВНО № 1043 від 03.12.1986 року. - запис за порядковим № 8 «20.12.1989 року Звільнена з займаної посади з 20 серпня по ст. 38 КЗпПУ» - не відповідають змісту наказів, про що було встановлено в судовому засіданні, та підлягають приведенню у відповідність до наказів. Між записами за порядковим № 8 від 01.09.1988 року в трудовій книжці позивачки, що вона призначена вчителем історії Оріхівської середньої школи Болградського району Одеської області за сумісництвом з 01 вересня 1988 року та записом за порядковим № 9 від 20.08.1999 року «Перевести на постійне місце роботи вчителем історії Оріхівської школи» також мають місце не відповідності та суперечності фактичним обставинам, оскільки згідно наказу № 1095 від 12.12.1989 року позивачка була звільнена з посади завідуючої УКП. Жодних доказів, що позивачка працювала продовжувала працювати за сумісництвом суду не надано, не встановлено таких і під час розгляду справи в судовому засіданні. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили суду наступне: Свідок [PERSON], яка працює 31 рік вчителем фізики та математики в Оріхівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів пояснила, що позивачка з 1986 року працювала вчителем історії в Оріхівській вечірній школі та завідуючою УКП. З 1989 року і по теперішній час позивачка працює вчителем історії Оріхівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів на постійній основі, є єдиним вчителем історії та суспільствознавства в даній школі, ніколи за сумісництвом в цей період не працювала. Свідок [PERSON], директор Оріхівської СШ з 1996 року, суду пояснив, що [PERSON] почала працювати вчителем історії в Оріхівській школі наприкінці 80-х років. І 1997-1998 роках проводилася фронтальна перевірка школи, в тому числі кадрової роботи: заповнення та ведення трудових книжок працюючого колективу. В трудовій книжці [PERSON] було виявлено, що останній запис здійснено 1989 році про звільнення з посади завідуючої УКП Оріхівської районної заочної школи. Будь-яких інших записів не було, хоча позивачка працювала і продовжувала працювати вчителем історії. Отримавши консультацію у Відділі освіти, ним було прийнято рішення про видання наказу та внесення запису в трудову книжку позивачки що «01.09.1988 року призначена вчителем історії Оріхівської середньої школи Болградського району за сумісництвом». Але оскільки позивачка працювала як основний вчитель історії, і іншого вчителя історії не було, ним було прийнято рішення, після отриманих роз'яснень у відділі освіти, про видання наказу, що [PERSON] «Перевести на постійне місце роботи вчителем історії Оріхівської школи 20.08.1999 року», про що зроблено запис в трудовій книжці позивачки. Свідок [PERSON] визнав, що оскільки він був некомпетентним в кадровій роботі, то і накази і записи відповідно в трудовій книжці позивачки були зроблені не вірного змісту та несвоєчасно. Згоден, що ситуація має бути виправлена, оскільки позивачка дійсно працювала вчителем історії на постійній основі в Оріхівській школі з 1989 року, та має на даний час право на пенсію за вислугою років, оскільки фактично відпрацювала більше 25 років вчителем історії, тобто має необхідний педагогічний стаж роботи. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідки є працівниками Оріхівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Болградської районної ради Одеської області, працювали і надалі працюють разом з позивачкою і добре знають характер виконуваної позивачкою роботи. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Так, згідно ст. ст. 19, 46, 55 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року, в редакції що діє з 09.12.2012 року (надалі Закон), пенсія за вислугу років призначається після звільнення з роботи, яка дає право на цей вид пенсії. Відповідно до п. «е» ст. 55 названого Закону, право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 затверджено «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» з останніми змінами внесеними від 17 грудня 2012 року Постановою КМУ N 1181. Даною постановою затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, що додається. Пенсію за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років. До переліку включена посада вчителя загальноосвітнього навчального закладу (розділ І «Освіта»). Згідно п.1, 2 примітки цієї постанови, вчителі й інші працівники освіти заочних навчальних закладів, зазначених у цьому переліку, відносяться до числа осіб, що мають право на одержання пенсії за вислугу років. Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, документом про трудову діяльність працівника відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої наказом Мінпраці, Мін'юсту, Мінсоцзахисту від 29 липня 1993 року № 58, є трудова книжка, а уточнюючі довідки про період та характер роботи, що дають право на пільгову пенсію, вимагаються у разі відсутності у трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах. Крім того, відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Пунктом 8.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року передбачено, що відповідно до статті 224 Кодексу Законів про працю України комісія по трудових спорах є обов'язковим первинним органом для розгляду трудових спорів, пов'язаних із застосуванням цієї Інструкції. Проте, у Відділі освіти Болградської РДА комісії по трудових спорах не існує, що визнається представником відповідача, а відповідно до ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються. Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року (далі Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно п.2.2 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Пунктом 2.8 Інструкції визначено, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Згідно п. 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інше мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці (типова відомча форма N П-2, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 р. N 277), в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Міністерства і відомства за згодою з відповідними галузевими профспілками можуть, як виняток, дозволити підприємствам, що працюють в умовах територіальної роз'єднаності (підпорядковані структурні підрозділи розташовані на великій відстані), проводити ознайомлення з записами, що внесені до трудової книжки, в заочному порядку шляхом направлення власником книжок відповідних повідомлень з наступною відміткою про це в особистій картці. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності, власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вимог ст. 43, 46 Конституції України, ст. 4 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача - Відділ освіти Болградської районної державної адміністрації Одеської області внести необхідні записи (виправлення, зміни) в трудову книжку серії [NUMBER], заведену на ім'я [PERSON] та зарахувати позивачці період роботи з 01.09.1986 року по 20.08.1999 року на посаді вчителя історії та суспільствознавства в спеціальний педагогічний трудовий стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугою років. За змістом положень ст.ст.79, 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011 року позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, але нею сплачено судовий збір у розмірі 243.60 гривен. Таким чином, судові витрати по справі, відповідно до Закону України «Про судовий збір» в розмірі 243.60 гривен, слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved