Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Українська товарна біржа про визнання договору міни нерухомості дійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 червня 1999 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], який діяв в свої інтересах та в інтересах на той час неповнолітньої дочки [PERSON], було укладено договір міни квартири [ADDRESS] загальною площею 50,88кв.м. на квартиру [ADDRESS] загальною площею 33,98кв.м. Договір міни нерухомості був оформлений та зареєстрований Українською товарною біржею за №49747 від 23.06.1999року. 30 червня 1999 року на підставі цього договору ними була проведена державна реєстрація права власності на вищевказану квартиру у ЗМБТІ, реєстраційне посвідчення серії АБД №011999. Раніше вказана квартира [ADDRESS] належала позивачам на праві загальної спільної часткової власності по ? частки кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло №3175, виданого Заводською районною адміністрацією 10 червня 1999 року, що підтверджувалося довідкою-характеристикою, виданою Запорізьким міжміським Бюро технічної інвентаризації 16 червня 1999 року №6-513. Раніше вказана квартира [ADDRESS] належала відповідачам на праві спільної власності на підставі договору Свідоцтва №2828 про право власності на житло, виданого Заводською районною адміністрацією 13 жовтня 1998 року, що підтверджувалося довідкою-характеристикою, виданою Запорізьким міжміським Бюро Технічної інвентаризації 13 травня 1999року №4-62. Угода міни спірної нерухомості, що укладена між ними та відповідачами 23.06.1999 року на товарній біржі, відповідала вимогам діючого на той час законодавства, не порушувала прав жодної з осіб. За договором міни відповідачі передали ним у власність квартиру, а вони прийняли у власність вказаний обєкт нерухомості та сплатили за нього доплату у визначеній договором сумі, сторони звільнили квартири в установлений угодою строк. Договір укладений при дотриманні домовленості сторін із приводу всіх істотних умов договору, відбулося його повне виконання та у відповідності до вимог ст. 182 ЦК України, угода пройшла державну реєстрацію, а тому її можливо вважати дійсною. Але, на даний час у позивачів виникла необхідність подарувати свою квартиру, та у звязку з цим позивачі звернулися до нотаріальної контори за отриманням консультації про перелік документів, які потрібно підгодовувати для подальшого оформлення договору дарування,приватним нотаріусом було розяснено, що вчинити правочин договору дарування вони не зможуть, оскільки договір міни нерухомості не посвідчувався у нотаріальному порядку, а був оформлений та зареєстрований товарною біржею. Таким чином, порушуються їх права як власників нерухомого майна щодо розпорядження своєю власністю, а тому вони вимушені звернутися до суду та просять визнати дійсним договір міни квартири [ADDRESS] загальною площею 50,88кв.м. на квартиру [ADDRESS] загальною площею 33,98кв.м., укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], який діяв в свої інтересах та в інтересах на той час неповнолітньої дочки [PERSON], посвідчений 23.06.1999 року Українською товарною біржеюта зареєстрований за №49747. Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надали заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суду надали заяви з проханням розглянути справу у їх відсутність. Позовні вимоги визнають, обставини, викладені в позові підтверджують(а.с.***). Представник 3-ї особи Української товарної біржі у судове засідання не зявився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до угоди міни нерухомості, зареєстрованої Українською товарною біржею за №49747 від 23.06.1999 року, вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], який діяв в свої інтересах та в інтересах на той час неповнолітньої дочки [PERSON], уклали угоду міни квартири [ADDRESS] загальною площею 50,88кв.м. на квартиру [ADDRESS] загальною площею 33,98кв.м. (а.с.6) Зі змісту вказаного договору вбачається, що сторони обмінюють квартири та зобовязуються звільнити обєкти нерухомості та виписати всіх, хто проживає у них, протягом місяця до 23 липня 1999 року та сторона 2([PERSON], [PERSON], який діяв в свої інтересах та в інтересах на той час неповнолітньої дочки [PERSON],) доплачує стороні 1([PERSON], [PERSON]П.) визначену суму у 8000,00гривень. Сторони засвідчили, що зазначені обєкти нерухомості нікому до укладення угоди не продані, не подаровані, не віддані під заставу, в спорі та під забороною (арештом) не перебувають. Також, сторонами у п.9 вказаної угоди визначено, що у разі виникнення суперечок, вони розглядаються у судовому порядку. Угода підписана сторонами, правоздатність яких встановлена та засвідчена відповідальною особою. Вказані обставини свідчать про те, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов угоди, ніяких обмежень для її укладання не було, незаконні умови відсутні. Крім того, судом встановлено, що укладений правочин міни нерухомості був виконаний сторонами у повному обсязі. Згідно реєстраційного посвідчення Запорізького бюро технічної інвентаризації серії АБД №011999 від 30 червня 1999 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі угоди міни нерухомості, зареєстрованої Українською товарною біржею за №49747 від 23.06.1999 року і записаний в реєстрову книгу за №291 р.№40179(а.с.7) Відповідно до копій паспортів позивачів [PERSON] та [PERSON] зареєстрованим місцем їх проживання до теперішнього часу є адреса: [ADDRESS](а.с.4,5-зворот.) Як встановлено судом, позивачі дійсно проживають в [INFO], яка була ними обміняна на підставі укладеної біржової угоди відповідно до вимог встановлених Законом України «Про товарну біржу» і у відповідності до Правил біржової торгівлі на товарних біржах, що діяли на час їх укладання. Разом з тим, на час укладення між сторонами угоди міни нерухомості діяв Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року, який в подальшому втратив чинність з 01.01.2004 року на підставі ЦК України від 16.01.2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 року. Відповідно до вимог ч.2 ст.47 ЦК УРСР, яка діяла під час укладення спірного правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Спірний договір міни відповідно до цивільного законодавства, що діяло на момент його укладення, підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки положеннями ст. 227 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963 року) було передбачено, що договір міни жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність правочину. Але, як встановлено судом, вказана вимога закону щодо обовязкового нотаріального посвідчення договору міни нерухомості при укладенні сторонами угоди не була дотримана, так як угода міни нерухомості була оформлена та зареєстрована на Українській товарній біржі відповідно до ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу», про що зазначено в угоді. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, суперечливі норми законодавства призвели до того, що угода, яка укладена між сторона та зареєстрована на товарній біржі не була посвідчена у нотаріальному порядку. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року та діє на теперішній час, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Нормами ч.3,4 ст.334 ЦК України(в редакції від 16.01.2003 року) передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до вимог ч.2 ст. 215 ЦК України, у випадках встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним, а згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених,оспорюваних прав та вплив на правопорушника. Судом встановлено, що для позивачів підставою звернення до суду з позовом про визнання договору міни нерухомості дійсним стала та обставина, що вони на даний час позбавлені можливості розпорядитися на свій розсуд нерухомим майном, яке ними було придбано на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на товарній біржі, оскільки на заяву позивача нотаріусом було розяснено, що договори дарування посвідчуються нотаріусами за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується та, враховуючи, що угода міни нерухомості не була нотаріально посвідчена, договір дарування може бути посвідченим у нотаріуса лише після визнання угоди міни нерухомості, яка посвідчена товарною біржею 23.06.1999 року за реєстровим №49747, дійсною на підставі рішення суду. Таким чином, незважаючи на ту обставину, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачами, що підтверджується Реєстраційним посвідченням серії АБД №011999 від 30.06.1999 року, позивачі позбавлені можливості розпорядитися нею та оформити договір дарування на спірну квартиру, оскільки угода міни нерухомості від 23.06.1999 року не була посвідчена нотаріально, а тому вони вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Аналізуючи надані у справі докази, у їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено, що при укладенні правочину міни нерухомості сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вище вказана квартира передана позивачам. З моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину міни нерухомості. Крім того, права на це спірне нерухоме майно позивачами було зареєстровано відповідно до закону, та при проведенні державної реєстрації не було піддано сумніву дійсність угоди міни, укладеної та зареєстрованої товарною біржею. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання правочину міни нерухомості дійсним не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та іншим шляхом захистити свої права у позивачів немає можливості.

Outcome: approved