Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] та просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, а саме: житловим будинком [ADDRESS], та зняти її реєстраційного обліку, як таку, що не проживає у вищевказаному будинку. Згодом, позивачі та їх представник доповнили та уточнили свої позовні вимоги, які у судовому засіданні підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник третьої особи - СГІРФО Ренійського РВ ГУМВС України в Одеській області заперечень щодо позову не надав, просив про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник пред'явлені позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними, просять в їх задоволенні відмовити. В ході розгляду справи [PERSON] були пред'явлені до [PERSON], [PERSON] зустрічні позовні вимоги, згодом надала їх уточнення, про визнання частково недійсним права власності на нерухомість, визнання спільної сумісної власності подружжя на частину нерухомості, визнання права власності на частку нерухомості у спільному майні, вселення та усунення перешкод у користування житловим приміщеннями. Зустрічні позовні вимоги відповідачі та їх представник, з урахуванням уточнених зустрічних позовних вимог [PERSON], не визнали, вважають їх безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами. Представник третьої особи - КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації будь-яких заперечень, додаткових заяв щодо пред'явленого позову не надала, надавши усі необхідні документи на спірний будинок просила про розгляд справи без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія домової книги прописки громадян у житловому будинку [ADDRESS]; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], складеного 20.06.2011р. на ім'я [PERSON], [PERSON]; копія ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 03.06.2010р.; копія свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] від 10.06.2009р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлого [INFO]; копія витягу КП «РБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.11.2005р.; копія витягу КП «РБТІ» з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.01.2006р.; копія технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], складеного 22.11.2005р. на ім'я [PERSON]; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 23.12.2005р. № 627; дублікат договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві власності від 25.08.1965р.; копія робочого проекту газопостачання у житловий будинок [ADDRESS]; висновок експерта № 23/33-2012 по судовій будівельно-технічній експертизі у цивільній справі № 2-1158/2011р. від 15.05.2013р.; копія акту № 279 від 21.10.1980р.; копія довідки КП «РБТІ» від 26.12.1980р.; копія ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 30.08.2010р.; копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 31 від 04.04.2014р.; копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 33 від 04.04.2014р.; копії квитанцій на паливо; накладна № 452 від 28.05.2006р.; накладна № 385 від 09.05.2006р.; лист - відповідь Державної податкової інспекції у Ренійському районі від 21.04.2015р. за вх. № 2605. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі звернулися до суду із позовом та просять визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], та зняти її з реєстраційного обліку, як таку, що не проживає у вищевказаному будинку, зазначивши, що на підставі ухвали Ренійського районного суду Одеської області від 03.06.2010р. вони є власниками вищевказаного житлового будинку. До прийняття зазначеної ухвали та її реєстрації в Ренійському БТІ, власником житлового будинку [ADDRESS] був їх батько [PERSON], який помер [INFO] Як вказують позивачі, відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON] та була зареєстрована у будинку з 1994р. з дозволу їх батька [PERSON], як власника цього будинку на той момент. 10.06.2009р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, оскільки їх сімейне життя не склалося, та [PERSON] пішла з родини, з того часу мешкає за іншою адресою, отже, вже досить тривалий час [PERSON] не мешкає за місцем своєї реєстрації, з реєстраційного обліку не знялася. Відповідач вже не є членом сім'ї власників будинку, вона не проживає у будинку позивачів, яких-небудь витрат по утриманню житла вона не несе, її особистих речей там також немає, договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування нею житловим будинком позивачів з підстав ст. 401 ЦК України. У зв'язку із вищевикладеним, позивачі вважають що є правові підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття її з реєстраційного обліку, як такої, що не проживає у вищевказаному будинку. Крім того, позивачі надали доповнені та уточнені позовні вимоги, де просили стягнути з відповідача на їх користь матеріальні витрати, а саме: по 7000 грн. грошових коштів за оплачену юридичну допомогу з кожного і по 9240,00 грн. грошових коштів, сплачених за явку їх представника в судові засідання. Під час розгляду справи [PERSON] був пред'явлений зустрічний позов із вимогами до [PERSON], [PERSON], яким ставилися вимоги про визнання частково недійсним права власності на нерухомість, про визнання за нею права власності на житлову добудову літ. «А-1», яка складається з двох кімнат площею 11,0 кв.м. та 17,7 кв.м., вселення її та зобов'язання [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у користуванні нерухомістю. Також, в зустрічній позовній заяві [PERSON] просила призначити по справі судову будівельну експертизу для визначення вартості добудови літ. «А-1», оцінки матеріалів та вартості виконаних робіт по об'єктам літньої кухні літ. «Ж», двох жилих кімнат основного домоволодіння літ. «А», а також надвірних споруд: сараю літ «В», огорожі, дворового покриття, водопровідних та каналізаційних робіт, бесідки. Потім просила включити у перелік питань - визначити варіанти поділу 2/3 частин в рівних частках та приналежної до них земельної ділянки. Після проведення експертизи, [PERSON] уточнила зустрічні позовні вимоги, де ставилися вимоги про визнання 2/3 частини з житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і визнання за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], внесення зміни до реєстрації права власності на ім'я [PERSON] з 2/3 частин на 1/3 частину будинку [ADDRESS], виділення їй [PERSON] житлової кімнати № 4 площею 18,4 кв.м., коридору № 3 площею 9,7 кв.м., господарських будівель: туалету літ. «Д», сараю літ. «З, І, К», літньої кухні, огорожі (господарські будівлі залишити в загальному користуванні співвласників), зазначивши, що [PERSON] після смерті своїх батьків (2000 - 2001) прийняв спадщину на нерухоме майно шляхом вступу в управління, володіння спадковим майном відповідно до ст. 548, 549 ЦК України 1963р., протягом шести місяців з дня відкриття спадщин. Прийнята спадщина визнавалася власністю спадкоємця з моменту його відкриття. Згідно ст.62 СК України передбачено виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належить дружині та чоловікові. Якщо майно чоловіка, дружини під час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових або грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішення суду об'єктом права спільної сумісної власністю. [PERSON] вказала, що в період шлюбу, за спільні трудові грошові витрати, до основного домоволодіння [ADDRESS] прибудовані дві житлові кімнати, прибудова літ. «А-1», проведений у будинку капітальний ремонт, перебудовані і відремонтовані дві кімнати будинку літ. «А», повністю перебудована кухня літ. «Ж», виконано ряд інших робіт. Капітальним ремонтом будинку, будівництвом, придбанням будівельних матеріалів, залученням людей до робіт, оплатою займалася [PERSON], оскільки за родом своєї роботи [PERSON] постійно перебував у тривалих відрядженнях. Всі витрати з будівництва прибудови літ. «А-1», капітального ремонту частини будинку літ. «А» (переобладнання, реконструкції всередині), перебудова кухні літ. «Ж», з'єднання; будинком, абсолютно всі роботи проводилися за їх спільні грошові кошти. Прибудова літ. «А-1» до будинку та господарські побутові будови зареєстровані в БТІ в 2005 році на підставі рішення № 627 виконкому Ренійського міської ради згідно з витягом з реєстру прав власності. Станом на 22.11.2005р. вартість будинку № 71 становила -20594 грн. спільно з літньою кухнею «Б», сарай В, Г, огорожі, споруди вбиральні - 26998 грн. В результаті проведених капітальних, будівельних ремонтних робіт вартість спірного домоволодіння істотно збільшилася. Також додала, що згідно висновку експерта № 23/33 2012 від 15.05.2013р. визначено вартість прибудови у складі домоволодіння [ADDRESS], що складає -68399 грн., вартість виконаних будівельно - монтажних робіт становить -131536 грн., цементування двора - 4924 грн. Ці дані підтверджують істотне збільшення вартості нерухомого майна в результаті спільних грошових витрат в період шлюбу і може бути визнане за рішенням суду об'єктом спільної сумісної власністю подружжя 2/3 частини спірного будинку. Позовні вимоги зустрічного позову [PERSON], [PERSON] та їх представник не визнали, надали заперечення на уточнені зустрічні позовні вимоги [PERSON], вважають їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі та не підтверджені належними доказами. Заслухавши пояснення позивачів (за первісним позовом) та їх представника, заперечення відповідача та її представника, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів за первинним позовом обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню, що стосується зустрічних позовних вимог - в їхньому задоволенні слід відмовити. Як вже зазначалося вище та було встановлено під час судового розгляду справи, у 1990р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Подружжя почали проживати разом із батьками позивача [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS]. Перебуваючи в шлюбі, у сторін народилася донька - [PERSON]. Власником будинку на той момент був батько позивача [PERSON] Зі згоди власника будинку - [PERSON], [PERSON] у 1994р. була зареєстрована у спірному будинку по [ADDRESS]. 10.06.2009р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, оскільки їх сімейне життя не склалося, [PERSON] ще до офіційного розірвання шлюбу почала мешкати за іншою адресою. [INFO] помер батько позивачів [PERSON], а у 2001р. їх матір. Після їх смерті позивачі у порядку спадкування набули право власності на житловий будинок [ADDRESS] (1/3 частина належить [PERSON] та 2/3 частини [PERSON].), про що свідчить ухвала Ренійського районного суду Одеської області від 03.06.2010р. У своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON] посилається на ст.62 СК України, яка передбачає виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належить чоловікові і дружині. Якщо майно чоловіка, дружини під час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У судовому засіданні [PERSON] та її представник, стверджували, що в період шлюбу, за спільні грошові витрати до основного домоволодіння [ADDRESS] прибудовані дві житлові кімнати, прибудова літ. «А-1», проведений у будинку капітальний ремонт перебудовані і відремонтовані дві кімнати будинку літ. «А», повністю перебудована кухня літ. «Ж», виконано ряд інших робіт... Капітальним ремонтом будинку, будівництвом, придбанням будівельних матеріалів, залучення людей до робіт, оплатою займалася саме вона, оскільки її чоловік на той момент за родом своєї роботи постійно перебував у тривалих відрядженнях. Всі витрати з будівництва проводилися за їх спільні грошові кошти. В результаті проведених капітальних, будівельних ремонтних робіт вартість спірного домоволодіння істотно збільшилася, про що свідчить висновок експерта. Однак, із даними ствердженнями [PERSON] суд не погоджується, оскільки будівництво прибудови мало місце в 1990 р., що підтверджується технічним паспортом на домоволодіння, де чітко вказано, що рік побудови житлової прибудови літ. «А-1» - 1990р. Тобто, саме батьки позивачів в той час займалися закупівлею будівельних матеріалів, наймали робітників для виконання будівельних робіт. В результаті цього були зведені стіни 2-х кімнат площею 9,7 кв.м і 18,4 кв.м. з'єднані дах кухні та основного будинку, зроблено покриття шифером, настелено стелю, встановлені вікна і двері, поштукатурено стіни, опалювальні вогнища, настелені підлоги, з'єднані кімнати з основним будинком, також проведені інші оздоблювальні роботи. У 2006 р, вже після смерті батьків позивачів, за рахунок позивача [PERSON], вони почали робити косметичний ремонт всередині будинку, прорубали двері в батьківську частину будинку, зробили дочці спальню і передпокій, провели газ. Практично всі роботи фінансував [PERSON] На проведення ж газу, а також для потреб дочки і оплату навчання [PERSON], у 2006р. [PERSON] був взятий кредит в сумі 10000 грн. в Експресбанку. На кухні була зроблена невелика ванна, проведена каналізація, вирита вигрібна яма. З вулиці був поміняний дерев'яний паркан на метало-профіль з 4-ми колонами з облицювальної цегли, обшитий фронтон будинку з вулиці білої вагонкою. Всі будматеріали і наймання людей для виконання будівельних робіт були оплачені виключно за рахунок грошових коштів [PERSON] Вказане підтверджується також показаннями свідків, які пояснили наступне. Свідок [PERSON], пояснив, що знає, що спірний будинок побудований батьками позивачів, також їм допомагав їх старший син [PERSON]. Батьки позивачів при житті добудували дві кімнати. [PERSON] знаходився на заробітках у Росії та допомагав батькам із грошима. [PERSON] приїжджав додому раз на рік. Свідок [PERSON], пояснив, що сторони побралися у 1990р., вони почали облаштовувати прибудову, яку побудували для них батьки. Їм в цьому допомагав старший брат [PERSON] Свідок раніше працював у порту начальником відділу та неодноразово виписував для них будматеріали. Свідок [PERSON], пояснив, що він живе по сусідству та знає що прибудову будували батьки позивачів. Він дуже часто бував у цьому будинку. Батько позивачів працював на станції, а матір продавала продукти садівництва. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON], вона вивезла усі речі, залишились голі стіні. Він бачив, що на той період працювали люди, але хто розраховувався, не знає. На даний момент зроблений ремонт, навіс, перекрили прибудову, двері, бесідка. Всі ці роботи виконані після того як приїхав експерт. Крім цього, треба зазначити, що відповідно до технічного паспорту на спірний житловий будинок, складеного 20.06.2011р. на ім'я позивачів, сарай літ. «З», сарай літ. «І», навіс літ. «К» були побудовані позивачами в 2010-2011р.р., тобто через більш 2-х років після того, як [PERSON] оформив розлучення з [PERSON], в той час, коли вона вже не проживала в спірному житловому будинку, а спільне життя вони вже не вели до того часу більше 3-4 років. Також у судовому засіданні були опитані у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які мали підтвердити, що роботи по будівництву прибудови літ. «А», сараїв, огорожі, проведення газопостачання до будинку виконувались саме у період шлюбу між [PERSON] та [PERSON], також мали підтвердити придбання будматеріалів [PERSON] Однак, як було встановлено у судовому засіданні, їх допит не дав суду ніяких конкретних фактів, тому суд не може брати до уваги їх пояснення. Не знайшли свого належного підтвердження у судовому засіданні і доводи [PERSON] щодо того, що всі витрати з будівництва прибудови літ. «А-1», капітального ремонту частини будинку літ. «А» (переобладнання, реконструкції всередині), перебудови кухні літ. «Ж», проводилися за її гроші та гроші [PERSON], саме з тих підстав, що з 2000р. [PERSON] працювала у райфінвідділі Ренійської райдержадміністрації та її заробітна платня складала 400 грн. При цьому, приблизно в 2003-2004 р. [PERSON] також навчалась у Ренійській філії Дніпропетровської академії. Оплата за навчання становила від 300 грн. і вище щомісяця, навчання закінчила в 2008-2009р. Таким чином, і свої грошові кошти, а також кошти свого чоловіка, [PERSON] витрачала на навчання, і ні про які фінансові вкладення в проведення будівельно-ремонтних робіт з її сторони не могло бути й мови. Треба додати, що згідно ч.4ст.55 СК України «дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї». Суд звертає увагу на те, що на час розірвання шлюбу, у сторін була неповнолітня дитина, яку необхідно було не тільки виховувати, а і утримувати матеріально - купляти їжу, одяг, іграшки… Також, за житловий будинок [ADDRESS], треба було сплачувати комунальні послуги. Так, в підтвердження того, що [PERSON] придбала будівельні матеріали та вироби для будівництва прибудови, нею у судовому засіданні були надані копії двох накладних №385 від 09.05.2006 р та №452 від 28.05.2006 р, на загальну суму 17117,00 грн., які були виписані приватним підприємцем [PERSON] Однак, в ході розгляду справи судом було встановлено, що ці накладні фальшиві, оскільки [PERSON], [INFO]., перебуває на обліку в державній податковій інспекції у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області з 11.01.2011р. та ніяк не міг займатися торгівлею будівельними матеріалами та й взагалі будь-якою підприємницькою діяльністю в 2006 р., оскільки на той момент був ще неповнолітнім. Судом також, було встановлено, що [PERSON] в 2010р. вже зверталася до Ренійського районного суду Одеської області з позовною заявою про поділ майна, яке належало їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і про витребування майна. Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 30.08.2010р. провадження по справі було закрите, оскільки між [PERSON] та [PERSON] відбувся добровільний поділ спільного сумісного майна, тобто питання про розділ майна між ними було вирішене ще в серпні 2010р. Щодо вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], треба також додатково зазначити, що згідно висновку експерта № 23/33-2012 від 15.05.2013р., загальна площа приміщень житлового будинку складає 72,6 кв.м., таким чином 1/3 частці ідеально відповідає 24,2 кв.м. (72,6 кв.м.x1/3), що значно менше від 30 кв.м. - мінімально встановленої норми ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» площі для однокімнатної квартири. Тому, згідно ч.2 ст. 183 ЦК України житловий будинок літ «А» з прибудовою літ. «А-1» у складі домоволодіння [ADDRESS] є неподільним, оскільки відсутня технічна можливість переобладнати його приміщення в три ізольовані квартири, площі яких відповідатимуть 1/3, 1/3 та 1/3, з дотриманням вимог пп.2.22, 2.23, 2.24, 2.27, 2.30 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», також відповідно до ч. 2 ст. 186 ЦК України неподільними залишаються господарські будівлі та споруди. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно , набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно ч.1ст.60 СК України «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу)». Згідно ч.2ст.60 СК України «вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя». Згідно ч.1ст.62 СК України «якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя». За змістом зазначеної норми, особисте майно дружини, чоловіка може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності сукупності таких умов, як істотність збільшення вартості майна, збільшення такої вартості саме за час шлюбу, а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя. Оскільки, позивач [PERSON] набув право власності на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] Одеської в порядку спадкування за ухвалою Ренійського районного суду від 03.06.2010р., то це майно, набуте у спадок після смерті батьків, не може бути включено до спільної власності. Тому, відсутні й спори щодо майна, яке було отримане одним із подружжя у спадок, так як кола спадкоємців чітко визначені законом або заповітом. Така ж правова позиція викладена в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства, при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», про те, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Крім цього, треба додати, що при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до Ренійської міської ради (третя особа - [PERSON].) про визнання права власності за заповітом, було встановлено, що спадкове майно повинно було бути оформлено в порядку спадкування на [PERSON], оскільки на нього був складений заповіт. І тільки завдяки тому, що [PERSON] погодився на укладання мирової угоди, пішовши назустріч братові, прийняв рішення оформити спадщину на них обох, при цьому більшу частину (2/3 частини будинку) він виявив бажання оформити на брата. Таким чином, враховуючи цей факт, що розлучення з [PERSON] було оформлено в 2009 р., тобто за рік до вступу [PERSON] у спадок, [PERSON] не має ніякого відношення до спірного житлового будинку по [ADDRESS] Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналізуючи зазначені норми права, з'ясовуючи вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, суд приймає до уваги докази, надані позивачами, та не приймає докази, надані відповідачем, й вважає, що відповідач [PERSON] свої зустрічні позовні вимоги не довела належними та допустимими доказами. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] та вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Положеннями ст. 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України. Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Слід також зазначити, що ч. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996р. вбачає, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивачів, викладених у позові, відповідач [PERSON] тривалий час не мешкає за спірною адресою, вона не є власником житла, у якому прописана, в даний час фактично мешкає за іншою адресою, вже будь-якого відношення до їхньої родини не має. Згідно наданих документів, позивачі є власниками житлового будинку [ADDRESS], на житлоплощі якого рахується прописаною відповідач. У зв'язку із тим, що відповідач не проживає у будинку позивача більше 5 років, яких-небудь витрат по утриманню житла вона не несе, її особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідача на користування нею житловим будинком позивачів з підстав ст. 401 ЦК України. Доказів щодо перешкоджання їй у користуванні цим житлом нею також не подано. У зв'язку із вищевикладеним, є правові підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням і зняття її з реєстраційного обліку. Під час розгляду справи, позивачі доповнили позовну заяву та просили стягнути з відповідача на їх користь матеріальні витрати, а саме: по 7000 грн. грошових коштів за оплачену юридичну допомогу з кожного і по 9240,00 грн. грошових коштів, сплачених за явку їх представника, в судові засідання. Вирішуючи це питання, суд прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивачів по 47 грн. 05 коп. судових витрат по сплаті судового збору та по 7 000 грн. витрат, пов'язаних із розглядом справи (витрати на правову допомогу), оскільки вони документально підтверджені та доведені.

Outcome: approved