Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] березні 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на автомобіль. У позові посилалась на те, що 12 лютого 2014 року вона домовилась із відповідачем [PERSON] з приводу придбання у нього автомобіля марки «Фольксваген гольф», 1984 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. Вартість автомобіля становила 21100 грн., що еквівалентно 2400 доларів США. Проте договір купівлі-продажу оформлено не було, так як [PERSON] заявив про те, що у нього немає всіх необхідних документів, у зв'язку із чим, договір вони зможуть оформити пізніше. Оскільки сторони домовились про всі істотні умови договору, відповідач надав їй довіреність на право керування транспортним засобом, розпорядження ним. Крім того, ними було складено розписку, де були вказані фактично істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля. Після складення розписки відповідач [PERSON] передав їй ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а вона, у свою чергу, сплатила обумовлену суму. Зі спливом деякого часу, вона звернулася до відповідача з метою зняття автомобіля з реєстраційного обліку в органах ДАІ. Однак [PERSON] не виходить на зв'язок, ухиляється від зняття автомобіля з реєстраційного обліку та не бажає укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Незважаючи на те, що автомобіль знаходиться у її володінні та користуванні, вона позбавлена можливості розпоряджатися ним у повній мірі. Таким чином, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Фольксваген гольф», 1984 року випуску, д.н.з. [NUMBER], укладеного 20 лютого 2014 року між нею та [PERSON], а також визнати за нею право власності на цей автомобіль. Розгляд справи відбувався у відсутність позивачки [PERSON], яка незважаючи на належне повідомлення про дату місце та час слухання справи, в судове засідання не з'явилася та про причини неявки суд не повідомила. Представник позивачки - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, підтвердивши викладені у ньому обставини. Просив задовольнити його у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомленим через поміщення оголошення в засобах масової інформації оголошення про виклик в судове засідання. причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позиваки не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступн6ого: Так, судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], власником автомобіля марки «Wolksvagen Golf», 1984 року випуску, шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] є відповідач [PERSON] (а.с.10). 12 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] склали розписку, згідно якої «продавець» [PERSON] передав у власність «покупцю» [PERSON] автомобіль марки «Wolksvagen Golf», 1984 року випуску, шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. У свою чергу, [PERSON] сплатила за придбання автомобіля грошові кошти в сумі 21 100 грн. (а.с.7-8). 25 лютого 2014 року [PERSON] видав довіреність на уповноваження [PERSON] управляти, розпоряджатися, зняти з обліку в органах ДАІ, поставити на облік в органах ДАІ, продати, обміняти, укласти договір позички, договір оренди, належний йому на праві власності автомобіль марки «Wolksvagen Golf», 1984 року випуску (а.с.9). Згідно вимог ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Крім того, за змістом ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Таким чином, виходячи зі змісту наведених вище норм закону, на думку суду, довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль. Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на вимоги п.3 ч.1 ст.208 ЦК щодо необхідності вчинення правочинів між фізичними особами у письмовій формі на суму, що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. №1371), яка також передбачає письмову форму договорів купівлі-продажу автомобілів. Більше того, на підставі ч.2 ст.220 ЦК України не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Отже, враховуючи наведені вище фактичні обставини справи, а також зважаючи на норми чинного законодавства, суд приходить до обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed