Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Посилаються на те, що 06 березня 2016 року о 11 годині 10 хвилин відповідачка [PERSON], керуючи автомобілем, не врахувавши дорожньої обстановки, безпечної швидкості руху, допустила на них наїзд на пішохідному переході, внаслідок чого вони постраждали. Після вказаних подій їх було доставлено до лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці. Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2016 року відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень в дохід держави. Зазначають, що внаслідок ушкоджень триманих при вказаній ДТП, [PERSON] в період з 07 березня 2016 року по 29 березня 2016 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Кіцманської ЦРЛ. Вказують, що понесені витрати на їхнє лікування становлять 6865 гривень, які просять стягнути з відповідачки. Крім того, їм була завдана моральна шкода, яка проявляється у порушення звичайного способу життя, а саме: у [PERSON] присутні постійні нервові переживання, погіршився сон, вона часто страждає на головні болі, запаморочення, періодичне підвищення температури; [PERSON] отримав сильний страх, а тому погано спить вночі, часто прокидається та плаче, боїться рухатись у напрямку, що веде до проїжджої частини. Вказані моральні страждання, пов'язаних з дорожньо-транспортною пригодую, вони оцінюють в сумі 30000 гривень на користь [PERSON] та 10000 гривень на користь [PERSON]. Однак, з боку відповідачки ніякої компенсації по сьогоднішній день ними не отримано, а тому просили задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів позов підтримали, просили його задовольнити та стягнути з відповідачки 6724,98 гривень відшкодування матеріальної шкоди, і моральну шкоду у розмірі визначеному у позовних вимогах, посилаючись на обставини та докази наявних у матеріалах справи. Відповідачка та її представник позовні вимоги визнали частково, а саме в частині відшкодування майнової шкоди, повязаної із придбанням ліків та проведенням медичних процедур на користь [PERSON] в сумі 2394,87 та моральної шкоди в розмірі 1000 гривень та в частині відшкодування майнової шкоди, повязаної із придбанням ліків на користь [PERSON] в сумі 308,06 гривень та моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. В іншій частині позов не визнали, оскільки квитанції про придбання ліків, не відповідають вимогам належності та допустимості доказів понесених позивачами витрат, так як зазначені в них медичні препарати не підтверджені лікарською документацією та не вказані в листках призначень, також квитанції містять виправлення. Крім того вказували на те, що відповідачка та її чоловік відвідували позивачів, приносили гроші на лікування, які передавали їхнім батькам. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 06 березня 2016 року об 11 годині 10 хвилин в с. Мамаївці по вул. Шевченка, Кіцманського району, керуючи автомобілем марки «Фіат Добло»,номерний знак [NUMBER], не врахувавши дорожньої обстановки, безпечної швидкості руху, допустила наїзд на пішоходів на пішохідному переході. Потерпілими вказаної ДТП являються [PERSON] та [PERSON] Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2016 року відповідачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень в дохід держави (а.с. 10). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Актом судово-медичного обстеження №55-Мд від 12 квітня 2016 року підтверджено, що [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Кіцманської ЦРЛ з 07 березня 2016 року по 29 березня 2016 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку синдром вегето-судинної дистонії, стійкої цефалгії, астенічний синдром. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів або при ударах об такі, цілком можливо при обставинах, які описані в направленні, під час ДТП, можуть відповідати терміну на 06 березня 2016 року і відносяться до розряду легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоровя (а.с. 14-16). Згідно ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Норма ст. 1187 ЦК України передбачає, що джерелом підвищеної небезпеки є, в тому числі діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 своєї Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з п. 5 вищенаведеної Постанови ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала. Відповідно до п. 6 вищезазначеної Постанови ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В судовому засіданні з достовірністю встановлена, що майнова шкода позивачу спричинена саме протиправними діями відповідача, а спричинена позивачу шкода підлягає задоволенню в повному обсязі,. Крім того, частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 своєї Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши в рішенні відповідні мотиви. У своїй позовній заяві, позивачі зазначили, у чому полягає моральна (немайнова шкода), якими неправомірними діями її заподіяно, з яких міркувань вони виходили, визначаючи її розмір. Так позивачі зазначили, що з вини відповідача внаслідок ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні з 07 березня 2016 року по 29 березня 2016 року, що підтверджується випискою (Епікриз) 2190/290 із неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ (а.с. 20). Неповнолітній [PERSON] переніс сильний переляк, став тривожним, в нього зявився страх перед автомобілями, що підтверджується діагнозом лікаря невролога від 25 травня 2016 року, наслідком перенесеної черепно-мозкової травми [PERSON] в результаті ДТП є: нічні страхи та фобії, підвищена збудливість (а.с. 24). Розмір моральної шкоди позивачі оцінюють в загальній сумі 40000 гривень. Отже, приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась з вини позивачки, факт спричинення позивачам тілесних ушкоджень, суд доходить до висновку, що це безумовно вплинуло на спосіб життя позивачів, викликало в них душевні хвилювання, а тому вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Відповідно до положень частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями частини 4 наведеної вище норми права передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З огляду на положення частини 5 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Проаналізувавши обставини справи, зясувавши характер та глибину пов'язаних з цим моральних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень на користь [PERSON] та 1000 гривень на користь [PERSON] Стаття 88 ЦПК України встановлює порядок розподіл судових витрат між сторонами, та зазначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. При подачі позовної заяви позивачами було сплачено 1102,42 гривні, з яких за позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди 551,21 гривня, за вимогу про стягнення немайнової (моральної) шкоди 551,20 гривня, тобто за кожну вимогу окремо. Як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 13 своєї Постанови « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» , якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Приймаючи до уваги, що позивачами сплачений судовий збір за кожну позовну вимогу окремо в мінімальному розмірі ставки судового збору, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів в повному обсязі, тобто в розмірі 1102,42 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: partial