Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення 3% річних та пені. На обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Депозитний договір № SAMDN25000736773359 від 26.07.2013 року (вклад «Стандарт» на 12 місяців) з основною карткою, (карта-рахунок по вкладу № [NUMBER] ) за умовами якого він вніс на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у початковій сумі 90000 USD та Депозитний договір № SAMDN25000737224020 від 21.08.2013 року шляхом оформлення заяви № SAMDN25000737224020 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 мес. з основною карткою № [NUMBER] (рахунок по вкладу № [NUMBER] ) за умовами якого він вніс на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у початковій сумі 1106748,65 RUB. Між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Депозитний договір № SAMDN25000737673323 від 16.09.2013 року шляхом оформлення заяви № SAMDN25000737673323 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 мес. з основною карткою № [NUMBER] (рахунок по вкладу № [NUMBER] ) за умовами якого вона внесла на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у початковій сумі 110000 USD. 28.08.2015 року [PERSON] , а 13.11.2015 року [PERSON] зверталися із заявами до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення їм їх банківських вкладів, але протягом 2-х банківських днів (як це передбачено типовими умовами усіх депозитних договорів) ні відповіді, ні належних їх грошових коштів вони так і не отримали. Тому саме з 30.05.2015 року та відповідно з 15.11.2015 року розпочалося порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» прав позивачів, як споживачів банківських послуг. Тому саме з цих дат позивачі мають право на нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 ЦК України) та стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживача банківських послуг (ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів»). З врахуванням вимог уточненої позовної заяви позивачі просили суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] за депозитним договором № SAMDN25000736773359 від 26.07.2013 року з основною карткою № [NUMBER] : 3% у валюті договору за порушення грошового зобов`язання у межах позовної давності за періоди: з 19.05.2016 (включно) по 19.05.2019 року (включно) та з 25.12.2019 (включно) до дня ухвалення судом рішення по даній справі; пеню в межах позовної давності у сумі: 2 698 835,63 гривень (94845,41 доларів США (сума протиправно утримуваних коштів)*28,4551 (курс НБУ станом на 24.12.2020 р.). А також стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] за депозитним договором № SAMDN25000737224020 від 21.08.2013 року, укладеним шляхом оформлення заяви № SAMDN25000737224020 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 мес.», з основною карткою № [NUMBER] : 3% у валюті договору за порушення грошового зобов`язання у межах позовної давності за періоди: з 19.05.2016 (включно) по 19.05.2019 року (включно) та з 25.12.2019 (включно) й до дня ухвалення судом рішення по даній справі; пеню в межах позовної давності у сумі: 418 671,04 гривень (1107185,28 RUB (сума протиправно утримуваних коштів)*0,37814 (курс НБУ станом на 24.12.2020 р.). Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь [PERSON] за депозитним договором № SAMDN25000737673323 від 16.09.2013 року, укладеним шляхом оформлення заяви № SAMDN25000737673323 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 мес.», з основною карткою № [NUMBER] : 3% у валюті договору за порушення грошового зобов`язання у межах позовної давності за періоди: з 19.05.2016 (включно) по 19.05.2019 року (включно) та з 25.12.2019 (включно) й до дня ухвалення судом рішення по даній справі; пеню в межах позовної давності у сумі: 3 251 315,01 гривень (114261,24 доларів США (сума протиправно утримуваних коштів)*28,4551 (курс НБУ станом на 24.12.2020 р.)). Періодом нарахування 3% річних є - з 18.05.2017 року по 19.05.2019 року (731 день) та з 25.12.2019 року та 27.01.2021 року (399 днів) - всього 1130 днів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на уточнену позовну заяву. Також зазначав, що кошти вкладникам повинен повертати не АТ КБ «ПриватБанк», з яким позивачі укладали відповідні договори, а ТОВ ФК «Фінілон», якому ПАТ КБ «ПриватБанк» передав усі кошти своїх вкладників за принципом їх згоди на підставі Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року. При цьому представник відповідача визнала факт укладання вищевказаних депозитних договорів та розмір вкладу та процентів, які належать позивачам по справі Вислухавши представників сторін, оцінивши надані сторонами та витребувані судом докази у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи відзив відповідача на уточнену позовну заяву та відповідь представника позивача на відзив з останнім його розрахунком розміру позовних вимог, суд встановив наступні обставини. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ч.1,2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У відповідності до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до положень ч.1,2 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). За правилами статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. 27.02.2019 року Верховний Суд по справі № 201/7316/16-ц (провадження № 61-10611св18) про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів за «кримськими» депозитами зазначив наступне: справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Доведення обставин, чи укладалися між сторонами договір банківського вкладу та договори банківських рахунків, мають істотне значення для висновку про обґрунтованість застосування мір відповідальності за порушення договірних зобов`язань. Верховним Судом в оцінці поведінки та способу ведення справ банком враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах». Факт укладення позивачами договорів банківського вкладу (депозитних договорів) підтверджено витягом з електронного додатку до Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року, який 25.11.2020 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В.; витягом з електронного додатку до Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по усім банківським договорам позивачів, які є предметом цієї справи. Він засвідчений уповноваженою особою головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В. та у ньому міститься наступна інформація: у колонці витягу № 1 (N п/н) зазначено порядковий номер запису про відповідний рахунок за відповідним банківським договором позивачів; у колонці витягу № 2 зазначено ПІБ позивачів; у колонці витягу № 3 зазначено повні номери банківських рахунків за договорами позивачів; у колонці витягу № 5 зазначено валюту кожного договору позивачів; у колонці витягу № 6 зазначено розмір зобов`язань банку перед позивачами по усіх їх банківських договорах станом на 17.11.2014 року; у колонці витягу № 7 зазначено розмір зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк» перед позивачами по кожному їх банківському договору станом на 17.11.2014 року у національній валюті; у колонці витягу № 8 зазначено повні номери усіх банківських договорів позивачів; у колонці витягу № 11 зазначено курс НБУ станом на 17.11.2014 року за 1 долар США - 15,2601 гривень, за яким визначався еквівалент належних позивачам грошових коштів за їх договорами у національній валюті. Тому суд вважає, що відповідно до положень ст.1059 ЦК України Витяг з електронного додатку до Договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року є належним доказом підтвердження факту укладення позивачами відповідних банківських договорів та підтвердження розміру відповідних грошових коштів на рахунках позивачів за їх банківськими договорами, адже АТ КБ «ПриватБанк» зазначив у ньому повну інформацію щодо банківського вкладу. Відповідно до положень п.3.7.2. (п. 3.4.2.2.) публічних загальнодоступних «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» (у редакції чинній станом на день укладення позивачами кожного з їх договорів: на 01.07.2013 р, на 01.08.2013 р., на 01.09.2013 р., та на дату роздруківок у «Приват-24» позивачем банківських виписок на 03.09.2014 р.), які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» https://privatbank.ua/terms у розділі архів договорів передбачено наступне: за допомогою системи дистанційного обслуговування клієнт може здійснювати: 1. підготовку платежів (за Україну і міжнародних) і відсилання їх у банк? 2. підготовку заявок на купівлю / продаж безготівкової іноземної валюти та проведення конверсійних операцій і відсилання їх у банк (згідно Публічному договором)? 3. формування банківських виписок по 1.рахунках клієнта з відтворенням печатки за допомогою технічних друкувальних приладів та факсимільним підписом? 4. отримання інформації з архіву платіжних документів клієнта? 5.отримання інформації про статус відправлених у банк електронних платіжних документів? 6. контроль проходження платежів? 7. заповнення даних довірених осіб під час видачі картки? 8. розподіл коштів по картах довірених осіб? 9. формування виписок по картрахунку та корпоративним картам довірених осіб? 10. отримання довідкової інформації. 11. відправку відомості на зарахування заробітної плати. Сторони визнають юридичну силу платежів (виписок), сформованих через системи дистанційного обслуговування, і їх еквівалентність платежам (виписках), які здійснюються з використанням паперових носіів.» [PERSON] суду було надано деталізовані банківські виписки по його двома депозитними договорами, які були сформовані 03.09.2014 року працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк» у відповідності до положень п.3.7.2. (до 2014 року - це п.3.4.2.2.) «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк», а позивач роздрукував їх у «Приват-24» з відтворенням печатки за допомогою технічних друкувальних приладів та факсимільним підписом, що у відповідності до положень п.3.7.2. ( п.3.4.2.2.) «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» має юридичну силу без будь-яких додаткових мокрих печаток банку. Верховний Суд сформував усталену судову практику стосовно юридичної сили іншого документа (банківських виписок), що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч.1 ст. 1059 ЦК України), який може бути доказом укладення банківського договору, а саме: Верховний Суд у кожній з наступних постанов: ВС від 29.04.2020 року по цивільній справі № 761/34628/15-ц (провадження № 61-4828св19); ВС від 07.04.2020 року по цивільній справі № 316/265/17 (провадження № 61-20111св19; ВС від 11.09.2019 року по цивільній справі №487/6896/16-ц (провадження №61-34239св18); ВС від 11.09.2019 року по справі № 591/678/16; ВС від 12.09.19 по справі № 234/3636/16-ц; ВС від 11.12.2019 року у аналогічній цивільній справі № 757/18978/18-ц (провадження № 61-19019св19), а у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19)зазначив наступне: «…надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору». Верховний Суд у постанові 24.12.2020 року по цивільній справі № 754/7091/17 (провадження № 61-6835св19), задовольняючи позов про стягненя з АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів за банківським договором, укладення якого підтверджено довідкою банку, зазначив наступне:«…правильний висновок про те, що видані 20 квітня 2018 року банком довідки про наявність грошових коштів на рахунках позивача, оригінали яких оглянуті судом першої інстанції, свідчать про укладення із ним договорів про відкриття поточних банківських рахунків, наявність грошових коштів на цих рахунках та невиконання банком зобов`язань за цими договорами щодо повернення грошових коштів. При цьому, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не спростував факт існування між ним та позивачем правовідносин за договорами банківських рахунків, виплати за ними грошових коштів, оскільки видані 20 квітня 2018 року ним самим банківські виписки про грошові кошти на рахунках є звітом банку про стан поточного рахунку та рух коштів за певний період часу, який надається власнику поточного рахунку. Тобто банк вчинив дії, які підтверджують укладення договору із позивачем про поточні банківські рахунки та наявність у банка коштів, право на отримання яких належить позивачу. Крім того, банківські виписки з карткового рахунку клієнта відносяться до переліку первинних документів, які складаються банком залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити (Положення про організацію діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, яка була чинна на час спірних правовідносин). Подібні правові висновки зробив Верховний Суд у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 201/8674/14-ц, (провадження № 61-405св18), у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 757/18978/18-ц,(провадження № 61-19019св19), у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 757/20962/18-ц, (провадження № 61-8015св19), підстав відступити від зазначених висновків судом не встановлено. Крім того позивачами були надані суду копії їх банківських договорів та копії квитанцій про внесення ними коштів за даними договорами з яких вбачається, що [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (АТ КБ «ПриватБанк») у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено: - Депозитний договір № SAMDN25000736773359 від 26.07.2013 року (вклад «Стандарт» на 12 місяців) з основною карткою, (картка рахунок по вкладу [NUMBER] ), за умовами якого він вніс на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у початковій сумі 90000 USD з правом поповнення (п.1 Договору) та щомісячним зарахуванням процентів (п.2 Договору), строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 8,5 % річних. За умовами п. 6 Договору: (мовою оригіналу) «Если по окончанию срока вклада Вы не заявили Банку о желании забрать свои средства, вклад автоматически продлевается еще на один строк, указанный в разделе «Данные по вкладу» настоящего договора. Срок вклада продлевается неоднократно без [PERSON] явки в Банк. Новый срок вклада начинается со дня, следующего за датой окончания предыдущего срока вклада». У п.18 депозитного договору № SAMDN25000736773359 від 26.07.2013 року мовою оригіналу зазначено наступне: «При заключении договора Банком используется факсимильное воспроизведение подписи Председателя Правления Банка, а также воспроизведения оттиска печати Банка техническими печатными устройствами». З копії квитанції від 26.07.2013 року вбачається, що [PERSON] було внесено 90000 доларів США на рахунок № [NUMBER] , який є особовим рахунком за депозитним договором № SAMDN25000736773359 від 26.07.2013 року (вклад «Стандарт на 12 місяців»). Копія зазначеної квитанції містить усі реквізити за якими можно повністю ідентифікувати відповідну банківську транзакцію. Банківською випискою № [NUMBER] від 03.09.2014 року по рахунку № [NUMBER] (повний номер рахунку № [NUMBER] ) за договором № SAMDN25000736773359 від 26.07.2013 року також підтверджується факт укладення даного договору та факт внесення [PERSON] у день укладання зазначеного договору грошових коштів 90000 доларів США та підтверджується нарахування процентів за даним договором до 26.03.2014 року (день завершення повного місяця дії зазначеного договору у березні 2014 року). У ній зазначено, що розмір банківського вкладу з відповідними процентами станом на 26.03.2014 року складає 95219,79 доларів США та з неї вбачається, що після 26.03.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» у односторонньому порядку перестав нараховувати проценти за даним депозитним договором. Зазначена виписка підписана шляхом використання факсимільного відтворення підпису уповноваженого представника Банку та печатки Банку за допомогою засобів електронного копіювання, що передбачено положеннями п. 1.1.3.2.28. та п. 1.1.3.2.29. «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідно до положень п. 3.4.2.2. «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначена виписка має юридичну силу. - Депозитний договір № SAMDN25000737224020 від 21.08.2013 року шляхом оформлення «Заяви № SAMDN25000737224020 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 мес.» з основною карткою № [NUMBER] (рахунок по вкладу № [NUMBER] ), за умовами якого він вніс на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у початковій сумі 1106748,65 RUB з правом поповнення (п.1 Договору) та щомісячним зарахуванням процентів (п.2 Договору), строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 9 % річних. За умовами п. 3 Договору (мовою оригіналу) «Если по окончанию срока вклада Вы не заявили Банку о желании забрать свои средства, вклад автоматически продлевается еще на один строк, указанный в разделе «Данные по вкладу» настоящего договора. Срок вклада продлевается неоднократно без [PERSON] явки в Банк». Банківською випискою №10380431 від 03.09.2014 року по рахунку [PERSON] № [NUMBER] (повний номер рахунку № [NUMBER] ) за договором № SAMDN25000737224020 також підтверджуються усі обставини укладення та виконання зазначеного договору: міститься деталізована інформація за період: з дня укладення зазначеного договору та внесення в цей же день 21.08.2013 року [PERSON] грошових коштів 1 106 748,65 RUR (російських рублів) та до 21.03.2014 року (день завершення повного місяця дії зазначеного договору у березні 2014 року). У ній зазначено, що розмір банківського вкладу з відповідними процентами на 21.03.2014 року складає 1 114 389,76 RUR та з неї вбачається, що після 21.03.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» у односторонньому порядку перестав нараховувати проценти за даним депозитним договором. Зазначена виписка підписана шляхом використання факсимільного відтворення підпису уповноваженого представника Банку та печатки Банку за допомогою засобів електронного копіювання, що передбачено положеннями п. 1.1.3.2.28. та п. 1.1.3.2.29. «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідно до положень п. 3.4.2.2. «Умов та правил надання банківських послуг» ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначена виписка має юридичну силу. 16.09.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Депозитний договір № SAMDN25000737673323 від 16.09.2013 року шляхом оформлення «Заяви № SAMDN25000737673323 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 мес.» з основною карткою № [NUMBER] (рахунок по вкладу № [NUMBER] ) за умовами якого вона внесла на особовий рахунок № [NUMBER] грошові кошти у початковій сумі 110000 USD з правом поповнення (п.1 Договору) та щомісячним зарахуванням процентів (п.2 Договору), строком на 6 місяців з відсотковою ставкою 8 % річних. За умовами п. 3 Договору (мовою оригіналу) «Если по окончанию срока вклада Вы не заявили Банку о желании забрать свои средства, вклад автоматически продлевается еще на один строк, указанный в разделе «Данные по вкладу» настоящего договора. Срок вклада продлевается неоднократно без [PERSON] явки в Банк». З копії квитанції від 16.09.2013 року вбачається, що [PERSON] було внесено 110 000 доларів США на рахунок № [NUMBER] , який є особовим рахунком за депозитним договором № SAMDN25000737673323 від 16.09.2013 року (вклад «Стандарт» на 12 місяців) з основною карткою № [NUMBER] . Копія зазначеної квитанції містить усі реквізити за якими можна повністю ідентифікувати відповідну банківську транзакцію. Інформація, що міститься у зазначеній квитанції, відповідає інформації, що міститься у тексті депозитного договору № SAMDN25000737673323 від 16.09.2013 року, укладеного шляхом оформлення «Заяви № SAMDN25000737673323 на оформлення вкладу «Стандарт» на 12 мес.» з особовим рахунком по вкладу № [NUMBER] , за яким у день його укладання [PERSON] було внесено 110 000 доларів США на № [NUMBER] . Крім того,у судовому засіданні представник відповідача визнала факт укладання вказаних депозитних договорів та розмір вкладених коштів та нарахованих відсотків за договорами Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до положень ст.1059 ЦК України письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Тому суд приходить до висновку, що не має суперечності між практикою Верховного Суду про стягнення депозитів з АТ КБ «ПриватБанк», на яку посилається відповідач, у якій мова йдеться, що наявність оригіналів договору банківського вкладу та квитанції є підтвердженням укладення такого договору (ст.1059 ЦК України), та практикою Верховного Суду про стягнення депозитів з АТ КБ «ПриватБанк», на яку посилається позивач, у яких суди за відсутності у позивачів оригіналів банківського договору та оригіналів квитанцій вважали доведеним факт укладення банківського договору та внесення відповідних коштів на підставі інших документів, що відповідають вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ст.1059 ЦК України), а саме: - банківських виписок та довідок (постанови: ВС від 29.04.2020 року по цивільній справі № 761/34628/15-ц (провадження № 61-4828св19); ВС від 07.04.2020 року по цивільній справі № 316/265/17 (провадження № 61-20111св19; ВС від 11.09.2019 року по цивільній справі №487/6896/16-ц (провадження №61-34239св18); ВС від 11.09.2019 року по справі № 591/678/16; ВС від 12.09.19 по справі № 234/3636/16-ц; ВС від 11.12.2019 року у аналогічній цивільній справі № 757/18978/18-ц (провадження № 61-19019св19), а у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19); - відповіді Національного банку України у вигляді витягу з Форми №625 до «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку», яка заповнюється у випадку, коли розмір вкладу перевищує 2 млн. грн. у еквіваленті національної валюти: (постанова В.С. від 26.12.2019 року по цивільній справі №201/202/16-ц (касаційне провадження №61-3879св18); постанова ВС від 05.12.2018 року по цивільній справі №201/10374/14-ц провадження №61-12093св18);постанова ВС від 05.12.2018 року по цивільній справі №201/13102/14-ц (провадження №61-16248св18); - ксерокопій банківських квитанцій, існування яких банк не зміг спростувати у судовому засіданні (постанова ВС від 23.10.2019 року по справі № 127/2812/15-ц у якій ВС зазначив наступне: «Заперечуючи проти позову, банк не пояснив існування чеку №12064729583 від 11 березня 2014 року із залишком на рахунку у сумі 8 843,18 доларів США іншими обставинами, аніж існування договору рахунку від 25 липня 2008 року, а тому суди правильно вважали доведеним укладення між сторонами у належній письмовій формі договору банківського рахунку».) Відповідно до положень ч.2 ст. 81 ЦПК України, у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Представником відповідача не було спростовано факт укладення позивачами їх депозитних договорів та не надано суду доказів повернення позивачам належних їм коштів. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що позивачами було укладено вищезазначені депозитні договори та було внесено грошові кошти у розмірах, зазначених у цих договорах та копіях квитанцій до цих договорів, а також банківських виписках. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В матеріалах справи міститься довідка від 25.11.2020 року, засвідчена головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В., якою «АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує факт виконання Банком у повному обсязі зобов`язань, щодо перерахування на рахунки ТОВ «Фінілон» грошових коштів [PERSON] та [PERSON] , відповідно до договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 та витягу з електронного додатку до цього договору. Даний факт є підтвердженням порушення банком своїх зобов`язань за банківськими договорами позивачів ще з 17.11.2014 року, коли він кошти своїх вкладників незаконно передав ТОВ ФК «Фінілон». 28.08.2015 року [PERSON] , а 13.11.2015 року і [PERSON] вже зверталися з заявами до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення їм їх банківських вкладів на умовах їх договорів,що визнається відповідачем та підтверджується відповідними заявами позивачів. Але протягом 2-х банківських днів (як це передбачено умовами депозитних договорів) належних їм грошових коштів вони так і не отримали. Тому через 2 банківські дні після дня звернення позивачів: з 30.05.2015 року відносно [PERSON] та з 15.11.2015 року відносно [PERSON] розпочалося порушення відповідачем умов їх договорів та порушення їх прав споживачів банківських послуг. Тому саме з цих дат (без врахування позовної давності)позивачі мають право на нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання (ч.2 ст.625 ЦК України) та стягнення неустойки (пені) за порушення прав споживача банківських послуг (ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 року по цивільній справі №373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18) зазначає, що 3% річних (ч.2 ст. 625 ЦК України) за невчасне виконання грошового зобов`язання повинні нараховуватися до дня ухвалення судом рішення. Визначаючи період нарахування 3% річних за договорами позивачів суд погоджується з періодом, який визначено самим відповідачем у його відзиві на уточнену позовну заяву, а саме: з 18.05.2017 року по 19.05.2019 року (731 день) та з 25.12.2019 року та 27.01.2021 року (399 днів) - всього 1130 днів (731+399=1130). З врахуванням того, що з цим же періодом погодився і представник позивачів, яким 19.01.2020 року до суду було подано розрахунок 3% річних та пені з врахуванням зазначеного періоду, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірах відповідно до розрахунку представника позивачів за зазначений період, який визначено відповідачем. Згідно із\~ст.\~549\~ЦК України,\~пенею є\~неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~несвоєчасно виконаного\~грошового зобов`язання\~за кожен\~день прострочення\~виконання.\~Пеня є\~особливим видом\~відповідальності за\~неналежне виконання\~зобов`язання,\~яка має\~на меті,\~окрім відшкодування\~збитків після\~вчиненого порушення\~щодо виконання\~зобов`язання,\~додаткову стимулюючу\~функцію для\~добросовісного виконання\~зобов`язання. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Відповідно до частини п`ятої\~статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що позивачі\~є споживачами фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою\~статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені\~Законом України «Про захист прав споживачів»\~за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України. Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Велика Палата Верховного Суду 20.032019 року у цивільній справі № 761/26293/16-ц підтвердила правомірність стягнення пені у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Також стягнення судом пені у розмірі, утримуваних банком коштів вкладників, відповідатиме судовій практиці Верховного Суду по аналогічних справах: постанова від 20.03.2019 року Великої палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц; постанова від 21.08.2019 року Великої палати Верховного Суду по цивільній справі № 727/9352/17; постанова від 20.12.2019 року по цивільній справі № 757/70995/17-ц; постанова від 20.03.2019 року ВС у справі № 761/24461/15-ц; постанова від 01.10.2018 року у справі № 761/42169/16-ц; постанова від 05.12.2018 року у справі № 369/8423/16-ц. Су вважає, що стягнення судом неустойки (пені) саме у розмірі утримуваних баком коштів є справедливим та добросовісним, а також повністю відповідатиме принципу співмірності та позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року у цивільній справі № 761/26293/16-ц. Щодо доводів представника відповідача проте, що АТ КБ «Приватбанк» не є належним відповідачем, суд вважає їх безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Згідно ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. За вимогами ч.2 ст.1059 ЦК України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до положень ст. 633 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. За змістом ч.ч.1,2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до положень ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно вимог ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Враховуючи вищезазначене, «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників Банку, є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України, адже будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Крім того «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року» також є нікчемним відповідно до положень ст. 228 ЦК України, адже він порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та на незаконне заволодіння вкладами громадян України. Депозитний договір є одностороннім правочином - з моменту внесення позивачами вищезазначених грошових коштів в касу банку саме банк набуває на них право власності, а у позивачів виникає право вимагати від банку повернення грошових коштів у розмірі її вкладу та сплати відповідних процентів протягом всього часу дії договору з врахуванням його положень про автоматичну пролонгацію. Відповідно до ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ ФК «Фінілон», є належним відповідачем по даній справі - причому незалежно від того дійсним чи нікчемним є договір «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників Банку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, доказів на спростування позиції позивачів відповідач суду не надав, а тому їх позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з вищезазначених підстав. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачі звільнені від плати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Захист прав споживача» та у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі:9605,00*(2628080,95+411706,84+3166 076,12)/(2673938,70+420331,82+3221321,43) = 9605,00*6 205 863,91/6 315 591,95=9438,12 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial