Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом, вимоги якого в подальшому уточнили, до відповідачів, третіх осіб про визнання права спільної сумісної власності на реконструйований будинок [ADDRESS], загальною площею 201,6 кв.м. Позов мотивують тим, що батьку позивачів [PERSON] за життя на праві власності належав будинок [ADDRESS]. загальною площею 52,4 кв.м. В 2003 році була розпочата реконструкція вказаного будинку. Однак [INFO] року помер [PERSON] Його дружина [PERSON] звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, про те у зв'язку з завершеністю будівництва будинку лише на 44% їй не вдалось оформити спадщину. [INFO] року померла [PERSON] Позивачів було визнано дітьми сиротами та залишено на вихованні дідуся [PERSON] Останній звернувся в департамент містобудування Львівської міської ради стосовно можливості завершення будівництва спірного будинку, на що отримав відповідь, що будинок знаходиться за межами червоних ліній та можливо завершити будівництво за умови подальшого вирішення питання землекористування. Позивачі на час смерті [PERSON] проживали разом з ним, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Згодом завершили реконструкцію будинку, яка відповідає будівельним нормам. Як на підставу позову посилаються на ст.ст. 316, 331, 376, 1268 ЦК України. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в ньому, просила йогозадовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON], яка діяла на підставі договору від 29 серпня 2014 року та законний представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримали з мотивів викладених в ньому, просили його задовольнити. Представник відповідача Львівської міської ради [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 28 лютого 2014 року та представник відповідача Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 5 березня 2014 року, відносно задоволення позову не заперечили. Третя особа [PERSON] відносно задоволення позову не заперечила. Від представника третьої особи Винниківської державної нотаріальної контори Львівської області Кропельницької Н.І. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори на винесення рішення на розсуд суду. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника Винниківської державної нотаріальної контори Львівської області, відносно чого інші учасники процесу не заперечили. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали спадкових справ № 37/2012 до майна померлого [INFO] року [PERSON], № 112/2013 до майна померлої [INFO] року [PERSON], інвентаризаційну справу на будинок [ADDRESS], дослідивши матеріали справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належав на праві власності будинок [ADDRESS], що стверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 3 липня 2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6, 7). На час придбання вказаного будинку [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13 грудня 1990 року (а.с. 31). З свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 1 червня 1996 року та [NUMBER] від 17 липня 1997 року вбачається, що батьками позивачів були [PERSON] і [PERSON] (а.с. 32, 33). [INFO] року помер [PERSON], а [INFO] року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвами про смерть серії [NUMBER] від 31 жовтня 2011 року та серії [NUMBER] від [INFO] року відповідно (а.с. 29, 30). Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 20 березня 2013 року № 131 надано [PERSON] і [PERSON] статус дітей сиріт, а розпорядженням від 1 квітня 2013 року № 148 призначено [PERSON] піклувальником над ними (а.с. 34, 35). З довідок Львівського комунального підприємства « 507» від 5 березня 2012 року, 15 липня 2013 року вбачається, що [PERSON] і [PERSON] по день смерті проживали [ADDRESS]. З довідки Львівського комунального підприємства « 507» від 8 липня 2013 року вбачається, що позивачі проживають [ADDRESS] та є зареєстровані по вказаній адресі з 19 липня 2006 року. Таким чином, судом встановлено, що позивачі на час смерті їхніх батьків проживали спільно з ними в будинку [ADDRESS], а тому відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя розпочав реконструкцію спірного будинку, яку завершили позивачі та їх піклувальник, що сторонами у справі не заперечувалось. Листом від 14 березня 2014 року № 24-91 департамент містобудоввання Львівської міської ради повідомив [PERSON], що житловий будинок [ADDRESS] знаходиться за межами червоних ліній вулиці, а тому вважає можливим звершення самочинно розпочатої реконструкції, за умови подальшого вирішення питання землекористування (а.с. 18). З технічного паспорта від 21 липня 2014 року на будинок [ADDRESS] вбачається, що площа такого після реконструкції становить 201,6 кв.м. (а.с. 24-28). Зі звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку [ADDRESS] від 5 вересня 2014 року вбачається, що вказаний будинок після реконструкції з добудовою та надбудовою мансардного поверху, відповідає будівельним, санітарно технічним та протипожежним нормам (а.с. 78-90). Відповідно до ч. 1, п. а ч. 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірний будинок не передана у власність чи користування ні позивачам, ні [PERSON], а тому вважається комунальною власністю. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права власності є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно з п. 10, 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Враховуючи наведене вище та беручи до уваги, що представники відповідачів не заперечуються щодо визнання за позивачами права власності на спірний будинок, який побудований на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності, реконструкція будинку не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, санітарним, нормам і правилам, державним стандартам, а тому суд позовні вимоги задовольняє в повному обсязі.

Outcome: approved