Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2), який згодом декілька раз уточнювали (а.с.38-39, 44), та просять постановити рішенням, яким визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивують тим, що вони є\~ власниками домоволодіння за адресою: вул.Софіївська, №14, с.Криничне, Болградський район, Одеська область на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.06.2008 року за №115. В належному їм, позивачам будинку, на правах члена сімї була зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON] - відповідач [PERSON], з якою він розірвав шлюб 02 лютого 2016 року. Відповідач залишається бути\~ зареєстрованою в будинку до теперішнього часу, хоча більше чотирьох років не проживає в ньому. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, тому на думку позивачів, своїми діями відповідач порушує їх права як власників домоволодіння. В судове засідання позивачі не прибули, були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.24, 26, 36, 53, 64). Надали до суду кожен окремо заяви, якими підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та справу розглянути у їх відсутність (а.с.65-66, 67-68, 71-72). Представник позивачів [PERSON] також до суду подала заяву, якою підтримала доводи своїх довірителів, наполягала на їх задоволенні, та розгляд справи просила провести у її відсутність та у відсутність її довірителів, позивачів по справі (а.с.73). Відповідач до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася згідно вимог чинного законодавства за адресою останньої відомої її реєстрації: Одеська область, Болградський район, с. Криничне, вул. Софійська, буд.14, (а.с.24, 27, 36, 53), що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної\~ міграційної служби України в Одеській області (а.с.22). Суд направляв повідомлення про виклик в судове засідання на 14.01.2019 року, на 18.02.2019 року та на 20.03.2019 року, однак усі поштові листи повернулися з відмітками за закінченням встановленого строку зберігання та в зв'язку з не проживанням адресата за вказаною адресою (а.с.45-46,55-56,). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою (ч.2). Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про … про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.8 п.4). Надалі суд повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/ (а.с37). Крім того, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» №38(6401) від 26.02.2019 року (а.с.69), та оголошення в газеті «Одеські вісті» від 23.02.2019 року (а.с.70), про що в справі є відповідні докази. Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило. Третя особа Криничненська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.24,25,36,53). Надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника (а.с.48,57). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової\~ системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивачів\~ та її представників суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.65, 67, 71). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~ є власниками будинку №14 по вулиці Софіївська в с. Криничне Болградського району Одеської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.06.2008 року, зареєстрований в реєстрі № 115 (а.с.9), та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.06.2008 року, № 19349273 (а.с.10). Згідно довідки Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області від 26.11.2018 року за № 1876 [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], але не проживає за цією адресою з 2014 року (а.с.15). Згідно відповіді на запит суду, наданої Відділом адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, відповідач [PERSON], [INFO], дійсно значиться зареєстрованою за адресою: [INFO] (нині Софіївська), № 14 (а.с.22). Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сімї на користування цим будинком. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однак, судовим розглядом було встановлено, що відповідачка [PERSON] згідно рішення Болградського районного суду Одеської області від 02.02.2016 року, справа №497/18/16-ц про розірвання шлюбу, з дати набрання рішенням законної сили 17.02.2016 року не є членом сімї власника домоволодіння [PERSON], та з 2014 року в цьому будинку не проживає, а тому жодних прав у неї на користування цим домоволодінням у неї тривалий час не має. Майна відповідача в цьому будинку немає. Поштова кореспонденція надіслана відповідачу за адресою: вул. Софіївська, № 14, с.Криничне, Болградський район, Одеська область, нею не отримується за цією адресою (а.с.45-46, 55-56). Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон № 1382-IV\~ є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи, власниками домоволодіння за адресою: вул. Софіївська, № 14, с. Криничне, Болградський район, Одеська область\~ є позивачі по справі,\~ які у свою чергу жодних цивільно-правових угод з приводу найму спірного будинку відповідачкою, яка з 2016 року не є членом їх сімї - не укладала, право на користування у відповідача не виникало, а реєстрація останньої\~ у належному позивачам будинку створює об'єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим слід усунути [PERSON], [PERSON], та [PERSON]\~ перешкоди у здійсненні права власності шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням житлового будинку за адресою: вул. Софіївська, № 14, с. Криничне, Болградський район, Одеська область. За викладених обставин, позов підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved