Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08 жовтня 2006 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. В обґрунтування цих вимог вказує, що у цьому шлюбі в них з відповідачем народився син. Сімейне життя у неї з чоловіком не склалось, вони мають різні погляди на такі відносини, а тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має для неї істотне значення. Позивачка у судове засідання не зявилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач також у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: частиною 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 08 жовтня 2006 року між сторонам було зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 08 жовтня 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 1911 та видано свідоцтво про шлюб серії І-ИД № 021936. 05 березня 2008 року у сторін народився син [PERSON]. Про вказане свідчать фотокопія свідоцтва про народження серії 1-ИД № 071925, виданого 11 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області; актовий запис № 546 від 11 березня 2008 року. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови свого Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що сторони не змогли створити міцної сім'ї, вони люди різних поглядів на життя, між ними існують формальні шлюбні стосунки, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільного господарства. Примирення і збереження сім'ї не можливе. За даних обставин судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому його слід задовольнити.

Outcome: approved