Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецький області ( далі Фонд) про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, визнання права на отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві та зобов`язання виплатити одноразову допомогу сім`ї загиблого. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на ті обставини, що між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, 10 жовтня 1998 року. Під час шлюбу її чоловік [PERSON] був зареєстрований за місцем проживання його матері, але постійно проживав з нею за однією адресою, за місцем її реєстрації в квартирі [ADDRESS] . 22 серпня 2016 року на ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» стався нещасний випадок внаслідок [PERSON] загинув, про що було складено акт форми Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Таким чином на думку позивачки в неї виникло право на отримання разової допомоги що сплачується у разі смерті потерпілого при виконанні виробничих обов`язків. З моменту реєстрації шлюбу, і до смерті її чоловіка, вона проживала разом з ним, вони разом вели спільне господарство. Враховуючи вищенаведене позивачка звернулася до відповідача - Маріупольського міського відділення управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Донецькій області із заявою про отримання одноразової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка. Але їй було відмовлено в призначенні одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з неможливістю визначення складу сім`ї загиблого. Не погоджуюсь з рішенням відповідача, просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю, та визнання права на отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю її чоловіка. Ухвалою суду від 5 квітня 2019 року, провадження по справі було відкрито, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. 18 червня 2019 року, від Маріупольського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецький області до суду надійшов відзив на позовну заяву. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності в присутності її представника. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Каменюк Л.М. посилалася на ті обставини, що з 10 жовтня 1998 року, в позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] по день його смерті. Позивачка разом з загиблим [PERSON] постійно проживали в квартирі [ADDRESS] , хоча останній був зареєстрований в квартирі своєї матері номер [ADDRESS] . Проживаючи однією родиною, вони вели спільне господарство, ростили доньку, робили ремонти в квартирі. Просить суд встановити факт спільного проживання [PERSON] з її чоловіком - [PERSON] .. Зобов`язати Фонд виплатити їй одноразову допомогу як сім`ї загиблого. Представник відповідача - Гузенко Р.О. заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що позивачем не було доведено факту спільного проживання. Також звернув увагу суду що позивачка не є непрацездатною особою в розумінні ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове соціальне страхування», а тому вона взагалі не має права на виплати від Фонду. Також просив суд звернути увагу, на ті обставини, що на момент загибелі [PERSON] право на виплати від Фонду також мав неповнолітній на той час [PERSON] - син загиблого. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за таких підстав. Згідно свідоцтва про шлюб виданого 10 жовтня 1998 року Міським відділом державної реєстрації актів громадянського стану, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що 10 жовтня 1998 року було зроблено відповідний актовий запис № 925. Після одруження подружжю було надано прізвище [PERSON] . ( а.с.7) [PERSON] помер [INFO] , про що Орджонікідзевським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецький області, було зроблено відповідний актовий запис № 1368. (а.с.8) Як встановлено актом № 3 від 27 жовтня 2016 року, про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який мав місце 22 серпня 2016 року о 15 годині 40 хвилин, ( по формі Н-1). Смерть настала в результаті внаслідок тампонади перикарду, набряку головного мозку та легень, що розвинулися внаслідок отриманої закритої тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер ліворуч, з розовим серця, множинними прикореневими розривами легень. Позивачка вважає, що в неї як у особи яка проживала разом з загиблим [PERSON] однією сім`єю виникає право на отримання одноразової страхової виплати у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно постанови № 0549/5665/5665.3/1 від 6 січня 2017 року Маріупольського міського відділення Фонду соціального страхування України, [PERSON] було відмовлено у призначенні одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з неможливістю визначення складу сім`ї. (а.с.9) Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. За змістом ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. За змістом статей 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права не має вказівки про перерозподіл обов`язків доказування. Згідно акту КСН «Центральний» від 6 грудня 2017 року, [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю в квартирі [ADDRESS] . ( а.с.10) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає позивачку з 1994 року, а з 1998 року, з дати одруження і її чоловіка [PERSON] .. На протязі всіх цих років, вона спілкувалася з родиною [PERSON] . Також їй було відомо, що після одруження родина [PERSON] проживала в однокімнатній квартирі, яка належала [PERSON] , а потім вони купили двокімнатну квартиру, в якій [PERSON] проживав до дня своєї смерті, а [PERSON] проживає і досі. Запевнила суд, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом в квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство, робили в квартирі ремонти. Проте, що померлий був зареєстрований в квартирі своєї матері, їй взагалі нічого не було відомо, оскільки родина [PERSON] постійно проживали разом і в них була добра сім`я. Свідок [PERSON] пояснили, що вона з родиною [PERSON] є добрими друзями. На протязі тривалого часу, приблизно з 1998 року вона знала цю родину. Їй було відомо, що в 2002 році родина [PERSON] купили двокімнатну квартиру, в якій спільно проживали. Родина була дуже дружня, [PERSON] постійно були разом. Коли вона приходила до них в гості, у неї жодного разу не викликало сумнівів, щодо спільного проживання [PERSON] , та [PERSON] оскільки вони разом мешкали в одній квартирі, вели спільне господарство, робили ремонт, виховували дитину, тоб то були повноцінною родиною. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 256 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч.6 ст.42 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» чинної на день виникнення права, у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 3 п. 1-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами. Як було встановлено в судовому засіданні, встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю, необхідно позивачці для отримання одноразової допомоги на сім`ю загиблого. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, про можливість встановлення факту проживання однією родиною [PERSON] з [PERSON] з моменту укладення шлюбу і по день його смерті а саме з 10 жовтня 1998 року по 22 серпня 2016 року. Таким чином, встановлення юридичного факту, про який просить позивачка, породжує правовий наслідок, оскільки цей факт впливає на виплату суми одноразової допомоги сім`ї потерпілого у зв`язку із смертю на виробництві внаслідок нещасного випадку . В судовому засіданні представник відповідача посилався на ті обставини, що не можливо нарахувати [PERSON] суму одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 42 ч.6 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страхування « оскільки зазначена сума нараховується на сім`ю загиблого а [PERSON] - це тільки його дружина. Розглядаючи зазначене питання суд приходить до наступного. Пунктом 6 ст.42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне страхування» передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Відповідно до ст.3 п.2 Сімейного кодексу - сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. На день загибелі [PERSON] його син - [PERSON] був неповнолітній, він також входив до складу сім`ї, представником якої була саме [PERSON] . Законом чітко не передбачено який саме член сім`ї має право на звернення до Фонду із заявою про страхові виплати (повинен бути один член сім`ї, або всі члени сім`ї разом повинні звертатися), а тому на думку суду, позивачка [PERSON] як представник сім`ї, мала право одноособово на звернення до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецький області із заявою про виплату одноразової допомоги відповідно до п.6 ст. 42 ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» . Станом на день настання страхового випадку, а саме станом на 22 серпня 2016 року сума прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1450,00 гривень, тобто сума одноразової допомоги становить 145 000 гривень. Таким чином, оскільки позивачка [PERSON] є дружиною загиблого [PERSON] на момент його смерті проживала з ним однією сім`єю, була пов`язана з ним спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, то відповідно до ч.6 ст.42 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вона має право на одноразову допомогу, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved