Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.08.2016 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30.12.1995 в с. Добрянське Великописарівського району Сумської області у віці 95 років померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки / паю/, розташованої на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Вона є спадкоємцем за заповітом, складеним 13.02.1986 та посвідченим секретарем Добрянської сільської ради, реєстровий номер 113, який не змінювався та не відмінявся. Спадщину після смерті матері прийняла шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном відповідно до законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини. На даний час спадщина ніким юридично не оформлена, відумерлою не визнавалася. Державним нотаріусом їй відмовлено в оформлені спадщини після смерті [PERSON] в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу та рекомендовано звернутися до суду. Виготовити його дублікат на померлу особу не можливо. Тому визнати право власності за нею на дане майно можливо лише у судовому порядку. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала аналогічні пояснення. Представник відповідача у судове засідання надав письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі /а.с. 27/. Суд, з урахуванням думки позивача вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають повному задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла 30 грудня 1995 року в с. Добрянське Великописарівського району Сумської області у віці 95 років, що підтверджено свідоцтвом про її смерть /а.с.5/, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки /паю/ по колишньому САПТЗТ «Добрянське» /Добрянська сільська рада/, та належить померлій відповідно до сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії СМ № 0132625, зареєстрованого за № 373, вартість земельної ділянки становить 25\~680 грн /а.с.7-8, 11/. Позивачка після смерті [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом, складеним 13.02.1986 та посвідченим секретарем Добрянської сільської ради, реєстровий номер 113 /а.с. 6, 12-15/. Відповідно до довідки Добрянської сільської ради [PERSON] проживала та була зареєстрована одна [INFO], заповіт посвідчений від її імені Добрянською сільською радою за № 06 від 13.02.1986 не змінювався і не відмінявся /а.с.17/. Оригінал сертифікату на право на земельну частку /пай/ втрачений, про що зроблено відповідне оголошення у місцевій газеті /а.с.9-10/. Приватний нотаріус [PERSON] відмовив позивачці у письмовій формі у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність оригіналу правоустановчого документу на спадкове майно /а.с.16/. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру слідує, що заповіт від імені [PERSON], посвідчений 13.02.1986 Добрянською сільською радою Великописарівського району Сумської області, реєстровий номер 06, є чинним, спадкова справа після її смерті не реєструвалася /а.с.25-26/. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 1, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, вказаний в статті 21 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спадщина відкрилася 30 грудня 1995 року після смерті [PERSON] Тому при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожен громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одній або декільком особам, які входять, і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-2 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що після смерті [PERSON], померлої 30.12.1995, позивачка є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, спадщина у нотаріальному порядку не оформлена в звязку з тим, що втрачений оригінал правоустановчого документу на земельну ділянку. Визнати за нею право власності на спадкове майно можливо лише у судовому порядку.

Outcome: approved