Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивачка 17.06.2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради про визначення частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] у 2014р. звернулися до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради з заявами про приватизацію квартири у гуртожитку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шедгунова, 4/603. Згідно рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №436 від 20.08.2014 року, видано свідоцтво про право власності на житлове приміщення у гуртожитку за №Г/90-2014 від 21.09.2014 року. Дана квартира складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,5 кв.м., загальною площею 22,6 кв.м.. У звязку з хворобою чоловіка, право власності на спірну квартиру зареєстровано не було. 16.10.2015 року помер чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з частки вищезазначеної квартири. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: дружина спадкодавця та діти [PERSON] та [PERSON]. У зазначений строк позивачка звернулася до Другої ДДНК з заявою про прийняття спадщини. 25 травня 2016 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки право власності на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, 4/603 не було зареєстровано. На підставі вищевикладеного просить визнати, що [PERSON] та померлому чоловіку [PERSON], кожному належало по ? частині у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, 4/603 та визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, 4/603, яка складається з однієї житлової кімнати площею 16 кв.м., загальною площею 22,6 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на житлове приміщення у гуртожитку за №Г/90-2014 від 21.09.2014 року та на ? частину квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, 4/603 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], що помер 16.10.2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення. В судовому засіданні представник третьої особи: Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради [PERSON] позовні вимоги не підтримала. В судове засідання представник третьої особи Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, не зявивсь. Про день, місце та час судового засідання сповіщені належним чином. До суду надіслали письмову заяву, в якій просять розгляд справи провести за відсутності їх представника відповідно до вимог діючого законодавства. Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житлове приміщення у гуртожитку від 23 вересня 2014 року , реєстраційний номер Г/90-2014 виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності житлове приміщення у гуртожитку квартира №603, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, буд. 4. Загальна площа житлового приміщення 22,6 кв.м. Право власності не зареєстровано./а.с.6/ Згідно свідоцтва про шлюб, 12 березня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб в Бабушкінському відділі РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 246./а.с.5/ 16 жовтня 2015 року помер [PERSON]./а.с.4/ Згідно матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] спадкоємцями стали [PERSON] - дружина, яка в строк передбачений ст.. 1270 ЦК України звернулася до Другої ДДНК з заявою про прийняття спадщини, син [PERSON], який подав заяву про відмову від прийняття спадщини та донька [PERSON] яка подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Відтак, позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги, яка прийняла спадщину. 25 травня 2016 року [PERSON] звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON]. 25 травня 2016 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №603, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, буд.4, яке належало померлому [PERSON], у звязку з відсутністю реєстрації права власності на домоволодіння. /а.с.62/ З ч.1, 2, 3\~ст.368 ЦК України\~вбачається, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст.369 ЦК України\~передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В ч.1, 2, 3\~ст.370 ЦК України\~зазначається, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, 2\~ст.372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З п.11 ч.1\~ст.346 ЦК України\~вбачається, що право власності припиняється у разі смерті власника. Судом встановлено, що квартира №603, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, буд.4, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] і їх частки в ньому були рівними, тобто по 1/2 частині у кожного, право спільної сумісної власності припинено в результаті смерті [PERSON]. Тому в даному випадку для оформлення права на спадщину закон не вимагає додатково визнавати частки та припиняти спільну сумісну власність на спірну квартиру. Аналогічна правова позиція підтверджується виходячи з практики вирішення подібних питань Верховним судом України. З абзацу 2 п.12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вбачається, що у разі смерті співвласника будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті\~370, частина друга статті\~372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання, що [PERSON] та померлому [PERSON], кожному належало по ? частині у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, 4/603- задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, 4/603, , загальною площею 22,6 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на житлове приміщення у гуртожитку за №Г/90-2014 від 21.09.2014 року, суд виходить з наступного. ч.3\~ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, в межах позовних вимог та на підставі поданих ними доказів. З ч.1\~ст.58 ЦПК України\~вбачається, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2\~ст.60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суду не надано належних і допустимих доказів того, що [PERSON] зверталався до відділу державної реєстраційної служби\~\~ Дніпропетровського міського управління юстиції із питанням про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] та у вирішенні питання вказаним органом було відмовлено. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Необхідною умовою для необхідності вирішення питання в судовому порядку є наявність спору між сторонами. Але, в даному випадку спір відсутній. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, на підставі вищезазначеного позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, 4/603, загальною площею 22,6 кв.м. на підставі свідоцтва про право власності на житлове приміщення у гуртожитку за №Г/90-2014 від 21.09.2014 року, не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимови в частині визнання права власності за [PERSON] на ? частину квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Шелгунова, 4/603 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], що помер 16.10.2015 року, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2\~ст.1226 ЦК України\~передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із\~ст.1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Оскільки, позивачка не може реалізувати своє право на спадщину, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно в зв'язку з відмовою нотаріуса у вчиненні таких дій, приймаючи до уваги неможливість оформлення спадкових прав у встановленому законом порядку, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого 16 жовтня 2015 року, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial