Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] про порушення прав споживача. В ході судового розгляду позивачкою [PERSON] листопада 2014 року було подано уточнену позовну заяву, а 29 грудня 2014 року - заяву про зміну предмету позову. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що між нею та відповідачем ФОП [PERSON] 05 жовтня 2014 року було укладено договір про надання послуг з утеплення фасаду квартиру за адресою: [ADDRESS]. Оплата за послуги здійснювалась у вигляді миттєвої розстрочки через карту ПАТ КБ «Приватбанк». Виходячи із п.3.2. договору, що передбачає виконання робіт протягом 18 робочих днів, позивачка [PERSON] вважає, що відповідачем прострочено строк виконання зобов'язання. Враховуючи, що на момент звернення до суду відповідачем ФОП [PERSON] не було виконано роботи з утеплення фасаду, позивачка [PERSON] просить суд визнати недійсним договір від 05 жовтня 2014 року, та стягнути з відповідача на її користь 7 400 грн. 00 коп. - сума сплачена за договором, 281 грн. 20 коп. - щомісячна комісія, стягнута банком при проведенні розрахунків, 5550 грн. 00 коп. - пеня за прострочення зобов'язання. У судовому засіданні позивачка [PERSON] участі не приймала, подала заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений за адресою місця провадження підприємницької діяльності, вказаною у позовній заяві та договорі від 05 жовтня 2014 року. Відправлення повернулось до суду з відміткою, що «організація вибула». Заява про перенесення розгляду справи або щодо розгляду справи за його відсутністю від відповідача до суду не надходило, у зв»язку з чим суд вважає відповідача повідомленим належним чином та проводить розгляд справи за його відсутності. Представники третіх осіб ПАТ КБ «Приватбанк», відділу по захисту прав споживачів апарату міськради і виконкому подали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ст.. 224 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача з ухваленням заочного рішення. Приймаючи до уваги заяви, подані сторонами, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на наступні обставини. Між позивачкою [PERSON] - замовник та відповідачем ФОП [PERSON]- виконавець 05 жовтня 2014 року було укладено договір (надалі - договір), згідно з яким відповідач взяв на себе зобов'язання по утепленню фасаду квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до п. 3.1. договору замовник зобов'язується сплатити вартість замовлення у розмірі 7400 грн., 00 коп. Пунктом 3.2. договору передбачено, що після виконання п. 3.1. Виконавець зобов'язується виготовити та поставити виріб протягом 18 робочих днів. 05 жовтня 2014 року позивачка [PERSON] сплатила через термінал ПАТ КБ «Приватбанк» 7400 грн. 00 коп. на умовах подальшого розстрочення платежів з боку банку (а.с. 15). За щомісячні платежі ПАТ КБ «Приватбанк» встановило позивачці [PERSON] щомісячну комісію у розмірі 140 грн. 60 коп. Отже, 05 жовтня 2014 року позивачка [PERSON] виконала, передбачені п. 3.1. договору зобов'язання, і у відповідача ФОП [PERSON] виник обов'язок щодо виконання утеплення фасаду протягом 18 робочих днів. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статті 526, 530 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та у строки, визначені договором або законодавством України. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Як вбачається з матеріалів справи, на момент подання позовної заяви до суду - 04 листопада 2014 року, відповідачем ФОП [PERSON] не виконано взяті на себе зобов'язання, роботи по утепленню фасаду не розпочаті. Крім того, позивачка [PERSON] вчиняла дії щодо досудового врегулювання спору шляхом направлення претензії (а.с. 7), однак документів щодо виконання відповідачем договору до суду не було надано. Статтею 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Так, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, тобто такими, що суперечать принципу добросовісності та створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків на шкоду споживача. При наявності несправедливих умов на вимогу споживача договір може бути визнано недійсним. Крім того, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить перелік умов договору, що є несправедливими. Зокрема, виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації у зв'язку з розірванням або невиконання договору продавцем (виконавцем, виробником) тощо. З договору, укладеного між позивачкою і відповідачем вбачається, що Замовнику не надано можливість розірвати договір у випадку невиконання Виконавцем взятих зобов'язань. Навпаки, договором передбачається, що замовник несе відповідальність та сплачує неустойку у випадку відмови від предмету договору (п. 4.6 договору). Дана норма суперечить наведеним вище вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 23 вказаного закону, яка навпаки передбачає, що у випадку порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання робіт, надання послуг суб'єкт господарювання сплачує 100 % вартості виконаної роботи (наданої послуги). Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність у договорі від 05 жовтня 2014 року про утеплення фасаду квартири за адресою: [ADDRESS], несправедливих умов, що надають можливість визнати даний договір недійсним. Згідно зі ст. 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є виникнення у кожної зі сторін зобов'язання про повернення іншій стороні всього, що було одержано на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину стороні завдано збитків, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Оскільки позивачкою [PERSON] було надано платіжний документ, який підтверджує сплату позивачкою [PERSON] 7400 грн. 00 коп. за договором від 05 жовтня 2014 року, та встановлення з боку ПАТ КБ «Приватбанк» щомісячної комісії [PERSON] у розмірі 140 грн. 60 коп., заявлені позовні вимоги щодо стягнення із відповідача ФОП [PERSON] 7400 грн. 00 коп. та 281 грн. 20 коп. підлягають задоволенню. Вимога позивачки [PERSON] відносно стягнення із відповідача ФОП [PERSON] 5550 грн. 00 коп. пені, підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає можливість застосування пені у розмірі 3 % вартості робіт за договором за кожний день прострочення зобов'язання, якщо інше не передбачене законодавством. Відповідно до ст.ст. 549, 551 ЦК України розмір неустойки (різновидом якої є пеня) встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленої актом цивільного законодавства. Пунктом 4.2. договору визначено, що Виконавець за невиконання зобов'язання сплачує неустойку у розмірі 0,1 % від вартості договору за кожний день прострочки. Крім того, позивачкою [PERSON] неправильно визначено дату, з якої починається відлік строку порушення зобов'язання. Так, п. 3.2. договору встановлено, що роботи повинні бути виконані протягом 18 робочих днів з моменту сплати вартості договору. Оскільки відповідачем не надано пояснень встановлену тривалість робочого тижня на його підприємстві, суд керується загальними нормами, визначеними ст. 52 КЗпП України, та вважає, що для працівників установлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Таким чином, оскільки позивачка [PERSON] виконала свої зобов'язання по сплаті за договором 05 жовтня 2014 року, то встановлені 18 робочих днів для Виконавця спливають 29 жовтня 2014 року. Позивачкою [PERSON] в позовній заяві наведено не правильний розрахунок пені, тому суд виходячи із наявних матеріалів та встановлених фактів, самостійно визначає суму, яка підлягає стягненню: 7400,00 грн./100% х 0,1 % х 19 днів = 140 грн.60 коп., де 7400 грн. 00 коп. - вартість договору, 0,1% - пеня визначена договором, 19 днів - період з моменту виникнення прострочення виконання зобов'язань з боку відповідача до подання уточненої позовної заяви (30 жовтня 2014 року - 17 листопада 2014 року). Згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судові витрати у справі, а саме судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного, та

Outcome: partial