Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Фізична-особа підприємець [PERSON] про розірвання договору індивідуального номеру заказу GD 00911 від 23.09.2018 року, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що 23.09.2018 року нею був укладений договір індивідуального номеру заказу GD 00911 від 23.09.2018 року з [PERSON] , згідно якого ФОП [PERSON] зобов`язується встановити пластикові вікна по місцю мешкання позивачки. З метою виконання умов договору за вказівкою [PERSON] , [PERSON] уклала Договір кредитування з АТ «А-Банк» та оплатила 28 000,00 грн. Відповідно до пункту 3.2 зазначеного вище Договору, виконавець зобов`язується передати у власність замовнику виготовлені вироби на протязі 21-го робочого дня. Відповідно до п. 3.9. Договору індивідуального номеру заказу GD 00911 від 23.09.2018 року, зобов`язання по Договору вважаються виконаними у повному обсязі після підписання акту прийому-передачі виробів. Однак, до теперішнього часу умови договору не виконані, грошові кошти, сплачені позивачкою їх теж не повернуті, тому вона вимушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка [PERSON] представник позивача не з`явилась, але адвокат Турута Є.І., який діє в її інтересах, надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати в його відсутність, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. В судове засідання відповідач - Фізична особа-підприємець [PERSON] , не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, судові повістки повернуті з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Фізична-особа підприємець [PERSON] , не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, судові повістки повернуті з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати зобов`язання щодо пересилання поштового відправлення». Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, аза відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином. згідно до умов договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно із звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, які звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу відповідно до положень ч.1 ст.656 ЦК України може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 663 ЦК України визначено обов`язок продавця передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Судом встановлено, що 23 вересня 2018 року [PERSON] уклала Договір індивідуального номеру заказу GD 00911 від 23.09.2018 року, вартість договору - 28000,00 грн. Для оплати зазначеного вище Договору, позивачкою [PERSON] було подано заяву про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» №АВН0СТ15510481740 , згідно якого вона отримала строковий кредит у сумі 15898,50 грн. на строк 36 місяців, зі сплатою відсотків у розмірі 5,99 в місяць. Відповідно до Акту обстеження побутових умов проживання від 22.03.2019 року, металопластикові вікна згідно зазначеного вище договору, в помешканні позивачки [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , станом на теперішній час не встановленні. Згідно повідомлення №42/П-2093 від 18.12.2018 року, за заявою позивачки [PERSON] було зареєстровано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з шахрайськими діями гр. [PERSON] . Згідно повідомлення Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області №4/П-599 від 18.03.2019 року, досудове розслідування по кримінальному провадженню №12018160240003755 від 23.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України згідно постанови слідчого від 15.12.2018 року було закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Відповідно до п.1.1 Договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за розцінками виконавця. Згідно п.2.1 п.2 Договору вартість виробу визначено у сумі 28 000,00 грн. Відповідно до Договору відповідачем отримано задаток в сумі 28000,00 грн. Пунктом 3.2 Договору визначено, що після виконання п. 3.1 Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені конструкції у продовж 21-го робочого дня з моменту виконання пункту 3.1 У разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, термін передачі у власність замовника виготовлених конструкцій збільшується до 40-ка робочих днів. У встановлений договором термін, відповідач [PERSON] не виконав договір належним чином, а саме не виготовив та не передав у власність позивачу передбачений договором товар. Позивачка [PERSON] замовила виготовлення продукції з індивідуальними ознаками за індивідуальними розмірами та з індивідуальними побажаннями, до відповідної дати. Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачка [PERSON] виконала умови договору, однак, взяті на себе зобов`язання відповідач [PERSON] не виконав, замовлені позивачем ПВХ конструкції не поставив, сплачені грошові кошти в розмірі 28 000,00 грн. останній не повернув. Суд приходить до висновку, що спірні правовідносини регулюються в тому числі і Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визнає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Як передбачено ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. За змістом ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. З наведеного положення законодавства про захист прав споживачів випливає, що за умови неотримання послуг в строки, встановлені договором, споживач вправі відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг). Враховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, до виконання послуг за договором не приступив, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині розірвання договору та стягнення сплачених за ним коштів в сумі 28000,00 (завдаток) ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він виступає одночасно і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення моральної школи суд зазначає наступне. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн., яку обґрунтовує тим, що порушення відповідачем її законних прав призвело до погіршення психологічного стану здоров`я, погіршення внутрішньої динамічної гармонії (фізичного тіла, думок, почуттів) і зовнішньої (з оточуючими людьми, природою), що обумовлено душевними стражданнями у зв`язку з неотриманням нею очікуємих споживчих послуг для облаштування власного житла та створення комфортних умов проживання. Згідно діючого законодавства (ст.1167 ЦК України) особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Право на відшкодування споживачу моральної шкоди передбачене п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», при цьому ця шкода повинна бути завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до п.15 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» недоліком є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являють до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Таким чином, з аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що моральна шкода, спричинена споживачу, може бути відшкодована тільки у випадку дефекту продукції, який завдав каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності. Право на відшкодування моральної шкоди у такому випадку виникає у споживача тільки після отримання продукції та виявлення в ній недоліків (дефектів). Враховуючи в даному випадку, що ПВХ конструкції відповідачем фактично не виготовлені та позивачці не передані, суд вважає, що право на відшкодування моральної шкоди у позивачки не виникло. Право на відшкодування моральної шкоди у випадку невиконання договору про надання споживачу певної послуги Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачає. Таким чином, в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 2 000,00 грн. слід відмовити. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то судові витрати у справі відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial