Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І., про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого володіння, визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона із [PERSON] є дітьми [PERSON] , який помер [INFO] . За життя, [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] . Окрім того, дана квартира належала йому на праві приватної власності. Жодних інших осіб зареєстровано у вказаній квартирі не було. Зважаючи на те, що вона є спадкоємицею першої черги, почала підготовку пакета документів для звернення до нотаріуса з метою реалізації свого права на спадщину, в ході чого з`ясувала, що власницею вказаної квартири на підставі договору довічного утримання (догляду) №2980 від 04.06.2018 року, виданого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І., є [PERSON] . Зазначає, що дана інформація стала для неї несподіваною, оскільки її батько являвся інвалідом третьої групи, мав ряд захворювань та у зв`язку із психічними розладами регулярно перебував на стаціонарному лікуванні у відповідних медичних закладах. Внаслідок захворювання кровообігу та опорно-рухового апарату, його було визнано інвалідом від загального захворювання, з 2005 року неодноразово (вісім раз) знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ЧОПЛ із діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ, кризовий перебіг, церебральний атеросклероз ДЕ ІІ ст. Помірною лікворно-венозною дисциркуляцією, вестибуло-атактичним синдромом, стійкою цефалгією, астенічним розладом, зниженням мнестичних функцій, церебральними судинними пароксизмами, з 14.05.2018 року по 25.05.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в 15-му відділенні ЧОПЛ із діагнозом органічний афективний розлад у проявах манії з психотичними включеннями, з 11.12.2018 року по 31.12.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в 13-му відділенні ЧОПЛ з органічним афективним розладом на фоні зловживання алкоголю. В КМУ «Міська клінічна лікарня» [PERSON] в 2018 році знаходився з 14.04.2018 р. по 26.04.2018р. в І терапевтичному відділенні з діагнозом ІХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., Фібриляція передсердь, постійна тахісистолічна форма, НБПНПГ, НБПВРЛНПГ, шлуночкові екстрасистоли, СН ІІ Б ст.. ФК ІІ ризик (3) високий; з 03.07.2018 р. по 14.07.2018р. в ІІ терапевтичному відділенні з діагнозом ІХС: стенокардія напруги ІІІ ФК, постінфарктний кардіосклероз, (ІМ в 2008р.) фібриляція передсердь, тахісистолічна форма, гіпертонічна хвороба ІІ, гіпертензивне серце (ГЛШ). СН ІІ Б, ФК ІІІ, асцит. 12 травня 2018 р. о 13 год. 30 хв. був доставлений бригадою ШМД у стані сп`яніння, внаслідок вживання алкоголю, діагноз F 10.0 (гостра алкогольна інтоксикація). Знаходився на стаціонарному лікуванні з 29.11.2018 р. по 03.12.2018 р., діагноз церебральний атеросклероз з інтелектуально-мнестичними змінами. Таким чином, вказує, що батько протягом 10 років зловживав алкогольними напоями, внаслідок чого розвинулись ряд хвороб, а зокрема органічний афективний розлад у проявах манії з психотичними включеннями. Також вказує, що за наявною у неї інформаціє., [PERSON] померлому жодної допомоги не надавала, тим більше не утримувала його матеріально та не доглядала за ним в останні шість місяців життя та по суті значну частину свого життя батько провів на стаціонарному лікуванні в ЧОПЛ, а відповідачка [PERSON] не відвідувала його жодного разу, догляду не здійснювала. Таким чином вважає, що батько внаслідок стану свого здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними при укладанні договору довічного утримання. Зазначила, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за реєстровим номер №535. Просила визнати недійним договір довічного утримання (догляду) №2980, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , виданий 04.06.2018 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І., витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] шляхом припинення права власності [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 липня 2019 в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. про визнання договору недійсним, витребування майна з чужого володіння, визнання права власності, заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1567967873101. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 липня 2019 року позов залишено без руху. На виконання ухвали від 04 липня 2019 року позивачкою подано оригінал квитанції про сплату судового збору. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 14 годину 30 хвилин 03 вересня 2019 року. 28 серпня 2019 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, у зв`язку із їх безпідставністю. Вказала, що нотаріально посвідчений договір довічного утримання (догляду) був укладений саме в інтересах [PERSON] , оскільки останній потребував утримання та догляду з боку сторонніх осіб. Виконувався він в повному обсязі, без нарікань з боку відчужувача. Вона проживала разом із померлим більше 20 років у цивільному шлюбі, за спільним бажанням шлюб не реєстрували, дбали один про одного, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та були пов`язані спільним побутом. В спірній квартирі проживали разом, крім того вона була там зареєстрованою. Твердження позивачки ґрунтуються на припущеннях. Зазначає, що позивачка за життя свого батька не провідувала, родинних почуттів не мала до нього. Певні вікові розлади здоров`я не робили його недієздатним, він міг усвідомлювати значення своїх дій, керував ними та міг давати звіт своїм діям. Зазначає, що ІІІ група інвалідності померлому була встановлена не на підставі психічного захворювання, а на підставі загального захворювання кровообігу та опоно-рухового апарату. Волевиявлення чоловіка під час укладання договору було закономірним та вільним, про невиконання договору чоловік за свого життя не заявляв, повністю нею виконаний, більше того вона за власні кошти поховала чоловіка та поставила на могилі надгробок, за яким доглядає. Просить в задоволенні позову відмовити. 30 серпня 2019 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що вона придбала спірну квартиру на законних підставах, договір нотаріально посвідчений та нотаріус перед укладенням договору купівлі-продажу квартири перевіривши, що квартира не перебуває під арештом, банківською чи податковою заставою, посвідчила між сторонами договір. Вона отримала відповідний витяг із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на квартиру. Вона є добросовісним набувачем спірної квартири та законних підстав для її витребування у неї та передання іншій особі не вбачається, а тому просить відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог. 17 вересня 2019 року позивачка [PERSON] надала суду відповідь на відзив, в якому вказує, що твердження [PERSON] щодо її реєстрації у спірній квартирі не відповідає дійсності. Викладені [PERSON] у відзиві обставини відносно виконання договору утримання не мають відношення до предмету позовних вимог, оскільки позов заявлений з інших підстав. Вона, як донька, була в нормальних відносинах із своїм батьком, вони зустрічались та він бачився з онуком, крім того останній казав, що перепише квартиру малому, бо це його рідна кровинка. У відчужувача є ще рідний син, який зі своїм батьком був теж у добрих відносинах. Вказує, що на думку позивача, відчужував внаслідок стану свого здоров`я під час укладення та підписання договору не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керуватися ними. При такій кількості рідних, померлий відчужив майно зовсім чужій людині. Не знаходить свого підтвердження в медичній документації і те, що підставою встановлення групи інвалідності чоловіку є захворювання кровообігу та опорно-рухового апарату. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2019 року в порядку витребування доказів по даній цивільній справі, витребувано у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. належним чином завірену копію спадкової справи спадкодавця [PERSON] , №64178733, в тому числі і заяву про прийняття спадщини за законом [PERSON] , заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] ; у приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. копію договору довічного утримання (догляду), серія та номер: р. №2980, що виданий 04 червня 2018 року; з КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» медичну картку амбулаторного хворого [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 жовтня 2019 року в порядку витребування доказів по даній цивільній справі витребувано з Чернівецької обласної психіатричної лікарні (м.Чернівці, вул. Мусоргського,2) медичні картки стаціонарного і амбулаторного хворого [PERSON] ; відомості та документи, що можуть стосуватись хвороби, психологічного стану та лікування [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2019 року по даній цивільній справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Листом за №1237 від 04 березня 2020 р. голова АСПЕК Васкан Ж.В. повідомила суд, що приступити до безпосереднього проведення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] стало можливим тільки після завершення двох попередніх посмертних судово-психіатричних експертиз, які вже знаходились на виконанні. На даний час експертиза стосовно [PERSON] знаходиться на стадії експертного дослідження усіх наданих матеріалів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 серпня 2020 року поновлено провадження по даній справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 вересня 2020 року о 10 годині 00 хвилин. 11.11.2020 року від відповідача [PERSON] надійшла заява в якій просив розгляд вказаної справи проводити без його участі, позов підтримує в повному обсязі та за наявності достатніх підстав наполягає на його задоволенні. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідачок [PERSON] та [PERSON] - адвоката Андруховича В.Й. про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи відмовлено. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Волос С.І. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити, з підстав вказаних у позові. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Андрухович В.Й. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Бошелюк Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк О.І. в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала суду, що є двоюрідною сестрою померлого. Так просто з ним не спілкувалась, тільки годувала безкоштовно в період з початку травня до кінця осені 2018 року в барі, де вона працює. Швидко старалась дати йому їсти, поки не було інших відвідувачів, оскільки він був буйним, перебував в неадекватному стані, деколи просив гроші, проте вона йому їх не давала. Свідок [PERSON] показав суду, що протягом останнього року до смерті, стан здоров`я [PERSON] був дуже поганим, він був схожий «на людину не від світу цього», був в неадекватному стані. Думає, що були психічні розлади, він перебував на лікування у психлікарні. Коли йому син давав гроші на харчі, той він йшов через дорогу в магазин і купляв собі горілку. Зовнішній вигляд його був різним, деколи нормальним, деколи неохайним. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав суду, що знає [PERSON] давно, останніх два-три роки перед смертю він був ніби «прикумарений», неадекватний, грязний. Обслуговувався в його сина на вулканізації, де і бачив померлого. Бачив, як син працює, а батько говорить сам із собою. Постійно просив у сина гроші, той не давав. Коли дав, то померлий пішов в магазин через дорогу, придбав горілку, випив і пішов далі. Свідок [PERSON] показав суду, що є двоюрідним братом померлого. Зазвичай зустрічались із ним раз в рік. В останній рік побачив, що в нього є відхилення та з ним щось негаразд, його поведінка була не такою, як треба. Одного разу померлий прийшов до нього, сів на кріслі в гаражі та почав з кимось балакати. Приходив в нетверезому стані та просив гроші. Восени подзвонив із проханням позичити 3000 гривень, пропав, кошти не повернув. [PERSON] дзвонила, запитувала навіщо він позичив гроші. [PERSON] говорив йому, що проживає сам на дачі, хазяйнує та варить їсти. [PERSON] знав, його жінка. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала суду, що знала [PERSON] приблизно з 1995 року, були кумами. Померлий був людиною - прикладом, не дебоширив, поважав жінку та дітей, займався сантехнікою. Часто ходили на різні свята, були на шашликах на дачі, в гостях один у одного. Бувала на [ADDRESS] , в однокімнатній квартирі, на сьомому поверсі. Коли зустрічались, могли випити, однак п`яного [PERSON] вона ніколи не бачила. Вказала, що в померлого були операції лікувався в лікарнях на Чапаєва , на Буковинській , останній раз лежав в психлікарні. Померлий був ображений на дочку, бо вона його не признавала як діда. Він залишив все [PERSON] , оскільки вона за ним доглядала, лікувала, возила в санаторії. Психічних вад не мав, зустрічалися, вітався. Свідок [PERSON] показала суду, що із [PERSON] почали спілкуватись приблизно в 2002 році, почали дружити сім`ями. Покійний був дуже активним, дружнім, веселим, старався надати допомогу в любій ситуації, був відповідальним, любив доглядати за садом та будинком. Працював в ЖРЕП №18 сантехніком, часто проводжав та зустрічав дружину із роботи, допомагав із сумками. Коли були в компанії, ніколи не пив, міг пригубити, любив пригощати. За життя мав тиск, вади із серцем, йому проводили операцію. Провідували його в лікарнях на Буковинській , Чапаєва . Також перебував в психлікарні в неврологічному відділенні. [PERSON] позичала в неї кошти на лікування чоловіка, носила йому обіди. В однокімнатній квартирі робили із [PERSON] ремонт. Знала, що у померлого є діти, передавали подарунки їм, але їх не бачила. Останні роки життя проживав із [PERSON] на [ADDRESS] . Заслухавши сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, де в графі «Батько» зазначено [PERSON] (том 1 а.с.18). Вілповідач [PERSON] є сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, де в графі «Батько» зазначено [PERSON] (том 1 а.с.19). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] у віці 63 роки (том 1 а.с.22). Відповідно до довідки про причину смерті, основною причиною смерті [PERSON] була прогресуюча серцева недостатність (том 1 а.с.105). 15 травня 2019 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] (том 1 а.с.152). [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. із заявою, в якій від належної йому спадщини, що залишилась після смерті батька, відмовився на користь доньки померлого - [PERSON] , 1984 р.н. (том 1 а.с.160). Також встановлено, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ПП «Ремжитлосервіс» (том 1 а.с. 153). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належала [PERSON] з 16.09.2005 року по 03.06.2018 року (том 1 а.с.23-24). 04 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, згідно умов якого відчужувач [PERSON] передав у власність набувачу [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а набувач зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом, що підтверджується договором довічного утримання, який посвідчений Холоменюк О.І., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу (том 1 а.с.230-231). З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належала [PERSON] з 04.06.2018 року по 23.04.2019 року (том 1 а.с.23-24, 88). Крім цього встановлено, що у квартирі за вказаною адресою у період 18.04.2006 року по 26.09.2009 року, з 05.06.2014 року по 20.05.2016 року була зареєстрована [PERSON] , що підтверджується відміткою в її паспорті (том 1 а.с. 104). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна встановлено, що з 24 квітня 2019 року квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Підставою виникнення права власності став договір купівлі-продажу серія та номер ННТ 232161-ННТ 232162, реєстровий номер 535 від 24.04.2019 року, виданий приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Світличною О.В. (том 1 а.с.88). З відповіді «Чернівецького обласного наркологічного диспансера» [PERSON] слідує, що [PERSON] був доставлений в КМУ «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» бригадою ШМД о 13 год. 30 хв. 12 травня 2018 року у стані сп`яніння, внаслідок вживання алкоголю, йому був встановлений діагноз: F 0.0. (гостра алкогольна інтоксикація). Від лікування категорично відмовився, і самостійно покинув медичний заклад (том 1.а.с.37). З відповіді в.о. головного лікаря Азова Ю.Ф. №2333 від 12.04.2019 року слідує, що з 2005 року [PERSON] неодноразово (8 раз) знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні ЧОПЛ в період з 24.10.2005р. по 11.11.2005 р., з 18.01.2006р. по 03.02.2006р., з 02.03.2007р. по 12.03.2007р., з 22.10.2008р. по 31.10.2008р., з 30.11.2009р. по 11.12.2009р., з 28.03.2011р. по 08.04.2011р., з 20.04.2012р. по 30.04.2012р., з 02.01.2013р. по 04.02.2013р. із діагнозом гіперточнічна хвороба ІІ, кризовий перебіг, церебральний атеросклероз ДЕ ІІ ст. помірною лікворно-венозною дисциркуляцією, вестибуло-атактичним синдромом, стійкою цефалгією, астенічним розладом, зниженням мнестичних функцій, церебральними судинними пароксизмами., з 14.05.2018 року по 25.05.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні в 15-му відділенні ЧОПЛ із діагнозом органічний афективний розлад у проявах манії з психотичними включеннями, що також підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (том 1 а.с.176-179). З виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 714 вбачається, що діагноз [PERSON] - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, вживання зі шкодою для здоров`я. F 10.1. 17.04.2010 р., 25..12.2010р., 05.04.2013р., 28.10.2014 р. - МОСС-діагноз гостра алкогольна інтоксикація F 10.0. 28.10.2014 р., 30.10.2014р - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, зі шкодою для здоров`я. F 10.1.(а.с168). [PERSON] знаходився в І терапевтичному відділенні КМУ «Міська клінічна лікарня» з 14.04.2018р. по 26.04.2018р. з діагнозом ІХС, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., фібриляція передсердь, постійна тахісистолічна форма, НБПНПГ, НБПВРЛНПГ, шлуночкові екстрасистоли, СН ІІ Б ст.. ФК ІІ ризик(з) високий; з 03.07.2018р. по 14.07.2018р. в ІІ терапевтичному відділенні з 03.07.2018р. по 14.07.2018р. з діагнозом: ІХС стенокардія напруги ІІІ ФК, постінфарктний кардіосклероз, (ІМ в 2008р.) фібриляція передсердь, тахісистолічна форма, гіпертонічна хвороба ІІ, гіпертензивне серце (ГЛШ). СН ІІ Б, ФК ІІІ, асцит, що підтверджується листом № 351 від 11.04.2019 року.(том 1. а.с.180). Відповідно до відповіді в.о. головного лікаря Біволаріу В.М. №102 від 19.04.2019 року [PERSON] вперше був освідчений на спеціалізованій кардіологічній МСЕК 13.03.2006 р. за направленням ЛКК КМУ Міська поліклініка №2. За наслідками захворювання органів кровообігу та опорно-рухового апарату його було визнано інвалідом від загального захворювання терміном на 1 рік та видана довідка затвердженого зразка. Останнє засвідчення на зазначеній МСЕК він проходив 18.07.2013 р., коли інвалідність була встановлена безтерміново, та видана довідка серії АВ №0194466 (том 1 а.с.25). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №430 від 14.05.2020 року [PERSON] на дату укладання та підписання договору довічного утримання 04 червня 2018 року виявляв ознаки органічного психічного розладу змішаного (судинного, інтоксикаційного) ґенезу у формі психоорганічного синдрому (розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС змішаного ґенезу по МКХ-10). При укладенні та підписанні 04 червня 2018 року договору довічного утримання, наявні у [PERSON] порушення психіки у формі психоогранічного синдрому (розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС змішаного ґенезу по МКХ-10) обмежували його здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При виписці зі стаціонару Чернівецької обласної психіатричної лікарні 25.05.2018 року [PERSON] було рекомендовано приймати медичні препарати, призначені у терапевтичній середній дозі, що не повинно було мати вплив на психічну діяльність підекспертного, в т.ч. і на правильність сприйняття фактів, що мають значення для укладання правочину (том 1 а.с.252-256). Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримала наданий висновок експертизи. Вказала, що висновок експерта може ґрунтуватись і на ксерокопії документів, однак пріоритет мають оригінали медичної документації. При проведенні експертизи в основному використовувались оригінали медичних карток та історій хвороби. При проведенні судово-психіатричної експертизи завжди іде ретро-фіктивна оцінка психічного стану людини. Людини немає, тому експерти намагаються ретро-фіктивно по документам відтворити її психічний стан, при цьому завжди наявні стандарти: симптоми, синдроми, їх описи, які дозволяють зробити оцінку психічного стану. Даний висновок вважає категоричним, однак вказує, що він не несе повної точності. Даний висновок не несе в собі повного заперечення, або повного ствердження. При оцінці психічного стану померлого експерти виходили із трьох позицій. 1.З медичної документації встановлено, що у померлого мали місце порушення по органічному типу, які були пов`язані із ураженням мозку, але наскільки невідомо. 2.Алкоголізація вносить зміни в характер людини, мала місце зміна морально-етичних позицій, зміна ієрархічних цінностей, круг інтересів померлого звузився та був направлений на вживання алкоголю. 3. Госпіталізація померлого в ЧОПЛ з діагнозом органічний афективний розлад у проявах манії з психотичними включеннями. При виписці з лікарні, у [PERSON] психоза вже не було, стан його покращився, з`явилася критика. Враховуючи стан, експерти відразу відкинули питання, що [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. При укладені угоди з дружиною, померлий розумів, що він йде на угоду з людиною, яка поряд, він розумів, що він робить, але обмеження його полягало в тому, що він не міг в сукупності оцінити ситуацію (більш глибоко оцінити ситуацію). Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Договір довічного утримання вважається укладеним, якщо сторони мають повну свідому уяву про предмет договору та досягли згоди про всі його істотні умови. Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Саме такий правовий висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 05 лютого 2018 року у справі № 404/4956/15-ц (провадження № 61-1294св18), від 25 липня 2018 року у справі № 416/13806/14 (провадження № 61-33508св18), від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19). Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі вищевикладеного судом з`ясовано, що [PERSON] тривалий час проживав у цивільному шлюбі з відповідачкою [PERSON] , з якою уклав договір довічного утримання предметом якого була спірна квартира. За життя [PERSON] зловживав алкогольними напоями, мав ряд захворювань, в тому числі і психічні розлади, однак висновок експертизи, пояснення експерта безпосередньо в судовому засіданні, покази свідків та інші матеріали, які містяться у справі, не доводять абсолютної неспроможності [PERSON] в момент вчинення оспорюваного правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Враховуючи, що судом не встановлено, а позивачем не доведено того, що [PERSON] на час укладення оспорюваного договору довічного утримання (догляду) мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, суд приходить до висновку, що відсутні передбачені законом підстави для визнання оспорюваного договору недійсним, а тому в позовних вимогах щодо визнання недійсним договору довічного утримання слід відмовити. Суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог в частині витребування майна з чужого володіння та визнання за позивачем права власності на квартиру. Оскільки решта позовних вимог щодо витребування майна з чужого володіння та визнання за позивачем права власності на квартиру є похідними від вимоги про визнання договору довічного утримання недійсним, в задоволенні якої судом відмовлено, тому такі позовні вимог також не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст.15, 16, 202, 203, 204, 215, 225, 626, 628, 638, 744 ЦК України та

Outcome: dismissed