Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], який діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначено, що вказаний будинок належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] та її неповнолітнім онукам [PERSON], [PERSON] по 1/3 частині кожному, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 02.06.2010 року. В будинку значаться зареєстрованими позивачі [PERSON], [PERSON], його діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. Але, відповідач [PERSON] фактично в будинку не проживає з серпня 2016 року, оскільки залишила сім»ю та переїхала проживати до свого співмешканця. 09.03.2017 року рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя був розірваний шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON]. 13.08.2018 року цей самий суд ухвалив рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання дітей. Наявність реєстрації відповідача у спірному будинку породжує власникам будинку труднощі у його користуванні та обслуговувані, оскільки при зверненні до органів соціального захисту з питання отримання субсидії враховується реєстрація відповідача, вимагається довідка про її доходи, чим також порушуються права неповнолітніх дітей.У добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Враховуючи, що відповідач не проживає у спірному будинку понад один рік, просять суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON], який діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та в обґрунтування надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Позивач [PERSON] додатково зазначила, що відповідач [PERSON] є її колишньою невісткою, та як член сім»ї свого часу була зареєстрована в будинку після його придбання. Але, з серпня 2016 року відповідач не проживає в їх будинку, так як покинула трьох дітей на батька та добровільно поїхала мешкати до нового чоловіка. Ніяких перешкод у користуванні будинку відповідачу ніхто не чинив, а навпаки, деякий час всі очікували, що відповідач повернеться до будинку і своєї родини. Ніяких витрат по утриманню будинку відповідач не несе і з вказаного періоду часу до будинку ніколи не приїжджала. Позивач [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснив, що він є колишнім чоловіком відповідача [PERSON], шлюб з якою був розірваний в березні 2017 року. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Але раніше, влітку 2016 року, відповідач залишила трьох дітей на нього як батька та добровільно виїхала з будинку. Ніяких перешкод в проживанні їй ніхто ніколи не чинив. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилась і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, відзив на позовну заяву вона не подала. Про дату, час і місцесудового засідання відповідач була повідомлена своєчасно та належним чином, вустановленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України. На електронну адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла електронна форма звернення, відповідно до змісту якої відповідач позовні вимоги визнає, просить розглянути справу у її відсутності(а.с.59). Також поштою на адресу суду надійшла письмова заява відповідача [PERSON], зі змісту якої вбачається визнання нею позовних вимог в повному обсязі. Просить позов задовольнити, розглянути справу у її відсутності(а.с.69,74). Представник 3-ої особи Департаменту реєстраційних послуг в судове засіданняне з'явився. Про дату, час і місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку, про що свідчить розписка в отриманні судової повістки, що міститься в матеріалах справи(а.с.47). На адресу суду поштою надійшов лист, відповідно до змісту якого зазначено, що оскільки третя особа не перебуває з жодною зі сторін у правовідносинах, тому рішення суду не вплине на їх права і обов?язки. Проти задоволення позову не заперечують, просять розглянути справу без участі їх представника(а.с.57). Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Контституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Згідно ч.4,5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації №56334686, право приватної спільної часткової власності на житловий будинок 11 в провулку Таллінському в м.Запоріжжя зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частки за кожним(а.с.16). Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу житлового будинку від 02.06.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., зареєстровано в реєстрі за №1188(а.с.13-14,15). Таким чином, судом на підставі наданих позивачем допустимих та достовірних доказів встановлено, що позивач [PERSON] та неповнолітні [PERSON], [PERSON], в інтересах яких діє [PERSON], є власниками спірного будинку, який належить їм на праві спільної часткової власності. З копії паспорту громадянина України [PERSON], [INFO] вбачається, що вона з 06.07.2010 року значиться зареєстрованоюзав адресою: [ADDRESS](а.с.7-8). Зі свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 08.06.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Запоріжжя, вбачається, що [PERSON] народився [INFO](а.с.28). [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції(а.с.29). [PERSON] народилась [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.10.2010 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції(а.с.30). Батьками неповнолітніх дітей вказані: батько [PERSON], мати - [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є законним представником неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], які є співвласниками спірного будинку, а також [PERSON]. З копії паспорту громадянина України [PERSON], [INFO], встановлено, що він з 08.07.2010 року значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS](а.с.5). Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2017 рокуу цивільній справі №332/473/17, яке набрало законної сили 21.03.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний(а.с.9). Заочним рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 13.08.2018 року у цивільній справі №332/865/18, яке набрало законної сили 13.09.2018 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] у розмірі ѕ частин всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30.03.2018 року і до досягнення кожною дитиною повноліття(а.с.10). Відповідно до довідки державної виконавчої служби №64/19 від 25.02.2019 року [PERSON] в період з 01.08.2018 року по 31.01.2019 року не отримував аліменти за виконавчим листом №332/865/18 від 20.09.2018 року про стягнення аліментів з [PERSON] на його користь на утримання трьох неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON].(а.с.12). З інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради вбачається, що відповідач [PERSON] з 06.07.2010 року до теперішнього часу значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS](а.с.34). Згідно довідки № 138 від 07.03.2019 року керівника органу самоорганізації населення № 51, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але з 01.08.2016 року по теперішній час за вказаною адресою не проживає(а.с.76). Згідно до вимог ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до вимог ч.1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ст. 405 ЦК України члени сім?ї власника, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] не є ані власником, ані співвласником спірного будинку, договір найму житла з нею не укладався і вона, в розумінні ст. 64, 156 ч.4 ЖК України, є лише колишнім членом сім»ї власникаспірного будинку [PERSON], як її колишня невістка, та членом сім*ї власників [PERSON], [PERSON], як їх мати, яка раніше постійно проживала з ними та саме з цих підстав вона була зареєстрована в спірному будинку. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями п.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд(ч.3 ст.13 ЦПК України). Відповідачем [PERSON] суду подана письмова заява про визнання нею позову. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, оскільки, як зазначалося вище, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому суд враховує, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами факт того, що відповідачне проживає без поважних причин у спірному будинку більше двох років, не бере участі у витратах, пов'язаних з утриманням цього житла, оплаті комунальних послуг, що свідчить про те, що відповідач втратила до цього житла будь-який інтерес та не ставиться до цього житла, як до свого постійного місця проживання, так як за весь цей час до будинку не поверталась та в ньому не проживала. Матеріали справи не містять доказів створення позивачами перешкод відповідачу у проживанні в спірному будинку, також як і не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що між позивачами і відповідачем виникали конфлікти, внаслідок яких остання змушена була виселитися зі спірного житла. Таким чином, всі вище зазначені дії відповідача [PERSON] свідчать про те, що вона втратила інтерес до цього житлового приміщення і не ставиться до нього, як до свого постійного місця проживання, у зв»язку з чим вона може бути визнаний такою, що втратила право користування ним. Крім того, суд бере до уваги ставлення відповідача до позову, яке виразилося в наданні нею до суду письмової заяви про визнання позовних вимог і розгляду справи у її відсутності. При цьому, при вирішенні спору по суті суд враховує вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач жодного разу в судове засідання не з'явилась, не скористалась своїми процесуальними правами учасника справи, не надала відзиву на позов та не надала суду жодних доказів, якщо у неї такі малися, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, а навпаки, в своїй письмовій заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечувала, а тому суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до переконання про можливість задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved