Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, який ухвалою суду від 16 жовтня 2015 року було замінено на Миколаївську міську раду, в якому просили визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], яка померла 15.01.2003 року, [PERSON], який помер 02.09.2014 року, [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частини за кожним із співвласників. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначають, що у 1999 році вищезазначені особи приватизували на праві спільної сумісної власності зазначену квартиру. В той же час, оскільки за життя [PERSON] та [PERSON] частки у праві власності визначені не були, ПН ММНО [PERSON] відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник позивачів у судове засідання не з'явилася, надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила про їх задоволення. Представник ММР у судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив про вирішення справи на підставі наявних у матеріалах доказів та у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа до суду не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, представника у судове засідання не направив, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про їх права та взаємини Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.04.1999 року, що видане Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 29.03.1999 року № 114, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира № 40 площею 57,5 кв. м. по вул. Дзержинського, 26 у м. Миколаєві. 15 січня 2003 року померла [PERSON], мати [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 17.01.2003 року було зроблено запис № 354, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть І-ФП №\~159964. 02 вересня 2014 року помер [PERSON], про що 04.09.2014 року зроблено запис № 3670, що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ФП № 207215. При цьому, позивачка [PERSON] була дружиною померлого [PERSON], шлюб між ними було укладено 19.11.1993 року. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася донька позивачка [PERSON], 03.03.1995 р. н. Із 03.05.1994 року по теперішній час позивачі проживають та зареєстровані за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON], 04 червня 2015 року, позивачі звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], як такі, що постійно проживали із спадкодавцем на момент його смерті. Відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус мотивував тим, що нотаріус не має можливості визначити склад спадкового майна, на яке має бути видане свідоцтво, оскільки спірна квартира належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, у звязку з чим у сторін виникла необхідність визначити частки у майні. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі. Із матеріалів спадкової справи вбачається, що померлий [PERSON] заповіту не залишив, у звязку з чим спадкування після його смерті здійснюється відповідно до закону. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON], шлюб між ними на день його смерті розірвано не було, а позивачка [PERSON] є донькою померлого; інші спадкоємці за законом першої черги відсутні. При цьому позивачі своєчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], а також належала [PERSON], померлому 02.09.2014 року, та [PERSON], померлій 15.01.2003 року, то виходячи із змісту положень ст. 370 ЦК України, відповідно їх ідеальні частки у праві спільної сумісної власності є рівними і дорівнюють по 1/4 частки кожного. За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачами при подачі позову до суду.

Outcome: approved