Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 01 квітня 2016 року помер [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у виді 1/2 частини житлового будинку під номером 49, розташованого в селі Козин Миронівського району Київської області по вулиці Бесарабівка. Будучи спадкоємцями померлого за законом, вони спадщину прийняли. Оформити всі спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку не мають змоги, оскільки померлий не мав правовстановлюючого документу на дане спадкове майно. Інша частина будинку на праві спільної сумісної власності з померлим [PERSON] належить дружині померлого [PERSON]. Просили визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку під номером 49 по вулиці Бесарабівка села Козин Миронівського району Київської області, як частину в спільний сумісній власності подружжя, та за кожною з них право власності на 1/6 частину вказаного житлового будинку в порядку спадкування після померлого [PERSON] В судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився. Cільський голова [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, в якій вказала, що проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області в судове засідання не зявився. Вказана особа про розгляд справи повідомлена належно. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до частини 1 статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У судовому засіданні встановлено, що 01 квітня 2016 року помер [PERSON]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 362321, виданим 01 квітня 2016 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Позивачі є спадкоємицями померлого [PERSON] за законом у відповідності до ст. 1261 ЦК України, оскільки [PERSON] являється його дружиною, [PERSON] та [PERSON] є його дочками. Дані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження: серії І-БК № 346598, виданим 05 листопада 1972 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області та серії ІІ-БК № 465369, виданим 02 грудня 1978 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області; свідоцтвами про одруження : серії І-АБ № 249129, виданим 26 грудня 1971 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області; серії І-БК № 192399, виданим 06 липня 2002 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області, свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІУ-БК № 478031, виданим 09 жовтня 1993 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області 03 червня 2016 року, тобто у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк, позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. У поданій нотаріусу заяві позивач [PERSON] просила видати їй свідоцтво про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя на житловий будинок та земельну ділянку. Відповідно до правил підпунктів 1.1 пункту 1 глави 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за № 282/20595, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Підпунктом 2.2 пункту 2 глави 11 передбачено, що в разі, якщо до складу майна, на частку якого видається свідоцтво, входить майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку. Згідно з підпунктами 4.12, 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У матеріалах спадкової справи міститься повідомлення нотаріуса від 05 жовтня 2016 року № 1135/02-14, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій є відсутність документів, що підтверджують право власності на житловий будинок. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи [PERSON] № 132/2016. Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні не відносяться до категорії самовільних. Будинок має виготовлений 30 червня 2016 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, та зареєстрований в погосподарській книзі [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. Згідно відомостей технічного паспорту приналежністю будинку є такі господарські будівлі та споруди: прибудова, ганок з козирком, сарай, погріб під частиною будівлі, гараж, сарай (тимчасовий), убиральня, літній душ, хвіртка, ворота, огорожа, колодязь питний та вимощення. Будинок має загальну площу 79,30 кв.м., жилу площу 41,20 кв.м., допоміжну (підсобну) площу 37,10 кв.м. Державна реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент виникнення такого права власності. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. До компетенції виконкомів місцевих рад на час забудови спірного будинку відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги документи первинного обліку в сільських Радах народних депутатів з 1935 року. Складаються з окремих особових рахунків на кожне господарство, що знаходиться на території сільради. В особових рахунках містяться відомості про членів сім'ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні. Відповідно до записів погосподарського обліку [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області з 1975 року до дня смерті 01 квітня 2016 року головою домогосподарства під номером 49, розташованого по вулиці Бесарабівка села Козин Миронівського району Київської області, був [PERSON]. Вказані обставини підтверджені даними довідок виконкому [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області № 354 від 08 липня 2016 року та № 563 від 07 жовтня 2016 року. Статтями 22 і 28 КпШС України, який діяв на час набуття права на будинок під номером 49 по вулиці Бесарабівка села Козин Миронівського району Київської області, було встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень частин 1 та 3 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року передбачено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно зі статтею 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з померлим [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1971 року до дня його смерті 01 квітня 2016 року. Під час шлюбу подружжям зведено будинок під номером 49 по вулиці Бесарабівка села Козин Миронівського району Київської області, який набув статусу спільного майна подружжя. Частки подружжя у вказаному майні є рівними Запис [PERSON] в книгах погосподарського обліку [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області з 1975 року як голови двору підтверджує факт належності подружжю житлового будинку під номером 49 по вулиці Бесарабівка села Козин Миронівського району Київської області саме йому. Даним будинком позивач [PERSON] та померлий [PERSON] володіли та користувалися на праві власності. За відомостями довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 1360 від 07 липня 2016 року, право власності на житловий будинок під номером 49 по вулиці Бесарабівка села Козин Миронівського району Київської області саме станом на 01 січня 2013 року не було зареєстровано. Нотаріусом перевірено та встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно у виді житлового будинку під номером 49 по вулиці Бесарабівка села Козин Миронівського району Київської області не здійснена на час звернення позивача за оформленням спадкових прав. Відсутність державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно перевірено судом при розгляді справи та підтверджено Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 74109278 від 28 листопада 2016 року. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними. Оскільки позивачі, будучи спадкоємцями померлого [PERSON], мають перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю документа, що підтверджує його право власності на житловий будинок під номером 49 по вулиці Бесарабівка села Козин Миронівського району Київської області, їх порушене право підлягає захисту. Судовому захисту підлягає право позивача [PERSON] як співвласника вказаного майна. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 328, 368, 370, 1216 - 1218, 1226, 1268 - 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст. 60 СК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22.12.1995 року,

Outcome: approved