Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] 23.05.2016 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем являються батьками дитини [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. 20.08.2015 року вона вже зверталася до суду з позов про стягнення аліментів, але у звязку з тим, що позивач не зявлявся до суду, тоді їй порадили залишити позов без розгляду. У зв'язку з вищевказаним, на підставі ст.180 та ч.2 ст. 191 СК України, просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення за минулий час, з дня подачі первісної позовної заяви до суду, а саме 20.08.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка до судового засідання не зявилася, направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить стягнути на її користь аліменти для утримання їх спільної з відповідачем дитини, починаючи стягнення з первісної подачі позову, а саме 20.08.2015 року. Відмовилася від частини позову про стягнення коштів на її утримання до досягнення дитиною трьох річного віку. Відповідач до судового засідання не зявився направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Позов визнає, згоден щоб з нього стягнули кошти на утримання дитини з дня ухвалення рішення, оскільки він сплатив аліменти за червень та липень місяці 2016 року понад 500 гривень та надав копії банківських доручень про сплату. Суд, відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у відсутність сторін, оскільки це передбачено чинним законодавством. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивачки в обґрунтування позову та визнання позову відповідачем, та його згоду на сплату коштів на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Дані відносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами Сімейного Кодексу: ст.ст. 80, 84, 180-184, 191 СК України; п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, відповідно до яких батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття та дружини з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьохрічного віку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2012 року по 03.09.2015 року, що підтверджується копією рішення Новотроїцького районного управління юстиції від 03.09.2016 року. В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, а матір'ю позивачка, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. З акту №62 про фактичне проживання долученої до матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із матір'ю в м. Южноукраїнськ Миколаївської області, яка в даний час не працює у зв'язку з доглядом за дитиною, а тому має право на отримання коштів на дитину від чоловіка - батька дитини, який проживає окремо від них у с. Василівка Новотроїцького району Херсонської області та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому кошти на утримання дитини (1/4 частина, але не менше 30% від усіх видів доходу) підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача. Відповідно до ст. 191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позов предявлений 23 травня 2016 року, однак відповідач сплатив аліменти за червень та липень місяці 2016 року, що підтверджується копіями банківських доручень. Аліменти на утримання дитини за травень місяць підлягають стягненню одноразово в порядку виконання та продовжити стягнення з серпня місяця 2016 року. Згідно з ч. 2\~ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Суду не надано доказів, що позивач зверталася до відповідача з приводу сплати аліментів, починаючи з 20.08.2015 року та його ухилення від сплати, а тому пояснення позивача у цій частині нічим не підтвердженні. За таких обставин відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і визнання позову. Позивачка частково довела обставини, на які вона посилалася, а саме факт несплати відповідачем коштів на утримання дитини та наявність умов для сплати аліментів відповідачем на неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і є підстави для стягнення аліментів від дня предявлення позову на утримання дитини до досягнення повноліття. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним віднести за рахунок відповідача і стягнути з нього 551,20 грн. судового збору в дохід держави. На підставі зазначеного, ст.ст. 80, 84, 180-184, 191 СК України; п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів і

Outcome: partial