Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивачка 17.02.2021 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка народилася [INFO] , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення 23-х річного віку за умови продовження навчання. Позов мотивовано тим, що вона перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, який розірвано. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час дитина є повнолітньою, але продовжує навчатись у Київському Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця, мешкає в гуртожитку та потребує матеріальної допомоги. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та залучено до участі у справі третю особу [PERSON] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подано заяву про визнання позову, просив провести розгляд справи у відсутність. Третя особа в судове засідання не з`явилася. про причини не явки суд не повідомляла. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність, ухвалив: розглядати справу у відсутність сторін. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Сторони перебували у зареєстрованому 14.07.2001 року шлюбі, який за рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24.02.2014 року розірвано. Рішення набрало законної чинності 07.03.2014 року (арк. справи 7). Позивачка та відповідач є батьками повнолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.05.2003 року (арк. справи 3). Відповідно до довідки №120/7-1755 виданої 02.10.2020 року Національним медичним університетом імені О.О. Богомольця МОЗ Україна, [PERSON] є студенткою 1 курсу медичного факультету №3, денної форми навчання бюджету, термін закінчення університету 2026 рік (арк. справи 4). Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Відповідачем не надано суду відомостей щодо місця роботи, отримання заробітку, тощо. В даному випадку суд виходить з того, що повнолітня донька відповідача потребує матеріальної допомоги на навчання та відповідач має можливість її надавати, доказів наявності у нього захворювань, перебування на обліку в лікарнях, наявності тяжких або хронічних захворювань суду не надано. Враховуючи вищевикладене, з врахуванням визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про те, що відповідач має реальну можливість надавати матеріальну допомогу своєму сину на навчання з врахуванням усіх обставин по справі в розмірі 1/4 частини свого доходу, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, при цьому, законодавством не передбачено встановлення мінімального розміру аліментів на повнолітню дитину, а тому у задоволенні вимог про стягнення не менше ніж 50% прожиткового мінімуму суд відмовляє. Згідно норм статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 908 грн. 00 коп. судового збору, оскільки при поданні позовної заяви позивач була звільнена від сплати. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 29 квітня 2021 року.

Outcome: partial