Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що після смерті [INFO] їхнього батька [PERSON], відкрилася спадщина, що складалася зокрема із земельної ділянки, площею 0,531 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, позивачі не мають можливості, оскільки державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва, так як не надано правовстановлюючого документу на земельну ділянку. 29 вересня 2014 року від представника позивачів до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, а саме визнати за позивачами права забудовника на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надіславши до суду заяву, в якій просять слухати справу за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу без присутності представника. Третя особа третя Київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду копію спадкової справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що дійсно 30 червня 1993 року [PERSON] придбав жилий будинок, житлова площа 16,2 кв.м., дерев'яний, критий залізом, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак з технічного паспорту на будинок [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] на виділеній йому земельній ділянці по вул. Кірова, 10 в с. Тростинка без затвердженого проекту, дозволу на будівництво побудував житловий будинок. Як вбачається з Державного акта на право власності на землю серії І-КВ №080619 17269, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,531 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві. Зі змісту заповіту від 11 квітня 2002 року, посвідченого секретарем Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №13, вбачається, що [PERSON] заповідав належний йому житловий будинок, що знаходиться в с. Тростинка по вул. Кірова, земельну ділянку біля будинку, а також все майно своїй дружині [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва №2-809/2006 від 24 березня 2006 року, визнано недійсним заповіт від імені [PERSON] на користь [PERSON], складений 11 квітня 2002 року, посвідчений секретарем Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №13. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва №22-4735 від 05 червня 2006 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва №2-809/2006 від 24 березня 2006 року залишено без змін. Зі змісту рішення міськрайонного суду Київської області №2-162/10 від 29 січня 2010 року вбачається, що [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,531 га по [ADDRESS] на 1/2 частку житлового будинку за цією ж адресою, на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області №2-162/10 від 29 січня 2010 року позов [PERSON] задоволено частково, а саме визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири по [ADDRESS] Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області №22Ц-1936/10 від 30 вересня 2010 року, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області №2-162/10 від 29 січня 2010 року скасовано, та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 грудня 2011 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області №22Ц-1936/10 від 30 вересня 2010 року залишено без змін. Листом №917/02-14 від 05 червня 2014 року Третя Київська державна нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Згідно зі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 3 ст. 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Вимогами ст. 375 ЦК Ураїни передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Частинами 1 та 2 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до п. 7 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Враховуючи той факт що позивачі дійсно є спадкоємцем за законом першої черги та прийняли спадщину в порядку і в строки передбачені ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, та враховуючи, що спадкодавець дійсно був власником спірної земельної ділянки, що підтверджується Державним актом на право власності на землю серії І-КВ №080619 17269, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Однак, суд відмовляє позивачам в частині визнання за ними права забудовника на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування, оскільки за відсутності належно затвердженого проекту, дозволу на будівництво [PERSON] не міг набути право власності на самовільно збудовану споруду, а право власника на забудову здійснюється лише за умов додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, при цьому судом взято до уваги, що позивачі не просили визнати за ними право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва, а тому суд приймає рішення в межах заявлених вимог.

Outcome: partial