Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 15.08.2014 року по справі №448/1113/14-ц ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх дитини Сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 700 грн. щомісячно, починаючи з 05.08.2014р. і досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з часу ухвалення судом зазначеного судового рішення погіршилося її майнове становище, збільшились витрати на утримання сина, зросли тарифи на оплату комунальних платежів, змінився прожитковий мінімум на дитину та покращилось майнове становище відповідача, який на даний час працює за кордоном та отримує доходи. Вважає, що відповідач має можливість і зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, який би хоч частково покривав витрати на забезпечення її всім необхідним. З огляду на наведене, просила суд постановити рішення, яким змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 17.07.2009р.н., на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15.08.2014 р. з 700 грн. на 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, а подала заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак надіслав заяву, в якій вказав, що визнає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього аліментів в розмірі по 2000 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] та просить розглядати справу за його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалась сторона позивача як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що підтверджується копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2014р. по цивільній справі №448/1115/14-ц. Від шлюбу в сторін народилася дитина: син [PERSON], [INFO] Дитина проживає та зареєстрована з позивачкою [PERSON] та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 15.08.2014 року по цивільній справі №448/1113/14-ц ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON], 17.07.2009р.н.. щомісячно в сумі по 700 гривень щомісячно, починаючи з 05.08.2014р. і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як відомо із змісту ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно із розясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів збільшення розміру таких, позивач [PERSON] як на підставу такого збільшення відповідно до ст.192 СК України, покликалась на покращення матеріального положення платника аліментів, зокрема на працевлаштованість останнього за кордоном і отримання таким доходу, погіршення майнового становища одержувача аліментів та збільшення розміру прожиткового мінімуму для дітей. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. При цьому суд враховує те, що відповідно до частини другої статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01.01.2018р. по 30.06.2018 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1860 грн., а з 01.07.2018р. 1944 грн., тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством. Стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі 700 грн., тобто у розмірі, меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Крім того, батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дитини. Суд вважає, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання. Таким чином, при вирішенні даного спору, суд виходить з наступних обставин, зокрема: що з моменту винесення судового рішення від 15.08.2014р. погіршилося матеріальне становище одержувача аліментів, так як в зв'язку з інфляційними процесами в державі зросли ціни на харчові та промислові продукти, ліки тощо; підвищився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку; дитина підростає та потребує у зв'язку з цим значно більших витрат на своє утримання; відповідач є особою працездатного віку та такий визнав даний позов. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved