Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про позбавлення [PERSON] , [INFO] , права користування жилим будинком за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивачі зазначили, що підставі Договору купівлі-продажу від 14.08.2019 року вони мають у власності житловий будинок [ADDRESS] їх право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Довідкою від 26.08.2020 року Красноградською міської ради підтверджується, що у належному їм на праві власності будинку зареєстроване місце проживання [PERSON] , але подальша реєстрація відповідача у будинку порушує їх права, як власників житлового будинку, суперечить нормам закону, суттєво впливає на оплату комунальних послуг. Даний житловий будинок не є постійним, переважним або тимчасовим місцем проживання відповідача. В судове засідання позивачі не з`явився, відповідно до поданої спільної заяви просять розглядати справу без їх участі, позов підтримують в повному обсязі. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті суду, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 14.08.2019 року позивачі мають у власності 13/20 часток житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 6-7) їх право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (8-9). Довідкою Красноградської міської ради від 26.08.2020 року підтверджується, що [PERSON] зареєстрований але фактично не проживає згідно довідки депутата від 20.08.2020 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідача є похідним від права власності на даний будинок, а тому припинення права власності на житло члена його сім`ї тягне за собою відповідно втрату особою і права користування житловим приміщенням. Оскільки відповідач добровільно не знімається з реєстраційного обліку в будинку, власником якого він не є та щодо якого не має права користування, то такими діями створюються перешкоди позивачам у користуванні їх власністю та спричиняються додаткові витрати в утримання житла. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позов не надав, іншого не довів. Враховуючи викладене, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню та позбавити [PERSON] , [INFO] ,права користування жилим будинком за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved