Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача ЛМР у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на садовий будинок, що розташований за адресою - [ADDRESS] , після смерті її чоловіка [PERSON] . В обґрунтування позову покликається, що [INFO] помер її чоловік. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, до коло якого входить також спірний будинок. З метою прийняття спадщини позивачка звернилась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій відносно садового будинку, оскільки відомості про право власності на нього відсутні в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності. Попри те, спірний будинок належав на праві власності покійному чоловікові, що підтверджено довідкою Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Хоч відомості про нього відсутні у відповідних реєстрах. У зв`язку із викладеним та у відповідності до ст. 328 ЦК України просить позов задовольнити. У вступному слові сторона позивача підтримала позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у заяві по суті. Відповідачем не подано відзив, який містить заперечення на позов. У вступному слові сторона відповідача заперечила проти позову. 09 липня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 10 грудня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 28 січня 2019 року, 18 березня 2019 року, 08 квітня 2019 року, 05 серпня 2019 року приватний нотаріусом на адресу суду подано клопотання про слухання справи у її відсутності. У судовому засіданні у вступному слові представник позивача підтримав позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заяві по суті. У судовому засідання представник відповідача у вступному слові заперечив проти позову та просить у такому відмовити. У судове засідання треті особи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахування думки представників сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, позивачка та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1961 року. [INFO] чоловік помер. Дані обставини підтверджено відповідними свідоцтва ми / арк. спр. 5. 6/. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у зв`язку із чим позивачка, як дружина, яка входить до першої черги права на спадкування за законом, звернулась 07 червня 2017 року до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цьолковської І. С. із заявою про прийняття спадщини за законом. До складу спадкового майна виходиться, зокрема спірний садовий будинок / арк. спр. 94/. Попри те, 23 травня 2018 року приватним нотаріусом прийнято постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії відносно спадкового майна - садового будинку, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] . Причиною відмови є відсутність відомостей про садовий будинок у Реєстрі прав власності на нерухоме майно та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності / арк. спр. 10, 94/. Таким чином, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку. Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право на нерухоме майно, які підлягають державні реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 цього Закону право на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом , за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язковість реєстрації таких прав. Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що відповідно до довідок Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 27.04.1993 № 729 та від 22.03.2016 року № 1/3858 садовий будинок [ADDRESS] зареєстрований за гр. [PERSON] на праві особистої власності на підставі рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих від 21 березня 1960 року № 276 / арк. спр. 7, 8/. Таким чином, право власності на садовий будинок виникло у 1960 році та зареєстровано у 1993 році бюром технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. В той час, державна реєстрація права власності на житлові будинки регулювалась підзаконним нормативним актом Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність 13 грудня 1995 року. Зазначений нормативний акт передбачає державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинок не залежало від державної реєстрації до часу набуття чинності Цивільного кодексу України та Закону України від 01 липня 2004 року. Таким чином, суд прийшов переконання, що право власності спадкоємця на садовий будинок підтверджено рішенням ухваленим органом місцевого самоврядування про право власності, з подальшим реєстрацією будинку в органі, що проводив у той час таку реєстрацію та стверджується поданими стороною позивача доказами у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України. За нормами ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачами окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому суд прийшов переконання, що позов необхідно задовольнити повністю. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 798,90 грн /арк. спр. 1/, однак необхідно було здійснити сплату у розмірі 704,80 грн, відповідно до Закону України «Про судовий збір» станом на момент подання позову до суду, а саме 02 липня 2017 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн. Разом із тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу право звернення до суду із клопотанням про повернення частини суму судового збору сплачено в більшому розмірі, ніж встановлено законом, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону.

Outcome: approved