Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В позові посилається на те, що з відповідачем вона уклала шлюб 15 січня 2011 року, який був зареєстрований у відділі ДРАЦСу Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 03. За час спільного проживання з відповідачем у них народилася одна дитина - донька [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони є людьми різних характерів та поглядів на сімейне життя, шлюб та сім'ю. Більше шести років вони разом не проживають та не ведуть спільне господарство, що виключає можливість примирення та збереження шлюбу. Їхній шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення. В позові позивачка також зазначила, що неповнолітня донька проживає разом з нею, знаходяться на її повному утриманні та вихованні. Донька навчається у першому класі, тому на її утримання потрібні значні витрати. Постійного місця роботи позивачка не має, регулярних доходів не отримує, тому не в змозі належним чином самостійно забезпечити дитину. Відповідач не приймає участі в утриманні доньки, не займається її вихованням та взагалі з дитиною не спілкується. Відповідач фізично здоровою та працездатною людиною, працює водієм карети швидкої медичної допомоги в Іршавській РЛ, інших утриманців не має. В добровільному порядку дійти згоди відносно матеріального утримання доньки їм не вдається, у зв'язку з чим позивачка змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги змінила. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та розірвати їх з відповідачем шлюб. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу і згідний сплачувати щомісячно аліменти на користь позивачки на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, посилаючись на наведені в поданому запереченні обставини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. В зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 320 грн. ( 640 грн. х 50%).

Outcome: approved