Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що вони мають право за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], яку вони отримали у встановленому законом порядку при обміні житла, а тому просять визнати за ними таке право. Представник позивачів та позивачі у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві, просять визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], судові витрати залишити за ними. Представник відповідача Ковельської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує. Представник органу опіки і піклування заперечень щодо задоволення позову не має, вважає, що житлові права учасників цього слуханні порушені не будуть, в тому числі і неповнолітніх дітей, оскільки всі забезпечені належним житлом. Представник прокуратури заперечень проти задоволення позову не має, вважає при задоволенні позову права та інтереси причетних осіб порушені не будуть. Треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні погодилися з позовними вимогами та не заперечують проти їх задоволення. Зазначили, що всі забезпечені житлом, тому будь-яких претензій на житло позивачів вони не мають. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються положеннями ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Судом встановлено, факт, що позивачі понад десять років на законних підставах проживають в [ADDRESS], а саме, вони згідно ордеру на жиле приміщення № 17 серії Є від 09.10.2003 року вселилися в цю квартиру і там проживають до цього часу. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачі у суді довели факт набуття ними права власності за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі більше 10 років, а відповідач не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачами. На підставі ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України та

Outcome: approved