Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 11 лютого 2006 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у виконкомі Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатській області, актовий запис № 03. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина - донька [PERSON], [INFO]. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як у них різні характери та погляди на сімейне життя. Крім цього, відповідач часто приходить додому у стані сильного алкогольного сп'яніння, після чого затіває скандали та сварки, під час яких ображає її нецензурними словами та застосовує до неї фізичне насильство. Все це призвело до того, що вона втратила до нього почуття любові, довіри та поваги, а їх сім'я почала руйнуватися. Тому просить розірвати шлюб між ними та залишити доньку на подальше проживання та виховання при ній. У судове засідання позивачка не з'явилися, подала заяву, у якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання також не з'явився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що 11 лютого 2006 року у виконкомі Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], актовий запис №03. Від даного шлюбу у подружжя народилася одна дитина - донька [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, оскільки у них різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок, а отже шлюб між ними існує лише формально. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та їхній дитині, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Що стосується позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини подружжя після розірвання шлюбу, то суд приходить до наступного. Так, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Разом з цим, згідно положень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, мають проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей. Отже, оскільки на даний час малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою, яка виявляє до неї більшу увагу та турботу, ніж батько, а також те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, тому суд вважає, що після розлучення дитину [PERSON], [INFO], слід залишити проживати при матері [PERSON] Судовий збір підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ч. 1 ЦПК України.

Outcome: approved