Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з уточненою позовною заявою до відповідача, третьої особи про позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій зазначають, що вони є власниками квартири в рівних частках за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2018 року. Придбана ними квартира була в рівних частках у власності продавців [PERSON] та [PERSON] .. Договір купівлі-продажу квартири укладався з продавцем [PERSON] , яка діяла від себе та від імені [PERSON] .. Пунктом 3.1 вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири передбачено, що відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на квартиру, що відчужується виникає у покупців з дня державної реєстрації, яким відповідно до витягу є 16.02.2018 року. Пунктом 5.1 Договору передбачено зобов`язання продавців звільнити квартиру, що відчужується від речей для безперешкодного користування нею покупцями, в т.ч. і передача повного комплекту ключів від квартири - до 16.03.2018 року. Третя особа, яка діяла від себе та за довіреністю від відповідача надала усне зобов`язання ним у присутності свідків, що вона вирішить питання про зняття свого сина - [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою відчужуваної квартири до кінця літа 2018 року, однак дана обіцянка залишена без виконання. Відповідач, перебуваючи в місцях позбавлення волі та надаючи [PERSON] довіреність про продаж належної йому 1/2 частини квартири усвідомлював, що не буде мати права власності на вищезазначену квартиру після його звільнення з місць позбавлення волі, та крім того, звільняючи квартиру від речей для безперешкодного користування нею покупцями до 16.03.2018 року, що передбачено п. 5.1 договору - не матиме і права користування нею. Позивачі зазначають, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не є членом їхньої родини, не заперечував проти продажу належної йому частки квартири та звільнив через свого представника квартиру від особистих речей до 16.03.2018 року, а тому повинен бути знятий з реєстрації місця проживання, яким є квартира [ADDRESS] . У зв`язку з чим, позивачі просять суд позбавити права користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , що є підставою для зняття з реєстрації місяця проживання; судовий збір залишити за ними. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник позивачів - адвокат Тарковська Т. [PERSON] . у судове засідання не з`явилися, однак раніше адвокат Тарковська Т.В. подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачів, зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю не відмовляється від них, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 32). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, оскільки відбуває покарання в місцях позбавлення волі, однак за судовим дорученням згідно з ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21.10.2018 року, був допитаний з приводу позовних вимог начальником Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» Міністерства юстиції України. З письмових пояснень відповідача видно, що останній копію позовної заяви з додатками отримав, позов визнає у повному об`ємі, не заперечує проти розгляду позову без його участі (а.с. 45-47). Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак раніше подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги визнає повністю (а.с. 34). Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.02.2018 року, посвідченим державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Надтокою З.В. і зареєстрованим в реєстрі за № 238 (а.с. 11-13) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114303541 від 16.02.2018 року (а.с. 14). З договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2018 року встановлено, що продавцями вищевказаної квартири були [PERSON] , яка діяла за себе та від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої начальником державної установи «Синельниківська виправна колонія (№ 94)» Міністерства юстиції України від 12.12.2017 року по р.№ 351 (а.с. 11-13). Згідно з п. 3.1 договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2018 року передбачено, що відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на квартиру, що відчужується за цим договором, виникає у покупців з дня державної реєстрації. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114302930 від 16.02.2018 року днем державної реєстрації позивачами права власності на [ADDRESS] є 16.02.2018 року (а.с. 14). Згідно з п. 5.1 Договору купівлі - продажу квартири від 16.02.2018 року передбачено обов`язки продавців звільнити квартиру, що відчужується за цим договором, від речей для безперешкодного користування нею покупцями (в т.ч. і передано повний комплект ключів від квартири) до 16.03.2018 року. Крім того, з позовної заяви встановлено, що третя особа [PERSON] , яка діяла за себе та за довіреністю від відповідача надала усне зобов`язання позивачам у присутності свідків, що вона вирішить питання про зняття свого сина - [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою відчужуваної квартири до кінця літа 2018 року, однак дана обіцянка залишена без виконання. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданою 10.09.2018 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, видно, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до листів державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» Міністерства юстиції України від 05.11.2018 року № 94/5-5327 та від 15.04.2019 року № 94/5-1599 [PERSON] перебуває у колонії як засуджений (а.с. 39-41, 45-47). За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З огляду на викладене, позивачі є власниками спірної квартири та можуть здійснювати своє право на власний розсуд. На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до\~правових позицій,\~викладених у\~п.\~34\~постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~№ 5\~від 07.02.2014\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про захист\~права власності\~та інших\~речових прав»,\~вбачається,\~що оскільки\~право власності\~є абсолютним\~правом,\~яке включає\~право володіння,\~користування та\~розпорядження майном,\~якого ніхто\~не може\~бути позбавлений,\~крім випадків,\~передбачених законом\~(стаття\~41\~Конституції України,\~статті 316-319\~ЦК),\~то власник\~на підставі\~статті 391ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116, Житлового Кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як встановлено\~в судовому\~засіданні,\~відповідач зареєстрований\~в спірній\~квартирі,\~однак в\~ній не\~мешкає,\~не є\~членом сім`ї\~позивачів, дана квартира належить позивачам на підставі договору купівлі - продажу квартири від 16.02.2018 року, а тому відповідач позбавлений права користуватися житловим приміщенням. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищезазначене, а також письмову заяву відповідача про визнання позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved