Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] 21 липня 2016 \~року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2014 \~року. Від спільного життя з відповідачем вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] у свідоцтві про народження якої відповідач записаний \~батьком. Відповідач \~фізично здоровий, працездатний чоловік, може надавати допомогу на утримання дитини. У звязку з тим, що відповідач \~матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає , позивачка \~вимушена звернутися до суду. На підставі викладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з \~всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше , ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитини повноліття, та допустити рішення до негайного виконання в межах сум платежів за один місяць. Позивач \~у судовому засіданні присутня не була, однак від її представника за довіреністю надійшла заява до суду про розгляд справи за їх відсутності та просив стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини , задовольнити позов у повному обсязі. \~Відповідачі до судового засідання не зявився. Через канцелярію суду від його представника за довіреністю надійшла заява в якій він просив суду проводити розгляд справи без їх участі та зазначив , що проти позову не заперечують та просить суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд \~не здійснює. \~ Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 21 лютого 2014 року між [PERSON] та Бугайовою (прізвище після реєстрації [PERSON] ) [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований\~ Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області , що підтверджується свідоцтвом про шлюб 21 лютого 2014 року\~ , серії 1-КИ № 272513\~ , актовий запис № 44 (а.с. 5 ). Від спільного життя з відповідачем, позивачка \~має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO], про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровської області , 14 травня 2014 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис № 207 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 425315 від 14.05.2014 року ( а.с.6 ). Відповідач \~у свідоцтві про народження , записаний батьком \~. З довідки виданої 24.06.2016 року за №7 Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою вбачається, що разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS] також проживає [PERSON], [INFO] . (а.с.7) Як зазначено в позовній заяві, відповідач \~матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач \~ фізично здорова людина, працездатний, та може надавати допомогу на утримання дітей до їх повноліття. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі - Конвенція), яку було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 1, 2\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3\~ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження»\~він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення позивача до суду є 21 липня 2016 р., оскільки саме цим днем датована позовна заява та подана до суду . Під час розгляду справи, Відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, розміру доходу, які могли б мати значення для вирішення справи. Разом з тим, відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дитини . Згідно ч.1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України \~суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання \~неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), до досягнення повноліття дитини , починаючи з 21 липня 2016 року.

Outcome: approved