Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 16 вересня 2006 року по 27 квітня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Спільне життя з відповідачем не склалось, чоловік не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не було взаємоповаги один до одного та виховання дитини, були постійні сварки та непорозуміння. Його ставлення до сім`ї і дитини призвели до розладу і фактичного припинення фактичних відносин. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми 27 квітня 2015 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. З самого народження дитина проживає разом з матір`ю, проте зареєстрована за місцем реєстрації відповідача, що створює перешкоди у реєстрації дитини за адресою позивачки, мирно спір вирішувати відповідач не бажає, іти на компроміс також. Він апелює щодо неможливості приїхати до міста Суми, та надати згоду для перереєстрації дитини. У позивачки у зв`язку з пропискою дитини є проблеми з прийомом дитячого лікаря, виникнуть проблеми у майбутньому щодо вибору школи. Позивачка просить визначити місце проживання дитини разом з нею, оскільки це відповідає інтересам дитини, окрім того проживання у місті надає дитині більш високі можливості для загального розвитку та відпочинку. У позивачки також є батьки та чоловік, з яким вони проживають однією сім`єю, вони дуже люблять доньку позивачки, фінансово допомагають їй та дитині, мають стабільну роботу. Позивачка, оскільки знаходиться в декретній відпустці, весь час приділяє доньці. Дитина виявляє більшу прихильність до матері. Вона має можливість створити всі необхідні умови для проживання та нормального культурного і духовного розвитку дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між подружжям не досягнуто, відповідач, будучи батьком дітей у добровільному порядку не надає коштів та не приймає участі в їх утриманні. Він на даний час отримує нерегулярний, мінливий дохід, але сплачувати аліменти має змогу. Зі слів його батьків, він періодично їздить за кордон на заробітки. За таких обставин, просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації; стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання доньки в твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 гривень, до настання дитиною повноліття, починаючи стягнення з часу звернення до суду з позовною заявою; допусти негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом, стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 червня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 12 серпня 2019 року о 10 год. 20 хв. 24 червня 2019 року розгляд справи відкладено до 12 серпня 2019 року у зв`язку з клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи. 12 липня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що частково визнає позовні вимоги [PERSON] . Вказує на те, що позивачка вказує невірну інформацію про те, що він створював перешкоди у реєстрації дитини, та не брав участі у її вихованні. Зазначає, що він неодноразово пропонував [PERSON] приїхати за місцем його проживання та перереєструвати дочку шляхом звернення до Талалаївської селищної ради , але вона постійно відмовлялась. Він завжди піклувався про дитину, її фізичний розвиток, забезпечував необхідним одягом, продуктами харчування, надавав грошові кошти. У період літніх канікул з 01 червня по 25 серпня 2018 року дочка проживала у його матері [PERSON] в смт. Талалаївка, а також після розірвання шлюбу дитина постійно на вхідних приїздила з нею до його батьків. Щодо проживання дитини з позивачкою - не заперечує. Зауважує, що згідно довідки ОК-5 Талалаївського сектору обслуговування громадян Бахмацького об`єднаного управління Пенсійного фонду України, він працював по травень 2019 року включно, і на даний час він не працює. Тому він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн. Вказує, що в даний час він проживає з матір`ю, яка постійно хворіє, і допомагає їй у придбанні ліків на лікування. Позивач зазначає, що він періодично працює за кордоном , але згідно копії трудової книжки він працював у період з 04 квітня 2012 року по 13 травня 2019 року в ТОВ ВП «Полісан» в м. Суми. Також вказує, що позивачка не надала жодних доказів щодо витрат на правову допомогу, обґрунтованості стягнення з нього 5000 грн. Оскільки витрати мають бути документально підтверджені та доведені, а відсутність документально підтверджених витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення таких коштів. Враховуючи викладене, просить частково задовольнити позовні вимоги: визначити місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації, встановити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн., відмовити у стягненні витрат на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 серпня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу до судового розгляду на 25 листопада 2019 року о 16 год. 00 хв. 08 жовтня 2019 року Служба у справах дітей Сумської міської ради надала суду висновок від 02 жовтня 2019 року №1952/27.1-26, відповідно до якого вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] (а.с. 52-53). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, додатково пояснив, що відповідач з літа 2019 року працює у Польщі, але неофіційно. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав висновок Служби дітей наданий суду та не заперечував проти визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позивачка та відповідач в судове засідання сторони не з`явилися, про час розгляду справи сповіщені судом належним чином. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 16 вересня 2006 року по27 квітня 2015 року сторони перебували у шлюбі (а.с.6,8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, та не заперечуються відповідачем (а.с.7). Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У відповідності до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Враховуючи вищевикладене, інтереси дитини, приймаючи до уваги те, що малолітня дитина після розлучення залишилася проживати разом з матір`ю, служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , а також визнання відповідачем позовних вимог в цій частині, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини з позивачкою. За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, осіб, що перебувають на його утриманні не має, відповідач не довів, що його мати перебуває у нього на утриманні. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] . В той же час позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем доходу, в тому числі отримуваного за кордоном, також як і не доведено його розмір. При визначенні розміру аліментів слід врахувати, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено: з 1 січня 2019 року - 1626 грн., з 1 липня 2019 року - 1699 грн., з 1 грудня 2019 року - 1779 грн.; прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років установлено: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня 2019 року - 2118 гривень, з 1 грудня 2019 року - 2218 гривень. З вказаного вбачається, що відповідач має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дочки, в той же час, суд виходить з відсутності доказів на підтвердження доходів відповідача, і вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1500 грн. 00 коп., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини буде розумним і співмірним з матеріальними можливостями відповідача та не призведе до погіршення його матеріального становища. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 14 червня 2019 року. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини, з нього підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 384 грн. 20 коп. з поверненням 50% сплаченої за вказану позовну вимогу суми судового збору позивачці з державного бюджету. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial