Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивачі звернулись до Деснянського районного суду м. Києва з позовом у якому просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 79 625 грн. та на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 32 457 грн. 50 коп. і відшкодувати судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно складеної 18.09.2017 року розписки позивач [PERSON] передав відповідачу грошові кошти у сумі 42 500 грн. та позивачка [PERSON] передала відповідачу 700 євро, що в еквіваленті до гривні станом на 18.09.2017 р. за курсом НБУ складало 21 966 грн. Позивачі зазначають, що вся сума позики в загальному розмірі 64 466 грн. підлягала поверненню протягом трьох місяців з дати підписання розписки, тобто до 18.12.2017 р., та за користування грошима відповідач повинен був повернути 25 % кожному з позивачів пропорційно сумі переданих ними коштів. Позивачі вказують, що разом з підписанням розписки від 18.09.2017 р. [PERSON] було передано відповідачу додатково 13 200 грн. з поверненням цих коштів у той самий строк, що і позики за розпискою, що підтверджується відповідною кореспонденцією. Позивачі зазначають, що відповідач пропонував повернути кошти частинами, в переписці у месенджері «Вайбер» зобов`язувався виплачувати кошти [PERSON] з 20.04.2019 р., а [PERSON] з 30.04.2019 р., проте грошових коштів не повернув. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача 42 500 грн. за розпискою, 13 200 грн. додатково передану суму грошових коштів та 13 925 грн. - 25 %. Позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача 21 966 грн. переданих коштів на підставі розписки та 5 491 грн. - 25 %. Позивачі стверджують, що в електронному листуванні відповідач неодноразово принижував їх честь та гідність та лайкою казав про те, що нічого нікому не винен і повертати кошти не збирається. Така ситуація негативно відбилася на їхньому психічному стані здоров`я, чим зазнали моральної шкоди, душевних хвилювань через вирішення спору з відповідачем в претензійному порядку. Завдану відповідачем моральну шкоду позивач [PERSON] оцінює в розмірі 10 000 грн., а позивачка [PERSON] в розмірі 5 000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.07.2019 року позов передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (а.с. 27, 28). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2019 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання та частково задоволено клопотання позивачів про виклик свідків (а.с. 35-37). Третьою особою Управлінням освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації суду надано письмові пояснення від 18.11.2019 року, у яких зазначено про те, що ані позивачі, ані відповідач не є орендарем приміщень спеціалізованої школи № 65 за адресою [ADDRESS] ; вказане приміщення належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та віднесене до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, передане Управлінню освіти на праві господарського відання та перебуває на балансі Управління; жодних правових підстав, які б давали можливість зазначати в розписці щодо зарахувань орендної плати в рахунок погашення заборгованості немає, крім того, це прямо заборонено ч. 6 ст. 45 Бюджетного кодексу України. В судовому засіданні позивачі підтримали позов та викладені у ньому обставини. Позивачка [PERSON] додатково пояснила, що [PERSON] повертав їй кошти за договором позики частинами декількома платежами, всього сплативши 4 500 грн., з жовтня 2019 року виплати припинив. Представник третьої особи Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Шаталіна А.В. у вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного та думки позивачів 04.03.2020 року судом постановлена протокольна ухвала про заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивачів, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати із договорів та інших правочинів, чи безпосередньо з актів цивільного законодавства. Як убачається зі змісту підписаної сторонами розписки від 18.09.2017 р., [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 42 500 грн. та отримав від [PERSON] грошові кошти 700 євро, що в еквіваленті до гривні за курсом НБУ станом на дату видачі розписки складає 21 966 грн., які зобов`язувався повернути позивачам протягом 3 місяців з дати підписання розписки, також зобов`язувався повернути 25 % від загальної суми отриманих коштів разом з отриманою сумою протягом трьох місяців з дати укладення та підписання розписки (а.с. 8). У розписці ще зазначено, що у випадку настання обставин непереборної сили або затримки у поверненні коштів, кошти йдуть на оплату орендної плати приміщення за адресою: [ADDRESS] ), а саме - спортивної зали. Відповідно положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Позивач [PERSON] суду пояснив, що гроші відповідач позичав для реалізації свого проекту для будівництва стадіону на базі школи, обіцяючи їм повернути позику та сплатити 25 % з прибутку, також обіцяв їм оренду приміщень в школі. Розшукуючи відповідача з`ясувалось, що в школі про яку йшла мова, [PERSON] не працює; договорів оренди вони не укладали. Допитаний судом свідок [PERSON] засвідчив, що відповідач попрохав його бути присутнім під час зустрічі сторін по справі та скласти при цьому розписку про отримання грошових коштів відповідачем, що ним було зроблено. Так він познайомився з позивачами. Розписку він склав під диктовку [PERSON] , останній обіцяв повернути позивачем отримані від них кошти з відсотками протягом трьох місяців. Розписку підписували відповідач та позивачі, передачу [PERSON] позивачами грошей за розпискою він бачив. Він організував створення інтернет Вайбера для переписки між сторонами, зв`язувався з відповідачем якому надавав юридичний аналіз з правовими наслідками щодо наявного спору. [PERSON] обіцяв зв`язатись з позивачами та сплатити борг, проте в подальшому з 29.01.2020 р. на зв`язок не виходив. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами частини 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як убачається з матеріалів справи, що не спростовано відповідачем, останній не виконав взяті на себе за договором позики зобов`язання, грошові кошти у визначений договором строк позивачу [PERSON] не повернув, а позивачці [PERSON] кошти сплатив частково, а саме в сумі 4 500 грн. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Як зазначено вище, відповідач зобов`язувався повернути позику у сумі 42 500 грн. [PERSON] та еквівалент позики 700 євро, що становить 21 966 грн. - [PERSON] , а також сплатити позивачам 25 % від суми отриманої позики. Відповідно положень частини 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З урахуванням зазначеного, у зв`язку з невиконанням умов укладеного договору позики з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути основну суму боргу у розмірі 42 500 грн. та 25 % від суми позики, що становить 10 625 грн., що загалом складає 53 125 грн.; на користь позивачки [PERSON] слід стягнути залишок неповернутої позики в сумі 17 466 грн. (21 966 - 4 500) та 25 % від суми позики - 5 491,50 грн., що загалом складає 22 957,50 грн. У спростування зазначеного відповідачем суду не доведено обставин повернення позивачам коштів за виданою розпискою, а також правових підстав для зарахування коштів за позикою в рахунок виконання інших зобов`язань, які наявні між сторонами, що слугувало б підставою для відмови в позові. Позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача отриманих останнім 18.09.2017 року коштів у розмірі 13 200 грн. задоволенню не підлягають, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання таких коштів [PERSON] , погодження між сторонами умов передачі та повернення цих коштів. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В частині вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Згідно частини 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З огляду на зазначене та обгрунтування вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку сторонами має визначатися умовами правочину. Судом не встановлено зобов`язань відповідача за укладеним договором відшкодування позивачам моральної шкоди. Крім того, позивачі не надали суду будь яких доказів, які підтверджують факт заподіяння їм моральних страждань діями відповідача. При вирішенні спору суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц, у якій зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі і доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України) та передбачено положеннями процесуального закону. Доказуванню підлягають обставини щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений останніми судовий збір в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі по 768 грн. 40 коп. кожному позивачу.

Outcome: partial