Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати [PERSON] (далі - відповідач) [INFO] , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказано, що позивачі набули права власності на квартиру за договором купівлі-продажу від 25.08.2020, право власності підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №22136994 від 25.08.2020, проте, незважаючи на це, згідно з довідкою ОСББ «Поліський квартал», [PERSON] продовжує бути зареєстрованим за вказаною адресою. Водночас, зі слів попереднього власника квартири [PERSON] , останній приблизно в 1994 році виїхав проживати до м.Москва, Російської Федерації, що підтверджується актом ОСББ «Поліський квартал» від 11.09.2020, складеного комісією, сусідами та завіреного головою правління, де зазначено, що [PERSON] , [INFO] , у вказаній квартирі не проживає більше 26-ти років, тобто з 1994 по теперішній час. Також, в позовній заяві зазначено, що попередня власниця квартири - [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі, тому відповідачем видана довіреність, якою він виявив згоду на зняття з реєстрації, але для міграційної служби довіреності не достатньо, тому сторони вимушені звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. В судовому засіданні 02.11.2020 позивач [PERSON] зазначила, що додаткових доказів, окрім тих, що додані до матеріалів позовної заяви, позивачі не мають. Після отримання ухвали про відкриття провадження позивачі намагалися повідомити відповідача про розгляд даної справи, проте жодних зв`язків з ним не мають. Позивач [PERSON] вказав, що факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , за потреби зможуть підтвердити свідки. У зв`язку з відсутністю на час підготовчого засідання 02.11.2020 доказів повідомлення відповідача про слухання справи, підготовче засідання було відкладено на 02.12.2020. В судовому засіданні 02.12.2020 позивачі підтримали позовні вимоги та просили їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання ухвали суду, позовних матеріалів та судової повістки за адресою [ADDRESS] , а також, оголошенням на сайті «Судова влада». 01.12.2020 від представника відповідача за довіреністю [PERSON] надійшла заява про приєднання до матеріалів справи нотаріально посвідченої заяви в Російській федерації [PERSON] про визнання даного позову за №50 АБ 3798998, з нотаріально посвідченим перекладом заяви. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи зазначене, приписи ст.206, 207 ЦПК України, встановивши, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача чи третіх осіб, а також, що відповідачу відомі наслідки відповідної процесуальної дії, а також, перевіривши чи не обмежений представник відповідача у повноваженнях на подання суду заяви про долучення до матеріалів справи нотаріально засвідченої заяви відповідача, а також те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе завершити розгляд справи у підготовчому засіданні, за відсутності відповідача та з урахуванням визнання останнім позовних вимог у справі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та з`ясувавши позицію відповідача стосовно спору у даній справі, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що між 25.08.2020 між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] (а.с.5). Пунктом 4.1. договору купівлі-продажу сторони погодили, що продавець зобов`язується повністю розрахуватися за всі комунальні послуги, сплатити всі платежі за користування квартирою станом на 31.08.2020 та здійснити відносно всіх членів своєї сім`ї та третіх осіб, які проживають у відчужуваній квартирі, процедуру звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку і здійснити передачу відчужуваної квартири покупцям [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.08.2020 за №221367994, квартира [ADDRESS] , на праві спільної часткової власнові належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-8). Зі змісту довідки ОСББ «Поліський квартал» від 25.08.2020 №492 та довідки відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, вбачається, що зареєстрованим місцем проживання [PERSON] в Україні є квартира [ADDRESS] (а.с.9,19). Згідно з актом від 11.09.2020 встановлено, що [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] з 1994 року (а.с.15). Більше того, з наявної у справі копії довіреності від 06.07.2020 (а.с.16) та поданої нотарільно посвідченої заяви відповідача, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, у відповідача наявне місце проживання та реєстрації у Російській Федерації, що свідчить про дотримання його непорушних прав при вирішенні даного спору з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог. З наведеного належить зробити висновок, що після відчуження вказаної квартири, всупереч умовам договору купівлі-продажу, [PERSON] достатніх дій для зняття з місця реєстрації за вказаною адресою не вчинив, фактично в квартирі не проживає та членом сім`ї позивачів не є. Статті 15\~та 16\~ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті. Положеннями ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,\~72,\~116,\~156, ЖК УРСР;\~ст.405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. З урахуванням викладеного вище, оскільки із припиненням права власності відповідача на квартиру він втратив і право користування жилим приміщенням, суд дійшов висновку, що право власності позивачів порушується, реєстрація відповідача чинить позивачам перешкоди у користуванні власністю, яку вони придбали, тому суд дійшов висновку про законність, обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі.

Outcome: approved