Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що рішенням Вугледарського міського суду від 21 серпня 2019 року визнано право власності [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Підставою для визнання права власності був факт визнання судом дійсною угоди - біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 28 листопада 1997 року, згідно з Реєстраційним посвідченням ДКП «Бюро технічної інвентаризації м. Вугледар» №199 від 23 грудня 1997 року. Відповідачі зареєстровані за місцем проживання у зазначеній квартирі, як члени сім`ї власника, але фактично з березня 2017 року у квартирі не проживають, у зв`язку з чим [PERSON] вимушена нести додаткові витрати на утримання своєї власності у зв`язку з тим, що розрахунок вартості комунальних послуг ведеться від числа зареєстрованих в квартирі осіб. Тому, у зв`язку з тим, що відповідачі без поважних причин не проживають у спірній квартирі більше шести місяців і не звертались до суду з заявою про продовження вказаного терміну, позивачка просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування двокімнатною квартирою [ADDRESS] , з березня 2017 року. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про повідомлення дати та часу слухання справи (а.с. 32). Від позивачки на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 40). Згідно доповідної кур`єра Вугледарського міського суду Донецької області від 28 серпня 2020 року та довідок оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про повернення поштових відправлень, за адресою проживання відповідачів, зазначеною в позові та підтвердженою листами-відповідями виконавчого комітету Вугледарської міської ради №0.53/37-4366/0/8-20 та №0.53/37-4365/0/8-20 від 27 липня 2020 року, вручити судові повістки про виклик до суду виявилось не можливим, оскільки фактично відповідачі за даною адресою відсутні (а.с.17, 18, 22, 26, 27, 38, 39). У зв`язку з викладеним Вугледарським міським судом Донецької області, з метою виклику відповідачів в судове засідання та повідомлення про місце, дату та час розгляду справи, розміщено оголошення від 20 серпня 2020 року та від 12 жовтня 2020 року на офіційній веб-сторінці Вугледарського міського суду Донецької області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 20, 21, 35, 36). Однак, відповідачі в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Окрім того, відповідачка [PERSON] була повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується телефонограмою секретаря судового засіданні Вугледарського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2020 року (а.с. 37). Причини неявки відповідачі суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності, відзивів на позов, зустрічних позовів та додаткових доказів відповідачі до суду не надали. Від відповідачів не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, а враховуючи, що належним чином повідомлені відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, суд, виходячи з положень ст. 281 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення, як за правилами загального, так і спрощеного позовного провадження, вважає доцільним ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Заочним рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 21 серпня 2019 року визнано дійсним договір купівлі-продажу без номеру від 28 листопада 1997 року, укладений в Центральній універсальній біржі, як договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Дане рішення суду набрало законної сили 03 жовтня 2019 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №196618072 від 17 січня 2020 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №25 від 20 липня 2020 року, акту від 15 липня 2020 року, виданих Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Романтик-Вугледар», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: позивачка - [PERSON] , дочка позивачки - [PERSON] , зять позивачки - [PERSON] , онуки позивачки - [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі у зазначеній квартирі не мешкають з березня 2017 року (а.с. 10, 11). Як вбачається з квитанцій №0.0.1768309700.1 від 15 липня 2020 року, №0.0.1738752102.5 від 17 червня 2020 року, № 0.0.1705768449.4 від 15 травня 2020 року [PERSON] самостійно сплачує комунальні платежі з квартплати (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для свого власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. В межах даної цивільної справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачами [PERSON] та [PERSON] не надано до суду відзиви на позов або зустрічні позови, а також не надано жодного доказу, на підставі якого суд, мав би можливість встановити, чи наявні у останніх перешкоди для проживання у спірній квартирі, причини відсутності відповідачів понад встановлені строки у квартирі, а також визначити підстави для продовження пропущеного ними строку для проживання у квартирі. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідачі без поважних причин не проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] , понад один рік, що підтверджується актом від 15 липня 2020 року, виданим Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Романтик-Вугледар». Окрім того, відповідачі добровільно вибули з вищезазначеної квартири, підстав для продовження пропущеного строку судом встановлено не було, а тому суд вважає доцільним задовольнити позов в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Вирішуючи питання щодо визнання відповідачів таким, що втратив право користування житловим приміщенням з березня 2017 року, суд виходить з наступного. Як вбачається з положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, а також ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, особа, втрачає право користування житловим приміщення зі спливом одного року або шести місяців, відповідно, з встановленої дати вибуття з даного житлового приміщення. Так, актом від 15 липня 2020 року, виданим Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Романтик-Вугледар», встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з березня 2017 року не мешкають у спірному житловому приміщенні, тобто часом вибуття останніх є саме березень 2017 року, отже, станом на зазначену дату ні шестимісячний, ні річний строк відсутності відповідачів у житловому приміщенні не сплинув та не міг сплинути, а тому вони не можуть бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення з березня 2017 року. Виходячи з вищевикладеного, виходячи з положень ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, зважаючи на принцип диспозитивності, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд вважає доцільним та необхідним відмовити в задоволенні вимог позову в частині визнання [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням з березня 2017 року. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial