Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги позивачі обґрунтовуєють тим, що [INFO] померла їхня матір, [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.06.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2017 року та постановою Верховного Суду від 26.09.2019 року, договір дарування спірного майна від 23.05.2015 року між [PERSON] та [PERSON] визнано недійсним та поновлено виконання заочного рішення суду першої інстанції. Позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, за наслідками розгляду якої було відмовлено в оформленні в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірне майно. У зв`язку з неможливістю оформити спадщину в нотаріальному порядку позивачі звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Просять визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/3 частці житлового будинку та допоміжних споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , за кожним, та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивачами до суду подано заяви про розгляд цивільної справи за їхньої відсутності, на позовних вимогах наполягають, просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належнім чином, клопотань щодо розгляду справи за її відсутності не надала. У судовому засіданні 19.02.2020 року заперечувала щодо задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свою думку тим, що вважає себе власником вищевказаного нерухомого майна. Зазначила, що в провадженні Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП Запорізької області перебуває кримінальна справа, яка була відкрита за її усною заявою про підробку медичних документів померлої, на підставі яких було прийнято судом рішення щодо визнання недійснім договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 23.05.2013 року між відповідачкою та [PERSON] . Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Крім того, ч. 4 вищезазначеної статті зазначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, постановою Верховного суду від 26.09.2019 року у справі №314/969/14-ц встановлено, а учасниками справи не оспорюється, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на все належне останній майно. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та відповідачка [PERSON] є дітьми померлої [PERSON] . Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що на момент укладання 23.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] договору дарування, померлій належав на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] . Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19.04.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.02.2017 року та постановою Верховного суду від 26.09.2019 року, визнано недійснім договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , укладеній 23.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , та зареєстрований приватним нотаріусом Вільнянського нотаріального округу Коробкою О.В. за №300. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 80937797 від 22.02.2017 року, запис № 1035867 від 23.05.2013 року про право власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , внесеного на підставі договору дарування № 300, посвідченого 23.05.2013 року приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Коробкою О.В., 22.02.2017 року був скасований у зв`язку з рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області у справі №314/969/14-ц. Таким чином, вищевказаний жтитловий будинок, є обєктом спадкування. Відповідно до постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.07.2017 року №859/02-31, [PERSON] та [PERSON] не надали нотаріусу правовстановлюючі документи на житловий будінок, якій знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що унеможливило видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. за № 7 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Оскільки позивачами реалізовано право на отримання спадщини у порядку ст.1268 ЦК України, за встановлених вищезазначених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Питання щодо стягнення судових витрат слід вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved