Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування спільним майном - квартирою. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторонам на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS]. Квартира складається з 2х кімнат, площею 12,2кв.м. та 17,4кв.м., кухні, площею 8,8кв.м., ванної, площею 2,7кв.м., вбиральні, площею 1,0кв.м., коридору, площею 8,0кв.м. Загальна площа квартири складає 50,1кв.м, а житлова - 29,6кв.м. Квартира обладнана балконом, площею 4,0кв.м. На кожного з співвласників припадає по 9,9кв.м. житлової площі, а з урахуванням площі балкону - по 11,2кв.м загальної площі. Позивачі неодноразово зверталися до відповідача з пропозиціями визначити порядок користування спільним житлом та укласти відповідний договір, але той від визнання такого порядку ухиляється. Таким чином, позивачі просять визначити порядок користування вказаною квартирою, виділивши: [PERSON] та [PERSON] в окреме користування жилу кімнату №7, площею 17,4кв.м та балкон, площею 4кв.м; [PERSON] в окреме користування жилу кімнату №6, площею 12,2кв.м. Коридори №1 та №2, кухню №5, ванну кімнату №3, туалет №4 залишити у спільному користуванні сторін. Крім того, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 243грн. 60коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги і просили їх задовольнити. Зазначили, що сторони не можуть добровільно визначити порядок користування квартирою, яка є їхньою спільною власністю. Крім того, пояснили, що відповідач - бувший чоловік позивача [PERSON], з яким розірвано шлюб. Позивач [PERSON] - їхня спільна дочка. В квартирі фактично проживає лише позивач [PERSON], а відповідач близько 2х місяців в квартирі не проживає. Речі відповідача в квартирі відсутні. Всі кімнати окремі, перепланування не здійснювалось. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнав і не заперечував проти виділення відповідачеві кімнати, площею, 12.2кв.м. Заперечив проти стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності №3699, виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси 04.08.1993р. належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] бувші подружжя, які на час розгляду справи розлучені. [PERSON] - їхня спільна дочка. Проти даних обставин особи, які беруть участь у розгляді справи, не заперечували. За даними технічного паспорту квартира складається з 2х окремих кімнат, площею 12,2кв.м. та 17,4кв.м. відповідно; кухні, площею 8,8кв.м.; ванної, площею 2,7кв.м.; вбиральні, площею 1,0кв.м.; коридору, площею 8,0кв.м. Загальна площа квартири складає 50,1кв.м, а житлова - 29,6кв.м. Квартира обладнана балконом, площею 4,0кв.м, який мається в кімнаті №7. Встановлено, що сторони самостійно і добровільно не можуть визначити порядок користування вказаною квартирою. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ч.1 ЦК України). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Крім того, суд звертає увагу, що рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Черкаси встановлений постановою виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів та Президії Черкаської обласної ради профспілок від 28.12.1984 року № 396 і становить - 8,5 кв.м на одного члена сім»ї. Суд вважає, що порядок користування квартирою за вказаним позивачами варіантом є справедливим і таким, що максимально забезпечить права і інтереси позивачів та відповідача у користуванні приміщеннями квартири. Крім того, запропонований позивачами порядок користування квартирою не буде порушувати прав сторін, враховуючи й їхню думку, яка була викладена під час розгляду даної справи. Що стосується приміщень квартири: коридори, кухня, ванна, туалет, то їх слід залишити у спільному користуванні співвласників вказаної квартири. Отже, з»ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, необхідно з відповідача [PERSON] стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243грн. 60коп., що підтверджено квитанцією від 28.08.2014р. Доводи представника відповідача щодо незгоди з розподілом судових витрат, є необґрунтованими та безпідставними. Підтверджуючих даних про те, що відповідач, відповідно до ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, - до суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: approved