Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивачі звернулися до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] Деніза про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому посилаються на те, що вони є власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі зареєстрований, але не проживає з 14 грудня 2013 року. Відповідач в даній квартирі навіть не мешкав, реєструвався для того, щоб мати можливість створити свій бізнес в Україні, але через обставини, що склались у країні, відповідач повернувся до себе в Туреччину. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не має можливості, оскільки приїхати до України не бажає, тобто порушує права власників. Відповідач не сплачує квартирну плату та комунальні платежі, не утримує квартиру в належному стані. Будь-яких перешкод у проживанні відповідачу у квартирі позивачі не чинили. Позивачам самостійно важко сплачувати комунальні послуги за жильця, який не проживає у квартирі, також вони не можуть оформити субсидію, оскільки не мають можливості надати довідку про доходи відповідача. Реєстрація відповідача, який не мешкає у квартирі, не приймає участі в її утриманні, є перешкодою для позивачів у вільному здійсненні права користування та розпорядження своєю приватною власністю, тому вони звернулись до суду з даним позовом, в якому просять усунути їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання [PERSON] Деніза, [INFO] таким, що втратив право користування квартирою № 28 в будинку № 23 по вулиці Автомобільній в м.Сєвєродонецьку Луганської області. Позивачі в судове засідання не зявились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують, просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. У зв'язку з вищевикладеним суд, визнає причину повторної неявки відповідача в судове засідання неповажною, вважає за можливе розглянути справу в його відсутності, а матеріали, що є в справі, достатніми для цього, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщеним протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Якщо тимчасова відсутність особи перевищує шість місяців, члени сім'ї, в тому числі і колишні, а також наймодавець вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передбачений відповідно ст. ст. 71, 72, 107 Житлового кодексу України, стосується житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу УРСР; стаття 405 Цивільного кодексу). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Як вбачається з Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 Цивільного кодексу України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 6595 від 06 листопада 2000 року, договору дарування 1/4 частки квартири від 17 червня 2008 року, власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище Рабченко) [PERSON], [PERSON]. Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], позивачів та відповідача зареєстровано за зазначеною адресою. З довідки № 2886 від 30 липня 2015 року, виданої Комунальним підприємством Єдиний розрахунковий центр м.Сєвєродонецька вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З акту КП Єдиний розрахунковий центр м.Сєвєродонецька вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі, що розташована за адресою: м.Сєвєродонецьк, вулиця Автомобільна, 23/28 з 2013 року. Таким чином, судом безперечно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] без поважних причин з 2013 року, тобто понад один рік, що підтверджується наданими матеріалами справи. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою та не проживає в ній понад рік.

Outcome: approved