Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області до Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивачка та її представник у судовому засіданні просили суд визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю володіння ним з 1 січня 2001 року на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви голова Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області Вілько В.Л. просив суд розглядати справу за відсутності представника сільської ради. Суд, вислухавши у судовому засіданні думку позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до статті 11 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено у судовому засіданні, з 01 січня 2001 року позивачка добросовісно, відкрито, безперервно володіє нерухомим майном - житловим будинком, надвірними будівлями та земельною ділянкою по [ADDRESS]. Згідно статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю. Згідно п. 8 заключних і перехідних положень до Цивільного кодексу України, що вступив у силу 1 січня 2004 року, правила статті 344 ЦК про набувальну давність розповсюджуються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до вступу в силу цього кодексу, тобто, з 1.01.2001 року. На цьому також наголошується у Заключній частині узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав (№8(1098) 23.02 - 01.03. 2013), проведеного Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - Узагальнення), - граничним часом, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно, є 1 січня 2001 року. Згідно Узагальнення, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов - добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності і тривалості. Згідно Узагальнення, добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має враховувати добросовісність саме на момент передання позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом усього часу володіння майном має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав його з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. З 1986 року позивачка з її нині покійним чоловіком [PERSON] володіли і користувалися житловим будинком із земельною ділянкою по [ADDRESS]. За вказаною адресою позивачка і зареєстрована. Рішенням виконкому Кіровської селищної ради народних депутатів № 27 від 17.06.1987 року було вирішено продати безгоспний будинок по [ADDRESS], який перебував на балансі виконкому селищної ради народних депутатів, [PERSON], однак цей договір купівлі - продажу посвідчений не був. У 1990 році шлюб між позивачкою та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Як пояснили позивачка та її представник у судовому засіданні, [INFO] року [PERSON] помер. Спадкоємців за законом чи за заповітом у нього немає і ніхто щодо цього жодних претензій не пред'являв. Про це позивачці було відомо достеменно. Тому позивачка добросовісно заволоділа нерухомим майном по [ADDRESS]. За цей час позивачкою у будинку зроблено багато поліпшень - прибудовано коридор розміром 2 х 1,5 метра, встановлено ванну, зроблено зливну яму, встановлено котел, шиферний паркан, металеві ворота, вбиральню, літній душ. За допомогою родичів позивачка обробляла земельну ділянку, доглядала за деревами та будівлею, що підтверджується долученим до цієї позовної заяви актом від 19 листопада 2012 року, підписаним старшим квартальним [PERSON] та 7-ма сусідами. Також по [ADDRESS] з 1 січня 2001 року і дотепер позивачка зареєстрована. Головним критерієм добросовісності згідно існуючого законодавства, зокрема, і вищезгаданого Узагальнення, є те, що позивачка знала, що на це нерухоме майно ніхто не претендує і не може претендувати. Другим важливим критерієм добросовісності є усвідомлення набувачем незаконності свого володіння. Згідно Узагальнення, судам слід мати на увазі, що позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець, тобто, особа, яка володіє майном з волі власника й завжди знає, хто є власником майна. Позивачці протягом усього часу володіння нерухомим майном по [ADDRESS] не було достеменно відомо, хто є його власником, бо цьому питанню вона не приділяла уваги, оскільки зі своїм чоловіком шлюб розірвала і про всі його права на нерухоме майно не була проінформована. Те, що власником оспорюваного нею нерухомого майна є саме виконавчий комітет Кіровської селищної ради, позивачка дізналася тільки з повідомлення комунального підприємства «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» від 26.05.2011 року. Як пояснила позивачка у судовому засіданні, при цьому власник ніякої турботи про садибу не виявляв і жодної зацікавленості нею з його боку вона не відчувала. Жодних договірних відносин з власником у позивачки не виникало. Згідно Узагальнення, при вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми ст. 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає незалежно від волі колишнього власника. Також, згідно Узагальнення, судам слід мати на увазі, що позов про право власності за набувальною давністю не може пред'являти законний володілець. Головними критеріями відкритості користування нерухомим майном є: очевидність цього для третіх осіб; володіння майном як своїм. Те, що нерухомим майном по [ADDRESS] позивачка користувалася, як своїм, і очевидно для третіх осіб, засвідчують перераховані нею поліпшення. Головним критерієм безперервності незаконного володіння, що протягом визначеного законом строку для визнання права власності за набувальною давністю є те, що протягом цього часу, а саме відведених законом 10 років для визнання права власності на майно за набувальною давністю, його власник жодного разу претензій щодо нього не пред'явив. Згідно ч. 2, п.1 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved