Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Червоноградською державною нотаріальною конторою 25.03.2003 року їхній батько - [PERSON] успадкував майно свого батька (їхнього діда) - [PERSON], в тому числі земельну ділянку площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка належала останньому на праві Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЛВ № 924, виданого на підставі рішення Червоноградського міськвиконкому від 27 травня 1996 року за № 220, зареєстрованого 11 липня 1996 року в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1024. Однак 24.07.2014 року їхній батько помер, не оформивши державну реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку на власне ім'я. Оскільки вони являються спадкоємцями першої черги за законом майна покійного [PERSON] , просять визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті - [PERSON]. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. При цьому позивачі вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач зазначив, що при вирішенні даного позову покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Як убачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1000 га по [ADDRESS] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 924, виданого на підставі рішення Червоноградського міськвиконкому від 27 травня 1996 року № 220, зареєстрованого 11 липня 1996 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1024. Земельна ділянка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В той же час встановлено, що спадкоємцем майна [PERSON], який помер [INFO] є його син [PERSON]. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.07.2014 року вбачається , що [INFO] [PERSON] помер. Також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є дочками померлого [PERSON], що підтверджується представленими свідоцтвами про народження. Разом з тим встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Відтак спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] є діти [PERSON], [PERSON] та його дружина - [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини на користь дочок [PERSON] та [PERSON] За життя [PERSON] не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по [ADDRESS] та виготовити на власне ім'я Державний акт. Таким чином позивачі є спадкоємцями зазначеного майна (земельної ділянки) покійного [PERSON] відповідно до ст.ст. 1225, 1261 ЦК України. Проте свідоцтво про право власності на дану земельну ділянку в порядку спадкування отримати не можуть, так як їх батько при житті не отримав державний акт на право власності на цю землю. Таким чином, ураховуючи вище наведене, суд вважає, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку. Отже, права на земельну ділянку входять до складу спадщини згідно зі ст.1218 ЦК України, що в силу вимог ч.1 ст.1225 ЦК України свідчить про перехід права на неї до спадкоємців. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У даному випадку невизнання права власності виразилось у невидачі позивачам свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку. Ураховуючи наведене, з метою захисту права власності позивачів, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved