Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою, за якою зазначили що на праві приватної власності їм належить 1/2 частина житлового будинку, який розташований за адресою:\~м.Запоріжжя, [PERSON], 60. Відповідачу по справі [PERSON] також належить ? частина зазначеного вище житлового будинку. Між сторонами склався фактичний порядок користування житловим будинком, так у користуванні позивачів знаходяться наступні приміщення: 2-1 (площею 2,9 м2) коридор; 2-2(13,1м2) кімната; 2-3 (8,5м2) кімната. Відповідач [PERSON] використовує приміщення: 1-1(площею 4,7м2) коридор; 1-2(7,0м2) кухня; 1-3(9,8м2) кімната; 1-4(7,2м2) кімната; 1-5(5,3 м2) санвузол. Зазначений житловий будинок розташований на земельної ділянці, площею 464,0 кв.м, при нормі 390,0 кв.м, ділянка не розділена, тверді межі не встановлені. Відповідач без нашого дозволу побудувала самочинний капітальний паркан, який розділяє земельну ділянку на дві частини та виходить за межі «червоних ліній», як подовження та за межі нормованої земельної ділянки близько 5,0 м та по довжині (з боку вулиці) орієнтовно - 9,50 м. Такий паркан позбавляє позивачів можливості обслуговувати частину їх будинку та вікон, оскільки він встановлений на ненормативній відстані, ближче ніж\~1\~метр, впритул до конструкції стіни. З урахуванням конфігурації, розмірів, місця розташування будівель і споруд та фактичного користування, експертом запропоновано три важливих варіантів розподілу земельної ділянки. Позивачів вважають, що варіант № 2 обидві сторони будуть мати змогу вільно обслуговувати відповідну частину будинку. На підставі викладеного позивачі просять суд встановити порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 390 кв. м, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Дніпра (раніше Тельмана), № 60 відповідно до висновку експерта, виконаного Дніпропетровским науково-дослідним інститутом судових експертиз Запорізького відділення 6 18.11.2016 року, згідно якого виділити позивачам земельну ділянку, площею 195,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Дніпра (раніше Тельмана) № 60 за варіантом № 2, що складає 1\\2 частину від загальної площі 390 кв.м (S-1 - на плані визначена в зелений колір); виділити [PERSON] земельну ділянку, площею 195,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Дніпра (раніше Тельмана) № 60 за варіантом № 2, що складає 1\\2 частину від загальної площі 390 кв.м (S-2 - на плані визначена в жовтий колір); зобов'язати\~[PERSON]\~усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, \~яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Дніпра № 60 (раніше Тельмана), шляхом\~ звільнення частини земельної ділянки, площею 390 кв.м, що виходить за межу червоної лінії, як подовження та за межі нормованої земельної ділянки близько 5,0 м та по довжині (з боку вулиці) орієнтовно 9,50 м, шляхом перенесення самовільно побудованих споруд: літ. № 4 паркан, літ. № 5 ворота, літ. № 6 паркан, літ. № 7 паркан, літ. № 8 зливна яма на проектне положення відповідно до геодезичної зйомки; зобов'язати\~[PERSON]\~ привести\~у відповідність до ДБН\~№ 360-92\~ самовільно споруджений паркан літ. № 7, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Дніпра (раніше Тельмана) № 60, та встановити його на відстані не менше\~1\~метра від найбільш відступної конструкції стіни. У судовому засіданні позивачі та представник наполягли на позові за вищевказаними підставами. Сторона відповідача перелічені вимоги не визнала, надавши про це письмові заперечення, зокрема заявляючи про те, що між сторонами склався фактичний порядок користування земельною ділянкою, який не порушує прав позивачів, паркан літ. 7 побудований за межами червоної лінії, а вимога про звільнення земельної ділянки, що виходить за межі червоної лінії також не підлягає задоволенню, оскільки це не порушує права власності чи користування позивачів земельною ділянкою, власник же земельної ділянки (Запорізька міська рада) з такими вимогами до суду не звертався.\~ Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як підтверджується матеріалами справи та не оспорювалося сторонами у суджовому засіданні позивачам дійсно на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку, який розташований за адресою:\~м.Запоріжжя, [PERSON], 60. Крім того, встановлено, що 28 квітня 2005 року [PERSON] придбала у [PERSON] у приватну власність 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною побутових і господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тельмана(натепер - вул. [PERSON]), буд. 60, розташованого на земельній ділянці площею 384 кв.м. На земельній ділянці розташовано: житловий будинок «А», житловою площею 38,6 кв.м, сарай «Б,Г», душ «В», паркани №1, 3, водопровід № 2, замощення № І, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним 28.04.2005 року та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 370. 25.11.2009 року, з метою укладення письмової угоди про порядок користування земельною ділянкою, яка склалася між користувачами на підставі усного порядку користування земельною ділянкою, між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] був підписаний акт узгодження меж земельної ділянки, площею 384 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тельмана (натепер - вул. [PERSON]), буд. 60. З викладеного суд приходить до висновку, що фактично між сумісними землекористувачами погоджені межі земельної ділянки, що підтверджується актом узгодження меж землекористування. В подальшому, отримавши дозвіл на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, [PERSON] 30.04.2014 року виготовила технічну документацію. Згідно технічної документації площа земельної ділянки складає 0,0391 га, тобто 391 кв.м, що не відповідає розміру земельної ділянки, яка була закріплена за житловим будинком, про що вбачається із вищезазначеного договору купівлі-продажу. Зазначені обставини підтверджуються і технічною документацією, і довідкою від 24.03.2014 року, з якої слідує що рішенням виконкому Запорізької міської ради від 06.08.1953 року за житловим будинком сторін була закріплена норма землекористування розміром 390 кв.м. Крім цього, між сторонами вже існував спір про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Так, за результатами розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Запорізька міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою Шевченківським районним судом м. Запоріжжя (головуючий суддя Артемова Л.Г.) 22.05.2014 року було ухвалене рішення по справі № №2/336/193/2014, яким [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог. В результаті розгляду цієї справи судом було встановлено, що співвідповідачі у 2009 році добровільно погодили межі землекористування. Таким чином, судом встановлено, що 25.11.2009 року між сторонами добровільно укладена письмова угода про порядок користування земельною ділянкою, яка склалася між користувачами на підставі усного порядку користування земельною ділянкою між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], про що був підписаний акт узгодження меж земельної ділянки площею 384 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя вул. Тельмана (натепер - вул. [PERSON]), буд. 60. Згідно витягу з державного земельного кадастру площа земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя вул. Тельмана (натепер - вул. [PERSON]), 60, складає 0,0391 га, форма власності комунальна власність. Зазначений витяг виготовлений на підставі технічної документації. 30.05.2014 року згідно акту прийому-передачі межових знаків представником виконавця робіт ЗРФ ДП «Центр ДЗК» Запорізький міський відділ [PERSON] за присутності [PERSON] був складений акт про те, що межі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя вул. Тельмана (натепер - вул. [PERSON]), буд. 60, площею 0,0391 га, наданої власнику (користувачу) земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,0391 га, в натурі (на місцевості) збігаються зі штучними лінійними спорудами і рубежами, а саме: 1-2 по умовній лінії; 2-3 по умовній лінії; 3-4 по камяній огорожі; 4-5-6-7-8-9-10 по умовній лінії; 10-1 по камяній огорожі. Згідно характеристик житлового будинку, господарських будівель і споруд, що є додатком до технічного паспорту на будинок, на земельній ділянці розташовані наступні обєкти: ЛітераНазва обєкта, Рік побудовиОпис основних конструктивних елементівПлоща АЖитловий будинок, 1954 54,70 аПрибудова1954 11,30 а1прибудова1954 6,50 а2Прибудова1980 5,50 а3Прибудова1986 3,30 БСарай1980 8,20 №1 Паркан1980Деревяний №2Водопровід1980Труби сталеві №4Паркан2013Металевий №5Ворота2010Металеві №6Паркан2010Металева сітка № 7Паркан2010Бетонний №8Зливна яма2006Бетонна З наданої документації вбачається, що [PERSON] побудувала бетонний паркан у 2010 році згідно підписаного з позивачами акту узгодження меж земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя вул. Тельмана (натепер - вул. [PERSON]), буд. 60. Позивачі, не погоджуючись із фактичним порядком користування земельною ділянкою, що склався між сторонами, звернулися до суду із клопотанням про проведення судової земельно-технічної експертизи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року по цій справі була призначена відповідна судова експертиза, проведення якої доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експерту було поставлене наступне питання: Які можливі варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою по вул. Тельмана, 60 (натепер - вул. [PERSON]) в м. Запоріжжі між співвласниками [PERSON] - з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] - з іншої, за умови забезпечення підходу співвласників до виділеної їм частини житлового будинку, враховуючи те, що [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку за вказаною адресою, а іншим співвласникам загалом - також 1/2 його частина. Згідно висновку судової експертизи від 18.11.2016 року експерт встановив, що відповідно до кадастрової геодезичної зйомки та технічної документації на домоволодіння № 60 по вул. Тельмана (натепер - вул. [PERSON]) в м. Запоріжжі, споруди: літ. № 4 паркан; літ. № 5 ворота; літ .№ 6 паркан; літ. № 7 паркан; літ. № 8 зливна яма, розташовані за червоною лінією вулиці, поза межами земельної ділянки, що закріплена за домоволодінням, тому при складанні висновку експерт не брав вказані споруди у розрахунок. У наданих для дослідження матеріалах цивільної справи міститься план-схема з погодженням меж земельної ділянки між співвласниками [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] ([PERSON]Я.) - т.1 а.с. 68, що відповідає фактичному порядку користування земельною ділянкою, що склався між сторонами, та дана план-схема запропонована експертом як варіант поділу земельної ділянки за варіантом № 3. Відповідно до ст. 125 ЗК України право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України (у редакції на момент укладення договору купівлі-продажу), якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам розяснено, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. В п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що суд не може відмовити у позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. У резолютивній частині рішення в такій справі суд залежно від її обставин повинен вказати розміри й межі тих ділянок, які має використовувати кожна зі сторін, і тих, які виділено для спільного користування, а також зазначити, як сторони мають проходити до будинку, будівель, споруд та на вулицю. Виходячи з буквального тлумачення вищезазначеної правової позиції, суд приходить до висновку, що позивачі не довели в сукупності усіх підстав для того, щоб суд не визнав угоду про порядок користування земельної ділянки, яка раніше вже була укладена між сторонами. Так, позивачі не довели належними та допустимими доказами наявність одразу усіх чотирьох підстав для невизнання її судом, а саме, не довели, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє їх можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає їх з числа користувачів спільної земельної ділянки та суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. З викладеного суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та встановлення порядку користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Запоріжжя вул. Героїв Дніпра (раніше Тельмана), 60 за варіантом № 3 висновку експерта, виконаного Дніпропетровським науково-дослідного інститутом судових експертиз від 18.11.2016 року. Стосовно вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що виходить за межі червоної лінії, суд приходить до висновку, що такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не належить право власності або право користування на земельну ділянку, що виходить за межі червоної лінії, то відповідно вони не є належними позивачами у цій справі стосовно заявлених вимог про зобовязання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя вул. Героїв Дніпра (раніше Тельмана) № 60, шляхом звільнення земельної ділянки, площею 391 кв.м, що виходить за межі червоної лінії, як подовження та за межі нормованої земельної ділянки близько 5,0 м, та по довжині з боку вулиці орієнтовно 9,5 м, шляхом перенесення самовільно побудованих споруд: літ. №4 паркан, літ. № 5 ворота, літ. № 6 паркан, літ. № 7 паркан, літ. № 8 зливна яма. Саме тому не можуть бути задоволені такі позовні вимоги позивачів, оскільки суд може захистити лише порушене право. Співвласник земельної ділянки Запорізька міська рада не є позивачем за такими вимогами, вона взагалі не залучена до участі у цій справі. Верховний суд України висловив у своєму листі від 01 березня 2015 року «Узагальнення у спорах про право власності та інші речові права» наступне: Вiдповiдно до ч. 1 ст. 376 ЦК України обєкт нерухомості вважається самочинним будiвництвом за наявностi однiєї з наведених умов: земельна дiлянка не вiдведена для цiєї мети, немає належного дозволу на будiвництво чи затвердженого належним чином проекту, пiд час будiвництва допущенi iстотнi порушення будiвельних норм i правил. За змiстом частин 4 та 7 ст. 376 цього Кодексу залежно вiд ознак самочинного будiвництва зазначенi в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здiйснила або здiйснює самочинне будiвництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної дiлянки до попереднього стану або вiдшкодування витрат. З урахуванням змiсту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельнiй дiлянцi, власником (вiдповiдний орган державної влади або орган мiсцевого самоврядування) або користувачем якої є iнша особа, можуть бути заявленi власником чи користувачем земельної дiлянки або iншою особою, права якої порушено, за умови доведеностi факту порушення прав цих осiб самочинною забудовою. За змiстом ст. 376 цього Кодексу вимоги про знесення самочинного будiвництва iншi особи можуть заявляти за умови доведеностi факту порушення прав цих осiб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згiдно з якими кожна особа має право на захист свого цивiльного права у разi його порушення, невизнання або оспорювання (постанова Судової палати у цивiльних справах Верховного Суду України вiд 19 листопада 2014 р. у справi № 6-180цс14). З тих же підстав не підлягає задоволенню вимога позивачів про знесення паркану літ. № 7, оскільки судом було встановлено, що він розташований за червоною лінією вулиці, поза межами земельної ділянки, що закріплена за домоволодінням, і позивачі не довели порушення будь-яких своїх прав наявністю даного паркану. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України. За ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі викладеного,

Outcome: partial