Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS] по ? частині за кожним. Свої вимоги мотивують тим, що між ними та відповідачами 01.07.1998 року на біржі було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири №98.07-1139. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14.08.2014 року вказаний договір було визнано дійсним, але у зв'язку з тим, що оригінал договору купівлі-продажу було втрачено, їм в реєстрації зазначеного рішення державною реєстраційною службою відмовлено і вони змушені звернутися до суду з вказаним позовом. У судове засідання представник позивачів не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, але подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено, що 01 липня 1998 року між сторонами на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості за реєстровим №298.07-1139 був укладений договір купівлі-продажу, за яким [PERSON], що діяла від імені неповнолітніх [PERSON], [PERSON] купила, а [PERSON] та [PERSON], що діяв від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] (а.с.7-8) З довідки №223 від 15.07.2014 року, виданої Василівською сільською радою Біляївського району Одеської області вбачається, що вказаний договір зареєстрований в погосподарській книзі №9 стор. 204 (а.с.11) Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14.08.2014 року даний договір було визнано дійсним (а.с.3) Оскільки оригінал договору купівлі-продажу спірної квартири був втрачений, а видача дублікатів біржових договорів діючим законодавством, яке регулює діяльність товарних бірж, не передбачена, то вказаний спір підлягає розгляду в судовому порядку. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2004 року), цей Кодекс застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли і продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції від 1963 року) по договору купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Позивачами умови договору купівлі-продажу від 01.07.1998 року виконані у повному обсязі, а саме сплачена вартість об'єкту купівлі-продажу, про що свідчить п. 6 договору купівлі-продажу, згідно якого продаж відчужуваної квартири здійснюється за 23 000 грн., які отримані продавцями до підписання договору. Нерухоме майно фактично прийняте позивачами. Таким чином, суд приходить до висновку про домовленість між сторонами з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, що вимагалися чинним на той час законодавством України, а також про виконання зобов'язань по договору купівлі-продажу від 01.07.1998 року. Відповідно до ст. 128 ЦК України ( в редакції від 1963 року), що діяв на момент укладання договору купівлі-продажу від 01.07.1998 року право власності у набувача по договору виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. На час укладання договору купівлі-продажу діючим законодавством нотаріальне посвідчення договору, укладеного на біржі не вимагалось. Реєстрація договору позивачами проведена в погосподарській книзі сільської ради, у зв'язку з чим суд вважає, що сторонами не були порушені норми діючого на час укладання договору зазначеного законодавства, право власності на спірну квартиру правомірно набуто позивачами. На теперішній час оригінал договору купівлі-продажу від 01 липня 1998 року втрачений, але в матеріалах справи достатньо доказів, які вказують на те, що позивачі фактично є власниками даної квартири. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України ( в редакції 2004 року) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно приписів ст. ст. 319, 321 ЦК України ( в редакції 2004 року) , власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки оригінал договору купівлі-продажу спірної квартири був втрачений, а видача дублікатів біржових договорів діючим законодавством, яке регулює діяльність товарних бірж, не передбачена, визнання за позивачами права власності на належне їм майно, а саме квартиру є єдиним способом захисту права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved