Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулась з позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] (далі - Відповідача) відносно їх неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] Позовні вимоги мотивуються тим, що з січня 2001 року по березень 2004 року позивачка перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем, який у 2007 році змінив своє прізвище на «[PERSON]». Від спільного сімейного життя у сторін [INFO] народився син [PERSON], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Своє батьківство відповідач ніколи не заперечував, він є батьком вказаної дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого повторно 26.03.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Проте, відповідач, як батько неповнолітньої дитини, починаючи з березня 2004 року проживає окремо, коли в інших містах, а інколи в інших державах (Португалія, Ізраїль) жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні свого сина. 03.02.2005 року рішенням Корольовського районного суду м. Житомира відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти. Однак, жодного разу з лютого 2005 року відповідач навіть не поцікавився за які кошти виховується дитина. Загальна сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 01.09.2016 року складає 57.517,68 гривні, що підтверджується довідкою Бердичівського МРВ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 12.09.2016р. за № 17/189. Відповідач є злісним неплатником аліментів. На підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 17.10.2008 року останній оголошувався у розшук. У 2009 році Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області встановлено місце проживання відповідача в Ізраїлі. Деякий час він перебував у Португалії. Пізніше він повернувся в Україну. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Весь цей час, відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні. На сьогоднішній день дитині вже чотирнадцять років, він навчається у 9-А класі Житомирської ЗОШ № 14, проте син свого батька не бачив, а тому не відчуває до нього родинних почуттів. Відповідач, як батько, навчанням сина ніколи не цікавився, жодного разу не відвідував школу, не був на батьківських зборах, що підтверджується характеристикою, виданою за місцем навчання сина. На даний час, позивачка з сином проживають з її батьками. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною і її батьками склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню сина, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитині вчасно проводяться профілактичні щеплення та регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я сина задовільний. Нагляд за станом здоров'я сина з моменту його народження і по сьогоднішній день здійснює позивачка. Батько участі в сфері життя дитини участі не приймає. Крім того, позивачка тривалий час позбавлена можливості вивезти або відправити дитину на відпочинок за кордон. Мрія дитини є навчання у Польщі після закінчення загальноосвітньої школи, а без згоди батька, є не можливою. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, на думку позивачки, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином згідно ст.74-78 ЦПК України, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Курята В.Ц. в судове засідання з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та не заперечив проти його задоволення, надавши також суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських справ за №311 від 05.04.2017р. Прокурор Бердичівської міжрайонної прокуратури Житомирської області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. За згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає позов підставним, підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Частинами першою - третьою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Абзацом першим частини другої статті 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до частин першої та третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved