Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. У позові зазначили, що [PERSON] з самого дитинства проживає в [INFO], зареєстрована за вказаною адресою та є основним наймачем зазначеної квартири. Разом з нею у квартирі проживають та зареєстровані: її син [PERSON] і племінник [PERSON] 20.01.2015 року вони звернулися до органу приватизації районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району з заявою про оформлення квартири у спільну часткову власність, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», але листом від 21.01.2015 року № 03/01-29/0142, їм було відмовлено у здійсненні приватизації у звязку з тим, що до заяви не було додано ордер про надання жилої площі. Оскільки на момент вселення в квартиру основним квартиронаймачем був [PERSON], який помер 01.02.1977 року, вони не мають ордеру про надання жилої площі. Просили визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району щодо здійснення приватизації квартири за адресою: м.Запоріжжя, пр.Ювілейний. 23-а, кВ. 17 та зобовязати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Хортицькому району провести приватизацію і передати у власність [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] квартиру за адресою: [ADDRESS] у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У судове засідання позивачі не зявилися, суду надали письмові заяви з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності, позов просять задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, рішення просить прийняти на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: [PERSON], [INFO], зареєстрована у квартирі з 28.07.1976 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 19.05.1995 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 02.04.1986 року, що підтверджується копією довідки МКП «Основаніє» № 1617 від 17.11.2014 року (а.с.50). З метою приватизації житлового приміщення 20.01.2015 року [PERSON], [PERSON] і [PERSON] звернулися до органу приватизації з заявою про переоформлення передачі у спільну часткову власність квартири (а.с. 49), однак отримали відмову у здійсненні приватизації у зв'язку з відсутністю ордера на зазначену квартиру, листом № 03/01-29/0142 від 21.01.2015 року (а.с. 48). Відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч. 3 ст. 8 вищевказаного Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивачів не розповсюджується. Як вбачається з наданої суду копії договору найму квартири [ADDRESS] від 09.06.1976 року, договір найму укладено на підставі ордеру № 2443 від 03.06.1976 року, між ЖЕК № 18 м.Запоріжжя в особі начальника ЖЕК та [PERSON], вказано, що [PERSON] є відповідальним наймачем (а.с. 76). Як вбачається із свідоцтва про смерть І-ЖС № 364348, виданого 02.02.1977 року, [PERSON] помер 01.02.1977 року ( а.с.55). Позивачі, з незалежних від них обставин, не мають ордеру на квартиру, так як на момент вселення у квартиру основним наймачем був [PERSON], який помер 01.02.1977 року. На момент вселення (1976 рік) діяли нормативно-правові акти, відповідно до яких ордер на приміщення був дійсний протягом 30 днів, а при вселенні в надане жиле приміщення громадяни здавали ордер у житлово-експлуатаційну організацію. З листа департаменту ЖКГ ЗМР від 24.-08.2015 року № 17-0680 вбачається, що у відділу обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року (а.с. 65). Довідкою МКП «Основаніє» про склад сім'ї підтверджено, що позивачка [PERSON] разом з сином [PERSON] та племінником [PERSON] зареєстровані у квартирі, законно займають житлову площу (а.с.50). Враховуючи те, що відповідно до ст. 59 ЖК України, ордер на квартиру в будинку недійсним в судовому порядку визнаний не був, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому відповідач не мав права відмовляти позивачам у приватизації займаного ними житла саме з підстав відсутності ордеру. Дії відповідача порушують конституційне право позивача на приватизацію житла. Виходячи з викладеного, враховуючи, що позивачі вселені у квартиру на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, відсутність ордеру позбавляє позивачів реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у позивачів є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім копії ордеру, який вони не можуть надати з незалежних від них причин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved