Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання їх втратившими право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог вказала, що згідно ордеру №2730 від 02.12.2005 вона є наймачем квартири [ADDRESS], яка була надана їй на сім'ю з трьох осіб. Крім неї, в квартирі значаться зареєстрованими двоє її дорослих дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які з 2014 року в квартирі без поважних причин не проживають, участі в її утриманні не приймають і знятися добровільно з реєстраційного обліку не бажають, що породжує для неї додаткові витрати на сплату комунальних послуг та перешкоджає їй скористатися правом приватизації квартири. Зазначаючи на вказані обставини, позивачка просить суд на підставі ст. ст.71,72 ЖК України визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в цій квартирі. В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, пояснивши суду, що її діти - відповідачі у справі перед початком бойових дій на Донбасі в 2014році поїхали до свого батька в Росію, де проживають по теперішній час і повертатися до свого попереднього місця проживання не бажають. Адреси їх місця проживання їй достовірно не відомі, а спілкується вона з ними лише через мережу Інтернет. Реєстрація відповідачів на спірній жилій площі не дозволяє їй використати своє право на приватизацію квартири, а знятися добровільно з реєстраційного обліку відповідачі не бажають, що змусило її звернутися до суду для визнання їх втратившими право користування жилим приміщенням. Відповідачі, судовий виклик яких здійснювався у спосіб, визначений нормами процесуального законодавства, до судового засідання не прибули, про причини своєї неявки суд не повідомили, що дає суду підстави для розгляду справи у заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] згідно ордеру [NUMBER], виданого їй 02.12.2005 року на підставі рішення виконкому Димитровської міської ради №409 від 21.05.2005року, є наймачем квартири [ADDRESS] (арк.спр.7,9). Згідно довідки з місця проживання та склад сім'ї, виданої відділом ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради, в квартирі [ADDRESS], окрім позивачки, з 2005року значаться зареєстрованими її діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (арк.спр.6,7). Відповідно до актів координаційного комітету органів самоорганізації населення міста Мирноград від 14.06.2018року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають з липня 2014 року (арк.спр.8,9). Зазначена обставина знайшла також своє підтвердження в показаннях свідків [PERSON] та [PERSON], які суду підтвердили, що діти позивачки тривалий час з нею не проживають, матір не відвідують, що спілкується вона з ними лише через соціальні мережі і зі слів позивачки їм відомо, що вони знаходяться за межами України. Відповідно до положень ч.1 ст.16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців без поважної причини, така особа за правилами ст.ст.71,72 ЖК може бути визнана такою, що втратила право користування житлом. Встановлені судом обставини та досліджені докази дають суду підстави вважати, що тривале, безперервне не проживання відповідачів у спірній квартирі не пов'язане з поважними причинами, отже відповідно до правил ст.71,72 ЖК України вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з огляду на що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.71, 72 ЖК України,

Outcome: approved