Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням та стягнення моральної шкоди. Вимоги позову мотивували тим, що є співвласниками житлового приміщення в гуртожитку за адресою: м. Луцьк, вул. Ніла Хасевича, 4/137. Відповідач [PERSON] (сусідка) самовільно, без погодження з ними, прибудувала вхідний тамбур до своєї житлової кімнати №135 і замінила двері, які відкриваються назовні. Також, вмонтувала вхідні двері, які відкриваються назовні до належної їй кімнати № 139. Внаслідок самовільної прибудови було зменшено ширину проходу до кімнат №№ 136, 137 до 65 см, що суперечить державним будівельним та протипожежним нормам. Такими діями відповідач створила негативні умови користування коридором, виникають незручності проходу до житла. Позивачі є пенсіонерами, позивач [PERSON] є ветераном війни, їм важко пересуватись в обхід незаконної добудови, це вимагає більших фізичних затрат. Двері, щзо відкриваються назовні можуть збити з ніг. А тому просить зобовязати відповідача усунути перешкоди у здійсненні права користування жилим приміщенням шляхом знесення прибудови вхідного тамбура та заміни вхідних дверей до кімнат №№ 135, 139, що відкриваються назовні, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. В судовому засіданні сторона позивача вимоги позову підтримала з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Додатково пояснили, що просять переустановити вхідні двері житлових кімнат, які відкриваються на зовні, щоб вони відкривалися в середину житлових приміщень. Сторона відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що прибудова, яку просять знести позивачі, була побудована в 2007 році. На той час позивачі не були власниками приміщення кімнати № 137, а тому не було необхідності погоджувати з ними прибудову. Крім того, в 2013 році ця прибудова була погоджена відповідно до Декларації про готовність обєкта до експлуатації. А тому, вона не є самовільною прибудовою. Крім того, кімната №139 не належить відповідачці, там живе її син. Разом з тим, вказували на те, що позивачі знали про прибудований тамбур з часу його побудови в 2007 році. А тому, вважають, що позивачами пропущено строк позовної давності, який просили застосувати. Просили в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчого комітету Луцької міської ради, клопотала про розгляд справи у її відсутності. Разом з тим, подала суду письмові заперечення, в яких просила позовні вимоги задовольнити повністю. Покликалася на те, що допоміжні приміщення (коридори) є неподільним майном, яке перебуває в спільній сумісній власності всіх співвласників квартир і не підлягає відчуженню. Перевіркою управління містобудування та архітектури Луцької міської ради було виявлено прибудову вхідного тамбура до кімнати №135 в гуртожитку по вул. Ніла Хасевича, 4, яка була проведена відповідачем за рахунок площі коридору спільного користування. Внаслідок цього було зменшено ширину проходу до кімнат №№ 135, 137, що суперечить державним будівельним нормам. Представник ОСББ «Господар-Луцьк», яке ухвалою суду було залучено до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не зявився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони багато років поспіль є мешканцями гуртожитку за адресою: м. Луцьк, вул. Ніла Хасевича, 4. Позивачі [PERSON], [PERSON] є співвласникми житлового приміщення № 137 в гуртожитку за адресою: м. Луцьк, вул. Ніла Хасевича, 4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.05.2015 року (а.с.5). Відповідач [PERSON] є володільцем житлового приміщення № 135 в цьому гуртожитку, має дозвіл на приватизацію, однак свідоцтва про право власності ще не оформила. Згідно зі ст. 152 ЖК УРСР переобладнання і перепланування жилого бу динку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Статтею 177 ЖК УРСР закріплено, що громадяни зобовязані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до обєктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержуватися чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках та в інших місцях загального користування. Відповідно до ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно з Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. N 76 (надалі Правила) до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Відповідно до п. 1.4.1. Правил, «перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства». Відповідно до п. 1.4.4. Правил, «перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається». Відповідно до ст.19 ЗУ « Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). З пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що в 2007 році відповідач здійснила прибудову вхідного тамбура до житлового приміщення № 135. З копії поверхового плану гуртожитку, що міститься в інвентаризаційній справі на приміщення гуртожитку по вул. Ніла Хасевича, 4 в м. Луцьку, вбачається, що в 2011 році зафіксовано самовільну прибудову тамбура приміщення 126а-1, до кімнати №135 (приміщення 126а-2), що підтверджується штампом ВОБТІ (а.с.61). З повідомлення Луцької міської ради від 04.06.2015 № В-1381-090 на звернення [PERSON] вбачається, що за наслідками огляду працівниками управління містобудування та архітектури кімнати № 135 в приміщенні гуртожитку по вул. Ніла Хасевича, 4 в м. Луцьку виявлено прибудову вхідного тамбура до кімнати № 135, яка була проведена [PERSON] за рахунок площі коридору спільного користування. Внаслідок вищевказаного будівництва зменшено ширину проходу до кімнат №№ 136, 137 (близько до 65 см), що суперечить державним будівельним нормам та протипожежним правилам (а.с.6). Крім того, огляд цього приміщення було здійснено працівниками управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області і, також, встановлено зменшення ширини коридору загального користування в місці прибудови тамбура. Фактична ширина проходу становить близько 0,65 м, а ширина коридору взагалі становить 1,1 м. Відповідно до п. 2.10 ДБН В.2.2.15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» ширина коридору в житлових будинках повинна бути не менше: при довжині коридору до 40 м 1,6 м., понад 40 м 1,8 м (а.с.34) (а.с.34). Відсутність у відповідача будь-яких дозволів на добудову тамбура стороною відповідача не заперечується. Зважаючи на встановлені оставини, суд приходить до висновку, що тамбур до кімнати № 135 відповідачем [PERSON] в 2007 році в прибудовано з порушенням вимог законодавства, а саме без отримання відповідного дозволу (самовільно), з порушеннями вимог діючих на той час Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, Правил пожежної безпеки, внаслідок чого значно зменшено ширину допоміжного приміщення коридору, яка і до того була вужчою, ніж передбачено ДБН. Крім того, така прибудова погіршує умови проживання її сусідів, в тому числі, і позивачів у справі, які проживають в кімнаті № 137. Покликання сторони відповідача на те, що прибудова спірного тамбура була погоджена при прийнятті будівлі гуртожитку в експлуатацію після реконструкції відповідно до Декларації про готовність обєкта до експлуатації від 10.07.2013 року, а тому вважається законною, є безпідставними. У вказаній декларації (а.с.22-26) чітко зазначено, що експертиза проекту реконструкції гуртожитку не проводилась (а.с.23).В звязку з цим, суд вважає, що дана декларація не є доказом законності здійсненої відповідачем прибудови. А тому, вимога позивачів про зобовязання позивача усунути перешкоди у користуванні ними допоміжним приміщенням коридору знесення за власний рахунок самовільно прибудованого вхідного тамбура є підставною і підлягає до задоволення. Вимоги позову про зобовязання відповідача переустановити вхідні двері в кімнату №№ 135, 139 так, щоб вони вікривалися в середину, суд вважає не обґрунтованими, оскільки стороною позивача не доведено погіршення в звязку з цим умов їх проживання. Разом з тим, жодним нормативним актом не передбачено обовязку встановлення вхідних дверей до житлових приміщень з відкривання в середину. Крім того, відповідно до повідомлення управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Волинській області від 13.07.2015 року (а.с.34) вимоги 5.28 ДБН В.1.1-7-2002 «Захист від пожежі. Пожежна безпека обєктів будівництва» щодо напрямку відкривання дверей в квартири на житлові будинки не поширюється. Крім того, житлове приміщення №139 не належить відповідачу (там проживає її повнолітній син). Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, то обставини спричинення такої шкоди відповідачем стороною позивача не доведені, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, а тому позов в цій частині до задоволення не підлягає. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України підлягають до задоволення вимоги сторони позивачів про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати в розмірі 2000 грн. сплачені позивачем [PERSON] адвокату [PERSON] і підтверджені належним доказом квитанцією до прибуткового касового ордера. Разом з тим, суд вважає, що такі витрати є співмірними з наданими послугами та не перевищують встановлений законом сорокавідсотковий розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі адвоката у справі. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір.

Outcome: partial