Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивачка 28.11.2013 року звернулась з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчатися, будучи студентом ІІІ курсу Вінницького транспортного коледжу денної форми навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно з 18.07.2013 року до досягнення ним двадцяти трьох років. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій підтримавши позов, просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судовому засіданні, надавши письмові заперечення проти пред'явленого до нього позову, зазначив, що не має на даний час можливості надавати матеріальну допомогу на утримання сина протягом навчання, т. я. з 02.02.2007 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого у них народилось двоє дітей. Крім того, його дружина на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, на підтвердження чого надав копію Наказу (розпорядження) №4071 від 05.10.2012 року. За таких обставини, він є єдиним годувальником сім'ї на даний час, проте, враховуючи, що його середня заробітна плата на місяць складає 5560 грн., а інших джерел доходу він не має, то з врахуванням встановлених розмірів прожиткового мінімуму на 2013 рік його заробітної плати ледве вистачає на задоволення мінімальних соціальних та побутових потреб його родини. Також відповідач, заперечуючи проти пред'явленого позову, зазначив, що позовні вимоги про стягнення аліментів до досягнення сином двадцяти трьох років, тобто до 18.07.2018 року є необґрунтованими, оскільки відповідно до довідки виданої Вінницьким транспортним коледжем від 16.09.2013 року за №313, термін навчання [PERSON] становить з 01.09.2011 року по 29.06.2015 року. До того ж зазначив, що позивачка на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який у разі можливості також може надавати матеріальну допомогу своїй дружині на утримання сина. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.06.1995 року до 29.04.2002 року. Від цього шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчатися і є студентом ІІІ курсу Вінницького транспортного коледжу денної форми навчання та на контрактній основі. Рішенням Солом'янського районного суду від 26.06.2002 року з відповідача на користь позивачки було призначено стягнення на утримання сина [PERSON], [INFO], аліментів до досягнення останнім повноліття. Так, у зв'язку з повноліттям сина стягнення аліментів на його утримання було припинено. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, відповідно до ст.ст.181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Судом встановлено, що відповідач працює в Державній адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» та регулярно отримує заробітну плату, що в середньому складає 5560 грн. на місяця. Проте, при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітнього сина суд вважає за можливе прийняти до уваги наявність у відповідача нової родини, а саме двох неповнолітній дітей: доньку [PERSON], [INFO] року народженн, та сина [PERSON], [INFO], а також дружини [PERSON], яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, на підтвердження чого відповідач надав копію Наказу (розпорядження) №4071 від 05.10.2012 року. Разом з тим, щодо зазначених відповідачем посилань, що позивачка на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який також може надавати матеріальну допомогу своїй дружині на утримання сина, то суд вважає їх недоречними та такими, що жодним чином не впливають на обов'язок відповідача, який є працездатною особою та отримує регулярний дохід, що значно перевищує прожитковий мінімум, утримувати свого сина протягом навчання до двадцяти трьох років. Однак, враховуючи вищезазначене, суд при визначенні розміру аліментів враховує при цьому також дохід та обов'язок матері утримувати сина, яка також отримує регулярний дохід у розмірі 2954 грн. на місяці, та має змогу надавати певну матеріальну допомогу синові. Враховуючи вищезазначене, суд, приймаючи до уваги наявність у відповідача інших осіб, яким за законом він має надавати утримання, вважає за необхідне визначити розмір аліментів з відповідача на утримання його повнолітнього сина з урахуванням інших його утриманців та необхідності утримання самого себе. Разом з тим, відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом, тобто позивач повинен надати суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їхньої сплати. Заходи позивача щодо одержання аліментів можуть полягати у неодноразових зверненнях з вимогами про надання утримання дитині до відповідача, який свідомо прагнув ухилитись від виконання обов'язку по утриманню. Проте, позивачка, висуваючи пред'явлену нею 28.11.2013 року вимогу про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина до досягнення ним двадцяти трьох років з моменту досягнення ним повноліття - 18.07.2013 року, тобто в тому числі за минулий час, в силу ч.2 ст.191 СК України, жодних обґрунтувань та доказів, які б свідчили, що позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати в зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, вона до суду не надала, а тому суд не вбачає за доцільне обтяжувати відповідача зобов'язанням виплатити понесені позивачкою витрати на утримання повнолітнього сина за минулий час, оскільки вона за власним бажанням не здійснювала право на одержання аліментів і створення відповідачем їй перешкод в цьому не встановлено. Крім того, суд вважає необхідним не приймати до увагу заявлені позивачкою вимог щодо стягнення аліментів до досягнення сином двадцяти трьох років, оскільки норма ст.199 СК України встановлює покладення обов'язку на батьків саме за умови навчання до досягнення двадцяти трьох років. Таким чином, враховуючи те, що відповідач як батько не звільнений від обов'язку утримувати повнолітнього сина протягом його навчання та до досягнення двадцяти трьох років, створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд, беручи до уваги перебування на утриманні відповідача інших осіб, приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28.11.2013 року протягом навчання до досягнення сином двадцяти трьох років.

Outcome: partial