Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом, який мотивують тим, що [PERSON], з 06.09.1870 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який зареєстровано Відділом РАЦС Чернівецького міського управління юстиції. Від шлюбу мають сина, [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер. Як слідує з довідки Червонопрапорної сільської ради від 28.10.2016 року разом з [PERSON] у житловому будинку по. [ADDRESS] проживали та були зареєстровані також [PERSON] і [PERSON] Згідно виписки з по господарської книги Червонопрапорної сільської ради Генічеського району станом на 2001 рік власником житлового будинку по [ADDRESS] значився, [PERSON]. Вони також записані в по господарській книзі, як члени його сім'ї. Вказаний житловий будинок будувався спадкодавцем на виділеній йому в 1977 році земельній ділянці пл. 0,18 га. яка рішенням Виконавчого комітету Червонопрапорної сільської ради № 16 від 29.07.1994 року передана [PERSON] у власність. Інших документів, які б посвідчували право власності [PERSON] на житловий будинок та на земельну ділянку позивачами не виявлено. Право власності [PERSON] па вказаний житловий будинок і земельну ділянку, на якій він розташований, ніким і ніколи не заперечувалось. Незважаючи на те, що з 1994 року земельна ділянка по [ADDRESS] і розташований на ній житловий будинок перебували у власності [PERSON], його реєстрація в Генічеському БТІ не здійснювалась, що підтверджується довідкою цього Комунального підприємства № 1088 від 08.11.2016 року. У зв'язку з цим, нотаріус відмовив позивачам в оформленні спадщини на це житло, що підтверджується листом нотаріуса, в якому він послався на Закон України «Про нотаріат», в якому не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, який посвідчує право на спадкове майно. За таких обставин, захистити своє право на спадщину можуть лише у судовому порядку. Просять визнати за [PERSON] і [PERSON], в порядку спадкування право власності по 1/2 частці за кожним на спадщину у вигляді житлового будинку господарськими та побутовими спорудами і будівлями, який розташований в [ADDRESS], яка відкрилась після смерті. [PERSON], який помер [INFO] року в с Семихатки Генічеського району. В судовому засіданні позивачі були відсутні. Їх представник за довіреністю [PERSON] заявлені вимоги підтримав, з підстав викладених в заяві, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні був відсутнім, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечують. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 06.09.1870 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Відділом РАЦС Чернівецького міського управління юстиції. Від шлюбу мають сина, [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер. Як слідує з довідки Червонопрапорної сільської ради від 28.10.2016 року разом з [PERSON] у житловому будинку по. [ADDRESS] проживали та були зареєстровані також [PERSON] і [PERSON] Згідно виписки з по господарської книги Червонопрапорної сільської ради Генічеського району станом на 2001 рік власником житлового будинку по [ADDRESS] значився, [PERSON]. Вони також записані в по господарській книзі, як члени його сім'ї. Вказаний житловий будинок будувався спадкодавцем на виділеній йому в 1977 році земельній ділянці пл. 0,18 га. яка рішенням Виконавчого комітету Червонопрапорної сільської ради № 16 від 29.07.1994 року передана [PERSON] у власність. У зв'язку з тим, що вказана нерухомість, що перебувала у власності [PERSON] не була реєстрована в Генічеському БТІ, нотаріус відмовив позивач в оформленні спадщини на це житло, що підтверджується листом нотаріуса, в якому він послався на Закон України «Про нотаріат», в якому не передбачена можливість видачі спадкоємцям свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом за відсутності правовстановлюючого документу, який посвідчує право па спадкове майно. За таких обставин, захистити наше право на спадщину ми можемо лише у судовому порядку. Дослідивши надані докази, вислухавши думку сторін, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до статей 1217,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснив, що погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Дсржжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56. передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Зі змісту п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР. затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, вбачається, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бузи відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Виходячи зі змісту положень п.62 Інструкції можна дійти до висновку, що виникнення права власності на житлові будинки, споруди в сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права, тобто записи, в тому числі у погосподарських книгах, визнавались законодавцем в якості акту органів влади, що підтверджують право власності на житлові будинки. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влад; (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються ) сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевості самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будники технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику \ справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про прав на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину і порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання! нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права її спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовної провадження. Тобто в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, який розташований в [ADDRESS], належав померлому [PERSON], який за життя не здійснив державну реєстрацію права власності відповідно до норм чинного на момент виникнення такого права законодавства. Відповідно нотаріусом обґрунтовано відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, а отже виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved