Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, просять ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком №5 на вул. Травистій у м. Львові. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивач [PERSON] є власником зазначеного вище будинку, в якому крім неї зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON], яка є дочкою позивачів, [PERSON], яка є їх онукою. Вказують, що відповідач [PERSON] у 1995 році виїхала на постійне місце проживання до Республіки Словенія, де в подальшому уклала шлюб та в неї народилась дочка [PERSON]. Фактично за вказаною адресою відповідачі не проживають. Витрат на утримання будинку не несуть, оскільки постійно проживають в Республіці Словенія та повертатись в Україну не планують. У звязку з цим просять визнати їх такими, що втратили право на користування житлом. В судове засідання позивачі не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяву, в якій просять розглядати справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату та час судового розгляду справи повідомлялись належним чином, згідно скерованого представником відповідачів відзиву на позовну заяву, останні просять проводити розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги визнають, вважають, що такі підлягають до задоволення, оскільки дійсно давно не проживають в будинку №5 на вул. Травистій у м. Львові, не несуть витрат по утриманню будинку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок №5 на вул. Травистій в м. Львові, що підтверджується реєстраційним посвідченням №2909 від 17.02.1989 року, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с.6). Згідно довідки ЛКП «Господар» від 20.06.2018 року (а.с.5) у вказаному будинку окрім власника зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачі - дочка позивачів [PERSON] і онука [PERSON] Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вказане свідчить про те, що член сімї власника втрачає право користування житловим приміщенням у випадку його відсутності понад один рік. Згідно акту ЛКП «Господар» від 27.06.2018 року (а.с.4), відповідачі, будучи зареєстрованими у будинку №5 на вул. Травистій у м. Львові в такому не проживають. Як вбачається із виписки про укладення шлюбів від 27.05.1995 року та виписки з книги реєстрації народжень від 19.06.1995 року (а.с.7-10) відповідач [PERSON] 27 травня 1995 року уклала шлюб у Республіці Словенія, де 30.05.1995 року народилася її донька [PERSON] Факт того, що відповідачі не проживають в будинку №5 на вул. Травистій у м. Львові, не несуть витрат по утриманню будинку ними не заперечується. Враховуючи вищенаведене, а також факт визнання відповідачами позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки обовязкові для цього підстави, які визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України встановлені та доведені зібраними в справі доказами. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Встановлено, що позивачем [PERSON] понесено витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 704,80 грн., а тому їй слід повернути з державного бюджету 50 відсотків вищезгаданої суми, що становить 352,40 грн., а решту судових витрат стягнути з відповідачів. На підставі наведеного та

Outcome: approved