Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому вказали, що 02.10.1993 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом [PERSON] сільської ради Якимівського району Запорізької області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. До укладення шлюбу, а саме в лютому 1991 року позивачем [PERSON] було отримано дозвіл на виділення йому земельної ділянки із земель існуючого на той час колгоспу ім.. Мічуріна Якимівського району Запорізької області, місце розташування колгоспу с. Шелюги та с. Мала Тернівка Якимівського району Запорізької області, також позивачем було отримано дозвіл на будівництво житлового будинку. Але фактично будівництво будинку було проведено позивачами разом, а не самим позивачем, оскільки на той час між ними існували шлюбні відносини, вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство тощо. На підтвердження таких обставин необхідно зазначити, що позивачі зареєстровані (прописані) з початку 1990 року за адресою будинку, а саме по вул. Мічуріна, 4, с. Шелюги Якимівского району Запорізької області- Сажнєв М.М. з 25 січня 1990 року, [PERSON] з 04 березня 1990 року. Але своєчасно зазначені особи правовстановлюючий документ як-то свідоцтво про право власності на будинок не отримали, натомість 06.01.2015 року позивачі отримали на своє імя свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою будинку, цільове призначення такої ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно зазначеного свідоцтва така ділянка перебуває у спільній сумісній власності позивачів [PERSON] та [PERSON] Таким чином станом на теперішній час сталося таке становище згідно якого дозвіл на будівництво будинку був виданий на імя позивача [PERSON], а земельна ділянка, на якій розташовано такий будинок, належить двом особам позивачам по справі. Таке становище унеможливлює видачу свідоцтва про право власності на будинок на імя ані позивача [PERSON] як особі, якій видавався дозвіл на будівництво, ані на імя позивачів [PERSON] та [PERSON] як власникам земельної ділянки, на якій розташовано будинок. Зазначені обставини підтверджуються також рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, згідно якого позивачам відмовлено в державній реєстрації права власності на будинок. Таким чином, позивачі просять визнати за ними право власності на будинок №4 по вул. Мічуріна, с. Шелюги Якимівського району Запорізької області, який складається з житлового будинку А-1 загальною площею 127,9 кв. м., житловою площею 63,0 кв.м., а-1 прибудови площею 4,0 кв.м., а1-1 прибудови 10,7 кв.м., а2-1 прибудови 40,0 кв.м., сараю Б-1 площею 19,8 кв.м., сараю В-1 площею 34,5 кв.м., в-1 прибудови площею 11,7 кв.м., Г-1 вбиральні площею 1,2 кв.м., огорожі №1, водогону №2. Позивачі та їх представник в судове засідання не зявився, представник надав заяву про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради Якимівського району Запорізької області не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що \~позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають \~задоволенню \~за наступними підставами: В судовому засіданні встановлено, що \~02.10.1993 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом [PERSON] сільської ради Якимівського району Запорізької області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. До укладення шлюбу, а саме в лютому 1991 року позивачем [PERSON] було отримано дозвіл на виділення йому земельної ділянки із земель існуючого на той час колгоспу ім.. Мічуріна Якимівського району Запорізької області, місце розташування колгоспу с. Шелюги та с. Мала Тернівка Якимівського району Запорізької області, також позивачем було отримано дозвіл на будівництво житлового будинку. Але фактично будівництво будинку було проведено позивачами разом, а не самим позивачем, оскільки на той час між ними існували шлюбні відносини, вони проживали однією сімєю, вели спільне господарство тощо. На підтвердження таких обставин необхідно зазначити, що позивачі зареєстровані (прописані) з початку 1990 року за адресою будинку, а саме по вул. Мічуріна, 4, с. Шелюги Якимівского району Запорізької області- Сажнєв М.М. з 25 січня 1990 року, [PERSON] з 04 березня 1990 року. Але своєчасно зазначені особи правовстановлюючий документ як-то свідоцтво про право власності на будинок не отримали, натомість 06.01.2015 року позивачі отримали на своє імя свідоцтво про право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою будинку, цільове призначення такої ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Згідно зазначеного свідоцтва така ділянка перебуває у спільній сумісній власності позивачів [PERSON] та [PERSON] Таким чином станом на теперішній час сталося таке становище згідно якого дозвіл на будівництво будинку був виданий на імя позивача [PERSON], а земельна ділянка, на якій розташовано такий будинок, належить двом особам позивачам по справі. Таке становище унеможливлює видачу свідоцтва про право власності на будинок на імя ані позивача [PERSON] як особі, якій видавався дозвіл на будівництво, ані на імя позивачів [PERSON] та [PERSON] як власникам земельної ділянки, на якій розташовано будинок. Зазначені обставини підтверджуються також рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, згідно якого позивачам відмовлено в державній реєстрації права власності на будинок. Встановлені обставини підтверджуються: копією рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 05.10.2016 (а.с.9), копією свідоцтва про шлюб (а.с.10), копією свідоцтва про право власності (а.с.11), копією звіту про експертну оцінку варості житлового будинку розташованого за адресою: вул. Мічуріна, 6, с. Шелюги, Якимівського району, Запорізької області (а.с.12-14); копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду (15-19). Згідно вимог ст. 376 Цивільного Кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за рішенням суду за умови, якщо не порушує прав інших осіб. Згідно вимог ст.383 ЦК України \~власник житлової квартири може на власний розсуд здійснювати ремонт та \~переобладнання в квартирі за умови, що такі зміни не потягнуть за собою порушень прав інших власників квартир та не порушать санітарно-технічні вимоги і правил експлуатації будинку. Згідно вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюються або не визнається іншою особою.

Outcome: approved