Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

позивачі звернулися з даним позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що на підставі ордеру № 589 від 07 травня 1987 року вони займають квартиру № [ADDRESS]. 23 жовтня 2017 року [PERSON] подав відповідачу заяву про передачу йому, шляхом приватизації та членам його сімї квартири, яку він та члени його родини займають на умовах найму у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Рішенням КЕВ м. Дніпро від 07 листопада 2017 року № 4306 позивачу відмовлено в приватизації квартири через те, що військове містечко, в якому розташована квартира, включене до числа закритих, в звязку з чим, житлові приміщення, які розташовані в ньому, не підлягають приватизації, окрім того є військовим майном. Документів на надання повноважень розпоряджатися майном не надходило. Означені дії та рішення відповідача позивачі вважають неправомірними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Представник відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро подав заяву, згідно з якою просив розглянути справу у його відсутність та відмовити в задоволенні позову. Надав заперечення, в яких вказав, що у КЕВ відсутні повноваження на передачу військового майна у власність позивачам через те, що Наказ Міністра оборони України № 1 від 03 січня 1993 року втратив чинність, військове містечко, на території якого розташовано житловий будинок віднесене до числа закритих військових містечок, а у відповідача відсутні повноваження з визначення їх статусу. Згідно листа Начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №303/4/17/418 від 28 липня 2014 року з метою захисту інтересів Міністерства оборони України, заступником Міністра оборони України прийнято рішення від 22 липня 2014 року №180/дск, який передбачає залишити військове містечко №4 смт. Гвардійське в Переліку закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд. Згідно рішення заступника Міністра оборони України питання приватизації житла та передачі житлових будинків до комунальної власності розглянути після закінчення АТО та затвердження комплексної програми розвитку та реформування Збройних Сил України. Отже, житловий будинок №1 по вул. Буркіна в смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області знаходиться на території закритого військового містечка. Також житловий фонд смт. Гвардійського до якого входить квартира позивача відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» є військовим майном, а згідно ч.2 ст. 6 означеного Закону, рішення про відчуження військового майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. На сьогоднішній день таке рішення про відчуження майна відсутнє, проте існує перелік закритих військових містечок до якого також включено смт. Гвардійське та зазначено, що даний житловий фонд не підлягає приватизації, що в свою чергу засвідчує про відсутність з боку розпорядника майна згоди на його відчуження. Враховуючи, що КЕВ м. Дніпро не є ні власником, ні розпорядником зазначеного майна, то по предмету позову такого як право на приватизацію конкретного майна не з підстав, що віднесені до його компетенції та визначення статусу військового містечка взагалі не є належним відповідачем, скільки означене рішення про відмову прийнято з підстав не віднесених до компетенції КЕВ м. Дніпро та фактично прийнято не ним, а було ним лише оформлено відповідно до делегованих йому повноважень Наказом Міністра оборони України №1 від 03 січня 1993 року. В судове засідання позивачі не з`явилися. Представник позивачів, позивачі надали суду заяви, згідно з якими просять розглянути справу за їх відсутності. Позов підтримали. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, підстав неявки не повідомили. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Позовна заява у відповідності до положень п.9 ч.1 ст.1 Розділу ХІІІ ЦПК України в редакції, встановленій Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII розглянута за правилами чинного ЦПК України з урахуванням вимог до заяви, в редакції ЦПК України, що діяли до набрання чинності Законом України № 2147-VIII. У зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, доводи сторін, викладені у відповідних процесуальних заявах приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 589 від 27 травня 1987 року [PERSON] (головний квартиронаймач) та члени його сімї: [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син) вселилися в квартиру № [ADDRESS] /а.с.11/. У вказаній квартирі станом на 28 вересня 2017 року проживають [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації /а.с.12, 13/. 23 жовтня 2017 року позивач-1 звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро з заявою, про передачу йому та членам його сімї, шляхом приватизації, квартири, яку він та члени його родини займають на умовах найму у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» /а.с.10/. Рішенням КЕВ м. Дніпро від 07 листопада 2017 року № 4306 відмовлено позивачу в приватизації квартири через те, що військове містечко, в якому розташована квартира, включене до числа закритих, в звязку з чим, житлові приміщення, які розташовані в ньому, не підлягають приватизації /а.с.14/. Також, з довідки відповідача № 3783 /а.с.51/ вбачається, що вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, правонаступником якого є відповідач. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих [PERSON] народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в звязку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який прийнято 19 червня 1992 року за № 2482-Х11. Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п.2 ст.2 цього Закону. Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків памяток садове - паркового мистецтва, історикокультурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС». Згідно з положенням, затвердженим Наказом Міністра оборони України №215 від 21 квітня 2011 року та Наказом Міністра Оборони України № 448 від 03 липня 2013 року визначення «закрите військове містечко» та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені. 03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України [PERSON] затверджений останній чинний (він базується на Наказі Міністра оборони СРСР №75 від 22 лютого 1977 року) «Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд», селище міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку. На підтвердження того, що смт. Гвардійське не наданий статус закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15 вересня 2011 року «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» з затвердженими переліками військового майна. Згідно з Наказом Міністра оборони України № 569 «Про безоплатну передачу військового майна у приватну власність до територіальних громад», безоплатно передається у комунальну власність територіальним громадам смт. Черкаське і смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, зазначений Наказ є обовязковим для виконання КЕВ міста Дніпропетровська та Черкаською і Гвардійською селищними радами. Судом встановлено, що законодавством України не визначене юридичне поняття «закрите військове містечко», в звязку з чим, суд приходить до висновку, що смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області не має статусу закритого військового містечка. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року передбачене, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю. Згідно з п.5 ст.5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Матеріали справи підтверджують, що позивачі зареєстровані в спірному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брали, житло знаходиться на консолідованому балансі відповідача. Згідно з п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації. У відповідності до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Як зазначалося вище, судом встановлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро заперечує право позивачів на приватизацію спірного житлового приміщення. Оскільки судом встановлене право позивачів, які проживають на підставі ордеру в спірному житловому приміщенні на одержання спірної квартири у приватну власність, відповідачем оспорюється зазначене право, позивачами право на приватизацію майна не реалізовано, позовні вимоги в частині визнання права позивачів на приватизацію квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, з урахуванням викладеного вище, позовні вимоги в частині визнання незаконним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро № 4306, яким позивачам відмовлено у передачі в приватну власність квартири підлягають задоволенню і суд вважає за необхідне визнати рішення щодо відмови в передачі в приватну власність позивачу квартири незаконним. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність. Так, зокрема, наймач повинен звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобовязаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Те, що саме відповідач є органом, на який покладено обовязок передачі квартир, які використовуються громадянами на умовах найму підтверджується також і наданим суду Положенням, затвердженим Наказом начальника КЕВ м. Дніпропетровська № 145 від 03 жовтня 2016 року, правонаступником якого є позивач. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині зобовязання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, як органу приватизації вжити всіх належних та достатніх заходів щодо приватизації зазначеної квартири підлягають задоволенню, оскільки, зазначений обовязок органу приватизації встановлений нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, суд має право зобовязати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобовязати вчинити певні дії. Так, оскільки суд прийшов до висновку про наявність підстав для визнання незаконним рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про відмову в задоволенні заяви позивачів про передачу квартири у власність - зазначений орган приватизації фактично повинен повторно розглянути заяву позивачів та прийняти відповідне рішення, внаслідок чого суд, з метою належного захисту порушеного права, наявність якого заперечує відповідач, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача, як органу приватизації, вжити заходи щодо приватизації позивачами квартири, яка використовується ними на умовах найму відповідно до положень законодавства. Водночас суд враховує, що в позовній заяві абзаці 1 прохальної її частині позивач оскаржує рішення щодо квартири, яка розташована в смт. Черкаське, в той час, як з описової частини позовної заяви, з наданих документів підтверджується проживання позивачів, подання заяви відповідачу з приводу квартири та оскарження ними дій щодо квартири за тією ж адресою, однак розташованої в смт. Гвардійське. Відповідач також надає заперечення з приводу квартири, розташованої в смт. Гвардійське. В звязку з чим суд сприймає дану обставину, як помилку у прохальній частині позовної заяви та розглядає позов щодо предмету позову квартири № [ADDRESS] Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. Вимоги позову підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, рішенням позивача порушуються майнові права позивачів. При цьому, частковість задоволення позову полягає в тому, що позивачі просять, окрім визнання протиправним рішення, також і скасувати його, чого не передбачено положеннями ст.16 ЦК України, оскільки в такому випадку належним захистом порушеного права буде саме визнання незаконним рішення органу приватизації. При цьому, посилання відповідача на рішення, прийняте заступником Міністра оборони України від 22 липня 2014 року №180/дск, відсутність у відповідача повноважень на передачу майна суд не приймає до уваги з огляду на те, що норми законодавства, зазначені судом вище вказують на те, що саме відповідач, утримуючи майно на балансі є особою, якій надано право вирішувати питання щодо передачі квартир у власність шляхом приватизації, в оскарженому рішенні така підстава для відмови в задоволенні заяви позивача не зазначена. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору суд виходить з положень ст.141 ЦПК України, а тому судові витрати в розмірі 1920,00 грн. та 1920,00 повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивачів-1, -2.

Outcome: partial