Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з уточненою позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,03 га, розташовану на території Лісненської сільської Ради. Будучи спадкоємцем померлого за законом, вони прийняли спадщину. Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ -ОД № 085669 був виготовлений та виданий після смерті [PERSON] , що перешкоджає оформити спадщину у встановленому законом порядку. Просили визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності на вказану земельну ділянку, яка належала померлому [PERSON] . Ухвалою судді Тарутинського районного суду Одеської області від 02 грудня 2020 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивачі не з`явилися, від позивачів надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Лісненської старостинського округу Бородінської селищної ради Одеської області в судове засідання не з`явився, староста подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив що позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Дослідивши письмові докази надані позивачем, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 07 березня 2000 року Лісненською сільською радою Тарутинського району Одеської області (а.с.10). Згідно з державного акту на право приватної власності на землю ділянку серії ІІІ-ОД №1085669, виданого 03 грудня 2003 року, [PERSON] на підставі розпорядження Тарутинської райдержадміністрації Ради народних депутатів №449 А від 21 листопада 2003 р. належить земельна ділянка площею 2,03 га, розташована на території Лісненської сільської ради, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11). Позивачі є спадкоємцями померлого [PERSON] за законом першої черги, оскільки є його дружиною та донькою. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 37), свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 03.10.2012 року (а.с. 9). Згідно довідки Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області №210/02-07 від 15.10.2020 р., [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області №209/02-07 від 15.10.2020 р. [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований на день смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно даних зі спадкової справи №105/2000, заведеної після смерті [PERSON] [INFO] , спадкоємцями, які звернулися за отриманням свідоцтва про право на спадщину, є його дружина та донька. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Зважаючи на те, що смерть спадкодавця відбулась у 2000 році, суд вважає за необхідне керуватись матеріальними нормами ЦК УРСР в редакції чинній на час виникнення спірних відносин. Так, ст. 524 ЦК УРСР визначає можливість спадкоємства за законом і за заповітом , та вказує, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини, відповідно до ст. 525 ЦК УРСР визнається день смерті спадкодавця, а місцем, згідно ст. 526 ЦК УРСР - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Як передбачали положення ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно до положень ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Діями,відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, що свідчать про прийняття спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивачі, як спадкоємці першої черги за законом постійно проживали разом з [PERSON] та фактично прийняли спадщину після його смерті. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця [PERSON] , свідчить про набуття ним права власності на земельну ділянку. Оскільки [PERSON] , не встиг оформити за життя правовстановлюючий документ - державний акт на набуте ним майно через обставини, які від нього не залежали, зазначене перешкоджає позивачам реалізувати право спадкування на майно і отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачами в порядку спадкування за законом. Як спадкоємці, що прийняли спадщину, позивачі мають право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивачів підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачами на вказану земельну ділянку буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивачів, як спадкоємців. На підставі викладеного,

Outcome: approved