Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Добрівської сільської ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим за участю третьої особи Сімферопольської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд та домоволодіння за адресою: [ADDRESS], однак позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на 1/8 частку спадщини за кожним, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності спадкодавця на будинок та земельну ділянку. В судовому засідання позивач [PERSON] пояснила, що під час шлюбу з [PERSON] у 1957 році на земельній ділянці, документів на яку у них не було, подружжям було побудовано один житловий будинок з господарськими спорудами. Якісь документи по будівництву та вводу в експлуатацію були у [PERSON], але на даний час вони не збереглися. Інші два житлових будинки будували їх доньки - [PERSON] та [PERSON] після одруження. [PERSON] у 1997 році отримав у власність земельну ділянку. [INFO] [PERSON] помер. Вона проживає у будинку та зареєстрована у ньому, але нотаріус відмовляє у оформленні спадщини в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просить позов задовольнити. В судовому засідання позивач [PERSON] пояснив, що [PERSON], який помер [INFO], доводився йому батьком. Всі документи, які були зібрані позивачами, вони надали до нотаріуса, але йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає у домоволодінні за адресою [ADDRESS], яке складається з старого будинку, який збудований батьком, та двох будинків, які побудовані у 80-роках минулого століття нею та сестрою. Проектів та документів щодо вводу в експлуатацію у них немає. Після смерті батька вона мала намір оформити спадкове майно, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва. Просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає у домоволодінні за адресою [ADDRESS], яке складається з старого будинку, який збудований батьком, та двох будинків, які побудовані у 80-роках минулого століття нею та сестрою. Після смерті батька вона мала намір оформити спадкове майно, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва. Просила позов задовольнити. Відповідач - представник Добрівської сільської ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим в судове засідання не з'явився, відповідно до наданої заяви просить справу розглядати у його відсутності, рішення винести на розсуд суду. Третя особа-представник Сімферопольської районної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, відповідно до наданої заяви просить справу розглядати у його відсутності. Матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки Виконавчого комітету Добрівської сільської ради Сімферопольського району АР Крим № 1780 від 22.08.2013 року за даними погосподарської книги Добрівської сільської ради № 75 стор. 481 домоволодіння, яке розташовано за адресою [ADDRESS] зареєстровано за померлим [PERSON] (а.с. 33). Відповідно до довідки Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації № 1-6201 від 05.06.2013 року за даними останньої інвентаризації 16.04.2013 року на земельній ділянці розташовані три житлових будинки [ADDRESS] (а.с. 34). Згідно довідки Сімферопольського районного бюро технічної інвентаризації № 1-6/202 від 05.06.2013 року за даними інвентарної справи за [PERSON] за адресою [ADDRESS], станом на 01.01.2013 року право власності на нерухоме майно на паперовому носії та у Реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстроване (а.с. 35). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до домової книги, у зазначеному вище домоволодінні зареєстровані позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 20-26). Згідно даних спадкової справи № 266/2003 до Сімферопольської районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 49-55). Постановою Сімферопольської районної державної нотаріальної контори від 20.01.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальних дії,а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю даних про проведення державної реєстрації на нерухоме майно в Сімферопольському районному БТІ (а.с. 56). Приймаючи до уваги, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO], то до правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР, тобто законодавства, чинного на час виникнення спадкових правовідносин. Спадкуванням є перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців) в порядку, передбаченому ст.ст.529,530,531,532,533,534,535 ЦК УРСР. Згідно вимог статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкувати можна лише те майно, яке належало спадкодавцеві. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Записи в погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачі на підтвердження права власності не надали суду належної виписки або копії погосподарської книги з зазначенням складу нерухомого майна, яке за життя належало [PERSON] Суд позбавлений можливості встановити обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки відсутні документи, які б містили відомості та посилання на номер погосподарської книги, рік її ведення, обладнання житлового будинку, про розміщені на ділянці допоміжні будівлі, споруди, елементи благоустрою у визначених межах, підстави будівництва (проект, договір про забудову тощо), відсутній акт про закінчення будівництва, дані про введення будинку, який побудований [PERSON] у 1957 році, в експлуатацію,підстави будівництва та відповідність проекту двох житлових будинків, зведених на земельній ділянці у 1985-1989 роках, дані про введення їх до експлуатації. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Таке рішення позивачами суду не надано. Оскільки довідка Виконавчого комітету Добрівської сільської ради Сімферопольського району АР Крим № 1780 від 22.08.2013 року не містить даних, які свідчать про введення в експлуатацію будинку та правомірність забудови земельної ділянки спадкодавцем,а інших документів суду не надано, у визнанні права власності на житловий будинок за спадкоємцями слід відмовити. Згідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.10.1956 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Добрівської сільської ради Сімферопольського району Автономної Республіки Крим № 69в від 19.12.1997 року [PERSON] передано у приватну власність безкоштовно земельна ділянка 0,13 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по [ADDRESS] (а.с. 31). Відповідно до довідки виконавчого комітету Добрівської сільської ради Сімферопольського району АР Крим № 1250 від 22.08.2013 року за [PERSON], за даними земельно-кадастрової книги № 1 стор. 40 за 2013 рік на території Добрівської сільської ради за адресою: [ADDRESS], значиться земельна ділянка площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд (а.с. 32). Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР в редакції 1991 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що право власності або право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж ділянки на місцевості (в натурі) та отримання документа, що посвідчує це право. За ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу УРСР в редакції 1991 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Проте дію зазначеної статті було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених у п. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», зокрема, земельних ділянок, призначених для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Відповідно до п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України, 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, передбачених раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Згідно до вимог статей 22,28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання земельної ділянки за адресою [ADDRESS] площею 0.13 га, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 12 частки земельної ділянки за адресою [ADDRESS] площею 0.13 га як частки у спільній сумісній власності подружжя. Інша ? частка земельної ділянки входить до складу спадкового майна. Визнаючи за позивачами в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частку за кожним земельну ділянку, що розташовано за адресою [ADDRESS], суд виходить з того, що земельна ділянка площею 0,13 га належала спадкодавцеві на праві власності, відповідно до діючого законодавства. З урахуванням того, що позивачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом, суд вважає можливим визнати право власності спадкоємців по 1/8 частці за кожним на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS]. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частку за кожним на земельну ділянку, обґрунтовані, відповідають вимогам діючого законодавства, у зв'язку з чим підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.524,525,527,529 529 ЦК УРСР, п. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок»,

Outcome: partial