Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивачі звернулися до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом в якому просять, визнати відповідача [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування квартирою № 61 в житловому будинку № 40 по вулиці Шмідта в місті Мелітополі Запорізької області, посилаючись те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 2000 року, вони являються співвласниками квартири № 61 в житловому будинку № 40 по вул. Шмідта в м. Мелітополі Запорізької області. Позивач була зареєстрована у вказані квартирі на правах сестри позивача [PERSON], однак з грудня 2015 року в квартирі не проживає. Реєстрація відповідача порушує права позивачів та заважає їм повною мірою користуватися та розпоряджатися належним їм майном у звязку з чим позивачі змушені звернутися до суду з відповідним позовом. Позивачі в судове засідання не зявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявилася, викликалася до суду належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала. Відповідно до ст.128 ч. 7. ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду\~Запорізької області від 05.09.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд,\~ дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. Позивачі є співвласниками квартири № 61 в житловому будинку № 40 по вулиці Шмідта в місті Мелітополі Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 02 жовтня 2000 року, виданого «Мелітопольжитлосервіс», зареєстрованого в реєстрі за № 703 /а.с.8/. Відповідно до довідки голови правління ОСББ «Шмідта 40» від 05.07.2018 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири № 61 в житловому будинку № 40 по вулиці Шмідта в місті Мелітополі Запорізької області. За вказаною адресою з грудня 2015 року зареєстрована [PERSON], [INFO], однак не проживає в ній з моменту реєстрації і по теперішній час /а.с.9/ В силу того, що відповідач зареєстрована в квартирі, але в ній не проживає, позивачі не можуть в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Статтею 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла та кореспонденції і органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві, серед іншого, для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно положень статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 401\~ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до частини першої статті 405\~ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно пункту 4 частини першої статті 406\~ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною другою статті 406\~ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За змістом наведених вище правових приписів право особи на користування чужим майном, зокрема житловим будинком чи квартирою, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року, винесеній за результатами розгляду справи № 6-2931цс16. Враховуючи той\~факт,\~що відповідач\~добровільно залишила\~квартиру і\~на даний\~час в\~ній не\~проживає, не приймає участі в сплаті комунальних платежів, її реєстрація порушує право власності позивачів, суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідача користуватися чужим майном (квартирою) на підставі частини другої статті 406 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved