Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача, яким просили стягнути на їх користь борг в сумі 14\~300 гривень. Позовні вимоги мотивували тим, що 03.12.2014 року відповідач подала заяву до позивачів про надання їй позики в сумі 15\~000,00 гривень, через що позивачами було здійснено переказ вказаних коштів відповідачі згідно платіжного доручення № 369 від 18.12.2014 року. Заява відповідача про надання позики не містить кінцевого терміну повернення грошей. При цьому відповідачем було здійснено часткове повернення коштів за позикою, а саме 13.03.2015 року в розмірі 200,00 грн., 10.04.2015 року в сумі 200,00 грн., 16.06.2015 року в сумі 300,00 грн., що вбачається із відповідних касових ордерів. 15.07.2015 року позивачами було предявлено вимогу до відповідача про повернення усієї суми позики, проте така вимога відповідачем була проігнорована, через що наразі за останньою утворилась заборгованість на вказану у позовній заяві суму. У судовому засіданні представники позивача директор [PERSON] а також за довіреністю [PERSON] розглядуваний позов підтримали частково, а саме на суму 3 800,00 грн., вказуючи про те. що після їх звернення до суду, відповідачем було добровільно частково виконано вимоги за розглядуваним позовом. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме на суму 2800,00 грн., вказуючи про те, що сума у 1000,00 грн. була їй заборгована підприємством позивачів, через що, вважала що вказану суму треба відрахувати зі спірної заборгованості, при цьому в чому саме полягала така заборгованість суду не конкретизувала, як і не надала відповідних доказів з цього приводу та не заявила про такі докази. Також зазначила про те, що часткове погашення спірної за розглядуваним позовом заборгованості було здійснено нею після отримання судової повістки про виклик до суду по розглядуваній справі, разом із якою надійшла сама позовна заява із додатками. Також слід зауважити, що у судовому засіданні вказала про те, що зареєстрована у [INFO], про що надала паспортні данні, проте пояснила, що фактично мешкає за місцем вказаним у позові, де здійснює підприємницьку діяльність у встановленому законом порядку, через що клопотання про направлення справи до розгляду до належного суду за підсудністю не заявляла, хоча таке право судом їй було розяснено, вважаючи, що справу слід розглядати саме за місцем її фактичного мешкання та здійснення відповідної підприємницької діяльності. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши доводи позовної заяви та перевіривши їх поданими сторонами доказами, приходжу до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так судом встановлено, що за заявою відповідача від 03.12.2014 року, яка на той час працювала у позивачів на посаді землевпорядника, останній позивачами було надано позику в розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується дослідженим судом платіжним дорученням № 369 від 19.12.2014 року шляхом перерахування коштів на відповідний рахунок. При цьому заява відповідача про надання позики строку повернення грошей не містить. Встановлені судом обставини з приводу трудових правовідносин сторін, написання відповідачем заяви про надання позики а також отримання нею грошових коштів в розмірі 15\~000,00 грн. сторони у судовому засіданні визнали. Як вбачається з досліджених судом прибуткових касових ордерів № 41 від 13.03.2015 року, № 60 від 10.04.2015 року, № 41 від 13.03.2015 року та № 60 від 10.04.2015 року, відповідачем було здійснено часткове повернення позики за розглядуваними правовідносинами в сумі 800,00 грн., а саме по 200,00 грн. кожного разу. Окрім того сторонами визнано той факт, що на момент розгляду судом справи по суті, відповідач, після відкриття провадження по справі, також здійснила часткове погашення боргу за позикою, через що наразі її борг за спірними правовідносинами становить 3800,00 грн.. При цьому позивачами 15.07.2015 року за вих. № 746/07 направлялась досудова вимога про стягнення з відповідача спірної суми підтверджується дослідженим судом поштовим корінцем про рекомендоване направлення, здійснене 16.07.2015 року, що вбачається із відповідного поштового штемпеля. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином. враховуючи встановлені судом обставини, зокрема ті, що були визнані сторонами, приходжу до переконання про необхідність часткового задоволення розглядуваного позову, а саме на суму 3800,00 гривень, беручи до уваги часткове виконання відповідачем свого грошового зобовязання перед позивачами після звернення останніх до суду та відкриття судом провадження по справі. При цьому слід зауважити, що відповідач вказувала, що вона повинна повернути саме суму заборгованості в розмірі 2800,00 грн., вказуючи про наявність усних домовленостей із уповноваженими особами позивача а також на невиконання останніми своїх обовязків в сфері трудових правовідносин із відповідачем на суму 1000,00 грн. які, як вважає відповідач повинні бути зараховані в рахунок погашення спірного боргу, при цьому остання жодних доказів на підтвердження своєї позиції не надала та не заявила про такі докази, а тому суд позбавлений можливості дослідити з цього приводу позицію відповідача та зробити відповідні висновки. Питання з приводу розподілення судових витрат по справі суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України із урахуванням положень ч. 1 ст. 89 цього Кодексу, згідно яких у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: partial