Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому вказали, що їхня бабуся [PERSON] рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10.07.2008 року визнана недієздатною, її опікуном призначена відповідачка по цієї справі. Відповідач забрала бабусю до себе і, зловживаючи правами опікуна, не дає можливості їм спілкуватися з бабусею, чого вони бажають. Крім іншого вони підозрюють, що бабуся утримується в неналежних умовах, потребує піклування та допомоги. Просять зобовязати відповідача надавати їм можливість один раз на тиждень протягом трьох годин спілкуватися з бабусею. Відповідачка позов не визнала, суду пояснила, що до жовтня 2006 року її, відповідачки, мати [PERSON] жила спільно з позивачами та їхньою матірю, її, позивачки, сестрою, [PERSON], яка померла 12.06.2012 року, в квартирі, належній на праві власності [PERSON] В жовтні вона, відповідачка, зібрала мати до себе, оскільки, проживаючі з позивачами, мати не отримувала нормального догляду, якого потребувала за станом свого здоровя. В похилому віці мати стала страждати атеросклеротичним слабоумством, та потребувала постійного стороннього догляду та турботи. Користуючись станом її здоровя, позивачі переоформили право власності на належну матері квартиру на себе. В 2008 році рішенням суду мати була визнана недієздатною, і її, відповідачку, призначили опікуном матері. В 2013 році рішенням суду договори дарування квартири були визнані недійсними, і право власності на неї було повернуто [PERSON] [PERSON] час, що [PERSON] жила в неї, відповідачці, позивачі ніяким чином не турбувалися про неї, не цікавилися станом її здоровя, не питалися будь-чим допомогти їй, зустрітися з нею. Проживаючі в належній [PERSON] квартирі, позивачі не сплачують комунальні платежі, внаслідок чого борг по комунальних платежах на 27 березня 2014 року склав 16562, 89 гривень. Вона, відповідачка, за 8 років, що мати живе з нею більш, ніж 13 разів клала мати в лікарню, де ту лікували, а позивачі майже не знали про це, оскільки не цікавилися нею. В той же час за їхньою участю в суді розглядалися справи, де [PERSON] була протилежною стороною по справі. Після того, як рішеннями судів всіх інстанцій право власності на квартиру було визнано за [PERSON], вона, відповідачка, направила позивачам листа з проханням звільнити квартиру. Не звільнивши квартиру, позивачі направили їй листа, в якому вказали, що бажають спілкуватися з бабусею та надавати їй допомогу, вона ж, зловживаючи правами опікуна, не дає їм можливості робити цього. Вважає, що цей лист, а також цей позов направлені в суд з одною метою зробити видимість турботи про бабусю для подальшого отримання спадщини. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради суду пояснила, що [PERSON] отримує від опікуна відповідачки по справі належний догляд. На цей час спілкування з [PERSON] практично неможливо із-за стану її здоровя, але відповідачка робить все, щоб належно підтримувати її. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав. Підставами позову в заяві вказані ст. ст. 257, 264 СК України. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь в їх вихованні. Відповідно до ст. 264 СК України внуки, правнуки зобовязані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда. Як вбачається із позовної заяви, пояснень в судовому засіданні учасників процесу та матеріалів справи бажання спілкуватися зі своєю бабусею виникло у її повнолітніх внуків після кількох років цивільних процесів, в яких бабуся та онуки судилися між собою. На час виникнення цього бажання позивачі по цієї справі програли всі процеси, в яких представником бабусі була її опікун відповідачка по цієї справі. Бабуся, спілкуватися з якою виразили бажання позивачі, на час виникнення цього бажання рішенням суду була визнана недієздатною, тобто такою, що не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними. Суду надані виписки із історії хвороби і виписні епікризи [PERSON], із яких вбачається, що опікун [PERSON] відповідачка по цієї справі іноді по кілька разів на рік клала [PERSON] до лікарні, де та отримувала необхідне лікування, тобто піклувалася про неї. Про належне піклування про [PERSON] казала в суді також представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Центрально-Міської районної ради, тому вважати, що відповідачка не виконує, або неналежно виконує свої обовязки як піклувальника немає підстав. Та обставина, що відповідно до ст. 264 СК України внуки, правнуки зобовязані піклуватися про своїх бабу, діда, прабабу, прадіда, не означає, що призначений відповідно до закону опікун недієздатної баби зобовязаний пускати до себе додому, де недієздатна баба знаходиться, її онуків, з якими багато разів прийшлося судитися із-за належного бабі, але переписаного на онуків майна. Суд вважає, що не бажаючи пускати позивачів до себе додому, відповідачка діє в інтересах [PERSON] Таким чином жодних правових підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed