Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 15 серпня 2016 року звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі в позовній заяві зазначили, що 9 жовтня 2013 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,5569 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ХР №020979, яка розташована на території Пархомівської сільської ради. За життя [PERSON] склала заповіт від 9 грудня 2005 року, у якому все право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» розміром 5,04 умовних кадастрових гектарів згідно Сертифіката серії ХР №025565 заповіла онукові - [PERSON] та доньці - [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивачі з приводу оформлення спадщини зверталися до Краснокутської державної нотаріальної контори, але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, в звязку з відсутністю предмета заповіту, оскільки [PERSON] при житті взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР №020979, а тому позивачі позбавлені можливості отримати спадщину в нотаріальному порядку. Позивачі мають намір успадкувати майно, оскільки являються спадкоємцями за законом, в звязку з чим звернулися до суду з позовом та прохають визнати за ними право приватної власності в порядку спадкування по ? частині кожному на земельну ділянку площею 4,5569 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №020979, після смерті [PERSON] В судове засідання позивачі не зявилися, однак від їх представника надійшла заява про підтримання уточнених позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та про слухання справи у її відсутність. Представник відповідача - Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника та проти позову не заперечував. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 9 жовтня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І- ВЛ № 408731, виданого 11.10.2013 року Пархомівською сільською радою Краснокутського району Харківської області. 9 грудня 2015 року державним Пархомівською сільською радою Краснокутського району Харківської області був посвідчений заповіт, згідно якого [PERSON] зробила заповітне розпорядження: грошові вклади по рахунках №6318, 91551/947, що знаходяться в ощадбанку №2840/02 с. Пархомівка, земельну частку (пай) розміром 5,04 в умовних кадастрових гектарах згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №025565 заповідала своїй дочці [PERSON] та онукові [PERSON], у рівних частинах кожній. Позивачі після смерті [PERSON] з приводу оформлення спадщини звернулися до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області, але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, в звязку з відсутністю предмета заповіту, оскільки [PERSON] при житті взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР №020979 ( постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.07.2016 року №1100/02-31), а тому позивачі позбавлені можливості отримати спадщину в нотаріальному порядку. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадковим майном якої є земельна ділянка площею 4,5569 га, розташованої на території Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ХР №020979. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця. Факт, що позивач [PERSON] являється донькою померлої [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про шлюб, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Згідно ст. 1265 ЦК п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Факт, що позивач [PERSON] являється онуком померлої [PERSON] підтверджується свідоцтвом про його народження, свідоцтвом про народження [PERSON] та її свідоцтвом про укладення шлюбу, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Як вбачається з заяви позивача [PERSON], посвідченої 25 жовтня 2016 року секретарем Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області [PERSON], [PERSON] не заперечує проти прийняття ? частини спадщини після смерті її матері [PERSON], померлої 09.10.2013 року, яка належить їй за законом, гр. [PERSON]. Також, як вбачається з відповіді Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області №1490/01-16 від 06.10.2016 року, що згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області за 2013- 2016 роки після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №65/2014 року. В спадковій справі є заяви про прийняття спадщини за заповітом доньки спадкодавці гр. [PERSON] та онука гр. [PERSON]. Також є заява про відмову від обовязкової частини спадщини за законом гр. [PERSON]. Інші заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, \~ та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г \~ Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ХР №020979. Також, як вбачається зі ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а тому [PERSON] та [PERSON] мають право на 1/2 частку земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ХР №020979 кожен. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачі надали суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивачі [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці після смерті спадкодавця [PERSON], мають законне право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved