Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розділ сумісного майна подружжя. В обгрунтування позову позивачка зазначила, що з 17.06.2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого в них народився син [PERSON], [INFO]. Із відповідачем вони проживали за адресою: [ADDRESS]. Однак шлюбні відносини між сторонами не склалися. У вересні 2012 року позивачка разом із сином, взявши на власний розсуд предмети побутового та особистого обиходу, виїхали з квартири та стали проживати у її батьків за адресою: [ADDRESS]. В теперішній час шлюб між сторонами не розірваний. В період шлюбу позивачкою та відповідачем у 2008 році був придбаний автомобіль «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, оформлений на ім'я відповідача. Після припинення шлюбних відносин транспортний засіб за рішенням відповідача, прийнятим одноособово, залишається в користуванні та розпорядженні в останнього. Оскільки вказаний вище транспортний засіб був придбаний у період шлюбних відносин, позивачка вважає, що він є об'єктом спільного майна подружжя та належить їм в рівних частинах. Позивачка вважає можливим припинити своє право власності на 1 / 2 частину автомобіля «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, та отримати грошову компенсацію вартості 1 / 2 частини вказаного транспортного засобу. На підставі викладеного [PERSON] просить суд визнати автомобіль «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] спільною власністю [PERSON] та [PERSON], виділити [PERSON] у власність автомобіль «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1 / 2 частини автомобіля «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] припинити, стягнути з відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 1030 грн., витрати по сплаті автотоварознавчої експертизи в сумі 600 грн., витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 243,60 грн., витрати по сплаті судового збору за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 121,80 грн. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розділ сумісного майна подружжя. В обгрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] вказав, що з 17.06.2000 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від якого мають сина [PERSON], [INFO]. У вересні 2012 року [PERSON] разом із сином виїхала з адреси їх сумісного проживання та забрала із собою за речі побутового та особистого обиходу. Крім того, він на прохання дружини особисто перевіз їй сумісно придбані у шлюбі предмети, а саме: ліжко металеве «Ліберті», вартістю 1500 грн., холодильник, вартістю 1000 грн., пральну машинку автомат LG, вартістю 2900 грн., посуд, вартістю 300 грн., плазмовий телевізор Samsung діагоналлю 102 см., вартістю 4500 грн. Також у 2012 році він захворів на тяжку хворобу пневмонія та його дружина [PERSON] у цей період вивезла з будинку грошові кошти в розмірі 47000 грн., які вони із дружиною відкладали у період шлюбних відносин. На підставі викладеного, просить суд визнати грошові кошти в розмірі 47000 грн. та майно : ліжко металеве «Ліберті», холодильник, пральну машинку автомат LG, посуд, плазмовий телевізор Samsung - сумісною власністю подружжя та розділити їх між ними, стягнути з [PERSON] 23500 грн. на його користь . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась та направила до суду заяву , в якій вказала , що просить розглянути дану цивільну справу у її відсутності , свої позовні вимоги вона підтримує повністю та просить їх задовольнити . а в задоволенні зустрічного позову просить суд відмовити. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю та просив суд визнати автомобіль «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] спільною власністю подружжя [PERSON] , виділити [PERSON] у власність автомобіль «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1 / 2 частини автомобіля «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], що складає згідно з висновком експертизи - 33782,28 грн. , право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] припинити, стягнути з відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 1030 грн., витрати по сплаті автотоварознавчої експертизи в сумі 600 грн., витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 243,60 грн., витрати по сплаті судового збору за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 121,80 грн. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просив відмовити, оскільки вважає , що на підтвердження позовних вимог [PERSON] не представив суду доказів того, що в них із чоловіком були гроші в сумі 47 000 грн., що вона їх взяла, а також не надано письмових документів, які підтверджують придбання у період шлюбу ліжка металевого «Ліберті», холодильника, пральної машинки автомат LG, посуду, плазмового телевізору Samsung. . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що автомобіль «ВАЗ 2107030-110-01», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] вони дійсно з [PERSON] придбали у період шлюбних відносин, однак гроші на його придбання були надані його батьками, та саме його мати їх вносила на придбання автомобіля, в зв'язку з чим вважає, що вказаний транспортний засіб не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Під час шлюбу вони із [PERSON] придбали ліжко, холодильник, пральну машинку автомат, посуд, плазмовий телевізор, які він на прохання позивачки перевіз за її адресою проживання. Крім того, під час знаходження його на лікуванні у 2012 році, позивачка самовільно забрала їх спільно нажиті грошові кошти в розмірі 47 000 грн. В зв'язку з чим, просив визнати грошові кошти в розмірі 47000 грн., ліжко, холодильник, пральну машинку автомат, посуд, плазмовий телевізор спільною власністю подружжя, розділити їх та стягнути з [PERSON] 23500 грн. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 01.04.2014 року, позовні вимоги [PERSON] не визнав та просив в їх задоволенні відмовити. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити. Суд, вислухавши представникапозивачки , відповідача та його представника, свідка , дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17 червня 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб в Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про одруження. [INFO] народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та повідомленням ВРЕВ №1 м.Маріуполя, [PERSON] є власником транспортного засобу ВАЗ-2107030-110-01, 2008 року випуску, який , як встановлено в судовому засіданні , був придбаний у 2008 році, тобто у період шлюбних відносин позивачки та відповідача . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є її сином. Вона із чоловіком у 2008 році дала сину грошові кошти у розмірі 40 000 грн. для придбання автомобіля , 21 000 грн. були спільні гроші подружжя., оскільки автомобіль був придбаний за 61 000 грн. Вона особисто вносила грошові кошти за автомобіль у банківську установу, однак не пам'ятає в яку. Правовстановлюючі документи були оформлені на її сина. Крім того, їй відомо, що у [PERSON] та [PERSON] під час шлюбних відносин були накопичені збереження у розмірі 47000 грн., які [PERSON] забрала із собою , але доказів на підтвердження цього немає. В судовому засіданні встановлено, що з вересня 2012 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені та позивачка [PERSON] разом із дитиною стала проживати за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою виданою МЖК «Машинобудівник» №11 від 29.01.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до речення другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім'я було зареєстровано право власності на таку річ. Отже, до спільної сумісної власності подружжя можуть належать не лише речі, придбані подружжям, чи одним із них за час перебування у шлюбі, але й майнові права. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, житлові будинки, садові будинки, дачі, предмети домашнього господарювання; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; банківські вклади, тощо Відповідно до ч.1 ст70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими суду письмовими доказами та підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки відповідачем не надано доказів на їх підтвердження: а саме відсутні документальні докази щодо придбання у період шлюбних відносин ліжка, холодильника, пральної машинки автомату, посуду, плазмового телевізору, відсутні докази того, що позивачкою були привласнені спільні грошові кошти у сумі 47 000 грн., оскільки відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Крім того , суд , аналізуючи пояснення відповідача та свідка [PERSON], з приводу того, що вказаний автомобіль було придбано за кошти батьків відповідача, в судовому засіданні, не бере їх до уваги, оскільки відповідачем [PERSON] не надано письмових доказів на їх підтвердження. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №33 від 24.04.2014 року про оцінку транспортного засобу встановлено, що ринкова вартість ВАЗ-217030-110-01 «Пріора» реєстраційний номер [NUMBER] на дату оцінки складає 67564,56 грн. Таким чином 1 / 2 частина вартості автомобіля складає 67564,56/2= 33782,28 грн. та , суд вважає , що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат сплачених за проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 600 грн. також знайшли своє підтвердження, наданою суду квитанцією №187426 від 18.04.2014 року та підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] На підставі ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. У відповідності до ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачкою, а саме: за консультацію (45 хвилин), складання позовної заяви (2 години), складання заяви про забезпечення позову (1 година), складання заяви про витребування доказів (45 хвилин), складання клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи (30 хвилин) - складають 1030 грн., що підтверджується додатком від 15.05.2014 року, довідкою про вартістю юридичних послуг від 15.05.2014 року та квитанцією №083957. Виходячи з наведеного, суд вважає , що позивачкою обґрунтовані позовні вимоги щодо стягнення на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 1030 грн., тв. Ці витрати підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 243,60 грн. з подачу позовної заяви та 121,80 грн. за подачу заяви по забезпечення позову, а в сього 365,40 грн.

Outcome: approved