Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивачка 02 вересня 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 3-6). В обґрунтування зазначила, що 15 червня 2011 року померла її дочка [PERSON]. Померла перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] у період з 21.11.1987 року по 21 липня 1997 року. Від даного шлюбу народились діти: [PERSON] та [PERSON]. 19 жовтня 1984 року помер чоловік позивачки [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивачка та її дочка успадкували домоволодіння №36 по вул.. Шевченко в мкр Таромське у м.\~Дніпропетровську, 2/3 частини якого належать [PERSON], а 1/3 частина [PERSON] Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину вищевказаного домоволодіння, що належала померлій. Єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивачка та відповідачі. Крім того, позивачка зазначає, що 09 квітня 1999 року між нею та [PERSON] укладено договір довічного утримання, на умовах якого [PERSON] зобовязалась утримувати, забезпечувати харчуванням, одягом, надавати грошову та іншу необхідну допомогу, підтримувати жиле приміщення у належному стані, тощо позивачці, а вона передала їй у власність належні 2/3 частини домоволодіння №36 по вул.. Шевченко в мкр Таромське у м.\~Дніпропетровську. У 2007 році [PERSON] узаконила перебудови домоволодіння і 19.05.2008 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, в якому зазначено у примітках, що у зв'язку із посвідченням договору довічного утримання приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], накладено заборону на відчуження 2/3 частин домоволодіння №36 по вул.. Шевченко в мкр Таромське у м.\~Дніпропетровську до припинення договору довічного утримання. З моменту смерті дочки, онуки - [PERSON] та [PERSON], деякий час змогли виконувати обовязки покладені договором довічного утримання, а в подальшому припинили, зумовлюючи це тим, що майновий стан кожного з них є нестабільним, підвищенням вартості комунальних послуг та продуктів, а тому не мають можливості належним чином надавати їй допомогу передбачено договором довічного утримання від 09.04.1999 року. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті дочки, вона отримала відмову нотаріуса, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Уточнивши свої позовні вимоги позивачка просила суд розірвати договір довічного утримання (ААР№ 283362) укладений 09 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON], договір зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON]; зняти з реєстрації право власності на житловий будинок 36 по вул. Шевченко, село Таромське , місто Дніпропетровськ з [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини домоволодіння № 36 , розташованого по вул. Шевченко в м.р. Таромське в місті Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 56.7 кв.м., житловою площею 35.0 кв.м, ганка -а-1, житлового будинку Б-1, загальної площі 33.1кв.м., житлової площі 18.5 кв.м.р ганка 6-1, сараїв В та Е, входу у погріб Г, душу Д, вбиральні Ж,, навісу 3., споруд № 1-14,1- 111 ,у звязку з розірванням договору довічного утримання від 09.04.1999 року; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/9 частину домоволодіння № 36 , яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 56.7 кв.м., житловою площею 35.0 кв.м. ганка -а-1, житлового будинку Б-1, загальної площі 33.1кв.м., житлової площі 18.5 кв.м., ганка 6-1,, сараїв В та Е,, входу уп [ погріб Г, душу Д, вбиральні Ж, , навісу 3., споруд № 1-14, І- 111, розташованого по вул. Шевченко в м.р. Таромське в місті Дніпропетровську, після померлої, 15 червня 2011 року її доньки [PERSON]. У провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.80-84). Ухвалою суду від 10 лютого 2016 року дані цивільні справи обєднані в одне провадження (а.с.74). В обґрунтування своїх позовних вимог співпозивачі зазначили, що з 21.11.1987 року по 21.07.1997 року їх батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. [PERSON] являється їм рідною бабусею, тобто матір'ю [PERSON] [PERSON], - дід позивачів, помер 19.10.1984 року. 15 червня 2011 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину домоволодіння №36 по вул.. Шевченко в мкр Таромське у м.\~Дніпропетровську, що належала померлій. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті дочки, вона отримала відмову нотаріуса, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а саме: договору довічного утримання, яким передбачено покладання обовязків за договором на позивачів. Після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] успадкували домоволодіння №36 по вул.. Шевченко в мкр Таромське у м.\~Дніпропетровську, 2/3 частини якого належать [PERSON], а 1/3 частина [PERSON] У 2007 році [PERSON] узаконила перебудови домоволодіння і 19.05.2008 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, в якому зазначено у примітках, що у зв'язку із посвідченням договору довічного утримання приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], накладено заборону на відчуження 2/3 частин домоволодіння №36 по вул.. Шевченко в мкр Таромське у м.\~Дніпропетровську до припинення договору довічного утримання. Крім того, позивачі зазначають, що 09 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, на умовах якого [PERSON] зобовязалась утримувати, забезпечувати харчуванням, одягом, надавати грошову та іншу необхідну допомогу, підтримувати жиле приміщення у належному стані, тощо [PERSON], а остання передала їй у власність належні 2/3 частини домоволодіння №36 по вул.. Шевченко в мкр Таромське у м.\~Дніпропетровську. Звернувшись до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті матері, вони отримали відмову нотаріуса, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Враховуючи викладене та уточнивши свої позовні вимоги позивачі просили суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/9 частину домоволодіння № 36, після померлою, 15 червня 2011 року, його матірю - [PERSON], яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 35.0 кв.м, ганка -а-1, житлового будинку Б-1, загальної площі 33.1 кв.м., житлової площі 18.5 кв.м., ганка 6-1, сараїв В та Е,, входу у погріб Г, душу Д, вбиральні Ж,, навісу 3., споруд № 1-14,1- 111, розташованого по вул. Шевченко в м.р. Таромське в місті Дніпропетровську; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/9 частину домоволодіння № 36 , після померлої, 15 червня 2011 року, його матірю - [PERSON], яке складається з житлового будинку А-1, загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 35.0 кв.м. ганка -а-1, житлового будинку Б-1, загальної площі 33.1кв.м., житлової площі 18.5 кв.м., ганка 6-1, сараїв В та Е,, входу у погріб Г, душу Д, вбиральні Ж,, навісу 3., споруд № 1-14,1-111, розташованого по вул. Шевченко в м.р. Таромське в місті Дніпропетровську. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.131). Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Просив позови задовольнити (а.с.132). Співвідповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі (а.с.73). Третя особа приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності відповідно до чинного законодавства (а.с.137). Третя особа - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в особі свого законного представника у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомила. Заяв про розгляд справи без участі свого представника не надсилала. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON]В та [PERSON] задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 жовтня 1970 року у батьків [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON] (а.с.7), яка після укладення шлюбу 21.11.1987 року змінила прізвище на «Ахленко» (а.с.8). [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], народились у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.11,12). Батьки - [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 21 липня 1997 року (а.с.9). На підставі свідоцтва про право на спадщину від 12 травня 1985 року, після смерті [PERSON], померлого 19.10.1984 року, домоволодіння №36 по вул.. Шевченко у сел. Таромське у м.\~Дніпропетровську, успадкували [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). 09 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] 2/3 частини домоволодіння №36, що знаходиться за адресою: м.\~Дніпропетровськ, сел.. Таромське, вул. Шевченко, а [PERSON] зобовязалась довічно утримувати [PERSON] забезпечувати її одягом, харчуванням, доглядом, необхідною допомогою і зберігати в її безкоштовному довічному утримання вказану частину домоволодіння (а.с.91). Вищевказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №548. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно вимог ст..745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. На виконання умов договору довічного утримання за відповідачкою у встановленому законом порядку зареєстровано право приватної власності на домоволодіння №36 по вул..\~Шевченко у сел. Таромське у м.\~Дніпропетровську (а.с. 93). Із зазначенням примітки: 09.04.99 у зв'язку із посвідченням договору довічного утримання від 09.04.1999 року приватним нотаріусом [PERSON] накладено заборону відчуження 2/3 частин домоволодіння до припинення договору довічного утримання (з.а.с.93). 15 червня 2011 року [PERSON] померла (а.с. 10). Згідно ч.1 ст. 757 ЦК України, обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є її сини [PERSON] та [PERSON], які належним чином прийняли спадщину після її смерті. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до п. 4 договору довічного утримання, цей договір може бути розірваним по угоді сторін, а в разі невиконання його вимог і відмовлення від добровільного розірвання однією із сторін в судовому порядку. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Крім того, суд враховує те, що [PERSON] визнано вимоги позову [PERSON], тобто він визнав факт неналежного виконання обовязків за даним договором, обовязки якого перейшли внаслідок спадкування після смерті [PERSON], а тому суд приходить висновку, що вимоги позивачки про розірвання договору довічного утримання від 09 квітня 1999 року є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню. Щодо вимог позову про зняття права приватної власності за [PERSON] та поновлення права власності позивачки на домоволодіння №36 по вул.. Шевченко в сел.. Таромське у м.\~Дніпропетровську, суд зазначає, що після розірвання договору довічного утримання відчужувач [PERSON]., знову набуває права власності на на майно, яке було нею передане, а саме: на домоволодіння №36 по вул.. Шевченко в сел.. Таромське у м.\~Дніпропетровську, тому дані вимоги позову є безпідставними, так як витікають із основної вимоги про розірвання договору. Щодо вимог про визнання права власності за законом, суд виходить із наступного. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], які звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Але, приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої 15.06.2011 року, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння №36 по вул..\~Шевченко в сел.. Таромське у м.\~Дніпропетровську, так як відсутні правовстановлюючі документи на дане нерухоме майно (а.с.26,101). Враховуючи те, що у зв'язку із смертю [PERSON] видані на її ім'я договори, по яким нею було отримано право власності на вказане домоволодіння, скасовано, будь-які правовстановлюючі документи на домоволодіння на її ім'я відсутні. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З статті 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст..1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а позов [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: partial