Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати їх шлюб, який був зареєстрований 30.09.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 552. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що їхні сімейні відносини погіршились у звязку з різноманітністю поглядів подружнє життя, у звязку з чим між ними часто на сімейно-побутовому ґрунті почали виникати конфлікти, постійне нервове напруження зробило нестерпним їхні подружні стосунки. Він переконаний, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо. За таких обставин він твердо переконаний, що здорової та міцної сімї у них не буде, а тому вирішив розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги повністю підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить справу розглянути у її відсутності. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 30.09.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану м. Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 552, що стверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії 1-СГ № 043500 від 30.09.2006 року. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Беззаперечно встановлено той факт, що сімя позивача та відповідача фактично розпалась, існує тільки формально, так як вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, позивач твердо переконаний, що міцної сімї у них не буде та примирення між ними неможливе. Згідно із ст. 24 СК України, шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. У відповідності із положеннями ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та інтересам їх дітей, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved