Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] пояснила, що позивачі є власниками по ? частині кожний житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 19 березня 1998 року, посвідченого Першою ХДНК, р.№ 4-767, та договору дарування від 19 березня 1998 року, посвідченого Першою ХДНК, р.№ 4-769. У вказаному житловому будинку [PERSON] та [PERSON] постійно мешкають та зареєстровані. Також у вказаному житловому будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, але відповідач виїхав з вказаного житлового будинку мешкати до іншої жінки ще до оформлення розірвання шлюбу у жовтні 1997 року, а після розірвання шлюбу припинив спілкування зі своєю сім'єю. З жовтня 1997 року відповідач у житловому будинку не проживає, житловими приміщеннями не користується, не виконує обов'язків, пов'язаних з утриманням та оплатою житлового приміщення, його особисті речі за вказаною вище адресою відсутні. Адреса місця проживання відповідача позивачам невідома, він мешкає з іншою жінкою у Харківській області, у зв'язку з чим вони пред'являють позов на підставі ч.9 ст.110 ЦПК України за останнім відомим його місцем проживання. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом надання оголошення в газеті. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив слухати справу в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник Ленінського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, перевірив матеріали справи та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є власницею ? частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 19 березня 1998 року, посвідченого Першою ХДНК, р.№ 4-767. [PERSON] є власником ? частини вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 19 березня 1998 року, посвідченого Першою ХДНК, р.№ 4-769. У житловому будинку за вказаною вище адресою зареєстровані позивачі, [PERSON] та відповідач [PERSON], який був прописаний 11.05.1977 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 січня 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно Акту від 08.08.2014 року, посвідченого органом самоорганізації населення-квартальним комітетом «Верхнє-Гиївський», за вказаною адресою з жовтня 1997 року до теперішнього часу [PERSON] не проживає, його особисті речі в житловому будинку відсутні. Факт не проживання відповідача за вказаною вище адресою останні 15-20 років підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідач не виконує обов'язків, пов'язаних з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, що підтверджується копіями квитанцій. Як вбачається з відповіді КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №24» №1433 від 10.09.2014 року [PERSON] до фахівців ХМП №24 з 01.09.2011 року по теперішній час не звертався, його амбулаторна карта в реєстратурі відсутня. Згідно зі ст.ст.71,72 ЖК України житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутніми наймачем та членами його сім'ї впродовж шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні понад шість місяців вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Як вбачається зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому майном. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у в житловому будинку [ADDRESS], вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 10, 11, 61, 209, 212-215, 218, 224, 256, 259, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст.317, 319,321, 391ЦК України, суд -

Outcome: approved