Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2 » Полтавської міської ради, про визнання за ними права користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що квартира [ADDRESS] є власністю територіальної громади міста Полтави (комунальна власність). Вулицю Комсомольська згідно Розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації № 2007 від 20.05.2016 року перейменовано у вулицю Стрітенська. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 245 від 23.10.2018 переоформлено особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] з померлого [PERSON] на дружину [PERSON] , яка зареєстрована у даній квартирі з 06.09.1979 року. 26.10.2018 року [PERSON] уклала договір з КП «ЖЕО № 2» про надання послуг по квартирі [ADDRESS] . Донька квартиронаймача - [PERSON] зареєстрована у квартирі з 06.09.1979 року, онук - [PERSON] з 24.04.1998 року, онука [PERSON] з 03.10.2008 року. На даний час позивачі проживають у квартирі [ADDRESS] та користуються нею, сплачують комунальні послуги. Ордер на квартиру не зберігся ,у звязку з чим позивачі позбавлені можливості приватизувати своє житло. З цих підстав, звернулися до суду з позовом. Ухвалою суду від 04 березня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради до суду надійшов відзив, в якому зазначено, що при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Вказано, що позивачі посилаються на втрату оригіналу ордеру на займане житлове приміщення та зазначають про неможливість його відновлення. Основною причиною звернення позивачів до суду стало бажання здійснити процедуру приватизації житла, для чого необхідне підтвердження ними користування житлом на законних підставах. (а.с.34-40) . Від позивачів до суду надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі (а.с.46-48). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради у судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд клопотання без їхнього представника (а.с.41). Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.ст.211,223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів позову, позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання права користування житлом в судовому порядку, а тому звернулися до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Також ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що 17 серпня 1975 року укладено шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.14). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.07.2018 року (а.с.15). З штампелю у паспорті позивача [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована у кв. [ADDRESS] 06 вересня 1979 року (а.с.8). З копії Витягу із рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 23.10.2018 р. № 245 особистий рахунок на квартиру [ADDRESS] вирішено переоформити з померлого [PERSON] на дружину [PERSON] (а.с.15) . З копії договору № 043395 від 26.10.2018 року вбачається, що [PERSON] уклала договір з КП «ЖЕО №2» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою [ADDRESS] (а.с.18). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10) . З штампелю у паспорті позивача [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована у кв. [ADDRESS] 06 січня 1995 року та 25.11.2006 року уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстровано Київським РАЦС Полтавського МУЮ (а.с.9). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). З штампелю у паспорті позивача [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований у кв. [ADDRESS] 24 квітня 1998 року (а.с.11). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Згідно довідки КП «ЖЕО № 2» від 02.03.2020 року [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , яка є комунальною власністю та зареєстрована у ній з 06.09.1979 року, 04.07.2018 року знятий з реєстрації у зв`язку із смертю. Квартиронаймачем є [PERSON] , яка зареєстрована 06.09.1979 року. За даною адресою зареєстровані дочка [PERSON] з 06.09.1979 року, онук [PERSON] з 24.04.1998 року, онука [PERSON] з 03.10.2008 року (а.с.20). Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] загальною площею 46,2 м.кв., житловою площею 25,6 м.кв., складається з : 1) тамбуру площею 3,7 м.кв., 2) кухні площею 5 м.кв., 3) санвузлу площею 4,0 м.кв., 4) передпокою площею 7,9 м.кв., 5) кімнати площею 25,6 м.кв. (а.с.26-27). З копії листа КП «ЖЕО № 2» за Вих. № П273 від 19.02.2020 року вбачається, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] переданий на баланс підприємства 31.03.2012 р. та ордер на квартиру № 11 за вище вказаною адресою відсутній, згідно наявної інформації дана квартира не значиться як службова (а.с.19) Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч.1. ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення . Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартири державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. В силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст.8 вищевказаного закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Пункт 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 р. № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404 зі змінами внесеними згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 114 від 10.05.2018 року передбачено подання до органу приватизації цілий ряд документів. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими що не порушують прав та інтересів відповідачів та інших осіб, оскільки позивачі довели, що фактично проживали та були зареєстровані на законних підставах в житловому приміщенні - квартирі [ADDRESS] , та мають право користування на законних підставах вказаним житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved