Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок № 161 по вул. Незалежності (колишня назва Щорса) в с. Володькова Дівиця (колишня назва [PERSON]) Чернігівської області відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були позивачі, [PERSON], який помер 13 вересня 2010 року, та [PERSON], яка померла 20 жовтня 2010 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON], яка прийняла спадщину після її смерті. Нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на частини зазначеного житлового будинку, які належали [PERSON] та [PERSON] Державний реєстратор відмовив позивачам у реєстрації права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частини зазначеного житлового будинку. У судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 161 по вул. Незалежності (колишня назва Щорса) в с. Володькова Дівиця (колишня назва [PERSON]) Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Носівської міської ради № 14-27/45 від 8 червня 2018 року (а.с. 20) та копією свідоцтва на право власності на жилий будинок від 20 вересня 1988 року (а.с. 24). З копії свідоцтва про шлюб (а.с. 15) вбачається, що 4 вересня 2010 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Городиська». Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Л.А. та [PERSON] належало по 1/5 частині житлового будинку № 161 по вул. Незалежності в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору. 13 вересня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18 березня 2019 року (а.с. 74), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після померлого 13 вересня 2010 року [PERSON] не заводилася, що підтверджується повідомленням Носівської районної державної нотаріальної контори № 384/01-16 від 18 березня 2019 року (а.с. 72). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та дочки [PERSON], [PERSON], оскільки постійно проживали та були зареєстровані з ним на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Носівської міської ради № 14-27/47 від 21 червня 2018 року (а.с. 19). Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] по 1/15 частині житлового будинку № 161 по вул. Незалежності в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 20 жовтня 2010 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). У судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 2001 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 22). Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18 березня 2019 року (а.с. 84-85), а тому спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за цим заповітом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], 29 листопада 2016 року на її імя були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що підтверджується копією спадкової справи № 131/2011 до майна померлої [PERSON] (а.с. 78-82). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну їй 1/5 частину житлового будинку № 161 по вул. Незалежності в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області. У судовому засіданні встановлено, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на частини вищезазначеного житлового будинку, які належали [PERSON] та [PERSON], в звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1002/02-31 та № 1003/02-31 від 2 липня 2018 року (а.с. 29; 30). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до державного реєстратора Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за собою права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, по 1/5 частині вищезазначеного житлового будинку, але їм було відмовлено у звязку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 14-26/664 від 31 липня 2018 року (а.с. 23). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 161 по вул. Незалежності в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 26-28). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 392, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

Outcome: approved