Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просили суд визнати за ними право власності, за кожною окремо, по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 36,30 кв.м, житловою площею 13,10 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] помер батько позивачів, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивачі, як спадкоємці першої черги після смерті батька, для реалізації свого спадкового права звернулися до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на належне йому за життя майно, проте отримали від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що не відомо кому саме належить спадкове майно у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] або [PERSON] , у зв`язку із чим позивачі вимушені звернутися до суду. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи, представник позивача надав суду письмову заяву, в якій просив цивільну справу розглянути за його відсутності та за відсутності позивачів, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача також надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнав. В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] , померла бабуся позивачів [PERSON] (а.с.19), яка за життя була власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок від 23.08.1989 (а.с.18).За життя [PERSON] , склала заповіт (а.с.93), яким заповіла своєму сину [PERSON] все її майно, де б воно не знаходилося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що вона по закону буде мати право. Родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). [INFO] помер [PERSON] (а.с.21), який фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , але за життя не встиг належним чином її оформити. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР, який був чинний на момент виникнення правовідносин між померлими - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; Як видно з довідки виданої Шевченківською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області від 01.04.2019 (а.с.57), [PERSON] , був зареєстрований за адресою: Дніпропетровська [ADDRESS] , назву змінено на підставі постанови ВРУ від 19.05.2016, а.с.28), [ADDRESS] , де також за життя була зареєстрована [PERSON] , тобто фактично [PERSON] , прийняв спадщину після смерті матері, яку остання заповіла йому за життя. Після смерті батька [PERSON] , позивачі звернулися до нотаріальної контори, для реалізації своїх спадкових прав, проте отримали від нотаріуса відмову у вчиненні нотаріальної дії, після чого відповідачам запропоновано було звернутися до суду (а.с.56). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі, як діти спадкодавця (а.с. 15, 16) є єдиними спадкоємцями після смерті батька, що підтверджується копією спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] (а.с.89-127). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Оскільки право позивачів на спадщину після смерті батька підтверджено в судовому засіданні, вони позбавлені можливості захисту порушеного права на спадкове майно в позасудовому порядку, суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачами права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Outcome: approved