Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговими розписками, мотивуючи позовні вимоги тим, що 05.01.2011 року, [PERSON], отримав позику від [PERSON], у розмірі 2 000 000,00 грн. (два мільйони) гривень, зазначивши, що кошти будуть повернуті [PERSON] до 31.12.2011 року. 01.11.2011 року, [PERSON], знову ж таки, отримав позику від [PERSON] у розмірі 1 200 000,00 грн. (один мільйон двісті тисяч) гривень, зазначивши, що кошти будуть повернуті [PERSON] до 01.08.2012 року. 08 травня 2012 року, [PERSON], отримав позику від Ґудзь М.В., у розмірі 1100 000,00 грн. (один мільйон сто тисяч) гривень, зазначивши, що кошти будуть повернуті у термін до 01.05.2013 року. Однак, у встановлений термін повернення коштів, [PERSON] не провів розрахунки із позивачами. На усні неодноразові звернення позивачів, відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути кошти, мотивуючи свою відмову відсутністю коштів, уникає зустрічей із позивачами та не відповідає на телефонні дзвінки, що змусило позивачів звернутись до суду із даним позовом та просити суд винести рішення, яким стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] - 3 200 000 (три мільйони двісті тисяч) гривень в рахунок погашення боргу за договорами позики. На користь [PERSON], стягнути із відповідача 1 100 000 (один мільйон сто тисяч) гривень в рахунок погашення боргу за договором позики. Окрім цього, позивач [PERSON] просив стягнути на його користь із відповідача судові витрати. В ході розгляду справи по суті, позивач [PERSON], підтримав заявлені вимоги в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просив їх задоволити. Позивач [PERSON] заявлені ним вимоги до [PERSON]. підтримав в повному обсязі за обставин, викладених у позовній заяві та просив їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в ході судового розгляді заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], визнав в повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення. З»ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В даному випадку між [PERSON] та [PERSON] укладено 05.01.2011 року укладено договір позики на 2 000 000,00 грн. (два мільйони) гривень, які [PERSON], зобов»язався повернути до 31.12.2011 року та 01.11.2011 року - договір позики на 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) гривень, які [PERSON], зобов»язався повернути до 01.08.2012 року, що підтверджується власноручно написаними текстами боргових розписок та підписом [PERSON] у розписці від 05.01.2011 року та 01.11.2011 року (а.с.5-6, 22-23). Укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON], на 1 100 000,00(один мільйон сто тисяч) гривень, які [PERSON], зобов»язався повернути до 01.05.2013 року, що підтверджується власноручно написаним текстом боргової розписки та підписом [PERSON] від 08.05.2012 року (а.с.7, 24). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом виконання як невід'ємним елементом виконання договору є ті конкретні суб'єктивні права і конкретні юридичні обов'язки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні суб'єкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, оскільки, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно виконати взяте на себе зобов'язання відповідач не бажає, тому сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договорами позики грошей, тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved