Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що згідно рішення Сталінської міської ради № 32 від 01.11.1951 року громадянину [PERSON] була відведена земельна ділянка під індивідуальне будівництво, яка розташована за адресою: м. Донецьк, [ADDRESS]. 03.03.1952 р. [PERSON] уклав договір на право забудови будинку та безстрокового користування земельної ділянки. У зв'язку зі своєю юридичною необізнаністю та невірним тлумаченням юридичної консультації по оформленню права власності на житловий будинок [PERSON] вважав що він оформив право власності на житловий будинок. [INFO] року [PERSON] помер, про що складений запис акту о смерті № 850 від 07.09.1990 року Ленінським відділом ЗАГС м. Донецька. [INFO] року померла [PERSON], дружина [PERSON], про що складений запис № 515 від [INFO] року Ленінським відділом ЗАГС м. Донецька. [PERSON] фактично прийняла ? частку спадщини від [PERSON], але спадкових прав не оформила. [INFO] року помер [PERSON], син [PERSON] та [PERSON], про що складений запис № 681 від 26.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку. [PERSON] фактично прийняв спадщину від своїх батьків, але спадкових справ не оформив. На сьогоднішній день спадкоємцями [PERSON] є: його дружина - [PERSON], та його дочка - [PERSON]. Згідно відповіді КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька №226/02- 14 від 25.01.2014 року право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Донецьк, [ADDRESS], станом на 31.12.2012 р. не зареєстровано. Згідно відповіді Управління Держземагентства у м. Донецьку Донецької області № 0117-501/540 від 03.02.2014 року земельна ділянка станом на 01.01.2013 p., яка розташована за адресою: м. Донецьк, [ADDRESS], у власність не передавалась та державний акт на право власності на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку не зареєстровано. При їх зверненні до нотаріуса з питанням про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок їм було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 542/02-31 від 29.03.2014 року тому що, померлий [PERSON], за час свого життя не встиг зареєструвати в органах державної реєстрації по місту знаходження та отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Донецьк, [ADDRESS]. Просили суд визнати за ними право власності по ? частки за кожною, спадкового майна, а саме: літ. «А-1» - житловий будинок загальною площею 75,8 кв.м., літ. «А1-1» - жила прибудова загальною площею 31,1 кв.м., літ. «Б-1» - житловий будинок загальною площею 29,7 кв.м., літ. «б» - погреб загальною площею 9,9 кв.м., літ. «Е» - гараж загальною площею 21,5 кв.м., літ. «Д» - сарай загальною площею 8,2 кв.м., літ. «Ж» - навіс загальною площею 4,5 кв.м., яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Донецьк, [ADDRESS]. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, про час слухання справи біли повідомлені належним чином. Надали до суду заяви в яких просили суд слухати справу у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] також у суду не засідання не з'явилась. Про час слухання справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача - Виконкому Ленінської районної у м. Донецьку ради у судове засідання не з'явився , про час слухання справи був повідомлений належним чином, надав заяву в якій просив суд слухати справу у його відсутність та ухвалити рішення згідно діючого законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Сталінської міської ради № 32 від 01.11.1951 року громадянину [PERSON] була відведена земельна ділянка під індивідуальне будівництво, яка розташована за адресою: м. Донецьк, [ADDRESS] (а.с.31). 03.03.1952 р. [PERSON] уклав договір на право забудови будинку та безстрокового користування земельної ділянки (а.с.28-30). [INFO] року [PERSON] помер, про що складений запис акту о смерті № 850 від 07.09.1990 року Ленінським відділом ЗАГС м. Донецька (а.с.7). [INFO] року померла [PERSON], дружина [PERSON], про що складений запис № 515 від [INFO] року Ленінським відділом ЗАГС м. Донецька (а.с.7). [PERSON] фактично прийняла ? частку спадщини від [PERSON], але спадкових прав не оформила. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. На підставі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном [INFO] року помер [PERSON], син [PERSON] та [PERSON], про що складений запис № 681 від 26.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку (а.с.8). [PERSON] фактично прийняв спадщину від своїх батьків, але спадкових справ не оформив. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного майна, спадкоємцями якого є позивачі [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON], згідно свідоцтва про шлюб (а.с.9) та [PERSON] Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами та доповненнями) зазначено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Згідно відповіді КП Бюро технічної інвентаризації м. Донецька №226/02- 14 від 25.01.2014 року право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Донецьк, [ADDRESS], станом на 31.12.2012 р. не зареєстровано (а.с.12). Згідно відповіді Управління Держземагентства у м. Донецьку Донецької області № 0117-501/540 від 03.02.2014 року земельна ділянка станом на 01.01.2013 p., яка розташована за адресою: [ADDRESS], у власність не передавалась та державний акт на право власності на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку не зареєстровано(а.с.13). Судом встановлено, що при зверненні позивачів до нотаріуса з питанням про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок їм було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 542/02-31 від 29.03.2014 року тому що, померлий [PERSON], за час свого життя не встиг зареєструвати в органах державної реєстрації по місту знаходження та отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Донецька область, м. Донецьк, [ADDRESS]. Згідно п.4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючі документи на вищезазначений житловий будинок [PERSON] не оформив. У зв'язку з тим, нотаріус не може порушувати норми діючого законодавства і видати свідоцтво про право на спадщину, тому позивачам було офіційно відмовлено у видачі свідоцтва (а.с.14). Як встановлено у судовом у засіданні до теперішнього часу позивачі утримують житловий будинок та прописані у ньому, сплачують за комунальні послуги та є спадкоємцями майна померлего в першу чергу, згідно ст. 1262 ЦК України, тобто позивачі фактично прийняли спадщину, оскільки володіють спадковим майном. Згідно п. 23 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - «свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, яки прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину у судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Враховуючи вказані норми, а також вищевказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] законні, обґрунтовані і такі що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. ст. 529, 549 ЦК України (в редакції 1963р.), ст. 1262 ЦК України (в редакції 2004 року ), положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved