Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], покликаючись на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS], в якій прописаний також відповідач з 04 квітня 2005 року, який є колишнім чоловіком [PERSON] Проте [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з березня 2015 року, не зберігає своїх особистих речей та не з'являвся у спірній квартирі. Просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Залізничний районний відділ Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області зняти відповідача з реєстрації у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі позов підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не заперечив, пояснив, що проживає у квартирі [ADDRESS], оскільки не має можливості, так як його позивачі не допускають у квартиру. Також, зазначив, що він не бажав знятись із реєстраційного обліку у даній квартирі, оскільки до квартири існують надбудови і він не бажав, що дану квартиру продали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с. 4/ Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON], який без поважних на те причин, не проживає у спірній квартирі з березня 2015 року, за будинок та комунальні послуги не оплачує, що не спростували та не заперечили сторони у судовому засіданні, а також додатково стверджується актом ЛКП «Сяйво» №5-301 від 12 вересня 2016 року. /а.с. 13/ Отже, як безспірно встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з березня 2015 року, за квартиру та комунальні послуги не оплачує, догляду за квартирою не здійснює, спірною квартирою взагалі не цікавиться, а тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Крім того, суд не бере до уваги покликання відповідача на те, що йому чинять перешкоди позивачі [PERSON] та [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS], оскільки згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте позивачем не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо чинення позивачами будь-яких перешкод [PERSON] у користуванні квартирою. Також, зі змісту ст. 3 ЦПК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та потреба в такому захисті виникає тоді, коли зазначені права порушені, невизнаються чи оспорюються іншими особами, натомість позивачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вони зверталися до Залізничного районного відділу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області з проханням зняти [PERSON] з реєстрації в оспорюваній квартирі та їм було, у будь-якій формі, у цьому відмовлено. Окрім цього, як вбачається із ст. 30 ЦПК України третя особа Залізничний районний відділ Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області не є стороною у справі, а відтак до Залізничного районного відділу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, як до третьої особи не можуть пред'являтись позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачами за позовну вимогу щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial