Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивачка 18 лютого 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.1-5). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 22 березня 2014 року померла її рідна сестра [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 1/4 частину домоволодіння №9 по пров. Мармуровий у м. Дніпропетровську та на домоволодіння №162 по вул.. Чорноземна в м. Дніпропетровську. Спадкоємцями першої черги на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] є її син [PERSON] та мати [PERSON], а позивачка являється спадкоємицею другої черги. За життя померла заповіту не склала. [PERSON] від своєї частки спадщини відмовився на користь позивачки. Позивачка у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори для належного прийняття спадщини після смерті сестри, але не змогла оформити належним чином спадкові права на спадщину, так як сестра за життя не зареєструвала за собою право власності на домоволодіння №162 по вул.. Чорноземна у м. Дніпропетровську, а також, у правовстановлюючих документах на спадкове майно, а саме: у свідоцтві про право на спадщину за законом від 25.06.1998 року, у прізвищі [PERSON] допущена помилка у зазначенні її прізвища як «Щелкіна» замість вірного «Щолкіна», що не відповідає даним зазначеним у свідоцтві про смерть спадкодавиці. Враховуючи вищевикладене, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт належності [PERSON], померлій 22.03.2014 року, правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.06.1998 року виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, яке було видано на ім'я «Щолкіна Наталія Іванівна»; визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку №9 по пров. Мармуровий у м. Дніпропетровську, який розташований на земельній ділянці площею 581 кв.м., після смерті сестри [PERSON], померлої 22.03.2014 року; визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння №162 по вул.. Чорноземна у м. Дніпропетровську з відповідними господарчими будівлями та спорудами, яке розташовано на земельній ділянці площею 411 кв.м., після смерті сестри [PERSON], померлої 22.03.2014 року. В ході судового розгляду справи було замінено неналежних відповідачів [PERSON], [PERSON] на належного Дніпропетровську міську раду. Позивачка в судове засідання не з'явилась. До суду представником позивачки діючої на підставі довіреності [PERSON], надано письмову заяву, в якій вона просить справу розглядати без своєї участі та участі позивачки. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.228). Відповідач, в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без участі представника не надсилав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.206). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.58). Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надсилала. Третя особа реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції в особі свого законного представника в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого законного представника не надсилала. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 червня 1998 року [PERSON] являлась власницею 1/4 частини жилого будинку №9, розташованого на земельній ділянці площею 581 кв.м., що знаходиться за адресою: м.\~Дніпропетровськ, пров. Мармуровий (а.с.30,31). У вищевказаному свідоцтві прізвище [PERSON] зазначено як «Щелкіна». Право власності на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було належним чином зареєстровано в КП «ДМБТІ», на ім'я «Щелкіна\~Наталія Іванівна» (з.а.с.30). 21 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, на підставі якого [PERSON] придбала у власність домоволодіння №162 з відповідними господарчими будівлями та спорудами, по вул.. Чорноземна у м. Дніпропетровську (а.с.32-33,59). У відповідності до ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Померла [PERSON] 22 березня 2014 року (а.с.18). Син померлої [PERSON], - [PERSON], [INFO] (а.с.27), зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] (а.с.26,50). За життя [PERSON] належним чином не зареєструвала право приватної власності на домоволодіння №162 по вул. Чорноземна у м.\~Дніпропетровську, у зв'язку із чим, правовстановлюючі документи на дане домоволодіння на її ім'я відсутні. Відповідно до ст..316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст..317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Після смерті [PERSON] позивачка як спадкоємець другої черги спадкування належним чином прийняла спадщину, що відкрилась після смерті сестри (а.с.72). [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, після смерті матері, на користь [PERSON] (а.с.69). Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Але, приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої 22.03.2014 року, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння №162 по вул.. Чорноземна у м.\~Дніпропетровську, так як відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, а також, у звязку із розбіжністю зазначенні імені спадкодавиці у свідоцтві про право на спадщину за законом від 25.06.1998 року де вказано як «Щелкіна Наталія Іванівна» та свідоцтвом про смерть, в якому вказано як «Щолкіна Наталія Іванівна» (а.с.29). У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до п.1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ст..1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.2\~ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З статті 1262 ЦК України вбачається, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст..392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд враховує те, що позивачка звільнена від сплати судового збору, вважає за необхідне віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved