Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] «Житлобуд-6», в якому просять визнати за ними право власності на житлові кімнати №№ 124 та 125 в гуртожитку по вул. Відінській, 10 в м. Рівне. В обґрунтування позовних вимог вказують, що [PERSON], як працівнику ДП «Житлобуд-6» було надано житлові кімнати в гуртожитку по вул. Відінській. 10 в м. Рівне та видано ордери. Зазначили, що у вказаному гуртожитку вони проживають більше десяти років, відкрито та добросовісно володіють ним, проводять в ньому ремонт та сплачують комунальні послуги, а тому просять визнати за набувальною давністю право власності на дві житлові кімнати. Позивачі в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задоволити. Пояснили, що підставою для вселення в гуртожитку були видані ордери власником будівлі [PERSON] «Житлобуд-6». За користування житловою площею власнику сплачують комунальні послуги, більше десяти років там проживають, проводять ремонт та відкрито ним володіють. Представник Рівненської міської ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Представники відповідача [PERSON] «Житлобуд-6» в судовому засіданні заперечили проти позову вказали, що будівля гуртожитку в м. Рівне по вул. Відінській, 10 належить товариству на праві приватної власності. Позивачі були вселені в кімнати на підставі виданих ордерів. Враховуючи те, що спірна нерухомість має законного власника, а підстав для визнання права власності за набувальною давністю в них немає, тому в задоволенні позову просять відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], як працівнику [PERSON] «Житлобуд-6» надано житлові кімнати №№ 27 та 29 в гуртожитку №9 по вул. Відінській, 10 в м. Рівне. Із 3 березня 1993 року по даний час сімя [PERSON] безперервно проживає за вказаною адресою, відкрито та добросовісно володіє житловими кімнатами, утримує їх, проводить ремонти та сплачує комунальні послуги. За положеннями ст.344 ЦК України [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними право власності на житлові кімнати №№ 124 та 125 в гуртожитку по вул. Відінській, 10 м. Рівне. Однак, суд не може погодитись з твердженнями позивачів про наявність достатніх підстав для визнання на ними права власності за набувальною давністю з огляду на наступне. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю може набуто на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Житлові кімнати були надані позивачам на підставі ордерів, тобто вони вселились зі згоди власника - [PERSON] «Житлобуд-6». Протягом усього часу володіння майном, вони знали і знають про те, що будівля гуртожитку належить відповідачу (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації 13 березня 2006 року). Вимоги про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець, який володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. Їх права, як законних володільців житлових приміщень носять похідний та обмежений характер. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин, посилання позивачів на добросовісність, відкритість, давність володіння вказаним вище житлом та на вимоги ст.344 ЦК України є безпідставним. Враховуючи викладене та те, що вселення в кімнати гуртожитку відбулося у порядку встановленому законом та не породжує підстав для набуття права власності на належне відповідачу житло незалежно від давності користування ним, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed