Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.05.2016 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення коштів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що з 07.07.2007 року по 02.12.2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який на даний час офіційно розірвано. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], 02.02.2014 року. Усі обовязки по вихованню дітей несе вона самостійно. Діти проживають з нею і знаходяться на її повному утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає та ухиляється від добровільного виконання свого батьківського обовязку по утриманню дітей, просила стягнути з відповідача кошти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Позивачка до судового засідання не зявилася, направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просила стягнути на її користь аліменти для утримання їхніх спільних з відповідачем дітей. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не зявився, та не повідомив про причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про отримання судової повістки. Суд вважає можливим, відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України, визнати причину неявки відповідача неповажною і ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивачки в обґрунтування позову, та ті обставини, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Дані відносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами Сімейного Кодексу: ст.ст. 180-184 СК України; п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, відповідно до яких батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні встановлено факт ненадання відповідачем коштів на утримання дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Суд погоджується із вимогами позивачки і вважає можливим стягнути з відповідача кошти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів доходу, так як він має можливість сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка довела обставини, на які вона посилалася, а саме факт несплати відповідачем коштів на утримання дітей та наявність умов для сплати аліментів відповідачем на неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для стягнення аліментів від дня предявлення позову, а саме від 25.05.2016 року. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести за рахунок відповідача і стягнути з нього 551,20 грн. судового збору в дохід держави. На підставі зазначеного, ст.ст. 180-184 СК України; п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів і

Outcome: approved