Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, у якому вказали, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 31 січня 2014 року, їм за правом спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Вони проживають в будинку, володіють і користуються ним. Але в будинку значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] - мати [PERSON], у якого вони придбали вказаний вище будинок і земельну ділянку. З вказаного будинку вона вибула відразу після сплати ними частини вартості будинку в червні 2013 року, до житлового приміщення, вказаного в цій позовній заяві, і в якому постійно проживає. Ніяких її речей в будинку не залишилось. Таким чином, відповідач в будинку не проживає, не здійснює ніяких прав і не виконує ніяких зобов'язань щодо будинку. Ніякого права на проживання в будинку вона не має, оскільки власником будинку не являється, наймачем будинку - також. Тому вважають, що відповідач не має ніякого права на вказане житло. Але добровільно вона з реєстрації не знялася. Факт реєстрації відповідача в будинку позивачів порушує їхні права, оскільки вони позбавлені можливості в повній мірі здійснювати права власника. Вони не мають можливості зареєструватися в будинку, змушені сплачувати комунальні послуги за відповідача. Вони не змогли оформити своє право на одержання вугілля на пільгових умовах, оскільки їм доводиться збирати купу довідок та актів, щоб довести, що відповідач не проживає в будинку. Крім того, обмежені їхні права по розпорядженню будинком. Той факт, що відповідач в належному їм будинку не проживає, підтверджується довідкою з місця проживання. Просили суд визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 29). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, будь-яких пояснень по суті позову суду не представила. Дослідивши матеріали справи, та надані позивачами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав: Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 31 січня 2014 року (а.с. 4-7), [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в рівних частках є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У житловому будинку, належному позивачам, розташованому за адресою: [ADDRESS], зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO], про що свідчить запис у будинковій книзі (а.с. 12-13). Відповідач [PERSON] у житловому будинку не проживає, витрати за його утримання та комунальні послуги не несе, її особисті речі у будинку відсутні, що підтверджується довідкою квартального комітету від 07.02.2014 року (а.с. 14). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечує.

Outcome: approved