Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визначити, що їхня частка у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить по ?. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивачі та відповідач є співвласниками вищезазначеної квартири. [INFO] померла мати позивачів [PERSON]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2014 року було визначено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 липня 1993 року частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила - ?, а також визнано за [PERSON] право на зазначену частку у праві спільної власності на квартиру в порядку спадкування за законом. У липні 2014 року позивачі звернулися до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області із приводу реєстрації права власності на квартиру, у тому числі на підставі вищезазначеного рішення суду, проте їм було відмовлено через невизначеність часток. 26.08.2014 року [PERSON] подала зустрічний позов, в якому просила визначити, що її частка у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить - ?. Позивачі у судове засідання не з'явилися, подали заяву про підтримання позовних вимог з проханням розглянути справу за їхньої відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про визнання позову з проханням розглянути справу за її відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.07.1993 року УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру не було зареєстровано в органах технічної інвентаризації. [INFO] [PERSON] померла, про що складено відповідний актовий запис № 1555 Відділом РАГС виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2014 року позов [PERSON] було задоволено та визначено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 липня 1993 року частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила - ?, а також визнано за [PERSON] право на зазначену частку у праві спільної власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли у зв'язку із визначенням часток у праві спільної сумісної власності на квартиру. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до ч. 2 ст. 112 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 22, оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Зважаючи на відсутність доказів про те, що участь когось зі співвласників квартири [ADDRESS] у її надбанні була більшою або меншою, а також відсутність домовленості між ними щодо розміру їхніх часток у праві спільної сумісної власності, відсутність рішення суду із цього приводу, суд доходить висновку, що частка кожного з них у праві спільної сумісної власності на квартиру становить 1/4. Що стосується відсутності факту реєстрації права власності на зазначену квартиру в органах технічної інвентаризації, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення права спільної сумісної власності на спірну квартиру (1993 рік) чинною була Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка не передбачала обов'язкової реєстрації квартир в багатоквартирних будинках. Отже, право власності у спадкодавця виникло згідно з вимогами чинного на той час законодавства. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені.

Outcome: approved