Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлової квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 31 грудня 2013 року у вказаній житловій квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON] племінник позивачки. З грудня 2015 року він не проживає у даній квартирі, його речі та майно відсутні, оплату за комунальні послуги та інші послуги він не вносить. За вказаних обставин, [PERSON] просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивачки, проживає за адресою [ADDRESS] на першому поверсі з 1986 року. [PERSON] бачила близько 56 років назад. Їй відомо, що позивачка робила ремонт і його речей там немає. Перешкод у проживанні йому ніхто не чинить. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивачки, проживає за адресою [ADDRESS] з 1986 року. З відповідачем [PERSON] не знайома, але бачила його давно, близько 6 років назад. Він проживав разом із позивачкою та її чоловіком. Свідку невідомо, чи є у квартирі особисті речі відповідача та чи йому чиняться перешкоди у проживанні, його давно ніхто не бачив. Суд, заслухавши позивачку, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 вересня 1993 року квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво видано згідно з розпорядженням (наказом) від 20 вересня 1993 року № 283. Із технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності [PERSON] за адресою [ADDRESS] вбачається, що площа квартири становить 49,80 кв.м. та там зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Згідно акта обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 27 травня 2021 року [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою [ADDRESS] . Із довідки № 1271, виданої 03 червня 2021 року дочірнім підприємством «Наш дім 2» приватного підприємства «Наш дім» вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою. Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивачки про те, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає більше року, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів не проводить. Будьяких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будьякі угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будьякі дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивачки, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , оскільки останній не проживав у вказаному житловому будинку більше року. На підставі наведеного,

Outcome: approved