Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача мотивуючи свої вимоги тим, що вони є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право приватної власності на житло [NUMBER] від 14 грудня 1999 року. Відповідач по справі [PERSON], [INFO] у вказаній квартирі зареєстрована, але з 2013 року фактично не проживає за вказаною адресою. В добровільному порядку відповідачка знятися з реєстрації відмовляється посилаючись на брак часу та фінансової можливості. Дана ситуація чинить перешкоди позивачам у користуванні та розпорядженні своїм майном, що змусило їх звернутися до суду з даним позовом. В зв'язку з цим, позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. В підготовчому судовому засіданні сторона позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. В підготовче судове засідання відповідач не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, оскільки не має можливості приїхати. Пояснила, що дійсно з 2013 року за вказаною адресою: [ADDRESS], не проживає, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Копією свідоцтва на право власності на житло [NUMBER] від 14.12.1999 року підтверджується право власності позивачів [PERSON], [PERSON] на квартиру, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Копією рішення виконавчого комітету № 117 від 16 квітня 2008 року передбачено пере нумерацію квартир по [ADDRESS] (а.с.6). Із копії довідки № 4704 від 28.12.2018р. слідує, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). З копії довідки засвідченою начальником відділу організаційно-кадрової роботи Долинської міської ради від 28.12.2018р. підтверджено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але з 2013 року у вказаному будинку не проживає (а.с.8). Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно приписів ст. 15 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частина перша статті 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для: собистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вище викладене встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної приватної власності позивачам [PERSON] та [PERSON], а відповідач [PERSON] у вказаній квартирі зареєстрована, але з 2013 року в ній не проживає, дане унеможливлює позивачів у здійсненні будь-яких дій щодо користування та розпорядження своїм майном. З огляду на встановленні обставини, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивачів. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved