Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивачка 06.04.2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]. Батьки в шлюбі збудували будинок №113 по вул.. Комісарівська, м. Дніпропетровськ. Згодом батьки розлучилися та за рішенням Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 19 січня 1960 року розділили будинок і кожному з них належала ? частка будинку, при цьому суд зобовязав [PERSON] для ізоляції виділених квартир зробити перебудову та збудувати собі окремі вхідні двері. Будинок розділили, перебудували кімнати та добудували приміщення. [PERSON] продав свою окрему ? частку будинку та виїхав на інше постійне місце мешкання, на цей час власником цієї ? частки будинку квартирі №2 є [PERSON]. [PERSON] мешкала в своїй ? частині будинку. Згодом, 26 квітня 1985 року одружилася з [PERSON], вони були зареєстровані та мешкали в вищезазначеному будинку. 08 березня 2013 року померла мати [PERSON]. Після смерті [PERSON], відповідач [PERSON] залишився мешкати в будинку та фактично прийняв спадщину, але документи не оформлював. 28.08.2013 року в строк передбачений законом [PERSON] звернулася до Другої ДДНК з заявою про прийняття спадщини. 23.02.2016 року [PERSON] звернулася до Другої ДДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після смерті матері [PERSON], а саме домоволодіння №113, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Комісарівська. Згідно довідки №1563 від 12.02.2016 року виданою «Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації», що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Комісарівська, буд.113, відсутні відомості щодо реєстрації права власності на ? частку домоволодіння, в яку увійшла квартира №1, також в довідці зазначено, що на дату останньої інвентаризації, проведеної 02.08.2002 року, в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про самочинне будівництво житлової прибудови літ. А1-1 житловою площею 3,8 кв.м., загальною 22,3 кв.м., літньої кухні літ. В, сараїв Г,З в житловому будинку літ. А-1 переобладнання частини приміщення 1-4 площею 7,6 кв.м. з кухні в житлову, частини приміщення 2-2 площею 2,6 кв.м. з житлової в кухню. За життя матері належала ? частка будинку, який знаходиться на земельній ділянці площею 582 кв.м., за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Комісарівська, буд.113 та складається з: А-І будинку (квартира №1) І-І коридор площею 9,8 кв.м., І-2 житлова кімната площею 3,8 кв.м., І-3 кухня площею 10,5 кв.м., І-4 житлова кімната площею 15,2 кв.м., всього загальною площею 39,3 кв.м. житловою 19,0 кв.м., господарських будівель та споруд: В-літня кухня, З-сарай, Д-вбиральня, І-тротуар, №1-хвіртка, №3 огорожа, №4 огорожа, №5-огорожа. Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 24.02.2016 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння №113, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Комісарівська, яке належало померлій [PERSON], у звязку з відсутністю реєстрації права власності на домоволодіння. На підставі вищевикладеного просить встановити факт належності [PERSON] ? частини будинку №113 по вул.. Комісарівська в м. Дніпропетровську та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку А-1 загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 19,0 кв.м. у складі: І-І коридор площею 9,8 кв.м., І-2 житлова кімната площею 3,8 кв.м., І-3 кухня площею 10,5 кв.м., І-4 житлова кімната площею 15,2мкв.м., всього загальною площею 39,3 кв.м., житловою 19,0 кв.м., господарські будівлі та споруди: В літня кухня, З-сарай, Д- вбиральня, І-тротуар, №1-хвіртка, №3-огорожа, №4-огорожа, №5-огорожа, за адресою: вул.. Комісарівська, буд.113 м. Дніпропетровська після смерті матері [PERSON], померлої 08 березня 2013 року. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON]- [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення. В судове засідання третя особа: [PERSON] не зявилася. Про місце, дату та час судового засідання сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 19 січня 1960р. визнано право власності на ? частину домоволодіння, розташованого по вул.. Комісарівській, 63 «В» за [PERSON]. Здійснено розподіл домоволодіння в натурі та закріплено на постійне користування [PERSON] в житловому будинку А-І кімнату 1-5 площею 19 кв.м. та погріб з шийкою на загальну суму 7030 руб. [PERSON] виділено в натурі та закріплено в порядку користування в житловому будинку А-І кімнати 1-3, 1-4 площею 17,7 кв.м., сені а-І, загальною вартістю 7150 руб./а.с.33/ 26 квітня 1985 року Таромською селищною радою був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №23./а.с.21/ . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Шапошник» 08 березня 2013 року [PERSON], померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне майно. Згідно довідки від 14.03.2016 року, за адресою: вул.. Комісарівська, буд.113, м. Дніпропетровськ була зареєстрована та проживала зі своїм чоловіком [PERSON], померла [PERSON]. На даний час [PERSON] проживає один за вищезазначеною адресою. /а.с.24/ Отже, [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON]. З технічного паспорту на домоволодіння №113 по вул.. Комісарівській у м. Дніпропетровську, який складений станом на 02 лютого 1987 року, вбачається, що домоволодіння складається з: житловий будинок літ. А-1 (1958 рік побудови) Б погріб з шийкою, В-літня кухня, Г- сарай, Д- вбиральня, Ж-вбиральня, 1-6, І,ІІ огорожі, споруди, З-сарай./а.с.13-16/ Згідно довідки №1563 від 12.02.2016 року виданою «Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації» зазначено, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Комісарівська, буд.113, відсутні відомості щодо реєстрації права власності на ? частку домоволодіння, в яку увійшла квартира №1, також в довідці зазначено, що на дату останньої інвентаризації, проведеної 02.08.2002 року, в матеріалах інвентаризаційної справи містяться відомості про самочинне будівництво житлової прибудови літ. А1-1 житловою площею 3,8 кв.м., загальною 22,3 кв.м., літньої кухні літ. В, сараїв Г,З в житловому будинку літ. А-1 переобладнання частини приміщення 1-4 площею 7,6 кв.м. з кухні в житлову, частини приміщення 2-2 площею 2,6 кв.м. з житлової в кухню./а.с.17/ З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір*ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження./а.с.10/ Згідно свідоцтва про шлюб серії І-КИ №397936 від 19.07.1975 року, [PERSON] змінила прізвище на «Васильєва» Згідно матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 08.03.2013 року з заявою про прийняття спадщини звернулася доньки - [PERSON]./а.с.53 на звороті/ 23 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON]./а.с.61 на звороті/ 24 лютого 2016 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння №113, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Комісарівська, яке належало померлій [PERSON], у звязку з відсутністю реєстрації права власності на домоволодіння. /а.с.62/ Задовольняючи позов в частині встановлення факту належності\~\~[PERSON] ? частини будинку №113 по вул.. Комісарівська в м. Дніпропетровську, суд враховує наступне. У 1966-1991р.р. порядок набуття права власності регулювався Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, та прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»\~\~(далі - Постанова), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови передбачалося, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином за Указом і Постановою підставою виникнення права власності на жилий будинок був факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затверджено Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Відповідно до пунктів 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі правовстановлюючих документів, перелік яких містився у Додатку № 1 до Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 Додатку № 1 правовстановлюючим документом на житловий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Враховуючи, що будівництво житлового будинку здійснено під час дії вказаних норм матеріального права (1966-1991 роки), слід дійти висновку, що право власності на домоволодіння виникло з моменту збудування цього будинку. Таким чином, за правилами\~ЦК України 1963 року\~[PERSON] набула права власності на ? частку домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Комісарівська, 113. Відповідно до\~\~ч.2\~ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючі вказані обставини суд вважає, що вимога позивачки про встановлення факту належності [PERSON] ? частини будинку №113 по вул.. Комісарівська в м. Дніпропетровську, підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння №113 по вул.. Комісарівська в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 08 березня 2013 року, яка є власником ? частини домоволодіння №113 по вул.. Комісарівська в м. Дніпропетровську на підставі рішення народного суду 3-ої дільниці Ленінського району м. Дніпропетровська від 19.01.1960 року, що складається з: в житловому будинку А-1 кімнати 1-3, 1-4 площею 17.7 кв.м., сені а-1 є цілком обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з її боку, внаслідок чого підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial