Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародного коледжу Святого луки», в якому просила стягнути з відповідача невиплачену їй заробітну плату за червень 2013 року в розмірі 2930,40 грн., 5937,80 грн. компенсації за невикористану основну щорічну відпустку, яка не виплачена в день звільнення, 231,35 грн. інфляційних збитків, що виникли внаслідок інфляції за невиплату заробітної плати та щорічної відпустки, а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона працювала в Приватному вищому навчальному закладі «Міжнародний медичний коледж» більше 18 років. В 2013 році весь педагогічний склад був переведений з даного підприємства до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний коледж Святого луки». Тобто, на думку позивачки, внаслідок проведення реорганізаційних дій змінилась назва навчального закладу. За червень 2013 року їй не була виплачена заробітна плата в розмірі 2930 грн., яку на даний час відповідач відмовляється виплачувати. 30.04.2015 року вона звільнилась з ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» та на день звільнення їй не було виплачено заробітну плату за червень 2013 року. Крім того, не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за період 2012-2013 роки за невикористання 26 днів відпустки, за 25 днів невикористаної відпустки за період 2013-2014 роки та 44 дні невикористаної відпустки за період з 01.09.2014 року по 30.04.2015 року, а всього на суму 3860,80 грн. Таким чином, невиплачена сума компенсації при звільненні за підрахунками позивачки становить 8867,80 грн., а також інфляційна складова від простроченої суми виплати в розмірі 231,35 грн., яку просила стягнути. Крім того, зауважила, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки вона вимушена була неодноразово звертатись до відповідача з вимогою про виплату їй всіх належних сум, що завдавало їй значних нервових перевантажень, в зв'язку з чим погіршився стан її здоров'я. Моральну шкоду позивачка оцінила в 5000 грн. В судовому засіданні позивачка вимоги позову уточнила в сторону збільшення, надала уточнений перерахунок заборгованості відповідача перед нею за невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку , а саме за період з 2012-2013 року 2930,40 грн. та 2873,58 грн., загальна сума позовних вимог по заробітній платі та невиплачених відпускних за 2014 рік в розмірі 3378,48 грн, за 2015 рік 1820,67 грн. та інфляційна складова в розмірі 231,35 грн, а всього 11234,08 грн. та 10000 грн. моральної шкоди, яку просила стягнути з відповідача. Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували частково. Суду пояснили, що позивачка була влаштована та працювала в ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» з 01.07.2013 року по 30.04.2015 року. З моменту переведення позивачка отримувала належну їй заробітну плату. Ніякого боргу по виплаті заробітної плати до цього періоду у відповідача перед позивачем не має, оскільки вони є іншою організацією та відношення до ПВНЗ «Міжнародний медичний коледж» не мають, перерахування на рахунок відповідача сум невиплаченої заробітної плати з ПВНЗ «Міжнародний медичний коледж» не було. Крім того, посилаються на те, що відповідачкою не вірно розраховано заборгованість їй по заробітній платі за період роботи з 01.07.013 року по 30.04.2015 року, оскільки позивачка отримувала нараховану їй заробітну плату вчасно в розмірах передбачених законодавством та наказами по підприємству. Отже, відповідачі не мають заборгованості перед позивачкою по невиплаченій заробітній платі. В той же час, представники відповідача визнали існування заборгованості перед позивачкою, яка не була виплачена позивачці на момент її звільнення, а саме компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.07.2013 року по 30.04.2015 року в розмірі 2601,11 грн. та відповідно до розрахунку позивачки інфляційну складову в розмірі 61,08 грн. та не заперечували щодо стягнення вказаних сум на користь позивачки. Щодо стягнення моральної шкоди просили відмовити. Суд вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріли справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, та підтверджується копією виписки з трудової книжки [PERSON] (а.с.8), що позивачка [PERSON] 01.07.2013 року була прийнята по переводу з ПВНЗ «Міжнародний медичний коледж» до ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» на посаду викладача англійської мови. 30.04.2015 року позивачка була звільнена з вказаної посади за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. До прийняття на роботу в ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» позивачка працювала в ПВНЗ «Міжнародний медичний коледж». Судом встановлено, що ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» є новоствореною організацією, яка була утворена зборами засновників ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» 07.02.2012 року, та є відокремленою організацією, яка не має відношення до ПВНЗ «Міжнародний медичний коледж», що підтверджується протоколом №1 Зборів засновників ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» (а.с.74). Відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою на інше підприємство, в установу, організацію. Відповідно до ч. 1, ст. 47 та ч. 1, ст. 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1, ст. 83 Кодексу Законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Ч.3 ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, установи, організації, куди перейшов працівник. В судовому засіданні достовірно встановлено, що такого перерахування на рахунок ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» з ПВНЗ «Міжнародний медичний коледж» здійснено не було. Позивачкою в судовому засіданні не було достовірно доведено, що ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» та ПВНЗ «Міжнародний медичний коледж» є однією і тою ж самою організацією, тому позовні вимоги позивачки щодо виплати їй невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за період до 01.07.2013 року, тобто до прийняття на роботу в ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» саме з відповідача задоволенню не підлягають. Клопотання про залучення до справи ПВНЗ «Міжнародний медичний коледж» в якості співвідповідача позивачка не заявляла. Пояснення в судовому засіданні свідка [PERSON] з приводу того, що ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» та ПВНЗ «Міжнародний медичний коледж» є одною організацією не знайшли свого підтвердження під час слухання справи, тому судом не можуть бути взяті до уваги як належний доказ. Що стосується вимог про стягнення на користь позивачки не донарахованої заробітної плати з відповідача суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, а саме розрахунково-платіжними відомостями, тарифікаційним списком викладачів та інших педагогічних працівників, відомістю на виплату заробітної плати за лютий 2015 року (а.с.107-126), що позивачка вчасно та в належному обсязі отримувала заробітну плату. Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 7 серпня 2002 року № 450 «Про затвердження норм часу для планування і обліку навчальної роботи та переліків основних видів методичної, наукової й організаційної роботи педагогічних і науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів», Закону України «Про вищу освіту», нормативних актів Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, що стосуються планування й обліку науково-педагогічної діяльності науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів навчальне аудиторне навантаження планується з урахуванням чисельності студентів: -лекційне заняття - згідно з ліцензованим обсягом студентів курсу; семінарське (практичне, лабораторне) заняття - до 30 осіб; -заняття у групах з вивчення іноземної мови - до 15 осіб. У Позивачки навантаження за рік склало 360 годин на рік при нормі не більше 900 годин та не менше 184 годин. Ставки погодинної оплати регламентуються статтями восьмими Законів України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Відповідно до яких зазначено: Установити у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень; у погодинному розмірі - 7,3 гривні. Установити у 2015 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 вересня - 1378 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 7,29 гривні, з 1 вересня - 8,29 гривні. Заробітна плата позивачці нараховувалась на підставі наказів від 01.09.2014 року №48-п (а.с.127) та від 01.10.2014 року №53-п (а.с.97) Останнім наказом оплата праці викладачам була встановлена в розмірі 7,80 грн. за академічний час. Відповідно, в судовому засіданні відповідач зауважив, що керівництво навчального закладу встановило навіть не мінімальний розмір погодинної оплати, а дещо збільшений у розмірі 7,8 гривні у погодинному розмірі, тобто законодавство порушено не було. Судом встановлено, та підтверджується поясненнями представників відповідача та зокрема розрахунком надбавки за вислугу років позивачки в 2014-2015 навчальному році, що вартість академічної години для деяких працівників, в тому числі і для позивачки була встановлена в розмірі 19 грн. тобто в підвищеному розмірі. Крім того, в матеріалах справи наявний лист Міністерства соціальної політики України на депутатське звернення народного депутата Супруненка О.І., щодо порушення ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» законодавства про працю (а.с.37), зокрема даним листом підтверджується, що станом на 18.05.2015 року заборгованість із заробітної плати ПВНЗ «Міжнародний коледж Святого Луки» перед працівниками відсутня. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивачці необхідно відмовити в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з липня 2013 по квітень 2015 року, оскільки позивачкою в судовому засіданні не було доведено факту існування заборгованості відповідача перед нею по виплаті заробітної плати, та відсутність такої заборгованості підтверджується матеріалами справи, наданими представниками відповідача доказами. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Представниками відповідача під час слухання справи було визнано факт існування заборгованості перед позивачкою на день її звільнення по невиплаті їй компенсації за невикористану відпустку та наданий перерахунок відпустки за період з 01.07.2013 року по 30.04.2015 року (а.с.77). Згідно наданого розрахунку позивачці на момент її звільнення не було виплачено 2601,11 грн. компенсації за невикористану відпустку за вказаний період. Оскільки відповідачами даний факт визнається, а позивачкою щодо даної суми обґрунтованих заперечень суду не надавалось, суд вважає, що дана сума є неоспорюваною та такою, що підлягає виплаті та в цій частині позов задовольняє. В той же час, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір винесено на користь працівника. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п.21 вказаної Постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, середній заробіток при виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Таким чином, розмір середньоденного заробітку для обчислення, відповідно до п.8 Порядку становить 103,7 грн. (1350 грн. з/п за березень 2015 року згідно розрахунково-платіжних відомостей + 3109,40 грн. за квітень 2015 року : 43 фактично відпрацьованих робочих годин). Кількість робочих днів з дня звільнення по день винесення рішення складає 156 днів, отже середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 16177 грн. 20 коп., що підлягає стягненню з відповідача. Що стосується вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що в даному випадку в стягненні такої шкоди необхідно відмовити. Так, відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав її настання, а саме наявності вини роботодавця, факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи, протиправність дій роботодавця та обов'язковою умовою є причинний зв'язок протиправної поведінки роботодавця і моральної шкоди, що настала, де протиправність виступає причиною, а моральна шкода - наслідком. Відсутність причинного зв'язку означає, що моральна шкода заподіяна не поведінкою роботодавця, а іншими причинами. Лише наявність усіх чотирьох вищезазначених умов є підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Тоді як відсутність хоча б однієї з них свідчить про необґрунтованість та недоведеність відповідних позовних вимог. Позивачка на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди протиправною поведінкою відповідача надала медичну документацію про стан свого здоров'я, про необхідність лікування, однак в судовому засіданні позивачка належним чином не довела наявність причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними діями відповідача щодо невиплати їй всіх сум при її звільненні та погіршенням стану її здоров'я. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. . Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з викладеного, з наданих сторонами доказів та їх пояснень в судовому засіданні, принципу диспозитивності судового процесу, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути суму компенсації за невикористану позивачкою відпустку за період з 01.07.2013 року по 30.04.2015 року в розмірі 2601,1 грн, що не були їй виплачені при її звільненні, та середній заробіток за невиплату всіх належних сум при звільненні позивачки в розмірі 16177,20 грн, починаючи з моменту звільнення, а саме з 30.04.2015 року та по день винесення рішення. В стягненні моральної шкоди необхідно відмовити.

Outcome: partial