Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивачка 20.07.2017 р. звернулась в суд з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, у якому просила визнати автомобіль марки «Audi», модель А4, 1995 року випуску, обєм двигуна 1781 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 91160 грн. обєктом спільної сумісної власності позивача і відповідача, визнати за нею право власності на ? частину спірного автомобіля та стягнути з відповідача судовий збір. 20.10.2017 р. позивачка подала заяву про зміну предмету позову, у якій просила стягнути з відповідача у її користь у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «Audi», модель А4, 1995 року випуску, обєм двигуна 1781 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER], у розмірі 45580 грн., стягнути з відповідача у її користь судовий збір у розмірі 911,60 грн. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20.04.2010 р. Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.04.2017 р. шлюб розірвано, малолітнього сина залишено проживати з нею. У період шлюбу сторонами придбано легковий автомобіль марки «Audi», модель А4, 1995 року випуску, обєм двигуна 1781 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 91160 грн., який є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Однак, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС встановлено, що відповідач продав спірний автомобіль без згоди позивачки. Розпорядження майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень Цивільного кодексу України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє. Тому позивачка вважає за необхідне отримати грошову компенсацію вартості своєї частки. Позивачка та її представник у судове засідання не зявились, у поданій суду заяві представник позивачки просив справу розглянути у його відсутності, змінений позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, змінений позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 20.04.2010 р. до 11.05.2017 р., коли набрало законної сили рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.04.2017 р. про розірвання між ними шлюбу. Сторони мають малолітнього сина, який проживає з позивачкою. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя сторін є автомобіль марки «Audi», модель А4, 1995 року випуску, обєм двигуна 1781 см.куб., реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 91160 грн. Відповідно до довідки Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 28.12.2017 р. № 31/9/4537 за відповідачем був зареєстрований спірний автомобіль, який 14.07.2017 р. перереєстрований на іншого власника за договором купівлі-продажу. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У відповідності з вимогами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності з вимогами п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. З урахуванням викладеного, визнання відповідачем позову, з огляду на те, що вимоги ч.5 ст.71 СК України про можливість присудження одному з подружжя грошової компенсації за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду стосуються лише поділу нерухомого майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що підлягає до задоволення. З відповідача слід стягнути в користь позивачки 911,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 60, 61, 68, 69, 70, 71 СК України,

Outcome: approved