Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивачі просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Вказують про те, що вони є співвласниками квартири, а відповідач [PERSON] , яка є колишньою співмешканкою позивача [PERSON] , зареєстрована за вказаною адресою, але фактично у квартирі не проживає, добровільно виселилась з неї в 2013р., виїхавши жити в с. Оскіл Ізюмського району Харківської області. З моменту добровільного виселення з квартири відповідач в ній не проживає та ніяких витрат по оплаті комунальних послуг не несе. Своїми діями порушує права позивачів, як власників квартири, а також законні інтереси на отримання субсидії. Позивачі надали письмові заяви про підтримку позову, просили справу розглянути за їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 56, 61-64). Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить отримання судової повістки (а.с. 54), однак в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, поважності неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , згідно Свідоцтва на право власності на житло від 01.02.2008 року, є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 20, 21). Як вбачається з довідки Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області від 25.08.2029р., копії паспорта відповідача та відповіді Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 16.05.2011р. (а.с. 7, 18, 35). Згідно до акту обстеження від 25.08.2020р. відповідач [PERSON] , [INFO], за зареєстрованою адресою місця проживання фактично не проживає з 2013р., при обстеженні квартири її самої та її речей виявлено не було, що підтверджено свідками: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі понад один рік, втратила зв`язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. На користь доводів позивачів свідчить і та обставина, що судові документи відповідачем за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою її місця проживання отримані не були, натомість судова повістка була отримана за вказаним у позові її фактичним місцем проживання в с. Оскіл Ізюмському районі Харківської області. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved