Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивачка 30.09.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 29/100 частин домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. В період з 1973 року по 1978 рік [PERSON] з відповідачкою [PERSON] , з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах, а потім з 1975р. по 1978р. в зареєстрованому шлюбі, побудували домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу [PERSON] і [PERSON] продовжили окремо будувати спірне домоволодіння. [INFO] [PERSON] помер, залишивши заповіт на ім.*я [PERSON] За життя [PERSON] та [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] не оформили. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON], оскільки була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 1996 року визнано право власності за [PERSON] на 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS], також визнано в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] за [PERSON] право власності на 14/100 частин домоволодіння. Визнаний заповіт [PERSON] на ім.*я [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гуніним О.В., частково недійсним на 14/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. В зазначеному рішенні вказано, що за [PERSON] необхідно визнати право власності на 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS], а частина, що залишилась, належить [PERSON], який помер [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 1998 року виділено в натурі [PERSON] і [PERSON], 71/100 частину домоволодіння в житловому будинку літ.А-1 приміщення 1-4, 1-5 площею 30,7 кв.м., вартістю 6383,00 грн., приміщення 2-2,2-3, частини 2-4 площею 11,9 кв.м., вартістю 2474,00 грн., житлову прибудову А,,-1 - 6027 грн., веранду а»-1-718 грн., погріб під а» -1-642 грн., сарай літ.Е - 362 грн., літню кухню літ.Д - 420 грн., сарай літ.Г-149 грн., уборну -душ И-576 грн., ? частину колодязя К,,-264 грн., забор №8-25 грн., ворота №9-285 грн., ? частину забора №6-175 грн., замощення 2-383 грн., сарай літ. Б-218 грн., 1/3 частину воріт №1, хвіртка - 110 грн., 1/6 частину забора №5-25 грн., забор №2-271 грн., 1/3 частину №3-82 грн., а всього на суму 19589 грн., що складає 71/100 частину від усього домоволодіння з недостачею на суму 298 грн. [PERSON] у житловому будинку літ.А-1 приміщення 2-6,2-5, частину приміщення 2-4, веранду а-1, ганок а, уборну В, 2/6 забора №5, забор №4, колодязь К-408 грн., 2/3 частини воріт №1, забор №2,3, замощення І, а всього на суму 8256 грн., що перевищує частку - 29/100 частин від усього домоволодіння на 298 грн. 13 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Л.Ю. Олехович від 16 серпня 2016 року відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що відсутні відомості, щодо реєстрації права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] На підставі вищевикладеного, просить визнати за [PERSON] право власності на 29/10 частин домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], що складається з житлового будинку літ.А-1 житловою площею 58,4 кв.м., загальною площею 109,4 кв.м., сараїв БВДЕ, погребу Ж, вбиралень З,И, душу Л, навісу М, споруд №1-10, І-ІІ,к, ? к1. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, письмово просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечувала. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися. Про місце, дату та час судового засідання сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. В судове засідання представник третьої особи - Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори не з'явився, надали суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який на день смерті постійно проживав і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]./а.с.13,78/ За життя ним був складений заповіт від 05 вересня 1987 року посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, яким [PERSON], заповідав все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось - [PERSON]./а.с.14/ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом на належне йому майно. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 1996 року визнано право власності за [PERSON] на 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Також, визнано в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] за [PERSON] право власності на 14/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. Визнано заповіт [PERSON] на ім.*я [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Гуніним О.В., частково недійсним на 14/100 частин домоволодіння [ADDRESS]./а.с.5-6/ В зазначеному рішенні вказано, що за [PERSON] необхідно визнати право власності на 57/100 частин домоволодіння [ADDRESS], а частина, що залишилась, належить [PERSON], який помер [INFO], і є спадковою. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 1998 року виділено в натурі [PERSON] і [PERSON], 71/100 частину домоволодіння на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 1996 року згідно висновку технічної експертизи додаткового варіанту до варіанту №5 від 29.12.1998 року: в житловому будинку літ.А-1 приміщення 1-4, 1-5 площею 30,7 кв.м., вартістю 6383,00 грн., приміщення 2-2, 2-3, частини 2-4 площею 11,9 кв.м., вартістю 2474,00 грн., житлову прибудову А,,-1 - 6027 грн., веранду а»-1-718 грн., погріб під а» -1-642 грн., сарай літ.Е - 362 грн., літню кухню літ.Д - 420 грн., сарай літ.Г-149 грн., уборну -душ И-576 грн., ? частину колодязя К,,-264 грн., забор №8-25 грн., ворота №9-285 грн., ? частину забора №6-175 грн., замощення 2-383 грн., сарай літ. Б-218 грн., 1/3 частину воріт №1, хвіртка - 110 грн., 1/6 частину забора №5-25 грн., забор №2-271 грн., 1/3 частину №3-82 грн., а всього на суму 19589 грн., що складає 71/100 частину від усього домоволодіння з недостачею на суму 298 грн. Виділено в натурі [PERSON] у житловому будинку літ.А-1 приміщення 2-6, 2-5 частину приміщення 2-4, веранду а-1, ганок а, уборну В, 2/6 забора №5, забор №4, колодязь К-408 грн., 2/3 частини воріт №1, забор №2,3, замощення І, а всього на суму 8256 грн., що перевищує частку - 29/100 частин від усього домоволодіння на 298 грн. Визначено порядок користування земельною ділянкою в домоволодінні [ADDRESS] за варіантом №3 висновку технічної експертизи від 13 липня 1993 року, виділено в користування [PERSON] і [PERSON] земельну ділянку №1 і №2 площею 751 кв.м., розташований в лівій і середній частині домоволодіння згідно зі схемою, окрашеною в червоний і зелений колір. [PERSON] виділено в користування земельну ділянку №3 площею 376 кв.м., яка розташована в правій частині домоволодіння згідно зі схемою, окрашеною в синій колір./а.с.7-8/ Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради від 16.06.2006 року №642 узаконено переобладнання приміщення 2-3 площею 5,8 кв.м. в житловому будинку А-1 по [ADDRESS] за [PERSON] та вважати житловий будинок літ.А-1 житловою площею 58,4 кв.м., загальною площею 109,4 кв.м./а.с.15/ Згідно спадкової справи №651/1989, після смерті [PERSON] спадщину згідно з п.1 ст.549 ЦКУ РСР від 18.07.1963 року фактично прийняла [PERSON], подавши 29 липня 2016 року заяву про прийняття спадщини. /а.с.77 на звороті/ 16.08.2016 року [PERSON] звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме частину домоволодіння [ADDRESS]./а.с.89/ 16.08.2016 року постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину домоволодіння [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON] у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на це домоволодіння./а.с.89 на зворотів -90/ Відповідно до листа наданого КП «ДМБТІ» від 11.08.2016 року № 11125 зазначено, що станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] відсутні відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно../а.с.88 на звороті/ Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування»від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України 1963 року Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 1989 році, суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини. Стаття 525 ЦК України в редакції 1963 року встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини відповідно до статті 526 ЦК України в редакції 1963 року є останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР в ред.1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ЦК України 1963 року спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мали право спадкувати за законом або заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. При цьому відповідно до статей 548, 549 ЦК та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є цілком обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з її боку, внаслідок чого підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст..88 ЦПК України.

Outcome: approved