Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 17.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12.03.2020 до суду надійшло клопотання від позивача [PERSON] , відповідно до якого просить суд призначити справу в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін, так як бажає надати особисті пояснення по справі в судовому засіданні. Ухвалою суду від 13.03.2020 розгляд цивільної справи за позовною [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 12.02.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, але у позивачки від першого шлюбу є син - [PERSON] , [INFO] . Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04.07.2016, [PERSON] усиновив малолітнього [PERSON] . Однак на сьогодні шлюб між сторона знаходить на стадії розірвання. Дитина проживає разом з мамою [PERSON] . Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. На підставі викладеного позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 100% від максимальної суми аліментів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 лютого 2020 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 08.05.2020 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, 20.05.2020 до суду надійшов відзив від [PERSON] , відповідно до якого зазначено, що він не ухиляється від сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , надав матеріальну допомогу до того часу, як не виїхав за межі України перед введенням надзвичайної ситуації через пандемію корона-вірусу. Надав позивачу [PERSON] кошти готівкою на утримання сина. Також, зазначив, що має на утриманні неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Просить суд стягнути з нього на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від максимальної суми аліментів для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.02.2016 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 82. [PERSON] є мамою малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04.07.2016, [PERSON] , [INFO] усиновив малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04.07.2016, внесено зміни до актового запису, відповідно до якого [PERSON] зазначений батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане (повторно) Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3162. Також, судом встановлено, що на утриманні у відповідача [PERSON] знаходиться його син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки № ВІК00000002 від 10.05.2020, дохід (сукупний дохід) [PERSON] з травня 2019 року по березень 2020 (включно), становить 50777,90грн. Судом установлено, що дитина проживає разом з матір`ю. Позивачка одна несе витрати по утриманню сина, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на те, що [PERSON] відомості про офіційний дохід не надав, зазначивши про складне матеріальне становище, але як батько зобов`язаний утримувати дитину про, що відповідач не заперечував, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення аліментів. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, як відповідач так і позивач повинні утримувати свою дитину. Однак при визначенні розміру аліментів, суд враховує і вважає переконливими та обґрунтованими доводи відповідача про неможливість сплати аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 100% від максимальної суми аліментів для дитини відповідного віку частини заробітку (доходу) платника аліментів, які перевищують його суму доходу. Спростовуваних доказів суду позивачем не надано. Згідно із ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, аналізуючи викладене вище та беручи до уваги положення статей 182, 80 Сімейного кодексу України, встановлені обставини справи щодо утримання відповідачем ще однієї дитини, його матеріальне становище, суд приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку сина необхідно стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80грн. Стаття 430 ЦПК України передбачає, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial