Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в Придніпровський районний суд м.Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18.05.1985 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Полонським районним відділом ЗАГС Хмельницької області, актовий запис №64. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Зазначає, що протягом останніх років перебування у шлюбі, між подружжям постійно виникали суперечки з різних побутових та фінансових питань, в результаті чого ними втрачено повагу і любов один до одного. Відповідач, зловживаючи спиртними напоями, ставить сім`ю у скрутне матеріальне становище. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, він поводить себе агресивно по відношенню до позивачки, всіляко ображаючи її. Вказує, що вже більше року вони спільно не проживають як подружжя, спільне господарство ними не ведеться, стосунків не підтримують. За переконанням позивачки їхня сім`я розпалась остаточно, примирення між нею та відповідачем вважає неможливим, тому просить суд не вживати заходів щодо їх примирення. Між тим, позивачка вказує, що майновий спір відсутній. На підставі викладеного вище, просить шлюб, укладений між нею та відповідачем - розірвати. Після розірвання шлюбу, залишити їй прізвище - [PERSON] , а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, судом належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи. Проте, до початку розгляду справи подала заяву від 10.11.2020 з проханням провести розгляд даної справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, а також не надавати строк на примирення, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Зауважила в заяві про те, що судові витрати понесені нею при зверненні до суду з цим позовом залишає за собою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином неодноразово повідомлявся судом про місце, дату та час розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не подавав. Суд, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: в судовому засіданні встановлено, що 18.05.1985 року, згідно даних свідоцтва про укладення шлюбу (Серія [NUMBER] ), сторони зареєстрували шлюб у Полонському райвідділі ЗАГС Хмельницької області, про що складено відповідний актовий запис № 64. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Встановлено, що вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам, а тому шлюб може бути розірвано. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною другою ст. 112 СК України, встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення, оскільки намірів зберегти сім`ю сторони не мають, примирення між ними неможливе. Позивачка [PERSON] у своїй заяві від 10.11.2020 зазначила, що судові витрати залишає за собою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved