Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] 08.06.2015 року звернулася до суду із позовом про надання дозволу на виготовлення проїзного документу та виїзду неповнолітньої дитини за кордон до досягнення повноліття без дозволу батька, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, що дитина закінчує школу і має намір вступати до навчального закладу за кордоном, а також з проведенням АТО на території Донецької області позивач має намір тимчасово виїхати з дитиною за кордон, натомість батько дитини своєї згоди на це не дає, в звязку з чим, вона була вимушена звернутися до суду. Просить суд надати дозвіл [PERSON], 14.04.2000 народження, уродженки [INFO], на тимчасовий виїзд межі України без згоди батька [PERSON], до досягнення дитиною 16 років та дозволити виготовити для цього необхідні проїзні документи. Позивача [PERSON] та представник [PERSON], належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявилися, надали заяву з підтриманням позову, проти винесення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Селидівської міської ради у судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надали суду клопотання про слухання справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечували. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно свідоцтва про народження серія І-НО № 160378 від 10.05.2000 року, виданого виконкомом Зорянської сільської ради Марїнського району Донецької області, [PERSON] народилася 15.04.2000 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-НО № 390884 від 22.10.2004 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марїнського районного управління юстиції Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.10.2004 року, після реєстрації розірвання шлюбу прізвище дружині присвоєно «Ващенко». Після розірвання шлюбу між подружжям, сторони почали проживати окремо. Дитина проживає спільно із своєю матір'ю. Судом встановлено, що мати дитини бажає тимчасово вивезти дитину за кордон у звязку з наміром вступати до навчального закладу за кордоном та проведенням АТО на території Донецької області, що вимагає надання батьком дитини - відповідачем по справі - дозволу на виїзд дітей за кордон. Статтею 33 Конституцією України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі ст. 64 ч. 1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини судом не встановлено.

Outcome: approved