Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Маріупольської міської ради з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог посилилися на те, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 03.06.2010 року в рівних частках по 1/3 належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 01.12.2015 року померла [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді 1/3 частини зазначеної квартири. [PERSON] є чоловіком померлої, а [PERSON] є донькою померлої, та є спадкоємцями за законом. Позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріусу не було надано документи, що посвідчують право власності з відповідною реєстрацією права власності, а також інформація щодо реєстрації права власності відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 01.12.2015 року, на 1/3 частину квартиру [ADDRESS], по 1/6 за кожним позивачем. Позивачі у судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 грудня 2015 року померла [PERSON], про що 02 грудня 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області зроблений актовий запис №2010 та видане свідоцтво про смерть серії І-НО №927936. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON]. Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] є донькою померлої. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам його сімї, а саме: [PERSON] та [PERSON], по 1/3 частки кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.06.2010 року, виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради та зареєстрованого за номером 46090. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.07.2016 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно наданих приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] відомостей після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу № 120/2016 на підставі поданих 29.07.2016 року спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] заяв про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартиру було відмовлено, оскільки нотаріусу не було надано документи, що посвідчують право власності з відповідною реєстрацією права власності, а також інформація щодо реєстрації права власності відсутня в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що державним нотаріусом були винесені відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.07.2016 року. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Осіб, які б мали право на обов'язкову долю у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК Україні, судом не встановлено. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05. 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням керівних роз'яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, вищевикладеного, та з урахуванням того, що позивачі звернулися в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, в матеріалах справи маються усі правовстановлюючі документи, які свідчать про право власності померлої на спадкове майно у вигляді 1/3 частини квартири, суд приходить до висновку, що за кожним позивачем може бути визнано право власності на 1/6 (1/3:2) частину квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, внаслідок чого задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Outcome: approved