Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач інтересах члена своєї громадської організації [PERSON] звернувся до суду із позовом до комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №11»Дніпропетровської міської ради про відшкодування моральної шкоди. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] є членом громадської організації «Дніпропетровська незалежна Правозахисна Громадська організація». 24 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до відповідача з інформаційним запитом про надання публічної інформації, на який листом від 29.09.2014 року за вих.. № 7/193 відповідачем було відмовлено позивачу у наданні вищевказаної інформації, у зв'язку з тим, що дана інформація до розділу використання бюджетних коштів не належить. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2015 року бездіяльність відповідача щодо ненадання [PERSON] відповіді на запит була визнана протиправною. Такою бездіяльністю [PERSON] була заподіяна моральна шкода, що стало причиною її звернення до суду з позовом про відшкодування відповідачем заподіяної шкоду в сумі 4 000,00 грн. шляхом безспірного списання коштів обласного бюджету КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №11»Дніпропетровської міської ради. У судове засідання 06 лютого 2018 року позивач та його представник не з'явились, підтримали позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі, надали заяву про слухання справи у їх відсутність. Відповідач до судового засідання 06 лютого 2018 року не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з його лікарняним. Оскільки сторонами надано всі докази та пояснення по суті позову, суд вважає за можливе задля дотримання розумних строків розглянути справи у відсутності сторін. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 вересня 2014 року [PERSON] звернулась до відповідача з інформаційним запитом за вх.. № 7/107 для отримання інформації, як загальної публічної для ознайомлення та копіювання, а саме: наказ про поновлення на роботі лікаря-невропатолога 4-тої амбулаторії комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11» Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради [PERSON], графік роботи лікаря-невропатолога [PERSON], графік прийому громадян на вересень 2014 року, номер кабінету, службового телефону. Листом від 29.09.2014 року за вих.. № 7/193 відповідачем було відмовлено позивачу у наданні вищевказаної інформації, у зв'язку з тим, що дана інформація до розділу використання бюджетних коштів не належить. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.04.2015 року визнано дії головного лікаря комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №11» Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської міської ради [PERSON] в частині відмови в задоволенні інформаційного запиту [PERSON] №7/107 від 24.09.2014 року, - неправомірними. Згідно статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт протиправності дій відповідача в особі його керівника [PERSON] був встановлений судовим рішення в адміністративній справі, отже не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено цю обставину. Вирішуючи питання щодо відшкодування [PERSON] моральної шкоди та розміру відповідної компенсації, суд виходить з наступного. У відповідності зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами, встановленими частиною першою статті 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини. Частиною першою статті 31 Закону України від 02.10.1992 року №2657-XII «Про інформацію» передбачено, що у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду. За змістом частини другої статті 24 Закону України від 13.01.2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. Ураховуючи зміст приведених норм, а також встановлену судовим рішенням, що набрало законної сили, протиправність бездіяльності відповідача з ненадання публічної інформації, суд вважає цілком обґрунтованою позовну вимогу про відшкодування [PERSON] заподіяної моральної шкоди. Така шкода, безумовно, виражається у душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї (порушення її права на свободу інформації її розпорядником). Суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує характер страждань позивача, подання позову до суду та захист порушених прав [PERSON] у судових органах саме громадською організацією, що спростовує її твердження про порушення її усталеного способу життя через вимушене перебування в судових органах, ступінь вини завдавача шкоди, а також можливі в майбутньому моральні страждання позивача. Суд вважає обґрунтованим посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року, яким було встановлено, що само по собі визнання факту порушення права не є достатньою сатисфакцією, оскільки в результаті такого порушення особа зазнає певної моральної шкоди. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, а саме з відповідача, як винної особи, належить стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн., що буде, на думку суду, відповідати принципам розумності та справедливості. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь держави також підлягають стягненню судові витрати в сумі 640,00 грн.

Outcome: partial