Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Червоноградської міської ради Львівської області, яким просить скасувати рішення Червоноградської міської ради від 02.07.2020 року «Про розгляд заяви [PERSON] ». Свої вимоги мотивує тим, що 12.06.2020 року вона звернулась до Червоноградської міської ради Львівської області з вимогою про визнання поновленим договору оренди землі № 461180004000150 від 10.02.2012 року на тих же умовах. Листом від 17.07.2020 року Червоноградської міської ради Львівської області їй було повідомлено, що проект рішення «Про розгляд заяви [PERSON] », який був поданий на розгляд депутатів на п`ятдесят другій сесії Червоноградської міської ради не набрав необхідної кількості голосів, а тому вважається відхиленим. На її повторне звернення від 10.09.2020 року, листом від 15.09.2020 року Червоноградською міською радою було скеровано на адресу позивачки копії документів по рішенню ради від 02.07.2020 року. Вказує, що у своєму зверненні від 12.06.2020 року до Червоноградської міської ради позивачка просила визнати договір № 461180004000150 від 10.02.2012 року поновленим на тих же умовах, а проект рішення стосується відмови у продовженні строку договору оренди земельної ділянки, а тому вважає, що рішення по суті її звернення відповідачем не прийнято, а тому у випадку скасування судом рішення Червоноградської міської ради від 02.07.2020 року позивачка буде вважати, що її вимога від 12.06.2020 року є задоволеною та договір оренди є продовженим. Після усунення позивачкою недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 15.10.2020 року про залишення позову без руху, ухвалою від 29.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 24.11.2020 року на адресу суду надійшов відзив проти позову за вих.№ 3/22-10269/1-3 від 10.11.2020 року, яким відповідач просив закрити провадження у справі відповідно до п.2 ч.1ст.255 ЦПК України з посиланням на відсутність предмету спору. Доводи відзиву зводяться до того, що позивачка оспорює проект рішення Червоноградської міської ради «Про розгляд заяви [PERSON] », який виносився на розгляд п`ятдесят другої сесії Червоноградської міської ради сьомого скликання Львівської області від 02.07.2020 року. При розгляді вказаного проекту Червоноградська міська рада реалізувала свої повноваження відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування» А, оскільки вказаний проект не набрав необхідної кількості голосів, то рішення є неприйнятим, що свідчить про відсутність предмету спору. Ухвалою від 02.03.2021 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду на 29.03.2021 року. В судове засідання 29.03.2021 року позивачка не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Крім цього подала суду додаткові пояснення (а.с.105,106-110) та додаткові докази (а.с.111-114). Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява позивачки від 29.10.2021 року про представництво її інтересів [PERSON] на підставі доручення (а.с.29,30). однак, з врахуванням того, що розгляд даної справи проводиться в загальному позовному провадженні та імперативних норм ч.1 ст. 60 ЦПК України щодо здійснення представництва в справах, які не є малозначними, виключно адвокатами, а тому суд не вправі допустити представництво за дорученням без підтвердження такою особою статусу адвоката. В судове засідання відповідач не забезпечив явку свого представника, подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.10.2011 року між Червоноградською міською радою та підприємцем [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки для будівництва частини торгового залу з метою реконструкції власної квартири під магазин, яка знаходиться в [ADDRESS] (п.1 договору). Площа земельної ділянки становить 0,0124 га (п.2 договору). Строк договору становить 3 (три роки). Після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за два місяці (60 календарних днів) до закінчення строку дії договору повідомити Орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 договору). Дія договору припиняється у разі в т.ч. закінчення строку, на який його було укладено (п. 37 договору). Договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у м. Червоноград Львівської області, про що у книзі у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 10.02.2012 року № 461180004000150 (а.с.73-74). Кадастровий номер земельної ділянки № 4611800000:02:008:0036 відображений на плані земельної ділянки (а.с.77) та кадастровому плані (а.с.78). Враховуючи те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що [PERSON] при укладенні цього договору діяла в статусі фізичної особи-підприємця, то у суду відсутні підстави вважати, що спір виник між двома суб`єктами господарювання. Саме по собі зазначення в договорі «підприємець [PERSON] » без підтвердження факту державної реєстрації [PERSON] як суб`єкта підприємницької діяльності, не свідчить про виникнення правовідносин між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем в сфері господарської діяльності, а відтак, на думку суду, спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства. Вирішуючи спір в межах заявленого предмету позову та обраного позивачем способу захисту, суд вказує наступне: Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Ч.2 ст. 16 ЦК України визначає способи захисту особистого немайнового або майнового права чи інтересу і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Так, судом встановлено, що строк дії договору оренди земельної ділянки для будівництва частини торгового залу з метою реконструкції власної квартири під магазин, яка знаходиться в [ADDRESS] , відповідно до п.8 такого становить 3 (три) роки. Таким чином, з врахуванням того, що договір був зареєстрований в Управління Держкомзему у м. Червоноград Львівської області 10.02.2012 року, то строк дії договору сплив 10.02.2015 року. За умовами цього ж п.8 вказаного договору, після закінчення строку договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за два місяці (60 календарних днів) до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. Враховуючи те, що сторони не надали суду доказів щодо вчинення ними дій на поновлення строку дії договору, то такий не вважається поновленим, а тому є припиненим відповідно до п.37 договору. Разом з тим, 12.06.2020 року позивач скерував до відповідача вимогу про визнання договору поновленим на тих же умовах. Однак відповідач виніс на розгляд п`ятдесят другої сесії сьомого скликання Червоноградської міської ради проект рішення «Про розгляд заяви [PERSON] » про відмову в продовженні строку договору оренди земельної ділянки площею 0,0124 га на [ADDRESS] , кадастровий № 4611800000:02:008:0036 для будівництва частини торгового залу з метою реконструкції власної квартири під магазин, в зв`язку з невиконанням судового рішення щодо знесення самочинно встановлених тимчасових споруд і початком самовільного будівництва двоповерхової будівлі. При цьому, ЗУ «Про оренду землі» визначено два способи продовження договірних відносин між орендарем та орендодавцем земельної ділянки, зокрема ст.32-2 визначає механізм поновлення договорів оренди землі в порядку, передбаченому ст. 126-1 ЗК України та ст.33 ЗК України визначає переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк після закінчення строку, на який було укладено за зверненням орендаря, який належно виконував обов`язки за умовами договору та має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Однак, незважаючи на те, що формулювання проекту рішення не відповідало ЗУ «Про оренду землі», вказане рішення не створило для позивача жодних правових наслідків, оскільки запропонований проект рішення не був прийнятий рішенням сесії через те, що за його прийняття не проголосувала достатня кількість депутатів. Як вбачається з протоколу засідання п`ятдесят другої сесії сьомого скликання Червоноградської міської ради до порядку денного сесії було включено питання «Про розгляд заяви [PERSON] » та поставлено на голосування проект рішення, за яким пропонувалось відмовити в продовженні строку договору оренди земельної ділянки, однак за прийняття такого рішення не проголосувала необхідна кількість депутатів, тобто рішення сесією не прийнято. Таким чином, неприйняття Червоноградською міською радою Львівської області рішення про відмову [PERSON] в продовженні строку договору оренди земельної ділянки не створює для позивачки жодних правових наслідків та не порушує її прав, а тому обраний нею спосіб захисту права, яке вона вважає порушеним, є неефективним. Разом з тим, суд вказує, що звернення [PERSON] від 12.06.2020 року по своїй суті є нерозглянутим Червоноградською міською радою Львівської області, однак вирішення вказаного питання не входить в межі судового розгляду даного позову. Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, враховуючи визначений позивачем об`єкт спору, обраний позивачем спосіб захисту свого права не відповідає характеру спірних правовідносин, а тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed