Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі в особі\~представника [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: смт. Чинадієво Мукачівського району, вул. Перемоги, 1«а»/12 (далі - Квартира) за набувальною давністю по 1/6 частці Квартири. \~ \~ \~ \~ Позовні вимоги обґрунтовуються наявністю у позивачів достатніх підстав, на визнання за ними права власності на Квартиру, в звязку з добросовісним та безперервним користуванням майном з 1989 року, в яке вони вселилася на законних підставах. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задоволити та наголосив на тому, що позивачі позбавленні можливості в інший спосіб оформити право власності на спірну квартиру, оскільки Мукачівське АТП припинило свою діяльність, правонаступники спірного майна відсутні. В свою чергу, [PERSON] селищна рада вказаний будинок на баланс не прийняла. Відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, натомість подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі договору найму жилого приміщення від 28 липня 1989 року Мукачівське АТП-12160 здало [PERSON] в користування жиле приміщення окрему квартиру з 3 жилих кімнат, площею 34,6 кв. метрів та підсобні приміщення, кухня 6,58 кв. метрів, санвузол 4,81 кв. метрів і коридор 8,06 кв. метрів по адресі: смт Чинадієво, вул. Перемоги 1б/12. У спірній Квартирі зареєстровані позивачі. З відповіді від 09.10.2018 № 02-17/970 вбачається, що будинок за адресою: смт Чинадійово, вул. Перемоги, №1 «А» не перебуває на балансі [PERSON] селищної ради. Приймаючи вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. За статтею 43 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За п. 8 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності на обставинах, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за\~статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Таким чином, позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Норми\~статті 344 ЦК України\~про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент заволодіння чужою річчю. Натомість судом встановлено, що Квартира, яка належить на праві власності Мукачівському АТП-12160, про що відомо позивачам, і була передана у користування [PERSON] на підставі договору найму приміщень у будинках місцевих Рад. Отже, позивачі не довели наявності підстав для набуття права власності на спірне нерухоме майно за давністю володіння, оскільки вони не можуть вважатися добросовісним володільцями спірної Квартири, власник якої відомий, за відсутності доказів його відмови від права власності на належне майно, а відкритість і безперервність користування нерухомим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами\~статті 344 ЦК України. Позивачами не надано доказів на підтвердження того, що спірна Квартира не має власника та вибула із власності Мукачівського АТП-12160, або ж вона є безхазяйною. Наданий витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування судом до уваги не приймається, оскільки такий не може слугувати доказом того, що право власності на спірну Квартиру припинено в Мукачівського АТП-12160, а також, що вказаний субєкт господарювання ліквідований (припинений) та у нього відсутні правонаступники. Крім того, дані відповіді від 09.10.2018 № 02-17/970 свідчать про те, що будинок за адресою: смт Чинадійово, вул. Перемоги, №1 «А» не перебуває на балансі [PERSON] селищної ради і така не має жодного відношення до спірного майна. Також відсутність у позивачів правовстановлюючих документів, а також відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо власника спірної Квартири, тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання нерухомого майна не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав передбачених статтею 344 Цивільного кодексу України. Враховуючи викладене, а також той факт, що з моменту вселення у спірну Квартиру позивачам було достеменно відомо, що вони користуються Квартирою, у якої є власник (Мукачівське АТП-12160), і таке користування є титульним (договір найму житлового приміщення), позовні вимоги задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~Судові витрати у вигляді сплаченого позивачами судового збору слід покласти на позивачів. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного та

Outcome: dismissed