Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивачка 19.08.2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В своєму позові позивач зазначила, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від сумісного життя у них з відповідачем народилися спільні діти: донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі. Добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей відповідач в добровільному порядку не хоче, хоча згідно норм сімейного законодавства зобовязаний це робити. Посилаючись на те, що відповідач повинен допомагати їй в утриманні їх спільних дітей, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання кожного з дітей аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до повноліття кожного з дітей. В судове засідання сторони не зявилися. Позивачка в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність з підтриманням нею заявлених позовних вимог, та з проханням їх задоволення в повному обсязі та можливістю розгляду справи в порядку заочного розгляду, у випадку неявки відповідача. Відповідач в судове засідання за викликом суду не зявився, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчать картки зворотного поштового повідомлення. Згідно зі ст.. 74 ч.5 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. На адресу суду не надходило ніяких заяв від відповідача про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у його відсутності, а також він не повідомляв суд про причини своєї неявки. Неявка відповідача в судове засідання за викликом, судом визнана без поважних причин. Справа, у відповідності з вимогами ст.ст.169, 224 ЦПК України, розглянута у відсутність представника позивача та у відсутність відповідача, на підставі наявності у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку заочного розгляду. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.08.2001 року. Рішенням суду від 21.02.2014 року їх шлюб було розірвано. Від цього шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі Неповнолітній діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Батько дітей відповідач по справі не надає добровільно допомоги матері на утримання їх спільних дітей, хоча зобовязаний надавати матеріальну допомогу, у відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України. Суд, враховуючи, що відповідач працездатний,, не надав суду доказів про наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб, на підставі цього приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу відповідно до ст.ст.183 СК України підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.191 СК України, аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 19 серпня 2015 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць відповідно до ст.367 ЦПК України підлягають обовязковому негайному виконанню.

Outcome: approved