Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловою квартирою, вказавши, що вони та неповнолітня [PERSON], 04.10.2003 року є власниками квартири [ADDRESS] (колишня Димитрова) в м [PERSON], кожному з них належить на праві спільної часткової власності по 1 / 3 частині квартири. На даний час у вказаній квартирі зареєстровані вони, неповнолітня [PERSON] та відповідач [PERSON] (колишній чоловік позивача [PERSON], шлюб між ними розірваний 27.11.2015 року). Відповідач ніколи не був власником квартири [ADDRESS] (колишня Димитрова) в м [PERSON], він не проживає у ній з квітня 2015 року без поважних причин. Вона не перешкоджала його проживанню у спірній квартирі, відповідач пішов з квартири добровільно і ніколи не звертався до суду про вселення. В жовтні 2015 року відповідач вивіз з квартири свої особисті речі та частину сумісного майна до свого приватного будинку № 57 по вул. Набережна в с. Грузьке Криворізького району Дніпропетровської області. Відповідач тривалий час не мешкає у їх квартирі, комунальні послуги не сплачує проте добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, у звязку з чим вони змушені звертатися до суду з даним позовом та просять усунути перешкоди у користуванні квартирою № 25 будинку № 128 по вул. Героїв АТО (колишня Димитрова) в м [PERSON], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою та шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В подальшому позивачі звернулися до суду з заявою про відмову від частини позовних вимог, а саме щодо зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО, 128/25. Крім того звернулися до суду з заявою, у якій просять стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн., та на правову допомогу у розмірі 550,00 грн., разом 1190,00 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], у судовому засіданні кожна окремо, позовні вимоги в частині усунення перешкоди у користуванні квартирою № 25 будинку № 128 по вул. Героїв АТО (колишня Димитрова) в м [PERSON], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою, та стягнення з відповідача судових витрат, підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити покладаючись на обставини викладені у позовній заяві. В ході розгляду справи позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника [PERSON], та про закінчення розгляду справи за її відсутності. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в частині усунення перешкоди у користуванні квартирою № 25 будинку № 128 по вул. Героїв АТО (колишня Димитрова) в м [PERSON], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою, та стягнення з відповідача судових витрат, підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином , шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада України». Третя особа - Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, в особі голови Довгинцівської районної в місті ради [PERSON], звернулися до суду з відгуком, у якому просять розглянути справу без участі представника, заперечень не мають та при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши позивача [PERSON], її представника [PERSON] та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги з урахуванням заяви позивачів про відмову від частини позовних вимог, підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Соколовську») та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 371 від 26.06.2013 року виданого згідно рішення виконкому Довгинцівської районної в місті ради № 383 від 19.06.2013 року, належить квартира [ADDRESS] (нині Героїв АТО) в м. Кривому Розі на праві приватної спільної часткової власності в рівних долях кожному по 1/3 частині (а.с. 8 копія свідоцтва № 371, а.с. 9-11-копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а.с. 16 - копія свідоцтва про шлюб від 23.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Соколовська» ) \~На теперішній час в належному позивачам нерухомому майні квартирі [ADDRESS] (нині Героїв АТО) в м. Кривому Розі, є зареєстрованим відповідач [PERSON], [INFO], який є колишнім чоловіком позивача [PERSON], шлюб між ними розірваний рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 27.11.2015 року, яке набрало законної сили 08.12.2015 року ( а.с. 12 копія рішення суду, а.с. 13 довідка № 3 від 20.09.2017 року Криворізької обєднаної довідково інформаційної служби). Позивачі посилаються на те, що\~\~відповідач [PERSON] з жовтня 2015 року в їх квартирі не проживає, свої особисті речі та частину сумісного майна вивіз до свого приватного будинку № 57 по вул. Набережна в с. Грузьке Криворізького району Дніпропетровської області, який належить йому та позивачу на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору дарування ВВК № 192578 від 21.07.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 5362 (а.с. 20). Ніхто не перешкоджає відповідачеві в проживанні в спірній квартирі, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, комунальні платежі не сплачує.\~\~\~\~ В матеріалах справи містяться Акти складені мешканцями сусідніх квартир будинку № 128 по вул. Героїв АТО м. Кривого Рогу ( а.с. 14-15), із змісту яких випливає, що [PERSON] не проживає у [INFO] з 2015 року, в жовтні 2015 року вивозив речі. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожна окремо підтвердили факт що відповідач [PERSON] дійсно не проживає у [INFO] з 2015 року. Бачили як він у жовтні 2015 року вивозив речі, про що ними було складено 20.09.2017 року відповідні акти. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі позбавляє можливості позивачів здійснювати право власності у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у [INFO] з 2015 року без поважних причин ( тобто понад один рік), доказів стосовно поважних причин непроживання відповідача в даній квартирі в судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачами та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним в судовому засіданні не встановлена. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою, розташованою за вказаною адресою, у зв'язку з відсутністю у ній без поважних причин понад одного року. Стосовно вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Порядок розподілу витрат на правничу допомогу, регламентовано положеннями\~ст. 137 ЦПК України, відповідно до якої, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У судовому засіданні 27.02.2018 року представник [PERSON] надала квитанції про сплату коштів за надану правову допомогу, з яких вбачається, що витрати на правову допомогу склали 550,00 грн. З роз`яснень п. 47 пленуму Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» слідує, що розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Судом досліджено витяг з договору № 48 від 17.12.2017 року про надання юридичних послуг на участь в суді, укладений між [PERSON] та [PERSON] З урахуванням вказаного, приймаючи до уваги добросовісне виконання стороною позивача своїх процесуальних прав та обов`язків, та відсутність доводів сторони відповідача щодо неспівмірності витрат, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із чим, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 550,00 грн., на користь позивача [PERSON] , оскільки саме нею були сплачені вказані кошти.

Outcome: approved