Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача\~ [PERSON] , в якій просить усунути їй перешкоди у користуванні належною їй часткою квартири [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та звільнення квартири від його особистих речей. Посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 жовтня 2019 року вона є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 26.33 кв.м., в тому числі житловою площею 17,90 кв.м. Дана квартира належала її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що після оформлення спадкових документів, вона зареєструвала своє місце проживання в квартирі, однак не має доступу до своєї нерухомості, оскільки відповідач, який є знайомим її покійної матері, змінив замок на вхідних дверях, час від часу без реєстрації проживає в квартирі та зберігає свої особисті речі, не дозволяє зайти в квартиру, мотивує це тим, що проживав із покійною матір`ю і як чоловік претендує на 1/2 частки квартири. Вважає, що відповідач жодного відношення до квартири не має та не може мати, оскільки квартира придбана за приватні кошти її матері, а відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі із іншою жінкою. Тому просить усунути перешкоди у користуванні належною їй часткою квартири [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та звільнення вказаної квартири від його особистих речей. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 січня 2020 року відкрито провадження за позовом\~ [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2020 року залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26 серпня 2020 року. Ухвалою Шевченківського\~районного суду\~м.\~Чернівці від\~24\~грудня 2020\~року зупинено\~ провадження у\~справі до\~набрання законної\~сили судовим\~рішенням за\~позовом № 727/7437/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Савчук В.Г. про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності. Ухвалою Шевченківського\~районного суду\~м.\~Чернівці від\~01\~березня 2021\~року поновлено провадження по даній справі. Представник позивачки та третьої особи - адвокат Якобишена Т.Д. в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява в якій вона просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином судовою повісткою за зареєстрованою адресою проживання, про поважність причин неявки суд не повідомив. У відповідності до ч.8 п.п.3, 4 ст.128 ЦПК України, днем вручення\~судової\~повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає за можливе у відповідності до вимог ст.ст.128, 223 ЦПК України, розглянути справу у відсутність відповідача. Статтею 223\~ЦПК України\~передбачено,\~що неявка\~у судове\~засідання будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~крім випадків,\~визначених цією\~статтею. Згідно\~ч.3\~п.п.1,\~2\~ст.223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі: 1)\~неявки в\~судове засідання\~учасника справи\~(його\~представника)\~без поважних\~причин або\~без\~повідомлення причин\~неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 26.33 кв.м., в тому числі житловою площею 17,90 кв.м. на праві приватної власності належала покійній [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2016 року. Спадкоємцями [PERSON] є її доньки: [PERSON] (позивач) та [PERSON] (третя особа). Після відкриття\~спадщини відповідач\~ [PERSON] змінив замки на вхідних дверях до квартири, час від часу проживає в ній та зберігає свої особисті речі, не впускає позивачку до квартири, що підтверджується її зверненнями до Шевченківського ВП ЧВП ГУ НП в Чернівецькій області ( а.с.16, 32-33). Також встановлено, що 09.10.2019 року [PERSON] успадкувала Ѕ частку вищевказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11-12). 11.10.2019 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання у вказаній квартирі, що підтверджується відповідною відміткою в паспорті. (а.с. 10). 29.10.2019 року [PERSON] зверталась до Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області з приводу того, що просить прийняти міри відносно малознайомого гр. [PERSON] , який без реєстрації проживає в квартирі її покійної матері та не впускає заявницю до квартири, яка належить їй. Працівникам поліції опитати [PERSON] не представилось можливим, перевірку по даному факту припинено. (а.с. 32-33). Також встановлено, [PERSON] звертався до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (Справа №727/6117/19). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 серпня 2019 року заяву [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Савчук Віталіна Георгіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишено без розгляду. (а.с.13). Крім цього, [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Савчук Віталіна Георгіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.02.2021 року позов [PERSON] залишено без розгляду. (а.с. 137). З копії паспорту вбачається, що з 1978 року по даний час відповідач перебуває в шлюбі з [PERSON] , також [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] . (а.с. 80). Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями\~статті 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У відповідності до положень\~статті 16 ЦК України\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення (негаторний позов). Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зав`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зав`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Судом з`ясовано,\~що відповідач [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] , членом сім`ї спадкодавця чи спадкоємців [PERSON] , [PERSON] не являється, спільним побутом із ними не пов`язаний, з 1978 року по теперішній час перебуває в шлюбі з [PERSON] , має зареєстроване місце проживання за адресою\~ [ADDRESS] .\~При цьому,\~ [PERSON] змінив замки на вхідних дверях до квартири [ADDRESS] , час від часу проживає в ній та зберігає свої особисті речі. Таким чином, позивач [PERSON] через дії відповідача [PERSON] користуватись та розпоряджатись належним їй майном не може, тому слід усунути їй перешкоди у користуванні належною їй часткою квартири шляхом виселення відповідача та звільнення квартири від його особистих речей. Виселення [PERSON] із квартири [ADDRESS] не\~є надмірним втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, оскільки відповідає принципу пропорційності, з огляду на те, що виселення відповідача переслідує легітимну мету, зазначену у частині другій статті 8 Конвенції\~про захист прав людини та основоположних свобод, а саме захист права власності на квартиру спадкоємиці [PERSON] , яка понад півтора роки не може користуватися та розпоряджатися нею через неправомірні дії відповідача. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15,16, 316, 317, 319, 321, 383, 391

Outcome: approved