Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] та просила суд постановити рішення яким визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] загальною площею 45,88 кв.м. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №4435 від 30 листопада 1993 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 5865 від 17 січня 1994 року [PERSON], та [PERSON], на праві спільної власності належить квартира за адресою [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить ? частина квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіт не складала. Оскільки [PERSON] не залишила заповіту, чоловік [PERSON], [PERSON], помер у [INFO] році, у день відкриття спадщини право на спадкування виникло у [PERSON], яка є донькою [PERSON], та у [PERSON], яка також є донькою померлої [PERSON] Проте вони не заявляють вимог щодо вказаної частини квартири, оскільки в даній квартирі проживає онука [PERSON] - [PERSON] з двома дітьми: [PERSON] та [PERSON], місце проживання яких, також, зареєстровано у вказаній квартирі. 5 червня 2013 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, Черноморченко О.В., виніс постанову № 8156 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову [PERSON], у видачі Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на ? частину квартири, яка знаходиться у [ADDRESS] Також, відповідно до Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на користь [PERSON] Як вказує позивачка на момент смерті [PERSON] проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] на момент смерті [PERSON] була зареєстрована у цій же квартирі та проживала в ній разом з бабусею з « 01» листопада 1991р. [PERSON] - матір [PERSON] та донька спадкодавця, з 16 грудня 1988 року має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] а тому на момент смерті [PERSON] не проживала разом з померлою. [PERSON] (друга донька спадкодавеці), на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а тому також не проживала з померлою. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.ст. 344, 1261, 1265, 1269, 1270, 1272 ЦК України, 549, 550 Цивільного кодексу Української РСР у редакції Закону Української РСР від 18 липня 1963 року просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити вказуючи на обставини справи викладені в позовній заяві, а також вказувала суду на те, що з 01.11.1991 р. вона зареєстрована в вказаній квартирі, з 1993 р. є власником ? частини даної квартири, померла [PERSON] є її бабусею, інших спадкоємців крім неї які б мали намір і бажання щодо спадкування вказаного спадкового майна яке складається з ? частини квартири [ADDRESS] немає. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні визнала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відпоівдачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свою заяву в якій визнавала заявлені позовні вимоги та просила розглянути справу в її відсутності, що суд з урахуванням обставин справи, думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Суд вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи відповідно до свідоцтва про право власності на житло №4435 від 30 листопада 1993 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 5865 від 17 січня 1994 року [PERSON], та [PERSON], на праві спільної власності належить квартира за адресою [ADDRESS]. (а.с. 10). [INFO] року [PERSON] померла, про що Теофіпольським ЗАГСом Хмельницької області в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за номером 5 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20.01.1995 року (а.с. 20). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить ? частина квартири [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] не залишила заповіту, чоловік [PERSON] - [PERSON], помер у [INFO] році, у день відкриття спадщини право на спадкування виникло у [PERSON], яка є донькою [PERSON], та у [PERSON], яка також є донькою померлої [PERSON] (а.с. 26, 31). 30 липня 1964 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації якого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.25) 20 липня 1975 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації якого дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 30). 5 червня 2013 року державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, Черноморченко О.В., виніс постанову № 8156 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову [PERSON], у видачі Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на ? частину квартири, яка знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 38). Також, відповідно до Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на користь [PERSON] (а.с. 37). Як вбачається з матеріалів справи, на момент смерті [PERSON] проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 21). [PERSON] на момент смерті [PERSON] була зареєстрована у цій же квартирі та проживала в ній разом з бабусею - [PERSON] з « 01» листопада1991р. (а.с. 19). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] - матір [PERSON] та донька спадкодавця [PERSON], з 16 грудня 1988 року має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], а тому на момент смерті [PERSON] не проживала разом з померлою. [PERSON] (донька спадкодавця [PERSON] на момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а тому також не проживала з померлою. Відповідно до п. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з п. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно п. 5 Перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Водночас, на підставі діючого на момент виникнення спірних правовідносин Цивільного кодексу Української РСР у редакції Закону Української РСР від 18 липня 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном: 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Згідно ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Окрім зазначених норм права, слід зазначити, що дані правовідносини регулюються, також наступними нормами права. Статтею 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно доп. 8 Перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. З врахуванням наведеного суд вважає заявлені позивачкою позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задовленню. З огляду на вищезазначене,

Outcome: approved