Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позивачі мотивують позов тим, що в грудні 2012 року вони досягли згоди про те, що [PERSON] відчужить на користь [PERSON] належну йому частину житлового будинку по вул.Дружби, 71/56 в м.Лубнах Полтавської області шляхом укладення договору купівлі-продажу. 15 грудня 2012 року [PERSON] передав [PERSON] документи на належну йому частину будинку та ключі від нього, а [PERSON] оплатила ціну домоволодіння, передавши [PERSON] 12 тисяч доларів США, про що була складена розписка. Оформити договір купівлі-продажу були уповноважені подружжя [PERSON] та [PERSON] 13 травня 2014 року [PERSON] нотаріально оформив доручення на імя [PERSON], яким доручив останньому продати вказану частину домоволодіння [PERSON] [PERSON] виділила відповідачам для оформлення купівлі-продажу домоволодіння 1 тисячу доларів США, єдиною її вимогою було якомога менше пересуватися. До нотаріуса вона не ходила. Відповідачі надавали [PERSON] документи, які вона підписувала не читаючи. Лише нещодавно [PERSON] з будинкової книги дізналася, що власником домоволодіння є [PERSON] Позивачі вважають, що укладений договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним, оскільки він є результатом зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною. Позивачі стверджують, що [PERSON], користуючись довірою людини похилого віку оформив покупку на свою дружину [PERSON] Позивачі прохають суд визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку з відповідною частиною прибудов по вул.Дружби, 71/56 в м.Лубнах від 06.08.2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. При цьому [PERSON] пояснила, що з відповідачами тривалий час підтримувала дружні стосунки. [PERSON] їй допомагала по господарству. Визнала, що була присутня у нотаріуса при оформленні договору, однак не знайомилася з його змістом. Підтвердила, що домовлялася з відповідачами про передачу їй спірного будинку в наступному в рахунок наданої ними допомоги. Категорично заперечила надання їй [PERSON] будь-якої позики на придбання будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що відповідачі та [PERSON] тривалий час перебували в дружніх відносинах. Останні кілька років через свій похилий вік [PERSON] потребувала фізичної допомоги, яку їй надавали [PERSON], [PERSON] В 2012 році [PERSON] попросила [PERSON] придбати їй будинок в м.Лубни. При цьому [PERSON] повідомила, що в наступному відчужить цей будинок відповідачам, як винагороду за їх допомогу. [PERSON] підібрав будинок за адресою вул.Дружби, 71/56 в м.Лубнах Полтавської області. Будинок коштував 12 000 дол. США, тоді як [PERSON] мала лише 10 000 дол. США, а тому на прохання [PERSON] [PERSON] позичив їй 2 000 дол. США. В рахунок придбаного будинку кошти в сумі 12 000 дол. США були передані [PERSON] в 2012 році, при цьому договір купівлі-продажу не оформлявся. Як виявилося цей будинок був під арештом, а тому наступний рік [PERSON] займався зняттям арешту в судовому порядку. В 2014 році сторони вирішили юридично оформити договір купівлі-продажу. Однак така процедура потребувала значних коштів, яких [PERSON] не мала, а тому враховуючи вклад значних коштів та часу [PERSON] при придбанні будинку, а також враховуючи те, ще відповідачі тривалий час доглядали [PERSON] та зобовязувалися в наступному її доглядати, сторони вирішили оформити будинок на [PERSON], що і було зроблено у нотаріуса в присутності [PERSON] В наступному [PERSON] тяжко захворіла і наразі не має змоги доглядати [PERSON] Наразі їй допомагає інша молода жінка. Такі обставини, на думку [PERSON], і стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. До суду надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що в 2012 році [PERSON], [PERSON], [PERSON] були сусідами, підтримували добрі стосунки. [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON], допомагала їй по господарству. В 2012 році [PERSON] вирішила придбати частину будинку за адресою: м.Лубни, вул.Дружби, 71/56 у [PERSON] З цією метою [PERSON] передала [PERSON] 12 000 дол. США. В свою чергу відповідно до розписки від 15.12.2012 року [PERSON] отримала частину будинку за адресою: м.Лубни, вул.Дружби, 71/56 та весь пакет документів при свідках. Юридичне оформлення договору купівлі-продажу не здійснювалося. В 2014 році сторони вирішили оформити договір купівлі-продажу. 13.05.2014 року за проханням [PERSON] [PERSON] видав довіреність на імя [PERSON] бути його представником при продажу частини будинку за адресою: м.Лубни, вул.Дружби, 71/56. 06.08.2014 року між [PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу будинку по вул.Дружби, 71/56 в м.Лубнах (а.с.40). При укладанні договору були присутні [PERSON], [PERSON], [PERSON] Такі обставини у справі визнаються всіма учасниками судового розгляду. При цьому допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що є сусідом [PERSON] Близько 3-х років назад [PERSON] продавала свій будинок та планувала придбати інший будинок. Після продажу свого будинку [PERSON] попросила його забрати гроші, на що він погодився та взяв у покупця 13 000 дол. США., які в наступному передав позивачу. Разом з тим позиції сторін щодо обставин укладання договору купівлі-продажу є різними. [PERSON] стверджує, що оформлення довіреності на нього [PERSON] та наступне укладання договору купівлі-продажу будинку на користь [PERSON] було погоджено [PERSON], що підтверджується тим, що вона була присутня при його укладанні. Такий вчинок [PERSON] обумовлюється тим, що відповідачі тривалий час доглядали позивача та зобовязувалися її доглядати в наступному, крім того витратили значні кошти та час на оформлення будинку. Натомість позивачі стверджують, що договір купівлі-продажу від 06.08.2014 року вчинено в результаті зловмисної домовленості представника продавця [PERSON] та покупця [PERSON], які є подружжям, оскільки фактично цей будинок придбавався [PERSON], а [PERSON] повинен був лише документально оформити угоду та в наступному передати будинок [PERSON] Враховуючи викладене, на думку позивачів, цей договір в порядку ст.232 ЦК України повинен бути визнаний недійсним. На підставі зібраних доказів суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ст.ст.229,230,232 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними. Згідно з приписами п.19, 20, 22 Пленуму ВС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 N 9 відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. В судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивачів щодо злочинної змови відповідачів при укладанні спірної угоди. Як стверджує відповідач та не заперечують позивачі оформлення довіреності [PERSON] на [PERSON] здійснювалося зі згоди [PERSON] При цьому при укладанні договору купівлі-продажу будинку була присутня [PERSON], а тому зміст угоди їй був відомий. В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала своє бажання передати будинок відповідачам в рахунок наданої ними допомоги. Таким чином, доводи позивачів щодо злочинної змови відповідачів є безпідставними. Враховуючи викладене недоведеним є і те, що угода була укладена внаслідок обману або помилки, оскільки на час укладання угоди [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] розуміли зміст цього правочину та його юридичні наслідки. Зміна життєвих обставин позивача після укладання угоди або ж помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину не мають для суду правового значення при вирішенні цього спору. Крім того, умовою застосування норми ст.232 ЦК України є вчинення правочину всупереч інтересам довірителя і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Однак [PERSON] не є довірителем. При цьому несприятливі наслідки для [PERSON] судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed