Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивачка 05.02.2020 року звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 14.11.2001 року між нею та відповідачем склалися фактичні шлюбні відносини, вони почали проживати однією сім`єю, однак шлюб між ними офіційно не був зареєстрований. Від спільного проживання у них народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що на сьогоднішній день шлюбні відносини з відповідачем припинилися, а неповнолітня дитина [PERSON] перебуває на її утриманні. Позивачка вказує, що згоди стосовно утримання неповнолітньої дитини із [PERSON] не досягнуто, відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо утримання дитини, участі у вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 11.03.2020 року (а.с. 9, 10). В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що згоден сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн. на місяць, наразі він не працює, має намір вирішувати питання з працевлаштуванням. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно запису в свідоцтві про народження, позивачка та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Відповідно положень частини 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом з`ясовано, що визнається сторонами, що дитина [PERSON] постійно мешкає з матір`ю [PERSON] . Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина перебуває на утриманні матері, відповідач матеріальної допомоги для забезпечення потреб сина та його розвитку позивачці не надає. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше (ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За нормою частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 4 000 грн. щомісячно. Судом встановлено, що інших неповнолітніх дітей, окрім сина [PERSON] , відповідач не має, на його забезпеченні непрацездатні та/або неповнолітні особи не перебувають. Відповідач, заперечуючи розмір позовних вимог, зазначає, що він на даний час не працевлаштований, доходів не має, раніше працював неофіційно режисером на проектах, тому має змогу сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн., коли з`явиться робота сплачуватиме аліменти у більшій сумі. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; понесених відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що має доводитись стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2020 року встановлено у розмірі 2 218,00 грн. нормою ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дітей, а також те, що малолітній [PERSON] перебуває на утриманні матері, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, медичних показань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності відповідачу не встановлено, на забезпеченні відповідача інші утриманці не перебувають, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, умов для розвитку дитини та в сукупності оцінених судом доказів суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі по 2 218 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову - з 05.02.2020 року до досягнення дитиною повноліття, оскільки, на думку суду, такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У спростування викладеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У решті позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачкою не наведено даних про стан здоров`я та матеріальне становище дитини, також не визначено розміру щомісячних витрат на сина та не надано жодних доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі по 4 000 грн. щомісячно. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачкою та відповідачем судом не вирішується. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: partial