Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів виступають Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В., [PERSON] , Чернівецька міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, посилаючись на те, що 27.10.2003 року її матір`ю [PERSON] вчинено заповіт, відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось на день її смерті, заповіла їй. Вказала, що [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: на квартиру [ADDRESS] та на земельну ділянку по [ADDRESS] загальною площею 0,0861 га, кадастровий номер 7310136300:19:002:0128, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала їй на праві спільної сумісної власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №178597 від 27.08.2008 року, виданого на підставі рішення 26 сесії V скликання Чернівецької міської ради №545 від 27.03.2008 року. Зазначає, що 12.05.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В. видано їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] . Позивачка стверджує, що постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.09.2017 року у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] їй відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку та не визначення частки [PERSON] у спільній сумісній власності. Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №178597 від 27.08.2008 року та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.09.2017 року, земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 0,0861 га, кадастровий номер 7310136300:19:002:0128, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Вказала, що у 2015 році померла [PERSON] , ймовірним спадкоємцем є її донька [PERSON] Стверджує, що на спірній земельній ділянці розташований двохквартирний житловий будинок. За життя її матір була власником квартири №2 . Після приватизації земельної ділянки у 2008 році, [PERSON] домовилась з сусідами [PERSON] та [PERSON] , які були власниками квартири №1 , про розподіл земельної ділянки. На даний час 2/3 частинами квартири №1 володіє [PERSON] та 1/3 частинами - [PERSON] Зазначає, що відповідно до домовленостей між усіма співвласниками земельної ділянки, [PERSON] та [PERSON] по лінії розмежування будинку на квартири до допоміжних приміщень встановили кам`яну огорожу, а далі паркан із сітки, таким чином розділивши між собою частки, якими співвласники фактично володіють та користуються упродовж тривалого часу, зокрема з 2008 року по даний час. Позивачка стверджує, що після приватизації земельної ділянки власниця квартири №2 [PERSON] фактично користувалася земельною ділянкою площею 0,0359 га, що становить 42/100 частки спірної земельної ділянки, а власники квартири №1 користувалися земельною ділянкою площею 0,0502 га, що становить 58/100 частки спірної земельної ділянки. Вказує, що на даний час власники квартир в будинку [ADDRESS] користуються земельною ділянкою у межах тих домовленостей, які досягнуті співвласниками після приватизації земельної ділянки у 2008 році. На основі викладеного, позивачка просить суд встановити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0861 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136300:19:002:0128, цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, становила 42/100 ідеальної частки; визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 42/100 частки спірної земельної ділянки. Ухвалою судді від 08 грудня 2017 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів виступають Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В., [PERSON] , Чернівецька міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - відкрито. Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом до відповідачки [PERSON] про визначення часток у спільному майні, який прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Посилаються на те, що [INFO] померла [PERSON] . Позивачка [PERSON] вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка ще за життя здійснила відчуження належної їй 2/3 частки квартири [ADDRESS] на її користь. Власником 1/3 частки квартири №1 являється [PERSON] [PERSON] Стверджують, що співвласниками земельної ділянки по [ADDRESS] були вона, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Зазначають, що власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] (після смерті [PERSON] ), а відповідно до договору дарування від 21.12.2016 року власником став [PERSON] Вказують, що площа квартири №1, яка належить їм, становить 149,8 м.кв ., а площа квартири №2 , яка належить [PERSON] , становить 58,60 м.кв., тому процентне співвідношення часток домоволодіння становить: 149,8 м.кв. + 58,60 м.кв. = 208,40 м.кв. - загальна площа будинку, що становить 100%, 149,80 м.кв. * 100% / 208,40 м.кв. = 71,88%, 58,60 м.кв. * 100% / 208,40 м.кв. = 28,12%. Частка квартири [PERSON] по відношенню до будинку становить 29/100, а їхня частка - становить 71/100. Стверджують, що вони, як співвласники квартири, погодили, що частка померлої [PERSON] , яку вона, [PERSON] , має намір спадкувати, становить 36/100, та частка її, [PERSON] , становить 35/100. На основі викладеного, позивачі просять суд визначити частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0861 га по [ADDRESS] , зокрема, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , становить 36/100, де розмір земельної ділянки 0,0330 га, частка [PERSON] становить 29/100, де розмір земельної ділянки 0,0211 га, та частка [PERSON] становить 24/100, де розмір земельної ділянки 0,0320 га, припинити право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку загальною площею 0,0861 га., а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] і її представник [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги. Зустрічні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на зустрічний позов. Позивачка зазначила, що між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була домовленість щодо користування земельною ділянкою по [ADDRESS] . Відповідачами було покладено кам`яний паркан, який неможливо зрушити, що підтверджує факт існуючої домовленості. Ствердила, що площа квартири відповідачів після самочинного будівництва збільшилась з 58,9 м.кв. до 149,8 м.кв., а тому при визначенні часток теперішню площу квартири, яка збільшилась майже в тричі, брати не можна. Представник позивачки доповнила, що за ідеальними частками в момент приватизації частки є рівними. Експерт орієнтувався на 1975 рік і ці частки по фактичному користуванню не змінилися. Зазначили, що частки земельної ділянки необхідно визначати по фактичному користуванню, враховуючи домовленість між співвласниками, а тому зустрічні позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві. Просила задовольнити зустрічні позовні вимоги. Первісні позовні вимоги [PERSON] не визнала та доповнила, що ніяких домовленостей щодо фактичного користування земельною ділянкою не було. В 2008 році вона, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були в нотаріуса з приводу приватизації. Вони розділили все по 1/3 частині, їм роз`яснили те, що хто приймав участь в приватизації будинку, той і приймає участь в приватизації землі. Представник відповідачки за первісним позовом та представник позивачки за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві. Просила задовольнити зустрічні позовні вимоги. Первісні позовні вимоги [PERSON] визнала частково, доповнила, що частки земельної ділянки, відповідно до ст.ст.357, 358 ЦК України, є рівними. Вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] мають бути більшими у зв`язку із збільшенням площі квартири. Ніяких домовленостей між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про фактичне користування земельною ділянкою не було. Вказала, що добудови не змінюють частки, якщо не було згоди співвласника. Ствердила, що на момент узаконення самовільної добудови була згода померлої [PERSON] Зазначила, що частки необхідно визначати по площі квартири, а тому просила відмовити в задоволенні первісних позовних вимог. Третя особа Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В. в судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з`явилась, надала суду письмові пояснення та заяву про розгляд справи в її відсутності, вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду. Представник третьої особи Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи в її відсутності, вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просив розглянути справу в його відсутності, не заперечував проти задоволення первісних позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що первісні позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, зустрічні позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] складається з квартири №1 та квартири [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] (1/3 частки) та [PERSON] (2/3 частки), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №93494572 від 02.08.2017 року (т.1 а.с.23-24). Відповідно до копії договору дарування 2/3 частки квартири від 08.05.2014 року (т.1 а.с.91), [PERSON] передала безоплатно, а [PERSON] прийняла у дар 2/3 частки квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.97). Як встановлено судом, на даний час власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (1/3 частки) та [PERSON] (2/3 частки), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №96244060 від 04.09.2017 року (т.1 а.с.25-26). Квартира [ADDRESS] належала на підставі свідоцтва про право власності, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 02.07.2003 року, [PERSON] 27.10.2003 року [PERSON] склала заповіт (т.1 а.с.10), відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось на день її смерті, заповіла [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.9). 12.05.2015 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.11). Відповідно до договору дарування квартири від 21.12.2016 року (т.1 а.с.53), [PERSON] передала безоплатно, а [PERSON] прийняв у дар квартиру №2 в будинку [ADDRESS] . Вказане також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №76515126 від 21.12.2016 року (т.1 а.с.54). Пунктом 41 рішення 26 сесії V скликання Чернівецької міської ради №545 від 27.03.2008 року (т.1 а.с.12-13) затверджено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проект відведення і передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0861 га та надано в оренду земельну ділянку площею 0,0139 га до 01.03.2013 року. Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с.15), співвласниками земельної ділянки площею 0,0861 га по [ADDRESS] , цільове призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] (т.1 а.с.93), [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Частиною 1 ст.1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також ті особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» правило ст.1225 ЦК України щодо переходу до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди, до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом, необхідно вважати, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано у встановленому законом порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіт щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Частиною 1 ст.120 ЗК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Позивачка [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на відповідну частку земельної ділянки по [ADDRESS] , однак приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.09.2017 року у зв`язку з тим, що не надано правовстановлюючі документи на спадкове майно та не визначено частку спадкодавця [PERSON] у спільній сумісній власності (т.1 а.с.20). Відповідачка [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на відповідну частку земельної ділянки по [ADDRESS] , однак приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткач Н.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2018 року у зв`язку з тим, що не надано правовстановлюючі документи на спадкове майно та не визначено частку спадкодавця [PERSON] у спільній сумісній власності (т.1 а.с.132). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч.4 ст.86 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень ст.89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Згідно з п.г) ч.1 ст.87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Ухвалою суду від 07.08.2018 року по справі призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу (т.1 а.с.215-217), проведення якої доручено судовому експерту Лещишину В.В. Висновком експерта №18090 від 25.04.2019 року за результатами проведеної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи (т.2 а.с.2-27), встановлено ймовірних чотири варіанти щодо поділу земельної ділянки за різними критеріями, зокрема: 1) станом на 17.01.1975 року - час першої інвентаризації майна; 2) станом на час видачі свідоцтва про право власності на житло - квартиру №1 та приватизації земельної ділянки чи відповідно до п.5 ст.89 Земельного кодексу України; 3) за фактом користування земельною ділянкою на день проведення експертизи; 4) за частками в житловому будинку станом на час проведення експертизи. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] , [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , як співвласниками земельної ділянки по [ADDRESS] , була домовленість про розподіл та користування земельною ділянкою. Вказане підтверджується висновком експерта №18090 від 25.04.2019 року за результатами проведеної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи (т.2 а.с.2-27), а саме: зі сторінки 6 висновку експерта (т.2 а.с.7) вбачається, що відповідно до проведеного огляду з обмірами земельної ділянки встановлено, що огорожею, стінами існуючих сараїв та лінією розмежування житлового будинку на квартири, земельна ділянка кадастровий номер 7310136300:19:002:0128 розмежована таким чином, що власники квартири №1 користуються земельною ділянкою площею 0,0508 га, а власники квартири №2 користуються земельною ділянкою площею 0,0353 га. Таким чином, суд вважає, що посилання відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] про те, що ніяких домовленостей щодо фактичного користування земельною ділянкою не було є безпідставним, при цьому, фототаблицею до висновку експерта №18090 від 25.04.2019 року (т.2 а.с.22-27) підтверджується домовленість співвласників про розподіл та користування спірної земельної ділянки, так як з фототаблиці вбачається, що на земельній ділянці наявні бетонна огорожа, дерев`яна огорожа та огорожа з металевої сітки, які встановлені не в даний час, а раніше. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Суд вважає, що оскільки між співвласниками була домовленість про користування земельною ділянкою, тому при визначенні часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0861 га по [ADDRESS] , необхідно керуватись третім варіантом поділу, визначеним у висновку експерта №18090 від 25.04.2019 року, а саме: за фактом користування земельною ділянкою на день проведення експертизи, відповідно до якого частка [PERSON] становить 39/100 площею 0,0336 га, частка [PERSON] становить 41/100 площею 0,0353 га та частка [PERSON] становить 20/100 площею 0,0172 га, разом частка [PERSON] та [PERSON] становить 59/100 площею 0,0508 га. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Приписами ч. 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Суд вважає, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку становить 41/100 ідеальної частки, що підтверджується висновком експерта, а не 42/100 ідеальних частки, як вказувала позивачка в позовній заяві, а тому необхідно визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на 41/100 частки спірної земельної ділянки, задовольнивши частково позовні вимоги. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 07.05.1996 року (т.2 а.с.33) загальна площа квартири [ADDRESS] становила 58,90 кв.м. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.02.2014 року (т.1 а.с.137) визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на самочинно переплановану квартиру [ADDRESS] площею 149,80 кв.м., тобто площа квартири збільшилась з 58,90 кв.м. до 149,80 кв.м. Відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Суд вважає, що посилання позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] про необхідність при визначенні часток керуватись збільшеною площею квартири [ADDRESS] є безпідставним, оскільки, відповідно до ч.4 ст.357 ЦК України, добудова (прибудова) не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Суд приходить до висновку про необхідність визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку відповідно до факту користування земельною ділянкою, зокрема визначити, що частка [PERSON] становить 39/100 площею 0,0336 га, частка [PERSON] становить 41/100 площею 0,0353 га та частка [PERSON] становить 20/100 площею 0,0172 га, припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0861 га, задовольнивши частково зустрічні позовні вимоги. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що необхідно визначити, що частка [PERSON] становить 39/100 площею 0,0336 га, частка [PERSON] становить 41/100 площею 0,0353 га та частка [PERSON] становить 20/100 площею 0,0172 га, припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,0861 га, визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на 41/100 частки спірної земельної ділянки, задовольнивши частково первісні позовні вимоги та задовольнивши частково зустрічні позовні вимоги. Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки за зустрічним позовом [PERSON] судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією (т.1 а.с.83). Крім того, з відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки за зустрічним позовом [PERSON] судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією (т.1 а.с.84). На підставі викладеного,

Outcome: partial