Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивачі звернулись до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просять: визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06.04.1999р., зареєстрований на Товарній біржі «Українська» 06.04.1999р. за реєстраційним №07/0321-Н та зареєстрований в КП\~ДМБТІ ДОР 16.01.2003р. в реєстровій книзі №114п за реєстровим №93-185 між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]; визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], та [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер 15.09.2014 року, право власності на квартиру загальною площею 37,6 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]; витребувати квартиру загальною площею 37,6 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] з незаконного володіння від [PERSON] на користь [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], та [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на порушення їх прав внаслідок підписання спірного договору від імені одного із співвласників іншою особою. [PERSON] та представник [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, а також просили застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення. Треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. 23.08.1997р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-КИ № 349393 (т. 1 а.с. 12), внаслідок чого подружжю присвоєно спільне прізвище «Лисенко». У період до укладення шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (15.03.1993р.н.), що підтверджується повторним свідоцтвом про народження 1-КИ №224127 від 18.06.2003р. (т. 1 а.с. 13). 25.10.2003р. у [PERSON] та [PERSON] народилась також дочка [PERSON] (25.10.2003р.н.), що підтверджується повторним свідоцтвом про народження 1-КИ №400554 від 12.07.2012р. (т. 1 а.с. 14). 01.07.2009р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КИ №1 19551 (т. 1 а.с. 16). В подальшому у звязку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Пермякова» (т. 1 а.с.18-19). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1999 року, виданого Виконком міської ради народних депутатів, [PERSON] та його батько [PERSON] в порядку приватизації набули право спільної сумісної власності на квартиру за адресою [ADDRESS] (т. 1 а.с. 71). 06.04.1999р. між [PERSON], його батьком [PERSON] (як продавцями) та [PERSON] (як покупцем) було укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований на Товарній біржі «Українська» 06.04.1999р. за реєстраційним №07/0321-Н та зареєстрований в КП ДМБТІ ДОР 16.01.2003р. в реєстровій книзі №114п за реєстровим №93-185 (далі Договір від 06.04.1999р.) (т. 1 а.с. 176). 23.12.2009р. [PERSON] помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть І-КИ №606544 від 25.11.2014р. (т. 1 а.с. 8). 15.09.2014р. [PERSON] помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть І-КИ №606543 від 25.11.2014р. (т. 1 а.с. 8). В подальшому квартира неодноразово відчужувалась та на час розгляду справи її власником є [PERSON] на підставі договору дарування від 06.03.2015р., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.04.2015р. (т. 1 а.с. 23) та не заперечувалось сторонами по справі. Звертаючись до суду з позовом позивачі посилаються на те, що Договір від 06.04.1999р. був підписаний від імені [PERSON] іншою особою, внаслідок чого у 2014 році були порушені їх права як спадкоємців після смерті [PERSON], який, в свою чергу, успадкував такі права після смерті [PERSON] у 2009 році. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №2112-16 від 31.08.2016р. у спірному Договорі від 06.04.1999р. підпис від імені [PERSON] виконаний самим [PERSON], а підпис від імені [PERSON] іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (т. 2 а.с. 41). Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР, чинного на момент укладення спірного договору, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 44 ЦК УРСРписьмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Оскільки спірний Договір від 06.04.1999р. був підписаний від імені одного з продавців [PERSON] іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису, суд доходить висновку, що даний договір був укладений без волевиявлення останнього, а відтак може бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР як такий, що не відповідає вимогам закону. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 04.02.2015р. у справі № 6-222цс14, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. З огляду на обставини справи суд доходить висновку, що внаслідок підписання спірного Договору від 06.04.1999р. від імені одного з продавців [PERSON] іншою особою були порушені права [PERSON] як співвласника спірної квартири, а відтак саме ці права підлягають захисту у судовому порядку. Водночас відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно з ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічні за змістом норми закріплені у ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] було відомо про факт укладення спірного Договору від 06.04.1999р., а відтак і доказів початку перебігу за його життя строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання такого договору недійсним з підстав його підписання від імені [PERSON] іншою особою. Водночас, згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 25.11.2014р. (т. 1 а.с. 26) [PERSON] є сином [PERSON], а відповідно до довідки від 01.12.2014р. (т. 1 а.с. 10) [PERSON] був зареєстрований та спільно проживав з [PERSON] на час його смерті та відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки [PERSON] прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті батька [PERSON], він набув також і право на захист у судовому порядку прав співвласника спірної квартири, порушених внаслідок підписання спірного Договору від 06.04.1999р. від імені [PERSON] іншою особою. Водночас, оскільки висновком судової почеркознавчої експертизи №2112-16 від 31.08.2016р. підтверджено факт підписання спірного Договору від 06.04.1999р. самим [PERSON], суд доходить висновку, що останньому було достовірно відомо про факт укладення спірного Договору від 06.04.1999р., а відтак і про порушення внаслідок укладення такого договору прав його батька [PERSON] З огляду на викладене суд доходить висновку, що перебіг позовної давності за вимогою про визнання Договору від 06.04.1999р. недійсним з підстав його підписання від імені [PERSON] іншою особою розпочався з моменту прийняття спадщини після смерті [PERSON] його сином [PERSON], тобто з 23.12.2009р. Водночас, за свого життя [PERSON] не звернувся до суду з відповідним позовом, а відтак трирічний строк позовної давності за вимогою про визнання Договору від 06.04.1999р. недійсним з підстав його підписання від імені [PERSON] іншою особою сплив 23.12.2012р. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті батька [PERSON], звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса (т. 2 а.с. 108). Проте за змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що право на судовий захист прав співвласника спірної квартири, порушених внаслідок підписання Договору від 06.04.1999р. від імені [PERSON] іншою особою, припинилось внаслідок спливу трирічного строку позовної давності ще за життя [PERSON] 23.12.2012р., суд доходить висновку, що даний позов подано 13.05.2015р. після закінчення строку позовної давності. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності у суду існують визначені ст. 267 ЦК України підстави для відмови у задоволенні позову в частині вимоги про визнання недійсним Договору від 06.04.1999р. Враховуючи, що інші заявлені вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним Договору від 06.04.1999р., суд доходить висновку про існування підстав також для відмови у задоволенні решти позовних вимог. Суд не бере до уваги посилання позивачів на те, що внаслідок укладення спірного Договору від 06.04.1999р. були порушені також право [PERSON] на частку у спільному сумісному майні подружжя, а також права неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] на житло, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 22 КПШС України, чинного на момент укладення Договору від 06.04.1999р., майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Таким чином за змістом ст. 22 КПШС України майно, набуте одним із подружжя внаслідок приватизації, не є спільним майном подружжя та не підлягає поділу. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 22.02.2012р. у справі № 6-99цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Що стосується права на житло неповнолітнього [PERSON], то відповідно до відміток у його паспорті (т. 1 а.с. 17) він з 1997 року був зареєстрований за іншою адресою, а саме [ADDRESS]. Якщо ж взяти до уваги його пояснення, та пояснення його матері [PERSON] про те, що фактично [PERSON] у 1999 році проживав у спірний квартирі, то суд вважає за необхідне зауважити, що згідно з цими ж поясненнями [PERSON] мав можливість проживати у спірній квартирі до досягнення ним повноліття у 2011 році, а відтак наведені обставини не можуть свідчити про порушення права неповнолітнього на житло. Щодо посилання на порушення права на житло неповнолітньої [PERSON] суд зазначає, що [PERSON] народилась уже після укладення Договору від 06.04.1999р., а відтак її права не могли бути порушені укладенням такого договору. З огляду на відсутність підстав для задоволення позову судові витрати відповідно до ст.\~88 ЦПК України покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed