Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивачі звернулись до Кодимського районного суду Одеської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просять визнати протиправною бездіяльність Кодимської міської ради Одеської області, яка полягає у неприйнятті рішення про безоплатну передачу двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] у порядку приватизації, а також зобов`язати відповідача безоплатно передати вищезазначену квартиру у приватну власність [PERSON] та [PERSON] у порядку приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Крім того, просять стягнути з Кодимської міської ради Одеської області сплачений ними судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 07.05.2019 року визнано протиправною бездіяльність Кодимської міської ради Одеської області щодо неприйняття рішення про безоплатну передачу позивачам у порядку приватизації вищевказаної квартири та зобов`язано Кодимську міську раду Одеської області розглянути на черговій сесії після набрання рішення суду законної сили заяву [PERSON] та [PERSON] щодо безоплатної передачі в порядку приватизації двокімнатної квартири [ADDRESS] . В подальшому, під примусом виконавчої служби лише 29.01.2020 року до порядку денного сесії Кодимської міської ради Одеської області було включено питання про розгляд заяви від 17.08.2018 року щодо безоплатної передачі в порядку приватизації вищевказаного житла. Разом з тим, заява позивачів по суті залишається не розглянутою та рішення з цього питання відповідачем не прийнято. У судове засідання [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник не з`явились. Від представника позивачів на адресу суду надійшла заява, в якій вона просила проводити розгляд цивільної справи у відсутність позивачів та без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник Кодимської міської ради Одеської області у судове засідання також не з`явився та надіслав суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд цивільної справи без його участі та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що рішення Кодимського районного суду Одеської області від 07.05.2019 року Кодимською міською радою фактично виконано, оскільки на пленарному засіданні чергової XLVII сесії Кодимської міської ради VII скликання від 29.01.2020 року питання щодо безоплатної передачі в порядку приватизації двокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] було розглянуто та рішення не було прийняте. Крім того, вказав, що під час розгляду цивільної справи №503/2351/18 у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача безоплатно передати у порядку приватизації вищевказану квартиру позивачам було відмовлено. Оскільки в судове засідання не з`явились всі учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши, оцінивши та проаналізувавши письмові докази, що містяться у матеріалах цивільної справи, та які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до наступних висновків. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальше використання і утримання визначає Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно положень ч.3 ст.8 цього Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Судом встановлено, що рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 17.05.2019 року (а.с.29-30), визнано протиправною бездіяльність Кодимської міської ради Одеської області щодо неприйняття рішення про безоплатну передачу позивачам у порядку приватизації вищевказаної квартири та зобов`язано Кодимську міську раду Одеської області розглянути на черговій сесії після набрання рішення суду законної сили заяву [PERSON] та [PERSON] щодо безоплатної передачі в порядку приватизації двокімнатної квартири [ADDRESS] . Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року (а.с.32-37) визнано протиправними дії Кодимської міської ради Одеської області щодо відмови [PERSON] в реєстрації місця проживання за його заявою від 07.03.2019 року за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язано Кодимську міську раду Одеської області зареєструвати місце проживання [PERSON] за вищевказаною адресою. Рішенням Кодимської міської ради Одеської області №1654-VII від 26.11.2019 року зареєстровано місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , без оформлення права власності на дане житло. Як вбачається з витягу з протоколу №47 пленарного засідання чергової XLVII сесії Кодимської міської ради VII скликання від 29.01.2020 року, до порядку денного цього пленарного засідання було включено питання «Про розгляд заяви [PERSON] та [PERSON] щодо безоплатної передачі в порядку приватизації двокімнатної квартири [ADDRESS] », та за результатами голосування рішення з цього питання Кодимською міською радою не було прийняте. Ця обставина визнається учасниками справи та на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Аналізуючи зміст вищевказаного письмового доказу, слід прийти до висновку, що рішення Кодимського районного суду Одеської області від 17.05.2019 року Кодимською міською радою виконано. А сам факт неприйняття Кодимською міською радою рішення про безоплатну передачу в порядку приватизації двокімнатної квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] , не наділяє суд правом зобов`язувати відповідача прийняти саме таке конкретне рішення, бо це є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Так, чинне законодавство не містить чіткого визначення поняття «дискреційні повноваження», а найбільш наближене поняття цього терміну наведено у Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, де вказано, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. Згідно з положеннями Рекомендації №R (80) 2, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №819/570/18 сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Отже, суд не має права зобов`язувати відповідача прийняти конкретне рішення про безоплатну передачу квартири у приватну власність позивачам у порядку приватизації, бо це втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Крім того, заявлена позивачами вимога щодо зобов`язання Кодимської міської ради передати у порядку приватизації двокімнатної квартири [ADDRESS] вже була вирішена під час розгляду цивільної справи №503/2351/18 (за позовом [PERSON] та [PERSON] до Кодимської міської ради Одеської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії), та рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 07.05.2019 року (а.с.28-29) у її задоволенні було відмовлено з тих підстав, що приватизація державного житлового фонду здійснюється лише уповноваженими на це органами (ч.1 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно із положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.5 цього ж Кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що спосіб захисту, обраний позивачами у позові суперечить закону та не є ефективним, оскільки його реалізація призведе до перевищення повноважень суду, визначених законом. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. За правилами ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed