Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі свого представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особистою власністю [PERSON] , [INFO] житлового будинку [ADDRESS] . В ході розгляду справи, за клопотанням представника позивачки до участі в справі була залучена в якості співвідповідача [PERSON] , 1952 р.н. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що [PERSON] [INFO] , був її рідним дядьком, при житті він\~ зробив розпорядження на випадок смерті, про те, що спадкоємцем всього його майна, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось та із чого б не складалось, а також всього, того що згідно із законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі призначив її - [PERSON] , [INFO] . Таке волевиявлення дядька підтверджується заповітом від 29.12.2017 року, зареєстрованим у реєстрі за № 919920. [PERSON] помер [INFO] . За час свого життя, [PERSON] був одружений двічі. Перший шлюб дядько уклав 14.11.1972 року із [PERSON] , 1952 року народження, копія витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про шлюб доданий до позовної заяви. Після першого одруження [PERSON] прожив у шлюбі близько одного року та в 1973 році подружжя припинило шлюбні відносини і дружина [PERSON] виїхала із с. Бороняво у невідомому напрямку не залишивши жодної інформації про своє місце перебування. В 1980 році її дядько [PERSON] побудував будинок за адресо [ADDRESS] , і на вказаний період він фактично не перебував у шлюбних стосунках, проживав один близько 7 років із 1973 року, хоча офіційно його шлюб із [PERSON] не був розірваний. Жодної участі у будівництві будинку, та в житті дядька, його перша дружина [PERSON] не приймала у зв`язку із фактичним припиненням їх шлюбних відносин ще в 1973 році. Влітку 1984 року на адресу дядька надходив лист із Амур - Нижньодністровського суду із матеріалами щодо розірвання шлюбу. 21.09.1984 року шлюб між дядьком та [PERSON] , офіційно розірвано на підставі рішення Амур-Нижньодністровського суду №2-1571, відомості про розірвання шлюбу внесено до актового запису 03.09.1985 року за №160. Оформлення документів на збудований у 1980 році будинок [ADDRESS] , її дядько почав оформляти тільки в 2016 році, виготовивши на нього технічний паспорт за №1046, який зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Другий шлюб її дядько [PERSON] зареєстрував 05.11.1985 року з громадянкою Росії [PERSON] , та проживав з нею та її доньками, падчерками [PERSON] , 1976 р.н. та [PERSON] , 1976 р.н. в його будинку до 1993 року. Після чого [PERSON] зі своїми дітьми залишила [PERSON] та виїхала до РФ, не залишивши жодних відомостей про місце подальшого проживання. Позивачка стверджує що за весь період життя свого дядька\~ [PERSON] , до дня його смерті вона здійснювала його догляд та забезпечувала його всім необхідними за останній роки життя. Тому дядько склав заповіт на її користь, який посвідчений приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Якоб Н.І. 29.12.2017 року. Через наведені обставини позивачка 19.06.2019 року оформила спадщину за заповітом дядька тільки на 1/2\~ житлового будинку по [ADDRESS] , так як доля другої частини не визначена, через існування фактичних шлюбних відносин з колишньою дружиною [PERSON] , яка фактично ще не перебувала у шлюбі з її дядьком на момент будівництва будинку і після реєстрації шлюбу в листопаді 1985 року, проживши спільно з її дядьком залишила його в 1993 році, припинивши їхні сімейні відносини. У зв`язку із наведеними обставинами позивачка вважає порушеним її право на успадкування за заповітом, майна свого дядька [PERSON] , який фактично був одноосібним власником свого майна, набутого в період, коли він проживав один та не мав ні фактичних, ні зареєстрованих шлюбних відносин з відповідачками [PERSON] та [PERSON] . На підставі наведених доказів доданих до справи позивачка та її представник просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, визнавши будинок по [ADDRESS] об`єктом особистої приватної власності в цілому, що належав померлому [PERSON] . В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. Від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справ у їх відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання рекомендованих повідомлень, які поверталися з відмітками поштового відділення без вручення адресату, та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади (Хустського районного суду від 13.10.2020 року) з викликом до суду відповідачів. Однак, про причини неявки в судове засідання відповідачі не повідомляли та відзиву на позов не подавали. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народився та проживав в [ADDRESS] . 14 листопада 1972 року згідно актового запису за №38, проведеного виконкомом Боронявської сільської ради Хустського району Шустур П.В. одружився з [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу подружжя мало спільне прізвище « [PERSON] ». Вказаний шлюб між сторонами фактично існував до 1973 року, після чого [PERSON] залишила [PERSON] та виїхала з місця проживання у невідомому напрямку, що підтверджується довідкою Боронявської сільської ради №254 від 24.04.2020 року, з посиланням на записи погосподарських книг сільської ради за 1971-1973 роки. Офіційне підтвердження про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] підтверджено листом з Амур-Нижньодністровського суду із матеріалами щодо розірвання шлюбу від 21.09.1984 року, на підставі рішення Амур-Нижньодністровського суду у справі № 2-1571. Відомості про розірвання шлюбу внесено до реєстру Хустським відділом ДРАЦСу 03.09.1985 року. При житті\~ [PERSON] провів будівництво власного будинку у 1980 році за адресою [ADDRESS] , без участі колишньої дружини [PERSON] , яка виїхала з с. Бороняво ще у 1973 році. Наведена обставина підтверджується наданою до справи копією виготовленого технічного паспорта від 01.12.2017 року Хустським ДПТІ\~ на будинок [ADDRESS] , на ім`я власника [PERSON] . Згідно описової частини цього технічного паспорту, планом-схемою забудови та експлікації будівлі, вона зведена у 1980 році. Інформація про те, що [PERSON] провів будівництво вказаного будинку у 1980 році підтверджена довідкою Боронявської сільської ради, з посиланням на облікові дані погосподарських книг сільської ради за особовим рахунком №10699-1, який вівся на будинковолодіння\~ [ADDRESS] , де проживав [PERSON] 05 листопада 1985 року [PERSON] зареєстрував новий шлюб з громадянкою Росії [PERSON] , та проживав з нею та її доньками, падчерками [PERSON] , 1976 р.н. та [PERSON] , 1976 р.н. в його будинку [ADDRESS] до 1993 року. Після чого [PERSON] зі своїми дітьми залишила [PERSON] та виїхала до РФ, не залишивши жодних відомостей про місце подальшого проживання. Наведені обставини вказують на те, що друга дружина [PERSON] також не приймала участі в будівництві вище вказаного будинку, так як на період 1980 року у шлюбі з [PERSON] не проживала та одружилася з останнім тільки в листопаді 1985 року. При житті [PERSON] склав заповіт від 29.12.2017 року, який зареєстрований у реєстрі за № 919920 приватним нотаріусом Якоб Н.І., на випадок смерті, визначив спадкоємцем у повному обсязі [PERSON] , [INFO] на\~ все його майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось та із чого б не складалось, а також всього, того що згідно із законодавством України може бути успадкованим. [PERSON] помер [INFO] в с. Бороняво за місцем свого проживання, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Боронявської сільської ради Хустського району на підставі актового запису №16 від 18.05.2018 року. Згідно довідки виданої Боронявською сільською радою за №707 від 29.05.2018 року, на день своєї смерті [PERSON] проживав один\~ у своєму будинку [ADDRESS] . На підставі заповіту від 29.12.2017 року, позивачка [PERSON] успадкувала за померлим дядьком [PERSON] тільки 1/2 частку з житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.06.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Якоб Н.І. Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог та враховуючи наведені вище обставини, що встановлені та перевірені доказами наданими до справи, суд вважає що до вказаних правовідносин слід застосувати положення ст.57 СК України, які визначають поняття майна , що є особистою приватною власністю дружини та чоловіка. В ході судового розгляду встановлено достатньо доказів які вказують на те, що будинок [ADDRESS] був збудований у 1980 році громадянином [PERSON] , [INFO] за його власні, в період коли він проживав окремо від колишньої дружини через фактичне припинення шлюбних відносин з [PERSON] , [INFO] з 1973 року, тобто за довго до проведення будівництва житлового будинку. Тому, відповідно до ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В даному випадку судом встановлені підстави визначені ч.6 ст.57 СК України для визнання особистою приватною власністю [PERSON] на будинок [ADDRESS] , що був збудований ним у 1980 році. В судовому засіданні не встановлено даних, які б заперечували факт права власності у померлого [PERSON] в цілому на вище вказаний житловий будинок, що є його спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця не встановлено інших осіб які б мали право на спадкове майно за положеннями визначеними СК України та нормами ЦК України що регулюють порядок спадкування. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними в ході судового розгляду та підлягають до задоволення.

Outcome: approved