Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, яким просять визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Куйбишева, 46/58, зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позов обґрунтовують наступним. Вони є власниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач певний час проживала в цивільному шлюбі з позивачем [PERSON], а тому за згодою всіх позивачів 18.12.2007 року було зареєстроване її місце проживання за адресою зазначеної квартири. Невдовзі сімейні стосунки [PERSON] та відповідача припинились. Відповідач в квартирі не проживає, добровільно зняти реєстрацію місця проживання відмовляється. Позивачі в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини не явки не повідомила, заперечення на позов не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, заперечення на позов не надав. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідач зареєстрований у вище зазначеній квартирі, що підтверджується довідкою Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області від 10.02.2016 року. Відповідач певний час була членом сім'ї позивача [PERSON] (ст.3 Сімейного кодексу України), що сторони не оспорюють. Відповідач не проживає в квартирі з 18.12.2007 року, що підтверджується довідкою ОСББ «Фортеця 46», сторонами не оспорюється. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обґрунтування позивачами позову ст.71 Житлового кодексу Української РСР є безпідставними, адже зазначена правова норма регулює правовідносини що склались при користуванні житловими приміщеннями державного і громадського житлового фондів. Натомість, ч.2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач, колишній член сім'ї власника [PERSON], відсутня за адресою житлового будинку з 18.12.2007 року, тобто понад 1 рік, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. В зв'язку з тим, що підставою для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житлом, позов в частини зобов'язання Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області зняти відповідача з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню.

Outcome: partial