Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], в особі представника [PERSON] звернулися до Заставнівського районного суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] міської ради, фізичної особи-підприємця [PERSON], третя особа на стороні відповідача: державний кадастровий реєстратор відділу Держземагенства у [PERSON] районі Чернівецької області, в якій відповідно до уточнених позовних вимог просять: визнати незаконними та скасувати рішення №644/22-2014 року від 31.10.2014 року двадцять другої сесії VI скликання [PERSON] міської ради; визнати незаконним та скасувати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 02.12.2014 року в м. Заставна; визнати незаконним та скасувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність [PERSON] для будівництва індивідуальних гаражів, розміщеної в м. Заставна, вул. Чорновола від 19.12.2014 року; визнати незаконним та скасувати рішення №707/25-І-2015 від 05.03.2015 року І-го пленарного засідання 25 сесії VI скликання [PERSON] міської ради; визнати недійсним та скасувати свідоцтво, видане 31.03.2015 року реєстраційною службою [PERSON] РУЮ Чернівецької області на імя [PERSON] про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку по вул. Чорновола в м. Заставна Чернівецької області; скасувати запис у поземельній книзі про право власності на нерухоме майно [PERSON], а саме вищевказаної земельної ділянки. В обґрунтування позову посилаються на те, що рішенням виконкому [PERSON] міської ради №62 від 20.06.2012 року відповідачу [PERSON] надано дозвіл на знесення аварійної будівлі вбиральні біля комунальних будинків №9, №11 по вул. В.Чорновола в м. Заставна. Вказана вбиральня знаходиться в спільному дворі будинків №11 та №13, якою користуються жителі цих будинків та є їх спільною власністю. Позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS], а позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Таким чином позивачі вважають, що приміщення вбиральні належить і їм також на праві спільної сумісної власності. Вищевказане рішення [PERSON] міської ради про надання дозволу на знесення аварійної будівлі вбиральні не погоджувалось із ними як співвласниками цієї будівлі. Після прийняття вказаного рішення, [PERSON] міська рада своїм рішенням №644/22-2014 від 31.10.2014 року надала [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею, 0,001 га для індивідуального гаражного будівництва по вул. Чорновола в м. Заставна, тобто на земельній ділянці де була розташована вбиральня, що, належить на праві спільної сумісної власності, в тому числі і позивачам. Після чого був виданий акт прийому передачі межових знаків вказаної земельної ділянки, розроблений проект землеустрою про відведення земельної ділянки, який був затверджений рішенням [PERSON] міської ради №707/25-І-2015 від 05.03. 2015 року. Внаслідок таких дій відповідача [PERSON] міської ради та відповідача [PERSON] останньому 31.03.2015 року було видано свідоцтво на право власності на нерухоме майно у вигляді згаданої земельної ділянки. Вважають, що вищевказані неправомірні дії відповідачів і видане [PERSON] свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку порушують їх право власності, як співвласників громадської вбиральні та земельної ділянки, на якій вона знаходилася, у звязку з тим що вони являються власниками квартир в будинках №11, №13 по вул. Чорновола в м. Заставна. В судовому засіданні позивачі та їх представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтувавши вищенаведеним, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила що питання про надання дозволу [PERSON] на знесення приміщення вбиральні, яка знаходиться між будинками №9, 11 по вул. Чорновола, вирішувалася виконавчим комітетом міської ради з метою ліквідації вигрібної ями, приведення в належний санітарний стан прилеглої території, оскільки до цих будинків було підведено центральне водопостачання і водовідведення. В подальшому [PERSON] звернувся до міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою відведення земельної ділянки для будівництва гаража, користуючись своїм правом на безоплатну приватизацію. У звязку з цим [PERSON] міська рада мала право приймати рішення на відповідних сесійних засіданнях про передачу земельної ділянки, яка знаходиться у комунальній власності, у власність [PERSON] у спосіб і в порядку, передбаченому законом. Під час розгляду даної справи від голови [PERSON] міської ради [PERSON] надійшла письмова заява про визнання позовних вимог, з проханням розглядати цивільну справу без участі їх представника. Оскільки визнання даного позову суперечить закону та порушує права іншої особи, суд у відповідності до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України ухвалив про відмову прийняття визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Представник відповідача пояснив, що спірне приміщення вбиральні ніколи не належало власникам квартир, які проживають в будинках біля цього приміщення. Земельна ділянка, на якій розташована вбиральня ніколи не закріплялася як прибудинкова територія будинків №11,13. Ніякої проектної документації відносно земельної ділянки ні під будинками, ні під будівлею вбиральні не виготовлялося. Отже будинки та вбиральня знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Заставна, і юридичне право розпоряджатися цією землею має виключно [PERSON] міська рада. Представник відповідача ФОП [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, заявлені до цього відповідача не визнав, обґрунтувавши обставинами, викладеними в письмовому запереченні на позов. Державний кадастровий реєстратор відділу Держземагенства у [PERSON] районі Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що згідно чинного законодавства записи в поземельній книзі скасовуються державним реєстратором на підставі рішення суду. Згідно письмових пояснень державного кадастрового реєстратора [PERSON] вбачається, що на підставі заяви [PERSON] та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва гаражів, розробленої ФОП «АндрієцьО.Б» 28.01.2015 було зареєстровано до Державного земельного кадастру земельну ділянку площею 0,0030 га, якій присвоєно відповідний кадастровий номер. Проект землеустрою відповідає всім вимогам чинного земельного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення спеціаліста, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, суд приходить до висновку що цивільний позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приписами п.2 ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Як роз'яснив Конституційний суд України в своєму рішенні від 02.03.2004 року №4-рп/2004, справа №1-2/2004 в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Згідно ч.5 ст.10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України. Відповідно до приписів ст.42 ЗК України (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Поняття прибудинкової території (на час виникнення спірних правовідносин) визначено Правилами утримання жилих будинків та прибудинкової території, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 року №76, зареєстрованими в МЮ України 25.08.2005 року за №927/11207, згідно яких прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Як вбачається з п.п. 2, 6 Методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 29.12.2011 №389 прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, що визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та яка необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку і забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Розроблена проектна документація щодо визначення прибудинкової території може бути підставою для розробки землевпорядної документації, а також правовстановлюючих документів на право користування земельною ділянкою об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків. Згідно ч.1, п. а) ч.2 ст. 83 ЗК України (в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником [ADDRESS] (колишня вул. 1-го Травня) в м. Заставна, згідно договору дарування від 27.05.2004 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.16). Право власності зареєстровано 28.05.2004 року. Позивач [PERSON] являється власником [ADDRESS] (колишня вул. 1-го Травня) в м. Заставна, згідно договору купівлі - продажу від 29.01.2004 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 17) Право власності зареєстровано 09.02.2004 року. Приписами ч.3 ст.60 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.05.2016 року, залишеною в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 року в справі за адміністративним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] міської ради, третя особа [PERSON] про оскарження рішення субєкта владних повноважень встановлено, що [PERSON] (відповідач в даній справі), який являється власником [ADDRESS], 11.06.2012 року звернувся до [PERSON] міського голови із заявою, в якій просив дозволу на демонтаж аварійно-небезпечної споруди (туалету) та у звязку з тим, що всі жителі підключилися до центральної каналізаційної систем, з метою ліквідування аварійної вигрібної ями та наведення екологічного порядку та благоустрою. Згідно рішення №62 виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 20.06.2012 року, розглянувши заяву [PERSON], враховуючи погодження [PERSON] ЖЕУТВЗ та районної санітарно-епідеміологічної станції вирішено: у звязку з тим, що до будинків №9, 11 по вул. В. Чорновола в м. Заставна підведено центральне водопостачання і водовідведення, приміщення вбиральні знаходиться в аварійному стані та ремонту не підлягає, а також з метою ліквідації вигрібної ями, впорядкування та приведення в належний стан прилеглої території, дати дозвіл [PERSON] на її знесення Зазначене рішення було предметом розгляду справи за адміністративним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] міської ради, третя особа [PERSON] про оскарження рішення субєкта владних повноважень. Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.05.2016 року, залишеною в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.08.2016 року в справі за даним адміністративним позовом в задоволені позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення №62 від 20.06.2012 року виконавчого комітету [PERSON] міської ради про дозвіл [PERSON] на знесення аварійної будівлі вбиральні біля будинків №9,11 по вул.. Чорновола в м. Заставна відмовлено. Під час розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що 28.07.2014 [PERSON] звернувся до [PERSON] міської ради із заявою про надання дозволу на розробку землеустрою по відводу земельної ділянки під індивідуальне гаражне будівництво ( а.с. 18). Згідно рішення №644/22-2014 від 31.10.2014, розглянувши зазначену заяву [PERSON] 22 сесія VI скликання [PERSON] міської ради вирішила надати дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,001 га для індивідуального гаражного будівництва по вул. Чорновола в м. Заставна (а.с.19). 19.12.2014 року ФОП [PERSON] виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність [PERSON] для будівництва індивідуальних гаражів, розміщену в м.Заставна, вул. Чорновола ( а.с.20-23). Згідно рішення №707/25-І-2015 від 15.03.2015 за заявою [PERSON] 25 сесія VI скликання вирішила: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0.0030 га в натурі ( на місцевості) [PERSON] для індивідуального гаражного будівництва по вул.. Чорновола в межах м. Заставна; передати безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,0030 га кадастровий номер:7321510100:03:011:0287 для індивідуального гаражного будівництва по вул. Чорновола в м. Заставна. Спеціаліст [PERSON] завідувач сектору регіонального розвитку, містобудування та архітектури [PERSON] РДА надав суду пояснення про те, що згідно генерального плану, житлові будинки №№11,13 по вул.Чорновола в м. Заставна були побудовані на земельній ділянці, яка перебувала в комунальній власності територіальної громади м.Заставна. За цими будинками, згідно генерального плану, також рахувалися певні прибудинкові території для забудови господарських будівель. Вказані будинки після будівництва передавалися на баланс ЖЕУТВЗ, а територія біля будинків залишалася загального користування. На даний час не визначена прибудинкова територія конкретного розміру та конфігурації для будинків №11, 13 у відповідності до землевпорядної документації, крім цього в жодного із мешканців вказаних будинків земельна ділянка біля будинків не приватизована. Із дослідженої в судовому засіданні копії Генплану м. Заставна вбачається, що між житловими будинками №9,11 по вул. Чорновола знаходиться нежитлова будівля ( а.с.77). Крім цього, в судовому засіданні досліджені копії інвентарних справ будинків №№13, 11, 9 по вул. В.Чорновола в м. Заставна, виготовлених відповідно у 1963, 1961, 1960 роках, з яких вбачається, що на присадибній ділянці біля будинку №13 знаходиться вбиральня під літерою «Б» (а.с. 111), на присадибній ділянці біля будинку №11 знаходиться вбиральня під літерою «Б» (а.с. 105), в інвентарній справі будинку №9 схема земельної присадибної ділянки із розташуванням будинку та господарських будівель і споруд відсутня ( а.с.98). З огляду наведеного, судом встановлено, що нежитлова будівля спірної вбиральні знаходилася на земельній ділянці біля багатоквартирного будинку №11 по вул. В.Чорновола в м. Заставна. Постановою Заставнівського районного суду від 24.05.2016 встановлено, що відповідачу [PERSON] рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №62 від 20.06.2012 року правомірно надано дозвіл на знесення зазначеного приміщення вбиральні. Проте, в судовому засіданні не знайшло підтвердження належними та допустимими доказами, що власниками квартир в будинками №№11,13 по вул. Чорновола створено обєднання співвласників та закріплена прибудинкова територія певного розміру та конфігурації на підставі відповідної землевпорядної документації у відповідності до ч.4 ст.42 ЗК України і, що саме на цій прибудинковій території знаходилася вбиральня, дозвіл на знесення якої надано [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні не знайшло підтвердження, що в звязку з приватизацією квартир в багатоквартирних будинках №№11,13 позивачі набули право спільної власності на допоміжне приміщення саме цієї вбиральні, а також на земельну ділянку, на якій була розташована ця вбиральня. Здійснивши системний аналіз наведених норм законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що земельна ділянка, на якій розташована будівля вбиральні перебувала в комунальній власності територіальної громади м. Заставна, оскільки у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Приписами ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень , визначених цим Кодексом. Згідно п.в) ч.3, ч.4 ст. 116 Земельного Кодексу України передбачено одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим кодексом проводиться один раз по кожному виду використання. Безоплатна приватизація земельних ділянок громадянами відбувається в порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України. Відповідно до ст.ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин, прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, а до відання виконавчих органів міських рад належать організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. З огляду наведених приписів земельного законодавства, а також досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що оскаржувані рішення двадцять другої та двадцять пятої сесії [PERSON] міської ради №644 від 31.10.2014 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва та №707/25-І-2015 від 05.03.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачу безоплатно у власність [PERSON] для індивідуального гаражного будівництва приймалися [PERSON] міською радою у відповідності до вимог ст. 116 ЗК України та у спосіб, визначений ст. 118 ЗК України, в межах повноважень, визначених Земельним Кодексом та ст. 26, 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування». Враховуючи наведене, в судовому засіданні не встановлено невідповідності оскаржуваних рішень вимогам законодавства, які б порушували права та інтереси позивачів, як співвласників спірної вбиральні та земельної ділянки, на якій вона знаходилася. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання спірних рішень незаконними та їх скасування. Доводи позивачів про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність [PERSON] виготовлений з порушенням вимог земельного законодавства спростовуються обставинами, встановленими в постанові Заставнівського районного суду від 24.05.2016 року, яка має преюдиціальне значення для даної справи. Так, оскільки [PERSON] в передбаченому законом порядку було надано дозвіл на знесення аварійної будівлі, то в проекті землеустрою відображення даної вбиральні не є обовязковим. Крім цього, визначена під час виготовлення проекту землеустрою точна площа земельної ділянки 0,0030 га не суперечить п. д) ст.121 ЗК України. Оскільки в судовому засіданні не встановлено підстав для визнання незаконним та скасування акту-прийому передачі межових знаків на зберігання від 02.12.2014 року, а також проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки [PERSON], крім цього законодавством України не передбачено скасування проекту землеустрою, то суд приходить також до висновку про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог. Крім цього, суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, видане [PERSON] на земельну ділянку по вул. Чорновола в м. Заставна та скасування запису у Поземельній книзі про право власності на цю земельну ділянку є похідним від вищезазначених позовних вимог. Отже ці вимоги також не підлягають задоволенню за безпідставністю. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 42, 83, 116, 118 ЗК України, ст.ст. 1, 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.26, 33 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Конституційного суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 року, п.п. 2, 6 Методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 29.12.2011 №389 ,

Outcome: dismissed