Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] 06 липня 2018 року звернулась до Богуславського районного суду Київської області з позовом до комунального закладу «Музей історії Богуславщини» Богуславської районної ради (далі - Музей історії Богуславщини), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 4-к від 06.06.2018 року про її звільнення з посади наукового співробітника Музею історії Богуславщини за п. 2 ст. 40 КЗпП України, поновити її на посаді наукового співробітника Музею історії Богуславщини із 22.06.2018 року, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи із 22.06.2018 року по день поновлення на роботі, а також стягнути із відповідача на її користь судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу адвоката, що при попередньому розрахунку становить 5000 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з 01.09.2005 року працювала на посаді наукового співробітника Музею історії Богуславщини. Наказом №4-к від 06.06.2018 року її було звільнено з даної посади з 21.06.2018 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із виявленою невідповідністю займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню роботи, а також систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на неї. Тобто фактично її звільнено за двома статтями КЗпП України, що є незаконним. Запис у трудовій книжці не відповідає формулюванню причин звільнення у наказі, що суперечить п. 2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», де зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Крім цього, відповідачем не було виконано вимоги ст. 43 КЗпП України щодо переведення на іншу роботу, а також вона є членом профспілкової організації, і її звільнення повинно було бути проведено лише за згодою профспілки, однак жодних засідань по питанню надання згоди на її звільнення не проводилося. Позивачка також зазначає, що підстав для її звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у адміністрації Музею історії Богуславщини не було, оскільки у неї достатня кваліфікація, яка не перешкоджала виконувати роботу, та крім того 23.04.2018 року нею до атестаційної комісії було подано заяву про звільнення від проходження атестації у зв'язку з оформленням на пенсію з 02 вересня 2018 року і тому 25.04.2018 року атестаційна комісія задовольнила заяву і звільнила її від проходження атестації. Щодо неналежного проведення інвентаризації музейних предметів, експонатів, колекцій Музею історії Богуславщини, то позивачка вказує на те, що у грудні 2016 року у посадову інструкцію наукового співробітника Музею історії Богуславщини було внесено обов'язок проводити та організовувати облік музейних предметів та музейних колекцій згідно наказу Міністерства культури України. Їй було доручено проведення інвентаризації музейних предметів, експонатів, колекцій. Наказом № 23-о/с від 06.12.2017 року до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за невиконання проведення інвентаризації музейних предметів, експонатів, колекцій тощо. В послідуючому вона направила відкритий лист до відділу культури Богуславської РДА про те, що керівник музею повинен був своїм наказом скласти комісію, яка повинна була провести інвентаризацію музейних експонатів. Протоколом засідання комісії з трудових спорів відділу культури Богуславської РДА №1 було розглянуто її відкритий лист та перенесено дату первинного обліку на 30 березня 2018 року. Вона 30 березня 2018 року склала акт первинного обліку музейних предметів фонду музею, однак директор [PERSON] зазначила, що він неправильний. 03 квітня 2018 року комісією у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] складено підсумковий акт, який був затверджений начальником відділу культури Богуславської РДА і який нібито є правильним. Із характеристики для атестаційної комісії вбачається, що їй нібито 03.04.2018 року було оголошено другу догану, але жодного наказу про оголошення догани вона не підписувала та керівництво її не ознайомлювало. Позивачка вважає звільнення її з роботи незаконним, оскільки між нею та директором склалися напружені і негативні відносини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] і її представник за договором про надання правничої допомоги [PERSON] позов підтримали, посилаючись на вищевказані факти та докази. Представник відповідача Музею історії Богуславщини [PERSON] в своєму відзиві на позов та в судовому засіданні позов не визнала, висловила заперечення проти вимог позивачки, в яких зазначила, що позивачка взагалі не зазначила свої обґрунтування основної причини звільнення - відмова позивача від проходження атестації, вказала лише на своє свідоме небажання проходити атестацію, що вказує на повне ігнорування вимог чинного законодавства. Також зазначає, що прийшовши на роботу в музей директором, для того щоб навести порядок вона запропонувала науковим співробітникам самим обрати, хто за що буде відповідати і [PERSON] обрала фондо-збереження. Останній було дано вказівку, щоб до кінця 2017 року оформила та добавила ті групи експонатів, які потребують наукової інвентаризації. В грудні 2017 року [PERSON] повідомила, що вона не знає де ділись записи і вона не зможе дати результат проведеної роботи, тому за результатами їй була винесена догана із вказівками виправити недоліки. Замість того, щоб належно реагувати та виправляти помилки, [PERSON] написала відкритий лист. 19 грудня 2017 року комісія з трудових спорів на її прохання встановлює позивачці додатковий термін виконання до 30 березня 2018 року. 30 березня 2018 року на повторному засіданні комісії з трудових спорів, [PERSON] надає неправдивий результат - 19 400 одиниць. 02 квітня 2018 року [PERSON] написала пояснювальну записку у відділ культури, де зазначила, що вона помилилася приблизно на 5000 одиниць, чим повністю ввела в оману керівництво. 03 квітня 2018 року [PERSON] написала пояснювальну на її ім'я, і знову з різницею одиниць не в тисячах, а в десятках, після чого було прийняте рішення знову видати догану [PERSON], і зобов'язати іншого наукового співробітника за допомогою музейних працівників зробити перерахунок. В результаті - 13 230 одиниць, і саме цей перерахунок фігурує у справі. 11 травня 2018 року до адміністрації Музею історії Богуславщини надійшла заява [PERSON] про дозвіл пройти атестацію, тому що вона передумала йти на пенсію. Після цього наказом № 4-к від 06.06.2018 року [PERSON] було звільнено з посади наукового співробітника Музею історії Богуславщини за п. 2 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з тим, що виявлена невідповідність займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню роботи. Суд, заслухавши позивачку та її представника, представника відповідача, та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутись до суду з заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення наказу про звільнення чи видачі трудової книжки. Статтями 43, 68 Конституції України встановлено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей. Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються законодавством про працю та іншими актами законодавства, прийнятими згідно до нього. Власник, або уповноважений ним орган повинен неухильно додержуватися законодавства про працю. У ч.2 ст. 2 ЦПК України закріплено, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Конвенцією Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», ратифікованою Україною 04.02.1994 р., визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] з 01 вересня 2005 року по 21 червня 2018 року перебувала у трудових відносинах з Музеєм історії Богуславщини на посаді наукового співробітника, що підтверджується копією трудової книжки позивачки (а.с. 8-10). Наказом директора музею історії Богуславщини [PERSON] за № 23-о/с від 06 грудня 2017 року, позивачці [PERSON] було оголошено догану у зв'язку з невиконанням поставлених завдань вищими керівними органами, а саме: проведення інвентаризації музейних предметів, експонатів, колекцій, тощо (відділ Культури Богуславської РДА від 27.10.2016 року і Богуславська районна рада № 0107/9617 від 24.10.2016 року) (а.с. 13). 15 січня 2018 року наказом начальника відділу культури Богуславської районної державної адміністрації за № 4-ос, визначено проведення чергової атестації працівників культури в березні - квітні 2018 року (а.с. 19). Протоколом засідання атестаційної комісії відділу культури Богуславської райдержадміністрації від 25 квітня 2018 року, було задоволено заяву наукового співробітника музею історії Богуславщини [PERSON] про звільнення її від проходження атестації (а.с. 21). Наказом директора музею історії Богуславщини [PERSON] за № 8-о/с від 03 квітня 2018 року, науковому співробітнику [PERSON] було оголошено догану за невиконання службових обов'язків у зв'язку з тим, що остання безвідповідально поставилася до своїх службових обов'язків, проведений нею первинний облік підлягає сумніву, дії даного працівника є порушенням трудової дисципліни (а.с. 61). 10 травня 2018 року позивачка звернулася до директора музею історії Богуславщини із заявою про надання дозволу на проведення атестації в 2018 році, на яку 24.04.2018 року вона не наважилась через несправедливу негативну характеристику (а.с. 63). 11 травня 2018 року працівники музею історії Богуславщини звернулися до директора музею із клопотанням про проведення зборів трудового колективу з приводу письмової заяви [PERSON] від 10.05.2018 року через некоректну поведінку [PERSON] (а.с. 64). Протоколом загальних зборів трудового колективу Музею історії Богуславщини від 15 травня 2018 року, вирішено звернутись до атестаційної комісії з проханням розглядати кандидатуру наукового співробітника [PERSON], як працівника, який не відповідає моральним та фаховим якостям науковця. Всі її дії та вчинки призводять до втрати іміджу установи та знецінюють наукові здобутки трудового колективу (а.с. 65, 66). 16 травня 2018 року директор музею історії Богуславщини звернулася із письмовою заявою до Голови Богуславської районної ради та Начальника відділу культури Богуславської РДА для надання погодження на звільнення з посади наукового співробітника Музею історії Богуславщини [PERSON] як такої, що не пройшла атестацію працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури (а.с. 68). Відповідно до наказу № 4-к від 06 червня 2018 року «Про звільнення наукового співробітника Музею історії Богуславщини - [PERSON]Я.», наукового співробітника Музею історії Богуславщини [PERSON] звільнено з 21 червня 2018 року згідно п.2 ст. 40 КЗпП України з підстав виявленої невідповідності займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню роботи, а також систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на неї. (а.с. 11). Однак, запис у трудовій книжці позивачки не відповідає формулюванню причин звільнення, які вказані у наказі про звільнення, оскільки в трудовій книжці позивачки вказано на підстави звільнення по п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України і це суперечить п. 2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», де зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Оцінюючи послідовність дій адміністрації Музею історії Богуславщини при вирішенні питання про звільнення позивачки з роботи із зазначених підстав, суд враховує наступні положення чинного законодавства про працю. Так, пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. Отже, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, невідповідність працівника займаній посаді може бути підставою для звільнення при наявності документального підтвердження неможливості продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров'я, які перешкоджають продовженню цієї роботи. Тобто, підставою для розірвання трудового договору є саме виявлена невідповідність. Таким чином, невідповідність працівника може встановлюватись тільки у спосіб викладений вище. Не може слугувати підставою для визнання працівника таким що не відповідає займаній посаді лише на підставі того, що задоволено заяву про звільнення від проходження атестації (за заявою позивачки у зв'язку з виходом на пенсію з 02.09.2018 року). При цьому, судом встановлено, що позивачка пропрацювала на посаді наукового співробітника майже 13 років, в 2017 році отримала подяку від відділу культури Богуславської районної державної адміністрації. Питання про призначення її на іншу посаду або переведення на нижчу посаду, відповідачем не вирішувалось. Застосування відповідачем п. 2 ст. 40 КЗпП України, як підставу для звільнення позивачки, не ґрунтується на будь-яких документальних висновках, що позивачка має незадовільні показники під час виконання посадових обов'язків, встановлених посадовою інструкцією, недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей, що могло бути виявлено в разі проходження відповідної атестації. Суд звертає увагу на вимоги Європейської соціальної хартії, обов'язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до закону України від 14 вересня 2006 року №137-VПро ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) та якої не дотримався відповідач. Так, відповідно до п.1 ч. 1 кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає. Працюючі жінки у разі материнства мають право на особливий захист. Усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Кожна людина має право на захист від бідності та соціального відчуження. (пункти 8, 24, 30 ч. І вказаної Хартії) Відповідно до ст.20 ч.ІІ Європейської соціальної хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права на рівні можливості та рівне ставлення у вирішенні питань щодо працевлаштування та професії без дискримінації за ознакою статі Сторони зобов'язуються визнавати це право і вживати відповідних заходів для забезпечення його застосування або для сприяння його застосуванню у таких галузях: a) працевлаштування, захист від звільнення та професійна реінтеграція; b) професійна орієнтація, підготовка, перепідготовка та перекваліфікація; c) умови працевлаштування і праці, включаючи винагороду; d) професійний ріст, включаючи просування по службі. Статтею 24 ч. ІІ вказаної Хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов'язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. Відповідно до частини 1 статті 23 загальної декларації прав людини, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання в частині недопущення звільнення працівника без достатніх підстав, без використання всіх можливостей по забезпеченню його роботою, не здійснивши заходів щодо направлення працівника на професійну підготовку та перепідготовку, якщо це є необхідним для його подальшого працевлаштування на цьому підприємстві. Тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що звільнення позивачки було проведено без дотримання вимог п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому такі дії відповідача слід визнати незаконними, а відтак і наказ № 4-к від 06.06.2018 року підлягає скасуванню, оскільки відповідач звільнив позивачку без дотримання вимог законодавства про працю, а тому відповідно до положень ст. 235 КЗпП України, зобов'язаний поновити її на роботі на посаді наукового співробітника Музею історії Богуславщини. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який вирішує трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ч.2 ст. 235 КЗпП України). Вирішуючи питання щодо виплати відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивачки, суд враховує довідку про доходи від 25.06.2018 року №5, згідно якої заробітна плата [PERSON] за останні два місяці перед звільненням складала 9024,60 гривень. Відповідно до приписів ст.27 Закону України «Про оплату праці» та правил, передбачених Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 225 гривень 62 коп. Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.06.2018 по день постановлення рішення становитиме 22562 гривні 62 коп. (225,62 грн. х 100 робочих днів). Позивачкою доведено витрати понесені на правничу допомогу, які становлять 5000 гривень, а тому вказану суму необхідно стягнути із комунального закладу «Музей історії Богуславщини» Богуславської районної ради на користь [PERSON] Необхідно згідно положень ст. 141 ч. 6 ЦПК України стягнути із комунального закладу «Музей історії Богуславщини» Богуславської районної ради на користь держави судовий збір в розмірі 1762 гривні. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved