Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити відповідачів [PERSON], [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх дочки [PERSON], [INFO], встановити над неповнолітньою піклування, призначивши її опікуном. В мотивування заявлених вимог посилається на те, що шлюб між батьками дитини розірвано, донька залишилась проживати із матір'ю. Відповідач [PERSON] не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не утримує матеріально. Відповідачка [PERSON] тримає зв'язок із дитиною, спілкується із нею телефоном, кличе до себе, проте онука відмовляється іти до матері. Відповідачка [PERSON] не виконує належним чином материнських обов'язків по відношенню до доньки, веде аморальний спосіб життя, через що вона змушена була забрати дитину до себе, де створила всі необхідні умови для її проживання. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, пояснила суду, що відповідачка [PERSON] її дочка, неповнолітня [PERSON] онука. Після розлучення із відповідачем [PERSON] в 2003 році дочка повернулась із дитиною додому. Через деякий час [PERSON] із дочкою перейшла проживати в с.Кадубівці Заставнівського району до співмешканця, а пізніше стала проживати із іншим чоловіком в с.Веренчанка. Позивачка вказала, що протягом грудня 2013 - жовтня 2015 року вона перебувала за межами України. Влітку 2015 року їй зателефонували із школи с. Веренчанка та повідомили , що її онука опинилась в складній ситуації, що мати дитини неналежним чином піклується про неї. Позивачка пояснила, що їй стало відомо, що онука із матір'ю переїхали в сім'ю [PERSON] в м.Заставна, а через деякий час [PERSON] залишила там дитину і повернулась до свого співмешканця в с. Веренчанку. Позивачка вказала, що вона повернулась із Італії в жовтні 2015 року і забрала онуку до себе, разом проживають на даний час. Онука відвідує школу в м. Заставна і не бажає повертатись до матері. Пояснила також, що відповідачка телефонує до дитини, просить іти жити до неї, проте остання не бажає. Позивачка [PERSON] зазначила також , що між нею та відповідачкою [PERSON] неприязні відносини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги, пояснив, що на даний час він проживає в м. Заставна в будинку батьків. В період 2001- 2003 років перебував у шлюбі із [PERSON], від спільного проживання мають дочку [PERSON]. Інших дітей не має. Після розлучення дочка залишилась проживати із матір'ю. На даний час проживає із іншою жінкою. Відповідач [PERSON] визнав , що він не приймає участі у вихованні дитини. Пояснив, що звертався до нотаріальної контори, де написав заяву про відмову від дитини. Мотивував це тим, що це просила його зробити бувша дружина [PERSON], котра посилалась на те, що в такому випадку баба дитини зможе отримувати грошові кошти від держави. В судовому засіданні [PERSON] вказав, що дитину не провідує, не спілкується із нею. Матеріально не утримує, оскільки зароблених коштів не вистачає на своє проживання. Будучи допитаним в якості обвинуваченого в кримінальному провадженні давав протилежні покази, зазначав, що бачиться із дитиною, остання відвідує його. Можливості бачити доньку в квартирі [PERSON] не має, оскільки із останньою недобрі відносини. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог. Суду пояснила, що на даний час проживає в с. Веренчанка Заставнівського району разом із своїм співмешканцем. Влітку минулого року через сварки, сімейні проблеми залишила його і з дочкою [PERSON] перейшла проживати в м. Заставна до своїх знайомих [PERSON]. Відповідачка пояснила, що влаштувала дитину в школу в м. Заставна. Через деякий час вона примирилась із співмешканцем і вирішила повернутись у с. Веренчанка Заставнівського району. В їхні відносини із дочкою втрутилась позивачка, котра тоді перебувала за межами України і заборонила дочці іти проживати у с. Веренчанку. Відповідачка [PERSON] пояснила, що в жовтні місяці 2015 року позивачка повернулась із-за кордону, забрала дочку до себе. Вказала, що постійно телефонує дочці, спілкується із нею, провідувала в школі. [PERSON] пояснила, що просить дочку, щоб та йшла із нею проживати, проте остання відмовляється, мотивує тим, що хоче жити із бабою. Крім цього зазначила, що між нею та позивачкою неприязні відносини, через це вона не може провідувати дочку, а спілкується із нею по телефону. В ході судового розгляду даної справи під час перебування позивачки [PERSON] , відповідачки [PERSON] в приміщенні суду підтвердилась та обставина, що мати дійсно має намір налагодити із дочкою відносини, вмовляла ту неодноразово перейти жити до неї, проте поведінка позивачки свідчить, що остання чинить цьому перешкоду, категорично не відпускає неповнолітню до матері. Заслухавши пояснення сторін, неповнолітньої, суд вважає, що примиренню між матір'ю та дочкою перешкоджають вкрай неприязні особисті відносини між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON], що також негативно впливає на неповнолітню, її ставлення до рідних людей. Відповідно до ч.2,3 ст.171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору батьками , іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, в тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління майном. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила, що в жовтні 2016 року перейшла жити до баби в м. Заставна. Мати проживає в с. Веренчанка Заставнівського району. [PERSON] пояснила, що мати просить, щоб вона перейшла проживати до неї, проте вона не бажає, оскільки у баби їй краще. Під час проживання із матір'ю в с.Веренчанка співмешканець ображав її, бив матір в її присутності. Із батьком не спілкується, рідко бачиться із ним, коли провідує діда. Батько не провідує її, не телефонує, час не проводить. Крім цього неповнолітня вказала, що вона хотіла б , щоб її мати проживала б із нею у баби, просила матір про це, проте остання не хоче. Мати телефонує їй, цікавиться її справами, буває, що кожен день. Матеріально утримує її баба. Із пояснень неповнолітньої вбачається, що вона прихильно відносить до батька, матері, а складні життєві обставини, неприязні відносини між її бабою та матір'ю, на думку суду є перешкодою для налагодження добрих відносин із відповідачкою [PERSON]. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вироком Заставнівського районного суду визнаний винним за злісне ухилення від сплати аліментів. Встановлено, що останній має постійне місце роботи, проте не приймає міри для погашення заборгованості по аліментах. Стягувач аліментів [PERSON], особа, з котрою проживає на даний час неповнолітня не зацікавлені в належному виконанні рішення суду про стягнення аліментів на дитину. Із показів свідка [PERSON] вбачається, що влітку 2015 року в сім'ю [PERSON] прийшла проживати [PERSON] із дочкою. Приїхала із особистими речами, оскільки мати дитини посварилась із співмешканцем і той прогнав їх. Свідок вказала, що бачила дитину по приїзді в м. Заставну. Остання була недоглянута. Позивачка передала [PERSON] ключі від будинку, щоб та мала де проживати, проте остання помирилась із співмешканцем і повернулась в с. Веренчаку. При цьому [PERSON] хотіла забрати дитину із собою, проте остання не захотіла іти із матір'ю. Свідок пояснила, що на прохання [PERSON] вона та інші сусіди по будинку не дозволили [PERSON] забрати дитину у с. Веренчанку. Із розмов із дівчинкою свідку відомо, що співмешканець бив її матір, не давав достатньо їсти. Крім цього свідок пояснила, що коли в жовтні 2015 року позивачка повернулась із-за кордону неповнолітня перейшла жити до неї і проживає на даний час, відмовляється іти жити до матері. Декларація прав дитини , проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа в сім» ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а так само дитина , яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків:, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину із пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини ; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому згідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п. 16,18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав №3 від 30.03. 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умов винної поведінки батьків , свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст. 164 СК України однією із підстав позбавлення батьківських прав матері, батька в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Крім того, згідно із роз'ясненнями пп. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що був розірваний 21.02.2003 року. [PERSON] народилась [INFO] року, батьками в її свідоцтві про народження значаться відповідачі [PERSON], [PERSON]. Судом встановлено, що після народження дитини відповідач [PERSON] пішов із сім'ї, [PERSON] із дитиною повернулась до матері, а пізніше перейшла проживати в с. Кадубівці Заставнівського району до співмешканця, а на даний час проживає в с. Веренчанка Заставнівського району у будинку співмешканця, де до літа 2015 року проживала і її дочка. Судом встановлено, що із кінця жовтня 2015 року неповнолітня [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом із своєю бабою [PERSON] , позивачкою по справі. В цій квартирі зареєстрована, проте не проживає мати дитини та дочка позивачки [PERSON]. Дослідженням обставини окремого проживання відповідачки [PERSON] та її дочки [PERSON] встановлено, що причиною цього стали складні сімейні обставини. Маючи на меті влаштувати особисте життя, відповідачка [PERSON] не вжила заходів, щоб її дитина проживала разом із нею, проявила байдужість та безпорадність. Відповідно до вимог ч. ч. 4-6 ст.19 Сімейного кодексу при розгляді спорів щодо участі одного із батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення із дитиною матері батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв»язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати із дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно письмового висновку органу опіки та піклування від 25.12.2015 року останній вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню до неповнолітньої [PERSON]. До такого висновку орган прийшов на підставі характеристик на неповнолітню із шкільного закладу - Веренчанської ЗОШ 1-111 ступенів та характеристик на обох батьків. Враховуючи ту обставину, що неповнолітня в період літа 2015 року опинилась в складній життєвій ситуації, орган опіки та піклування не прийняв до уваги вказану обставину, не дослідив її, не прийняв профілактичні міри для належного виконання батьками своїх батьківських обов'язків. Не було досліджено умови, в яких проживала дитини до того, як її забрала до себе баба, причини, що цьому сприяли. Обставини, викладені в шкільній характеристиці свідчать, що мати дитини не приділяла достатню увагу піклуванню про доньку. (а.с.6) Інших доказів про ці обставини судом не здобуто. Висновок органу опіки та піклування суду вважає неповним та частково не погоджується із ним, а саме в частині позбавленні батьківських прав матері щодо неповнолітньої дитини. Згідно характеристик на обох батьків [PERSON] та [PERSON] характеризуються посередньо (а.с.7,8). Обоє на даний час працевлаштовані, [PERSON] працює на цегельному заводі, [PERSON] влаштована по найму. Дослідженням обставин справи в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу тривалий час самоусунувся від виховання своєї доньки, байдуже відноситься до цього обов'язку, мотивуючи це тим, що у нього немає часу на це, що повинен забезпечувати теперішню сім'ю. Позитивно сприймає вимогу щодо позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] на певний проміжок часу усунулась від виховання доньки, що є винною поведінкою, проте суд не вбачає в діях цієї особи злісного та умисного ухилення від виконання своїх обов'язків, переконаний, що вони зумовлені складними життєвими обставинами в певний період її життя. Приділяючи переважаючу увагу влаштуванню свого особистого життя, остання залишила поза увагою її відносини із донькою, проте на час розгляду справи ставлення її до позбавлення батьківських прав є негативним, в словах вбачається прагнення до налагодження стосунків із дочкою, проте при обставинах, що склались, а саме неприязнь із сторони власної матері, котра негативно впливає на ці відносини, відповідачка [PERSON] проявляє безпорадність, неспроможність справлятись із життєвими труднощами. Подальше спілкування, зустрічі дитини та матері, інші дії відповідачки, на думку суду, не піддають небезпеці моральний та фізичний стан дитини, а навпаки можуть сприяти покращенню їх відносин. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, суд вважає, немає підстав вважати про обґрунтованість позову в частині позбавлення батьківських прав матері, а тому в задоволенні його в цій частині слід відмовити. Разом із тим, суд попереджає відповідачку [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, переоцінивши життєві пріоритети, виховувати її відповідно до порядку, передбаченому положеннями сімейного законодавства. Контроль за виконанням матір'ю своїх батьківських обов'язків, за обставинами, що можуть цьому перешкоджати довірити службі у справах дітей. Таке вирішення спору сприятиме позитивно взаєминам матері та дитини, як майбутньої матері. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial