Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] 17.06.2014 р звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. В заяві вказала, що 10 січня 2007 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] та актовим записом № 14. 23.10.2013 року Октябрським районним судом м. Полтави було винесено рішення по справі № 2/554/1879/2013 яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час шлюбу із відповідачем останній здійснив усиновлення малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та набув щодо неї відповідних прав та обов'язків батька. У зв'язку з припиненням шлюбних відносин відповідач не виконує своїх обов'язків щодо участі у вихованні та забезпеченні благополуччя дитини. До того ж позивачка регулярно несе додаткові витрати на дитину, що пов'язані з її винятковими здібностями та бажанням розвиватися в різних напрямках. Прохала стягнути з відповідача на її користь 56000 грн. в якості аліментів на утримання доньки [PERSON] за минулі три роки. Стягнути з відповідача аліменти на доньку [PERSON] у твердій грошовій сумі, що становлять 1500 грн. щомісячно. Стягнути з відповідача додаткові витрати на розвиток виняткових здібностей дитини у розмірі 4732,1 грн. та стягнути з відповідача додаткові витрати на доньку [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення повноліття. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, проти позову заперечує, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними, він ніколи не ухилявся від сплати аліментів, позивачкою не надано доказів того,що вона вжила всіх заходів направлених саме на одержання аліментів. До того відповідач бажає, щоб розмір аліментів був визначений та призначений рішенням суду не в твердій грошовій сумі, а у розмірі 1/ 4 частини від всіх видів доходів. Всі витрати, які позивачка визначила як додаткові на [PERSON] не можуть бути стягнуті як додаткові витрати на дитину, так як такими не являються і можуть бути покриті аліментами у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів доходів. Прохав в задоволенні позову відмовити в повному обсязі в зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю. Представник відповідача позов не визнав. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 10 січня 2007 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] та актовим записом № 14. 23.10.2013 року Октябрським районним судом м. Полтави було винесено рішення по справі № 2/554/1879/2013 яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Під час шлюбу [PERSON] здійснив усиновлення малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та набув щодо неї відповідних прав та обов'язків батька. У зв'язку з припиненням шлюбних відносин відповідач не виконує своїх обов'язків щодо участі у вихованні та забезпеченні благополуччя дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохіл , частину доходу одержує в натурі , а також за наявності інших обставин , що мають істотнє значення , суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час задоволенню не підлягають.Позивачка не надала суду достатніх доказів того, що з червня 2012 р. по червень 2014 р. відповідач ухилявся від сплати аліментів. До 14.10.2013 р. позивачка взагалі не вживала ніяких заходів щодо стягнення з відповідача аліментів. Так , у своєму листі-вимозі, адресованому на ім*я відповідача , позивачка зазначила , що у випадку не вчинення жодних дій щодо врегулювання спірної ситуації до 23.10.2013 р. вона вимушена буде звернутися до суду для стягнення аліментів в примусовоиу порядку. Однак , позивачка замість того , щоб звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів , почала звертатися до органів , які не вповноважені вирішувати питання такого характеру. [PERSON] знаходиться на обліку в Октябрському УПСЗН м. Полтави та отримує державну соціальну допомогу та пенсію як інвалід з дитинства 3 групи. Зазначена обставина також підтверджується довідкою № 9955 від 18.08.2014 р. Інших доходів відповідач не має. Таким чином , відповідач отримує регулярний дохід та отримує від держави 1998 грн. , а тому кошти на утримання [PERSON] повинні бути присуджені у частці від доходу , а не в твердій грошовій сумі. На даний час змінилися обставини на які посилається позивач. Так , підприємницька діяльність відповідача припинена 23.07.2014 р. Доходів від оренди житла не отримує, оскільки після розірвання шлюбу переїхав проживати в квартиру , яку раніше здавав в найм. Стосовно стягнення з відповідача додаткових витрат на розвиток виняткових здібностей дитини у розмірі 4732,10 грн. слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків , з кого присуджено стягнення аліментів на дитину , а також той з батьків , до якого вимога про стягнення аліментів не була подана ,зобов*язані брати участь у додаткових витратах на дитину , що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини , її хворобою, каліцтвом тощо ). Наявність довідки , в якій зазначено про те ,що з 10.09.2012 р. по 05.06.2013 р. були сплачені певні кошти за додаткові платні освітні послуги у Полтавській англійській школі , не свідчить про особливі обставини розвитку здібностей дитини , який не підтверджений рекомендаціями вчителів та і в наш час вивчення англійської мови із залученням репетиторів, чи здаванням дитини у платний навчальний заклад є вимогою нашого часу , а не розвитком виняткових здібностей дитини. Виходячи з принципу розумності, враховуючи майновий стан відповідача суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 14 частини зі всіх видів доходів. Також суд враховує те , що в період з 2010 р. по 2013 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та кошти на утримання дитини бралися із спільного сімейного бюджету. Поїздка на відпочинок в пансіонат » Танжер» не є додатковими витрати на дитину , що викликані її особиливими здібностями. Позивач їздила на відпочинок , а не з метою лікування дитини. Суд вважає, що всі витрати , які позивачка зазначила як додаткові , не можуть бути стягнуті як додаткові , так як такими в розумінні закону не являються . На підставі викладеного,

Outcome: partial