Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають у шлюбі з 28.11.1981 року. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння між ними та різним поглядом на життя. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився. 10.10.2018 року на адресу суду надійшла заява від відповідача про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 28 листопада 1981 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу 28 листопада 1981 року зроблено запис за № 363, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом ЗАГСу Токмацького міськвиконкому Запорізької області 28 листопада 1981 року (а.с. 5). Шлюбні відносини сторін фактично припинені. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалась даним правом та звернулась до суду з даним позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнав позов, позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за доцільне позивачці [PERSON] залишити шлюбне прізвище «[PERSON]», оскільки вона просила про це у своїй заяві (а.с. 2). Згідно з п.6 ч.1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України уразі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі, та з урахуванням визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, то з відповідача на користь позивача має бути стягнута сума у розмірі 352,40 грн. судового збору, який остання сплатила при подачі позовної заяви до суду, та 352,40 грн. позивачці слід повернути з державного бюджету.

Outcome: approved