Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 04.09.1999 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON] Від сумісного проживання мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, просить стягнути з нього на свою корить аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з»явилась, просила справу слухати без її участі. ( а. с. 18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не повідомив про причини своєї неявки, а позивачка не заявляла про свої заперечення проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони з 04.09.1999 року перебувають у шлюбі ( а. с. 6). Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей: : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а. с. 5,6). Судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання позивачці матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров»я та матеріальне становище дитини ; 2) стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів ; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ; 4) інші обставини, що мають істотне значення . Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 року № 606-Х1У « Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Враховуючи вищезазначені норми справи, обставини справи, зокрема той факт, що доказів стосовно наявності у відповідача інших зобов»язань матеріального характеру, а також стану здоров»я відповідача, які б були підставою для визначення розміру аліментів за розміром меншим ніж вказаним позивачкою, до суду не надано, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу , то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов»язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 рік « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом , так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаним із наданням правової допомоги у конкретній справі ( наприклад , складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження вказаних витрат позивачем надана квитанція про сплату 600 грн. юридичній фірмі «Смаль і право», диплом спеціаліста та виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ( а. с. 7-9). Оскільки суду не надано документів на підтвердження статусу юридичної фірми «Смаль і право» і його видів діяльності, доказів, підтверджуючих витрат на правову допомогу, зокрема даних про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги фахівець у галузі права по даній справі. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial