Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивачка 22.01.2020 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.03.2011 року, від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Оскільки спільне життя між ними не склалося, вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, проживають окремо й не ведуть спільного господарства з 12.04.2016 року, фактично родина розпалась, а шлюб носить лише формальний характер, а відтак позивачка змушена звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.01.2020 було відкрито провадження у справі та призначено по справі підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.05.2020, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. Позивачка у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також пояснила суду, що з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейні відносини та не проживають разом понад чотири роки, дитина зареєстрована на чоловіка, однак він не є біологічним батьком доньки, а відтак сенсу зберігати даний шлюб немає. Також просила відновити їй дошлюбне прізвище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Зазначив суду, що вони дійсно проживають окремо, він не заперечує проти розірвання шлюбу, однак вважає доньку своєю дитиною. Крім того, вони не робили відповідного аналізу на підтвердження слів позивачки. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 12.03.2011 року було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом РАЦСу Деснянсьного районного управління юстиції у м.Києві (а/з №255), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). В період шлюбу позивачкою народжено дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої вказано відповідача. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать пояснення сторін у судовому засіданні, вони проживають окремо один від одного та не ведуть спільного господарства понад чотири роки, намірів зберігати шлюб сторони не виявили. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів сторін у справі, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Вимога позивачки про відновлення їй дошлюбного прізвища « [PERSON] » підлягає задоволенню згідно вимог ст.113 СК України. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,40 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved