Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка 24.03.2015 року звернулася до суду з позовом і уточненнями до нього від 22.04.2015 року ( а.с. 53) і свої вимоги мотивує тим, що перебувала із відповідачем у шлюбі з 23.01.1998 року по 21.09.2000 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. За рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2000 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь позивачки на утримання доньки - [PERSON] у розмірі ? частий його заробітку. Зазначає, що з листопада 2000 року до вересня 2011 року аліменти з відповідача не стягувались, так як виконавчий лист про стягнення аліментів було втрачено при пересилці у 2001 році. 22.08.2014 року вона отримала дублікат виконавчого листа і 24.09.2014 року подала його на виконання до відділу ДВС Сумського міського управління юстиції. Відповідач ухиляється від належного виконання рішення суду, в зв'язку з чим станом на 22.04.2015 заборгованість по аліментах складає 23420,41 грн., яку позивачка просить стягнути с нього разом з неустойкою (пенею) в сумі 142619,02 грн. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і просить його задовольнити. При цьому, повідомила суд, що їй відомо про два розрахунки заборгованості по сплаті аліментів - від 29.10.2014 року ( а.с. 16-17) в сумі 19701.19 грн. та від 22.04.2015 року ( а.с. 57-60) яким з урахуванням документів та пояснень відповідача по справі заборгованість визначена в сумі 2279.54 грн., але вважає « правильним» той розрахунок заборгованості, в якому зазначена більша сума. Розуміє, що розмір заборгованості по сплаті аліментів визначається державним виконавцем, але новий розрахунок заборгованості від 22.04.2015 року вона не оскаржувала. Не може зробити розрахунки пені за несвоєчасну несплату аліментів відповідно до розрахунку державного виконавця від 22.04.2015 року. Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме - за розрахунком, наданим державним виконавцем: заборгованості по аліментах в сумі 2279.54 грн. та за розрахунками пені за несвоєчасну сплату аліментів зробленими ним самим (а.с. 90) в сумі 4717, 35 грн. Суду пояснив, що не знав про рішення суду про стягнення з нього аліментів постановлене в 2000 році. Ще в 2011 році відкрив на ім'я доньки картку ПАТ «Приватбанку» на яку, з квітня 2011 року перераховував кошти доньці. Згідно виписки з карткового рахунку( а.с. 71-73) за період за який позивачка просить постановити рішення про стягнення заборгованості на картку доньки було перераховано 287628 грн. Третя особа в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, та розрахунок по заборгованості зі сплати аліментів, згідного якого заборгованість складає 2279,54 грн. Просить розглядати справу без її участі ( а.с.61). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.01.1998 року по 21.09.2000 року (а.с. 8). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8) Згідно довідки РВ ДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] повинна отримувати від [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] за виконавчим листом № 2-4824 від 06.10.2000 року ( а.с.9). У зв'язку із втратою даного виконавчого листа, за ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2014 року було видано його дублікат про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частин з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян починаючи з 27.09.2000 і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією ухвали суду (а.с. 13-14) та письмовими поясненнями державного виконавця (а.с. 58) Згідно листа ВДВС СМУЮ від 29.10.2014 року та постанови про відкриття виконавчого провадження, 24.09.2014 року державним виконавцем прийнято до виконання виконавчий лист № 2-4824 від 22.08.2014 року, і заборгованість за ним складає 19701,19 грн. (а.с.16, 59). Разом з тим, [PERSON] не погодився з підрахованою державним виконавцем заборгованістю, і 20.04.2015 року надав довідки з ДФС України про те, що він був взятий на облік в ДПІ у м. Сумах як платник податків - суб'єкт підприємницької діяльності з 09.10.2009 року. Таким чином, виходячи з резолютивної частини виконавчого листа № 2-4824 від 22.08.2015 року про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі ? частин з усіх видів його заробітку, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян, та наданих ним звітів, державним виконавцем здійснено перерахунок по заборгованості по сплаті аліментів, і вона, станом на 15.04.2015 року склала 2279,54 грн. (а.с.56-61). Суд погоджується з вказаним розрахунком державного виконавця, оскільки згідно ч.4 ст. 195 СК України заборгованість по аліментах визначає державним виконавець, а у разі виникнення спору - судом. Питання судового спору з державним виконавцем, який визначив востаннє розмір заборгованості 22.04.2015 року в сумі 2279.54 грн., стороною позивачки не порушувалось. Згідно письмових доказів наданих відповідачем в період 2011-2014 року він був самозайнятою особою - приватним підприємцем , 28.01.2015 року проведена державна реєстрація припинення його діяльності як фізичної особи-підприємця, з 15 квітня 2015 року він перебуває на обліку в Сумському міському центрі зайнятості, державним виконавцем враховані вказані обставини та розмір заборгованості обчислювався на підставі відомостей про доходи відповідача, в тому числі отримані з Державної фіскальної служби України ( а.с. 76-78, 91-92). До вказаної ситуації не можливо, з урахуванням вказаних відомостей, застосовувати правило обрахування заборгованості по аліментах як до непрацюючої особи, беручі до розрахунків розмір середньої заробітної плати в регіоні, оскільки відповідач, перебуваючи в статусі фізичної особи - підприємця не може вважатися таким, що не працює. Позивачка не була позбавлена можливості у будь-який момент після набрання чинності рішення суду про стягнення аліментів від 06.10.2000 року та фактично не отримуючи їх, ставити питання про захист своїх прав та прав дитини в інший спосіб передбачений чинним законодавством, в тому числі і шляхом стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи конкретні обставини справи, а також те, що відповідач фактично визнав, що ухилявся від сплати аліментів, оскільки сплачував грошові кошти не утримувачу аліментів - матері дитини, а дитині, та не заперечує проти заборгованості в розмірі 2279,54 грн., суд вважає необхідним позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити частково, та стягнути з [PERSON] суму заборгованості по аліментах в розмірі 2279,54 грн. на користь позивачки. У статті 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, яка передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд вважає, що позивачкою в розрахунок пені (а.с. 30) покладено не вірну суму заборгованості по сплаті аліментів, а тому, з урахуванням обставин справи, суд погоджується з розрахунком, наданим відповідачем (а.с. 90), за яким сума пені за прострочення сплати аліментів становить 4717,35 грн., і вважає за необхідно стягнути з нього саме суму у розмірі 4717,35 грн. До вказаного висновку суд приходить і через те, що позивачка всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надала суду безсумнівних доказів неправильності проведених розрахунків пені, не погоджувалась на пропозиції суду заявити клопотання про проведення вказаних розрахунків спеціалістом-економістом, а відповідач не скористався своїм правом передбаченим чинним законодавством, зокрема ч.3 ст. 267 ЦК України про застосування строку позовної давності в один рік до вимоги про стягнення пені, передбаченого пунктом першим ч.2 ст. 258 ЦК України, не клопотав про зменшення розміру пені відповідно до вимог ч.2 ст. 196 СК України, ч.3 ст. 551 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України належить стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 243.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial