Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивачка 14.07.2021 року через засоби поштового зв`язку звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 вересня 2011 між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу позивачка та відповідач мають дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.12.2015 року по справі № 755/20719/15-ц шлюб між сторонами розірвано. Позивачка зазначає, що з відповідачем спільно не проживають з 2013 року, з цього ж часу спільного господарства не ведуть, спільних доходів не мають, син проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. З відповідачем вони не досягли домовленостей щодо розміру коштів на утримання дитини. Інших дітей, крім сина [PERSON] та осіб, які перебувають на утриманні у відповідача не має, а тому останній має можливість сплачувати аліменти. Відповідач за станом здоров`я здатний працювати, отримує стабільний та регулярний заробіток. Проте всупереч норм чинного законодавства України відповідач ухиляється від матеріального утримання сина, на її неодноразові звернення щодо надання коштів на дитину та будь-якої іншої матеріальної допомоги відповідач не реагує, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду за захистом законних прав та інтересів дитини. Для забезпеченні фізичного , розумового, морального і соціального розвитку їхнього сина існує необхідність у стягненні аліментів з відповідача у розмірі 1/3 частики заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 29.07.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 20.09.2021 року, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 18). В судове засідання позивачка та відповідач не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки позивачка не повідомила. Відповідач суду подав заяву від 15.09.2021 року з проханням розглянути справу без його участі, зазначив, що проти позовних вимог не заперечує. Зі змісту позовної заяви убачається, що позивачка просить розглянути справу без її участі. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.09.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10). Від шлюбу позивачка та відповідач мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року по справі № 755/20719/15-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11). Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Нормою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом з`ясовано та визнається відповідачем, що дитина [PERSON] мешкає з матір`ю [PERSON] . Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір, дитина перебуває на утриманні матері. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачка зазначила, що відповідач кошти для забезпечення потреб дитини та її розвитку не надає, інших утриманців, окрім сина [PERSON] , відповідач не має. Згідно ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За нормою частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту адресованої суду заяви [PERSON] від 15.09.2021 року та доданої до неї довідки про доходи від 14.09.2021 року № 6 убачається, що відповідач позов визнав, [PERSON] працевлаштований в ТОВ «Будтехніка Рента» на посаді машиніст крану. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, стан її здоров`я, розмір прожиткового мінімуму для дітей, а також те, що малолітній [PERSON] перебуває на утриманні матері, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, працевлаштованим, на забезпеченні відповідача інші утриманці не перебувають, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, умов для навчання і розвитку дитини та в сукупності оцінених судом доказів суд, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позову - з 14.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачкою та відповідачем судом не вирішується. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: approved