Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-2), у подальшому уточнивши вимоги прохальної частини (а.с.86-87), та просять постановити рішення, яким: - встановити факт родинних відносин між [PERSON] і померлою матір`ю, а саме факт, що [PERSON] є сином [PERSON] , померлої [INFO] ; - встановити факт родинних відносин між [PERSON] і померлим батьком, а саме факт, що [PERSON] є сином [PERSON] , померлого [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме: на 1/10 частину як за спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] ; на 3/10 частини як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; на 2/10 частини як за членом колгоспного двору; - визнати за [PERSON] право власності на 2/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як членом колгоспного двору; - визнати за [PERSON] право власності на 2/10 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як членом колгоспного двору. В обґрунтування вимог зазначають, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , та після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , але не може оформити спадщину, так як спадкодавці за життя не отримали правовстановлюючого документу на належні їм частки житлового будинку. Окрім того, всі позивачі є власниками домоволодіння як члени колишнього колгоспного двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] , проте не можуть належним чином зареєструвати своє право власності на частки вказаного домоволодіння в зв`язку з відмовою державного реєстратора. Також під час звернення до нотаріуса з питання оформлення спадщини, було виявлено наявність розбіжностей в написанні прізвища померлих батьків « [PERSON] ([PERSON])», тоді як у спадкодавця « [PERSON] », в зв`язку з чим позивач позбавлений можливості довести родинні відносини зі спадкодавцями, тому виникла необхідність встановити факт родинних відносин між ним та померлими батьками. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою від 12.01.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 04.02.2021 року о 09:00 годині (а.с.44). 04.02.2021 року ухвалою суду відкладено підготовчий розгляд справи на 12.02.2021 року о 14:00 годині, у зв`язку з заявою позивача про уточнення позовних вимог (а.с.91). 15.02.2021 року ухвалою суду призначено підготовчий розгляд на 19.03.2021 року о 09:00 годині (а.с.109). Позивачі в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.45, 92, 110). В позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність. А також подали до суду кожний окрему власноручно написані заяви, згідно яких наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та розгляді справи у їх відсутність (а.с.97,98,99). Представник відповідача, Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області, до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.45, 92, 110). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.89,100). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Щодо встановлення юридичного факту. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: ст. 293-294, 315-319 ЦПК України, п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами від 25.05.1998 року. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною другою ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 січня 1967 року, батьками російською мовою зазначені: « [PERSON] , [PERSON] » (а.с.13). Згідно копії запису акту про народження заявника №10 від 22.01.1967 року, наданої Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, прізвище, ім`я та по-батькові заявника і батьків зазначено російською мовою « [PERSON] », батьками є: « [PERSON] , [PERSON] » (а.с.106). Тобто російською мовою прізвище батьків та заявника записано однаково « [PERSON] (ва)». Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.09.2011 року вбачається прізвище померлої матері - « [PERSON] » (а.с.17). В актовому записі про смерть №147 від 01 вересня 2011 року складеному Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зазначено, що [INFO] у віці 69 років померла [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] (а.с.104). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2014 року вбачається прізвище померлого батька - « [PERSON] » (а.с.16). Також в актовому записі про смерть №30 від 14 січня 2014 року складеного Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вказано, що [INFO] у віці 72 років помер [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] (а.с.105). З наданої Болградським РС ГУДМС України в Одеській області Форми 1 «Заяви про видачу паспорту» на ім`я позивача [PERSON] слідує, що його прізвище, ім`я та по-батькові зазначено « [PERSON] », в графі батька значиться: [PERSON] , [PERSON] , та видано паспорт серії [NUMBER] від 17.04.2002 року взамін паспорту громадянина України серії [NUMBER] (а.с.102). Тобто, навіть при видачі паспорту позивачу вже вбачались розбіжності в написанні прізвища позивача та його батьків, однак зазначене підтверджує їх родинні відносини. Згідно копії особових рахунків с. Залізничне Болградського району Одеської області на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] в період з 1991 року по 2014 рік за наступними особовими рахунками №39,№49, №42, №41 проживали та були зареєстровані наступні громадяни: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.115-122). Досліджені документи, є безумовним доказом того, що померлий [INFO] [PERSON] є батьком [PERSON] та померла [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] . А тому факт родинних відносин підтверджується переліченими дослідженими вище документами. Щодо визнання права власності в порядку спадкування. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч.2 ст.182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/5 частині вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що також підтверджується технічним паспортом на садибний житловий будинок виданий КП «Болградським БТІ», реєстраційний номер б/н (а.с.31-33). Позивачі мали намір зареєструвати належне їм право власності за законом, проте отримали постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.26-27). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивач будучи спадкоємцем за законом не може зареєструвати право власності в зв`язку з відсутності інших документів, які б підтверджували будь-які родинні відносини між позивачем та померлими. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. [INFO] померла [PERSON] , запис акту про смерть 147 від 01.09.2011 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, та видано свідоцтво про її смерть [NUMBER] (а.с.17). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є: - син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області від 27 січня 1967 року (а.с.13); - чоловік [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області 21.09.1961 року (а.с.13). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , онук - [PERSON] , онук - [PERSON] , що підтверджується довідкою Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області № 619 від 20.10.2020 року (а.с.21). З матеріалів спадкової справи №119/2016, наданої Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.48-82) вбачається, що з заявою 25 квітня 2016 року до нотаріуса звернувся син померлої [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , та йому було видано свідоцтво на право на спадщину за законом на земельну ділянку, розміром 0.5001 га (а.с.81). Свідоцтво про право на спадщину за законом на частку домоволодіння не видавалося. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Таким чином, позивач [PERSON] та його батько [PERSON] , є такими, що прийняли спадщину після смерті своєї матері (дружини), і успадкували кожний по 1/10 частці житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , запис акту про його смерть №30 від 14.01.2014 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 3/10 (1/5 + 1/10) частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом першої черги є син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Табаківською сільською радою Болградського району Одеської області від 27 січня 1967 року (а.с.13) На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: його син - [PERSON] , невістка - [PERSON] , онук - [PERSON] , онук - [PERSON] , що підтверджується довідкою Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області № 618 від 20.10.2020 року (а.с.22). З матеріалів спадкової справи №125/2016, наданої Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.48-82) вбачається, що з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся син померлого [PERSON] 25 квітня 2016 року (а.с.51). 06 травня 2016 року спадкоємець [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розміром 2.3726 га. (а.с.64). Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. відмовили у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом як на 1/10 частку вищезазначеного житлового будинку після смерті матері [PERSON] , так і на 3/10 (1/5+1/10) частки цього ж домоволодіння після смерті батька [PERSON] в зв`язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно (а.с.26,27, 84). На підставі рішення Залізничненської сільської ради Болградського району Одеської області від 18.11.2016 року за [ADDRESS] (а.с.114). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, набув право на це майно, тобто на 3/10 (1/5+1/10) частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved