Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідача, в якому просили стягнути з [PERSON] суму в розмірі 2000,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 43300,40 грн., отриманих в якості авансу за продаж будинку, на користь [PERSON]; стягнути з [PERSON] суму в розмірі 1000,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 21650,20 грн., отриманих в якості авансу за продаж будинку на користь [PERSON] та на користь позивачів судовий збір в розмірі 718,98 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] серпні 2013 року запропонував [PERSON] продати йому будинок, належний [PERSON] за ціною 16000 доларів США, на яку [PERSON] погодилася. 23 серпня 2013 року позивачі та відповідач оформили попередній договір про завдаток між сторонами [PERSON] та [PERSON], встановили дату купівлі-продажу будинку - до 01 серпня 2014 року. 23 серпня 2013 року [PERSON] отримала готівкою 2 (дві) тисячі доларів США від [PERSON], в рахунок авансу за продаж будинку, що зазначено в договорі. [PERSON] необхідно було підготувати документи для продажу будинку, на що вона і отримала аванс. Протягом наступного часу, на запитання позивачів щодо оформлення договору відповідач повідомляла останніх, що документи оформлюються та в наступному стала просити про продовження терміну договору до вересня 2014 року, про що сторони дійшли згоди. В наступному сторони в усній формі домовилися про зниження ціни будинку до 12 тисяч доларів США, за вирахуванням авансу та [PERSON] запропонувала сплатити ще одну суму в якості авансу в розмірі 1000 доларів США для прискорення підготовки документів. [PERSON] 28 липня 2014 року передав [PERSON] 1000 доларів США. Термін угоди сторони домовилися перенести до 01 вересня 2014 року. Після закінчення терміну домовленості - 01 вересня 2014 року документи не оформлені, угода не вчинена. В 2015 році [PERSON] запевнила позивача-1, що до весни документи по угоді будуть готові. Сторони прийшли до усної угоди, що ціна об'єкту склала 10000 доларів США. [PERSON] погодилася з цією ціною, але не захотіла підписувати додаткову угоду про ціну об'єкта. В наступному чоловік відповідача - [PERSON], який мешкає за адресою об`єкта нерухомості повідомив позивача, що угода не буде укладена, оскільки йому ніде жити. На пропозицію повернути грошові кошти [PERSON] повідомив, що до домовленості про продаж не має ніякого відношення, гроші не брав, віддавати нічого не збирається. [PERSON] повідомила, що поверне грошові кошти за нагоди. В судове засідання позивачі не з'явилися, надали суду заяви у яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд про розгляд справи за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивачів, які в наданій заяві не заперечували проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Матеріалами справи встановлено, що 23 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі укладено угоду, у відповідності до якої сторони зобов`язалися в строк до 01 серпня 2014 року укласти в письмовій формі та нотаріально засвідчити договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області. При цьому відповідач зобов`язалась передати позивачу-2 в строк до 01 серпня 2014 року в повне володіння, користування та розпорядження об`єкт нерухомості, а позивач зобов`язався прийняти об`єкт та сплатити його вартість в розмірі 16000 доларів США за вирахуванням авансового платежу в розмірі 2000 доларів США, який відповідач-2 надав відповідачу в момент підписання договору. Сума авансового платежу в розмірі 2000 доларів США передана позивачем-2 у відповідності до вимог п.2.2 угоди, про що свідчить підписи сторін в договорі. 28 липня 2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 доларів США в якості авансу за продаж будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області, про що свідчить розписка, складена [PERSON] У відповідності до ст. 203 ЦК України, ч.1 - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно вимог ч.4 ст.203 ЦПК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України, ч.1 - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; ч.2 - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. На підставі ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 655 ЦК України, - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу, зокрема, нежитлового приміщення (нерухоме майно), укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Пунктом 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що договір купівлі продажу між сторонами не був нотаріально посвідчений, він вважається нікчемним. Згідно до ст. 216 ЦК України, ч.1 - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування; ч.4 - правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін; ч.5 - вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Оскільки укладені між сторонами договір та розписка, виходячи з їх змісту підтверджує факт передачі позивачами відповідачу грошових коштів в рахунок наступного укладання договору купівлі-продажу житлового приміщення, яке за угодою є ідентичним та передаючи грошові кошти відповідач-1 діяв за згодою з позивачем-2, договору купівлі-продажу будинку, або договору завдатку, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону між сторонами укладено не було, то сплачена позивачами в рахунок вартості будинку сума в розмірі 3 000,00 доларів США є авансом і повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона і передавалася. Оскільки сам договір про зобов'язання укласти в майбутньому договір купівлі-продажу та отримання коштів у якості авансу є нікчемним, то сторони підлягають поверненню в попередній стан, а тому сплачені кошти в розмірі 3000,00 доларів США підлягають стягненню з відповідача в еквіваленті встановленому НБУ на день розгляду справи в суді. Оскільки позивач визначив суму, належну для стягнення в іноземній валюті із застосуванням його еквіваленту в національній валюті, курс якої по відношенню до долара США станом на день звернення становить 2165,02 грн. за 100 доларів США, сума, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача-1 становить 21650,20 грн. (2165,02 х 1000 / 100) та на користь позивача-2 становить 43300,40 грн. (2165,02 х 2000 / 100). Внаслідок викладеного суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved