Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 346 грн., моральної шкоди в розмірі 5000 грн., витрат на проведення експертизи, судового збору. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач проживає в квартирі поверхом вище. Відповідач неодноразово затоплював квартиру позивачів, останнього разу це трапилось 05.10.2014 року. Такими неправомірними діями відповідача позивачам було завдано матеріальної та моральної шкоди, які вони просять відшкодувати В судовому засіданні позивачка [PERSON], яка є представником позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. (а.с.7). Відповідачка зареєстрований та проживає поверхом вище, в квартирі [NUMBER]. Дана обставина підтверджується адресною довідкою (а.с.42). Факт залиття 06.10.2014 року квартири, яке належить позивачам з вини відповідача підтверджується актом від 06.10.2014 року (а.с.10), довідкою КП «ЄРЦ» № 72 від 08.10.2014 року (а.с.11). Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів на спростування тверджень позивачів суду не надав. За змістом п. 37 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року №-572, власник квартири зобов'язаний відшкодувати власнику будинку, чи власнику іншої квартири будинку збитки, заподіяні з його вини або вини осіб, які разом з ним проживають. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач належних та допустимих доказів на спростування вимог позивачів суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за заподіяння шкоди, шкода заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, обов'язок доказування відсутності вини у заподіянні шкоди лежить на відповідачу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шкода спричинена позивачам внаслідок залиття їх квартири підлягає відшкодуванню саме з відповідача. Розмір спричиненої шкоди, завданої залиттям квартири позивачі обґрунтовують експертним висновком № 4/1/15 від 16.01.2015 року. Належних та допустимих доказів того, що кількість та розмір пошкоджень є меншою відповідачем суду не надано. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири підлягають задоволенню в розмірі 2 346 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При вирішенні спору в частині вимоги позивачки про стягнення з відповідача моральної шкоди суд врахував роз'яснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому виходив з оцінки причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, встановленої судом, та з'ясував, що факт заподіяння позивачам моральних страждань та втрат немайнового характеру відбувся за тих обставин, що відповідач жодним чином не намагався відшкодувати завдану шкоду. Однак, суд вважає, що розмір моральної шкоди, зазначений позивачами у позові не зовсім обгрунтованим. Із зазначених підстав суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення в розмірі, який суд за внутрішнім переконанням вважає співмірною моральним стражданням позивачам, а саме в сумі по 500 грн. кожному з позивачів. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 4 ч. 2 ст. 79 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Позивачі понесли витрати на проведення експертизи в сумі 600 грн., що знайшло своє підтвердження у квитанції №29600 від 16.01.2015 року, копія якої міститься в матеріалах справи, а тому вказані витрати підлягають відшкодуванню позивачам. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково. На підставі вищенаведеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 16, 23, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79, 88 ЦПК України,

Outcome: partial