Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщення. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. 14 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Відповідач був зареєстрований у вищевказаній квартирі з 22.02.2007 р. як член сім'ї власника, але жодного дня там не проживав. 30.10.2014 року заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач в спірній квартирі не проживає з 2007 року, значиться зареєстрований у помешканні формально, поточного ремонту та інших затрат по квартирі не несе, до квартири інтересу не проявляє, сплату за комунальні послуги не здійснює, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, він має інше місце проживання за адресою: [ADDRESS], де постійно мешкає з 2003 року. Але всупереч вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідач за місцем постійного проживання не зареєструвався. За місцем реєстрації [PERSON] не проживав добровільно, з власної волі, без будь яких поважних причин, з будь-якими заявами в житлові органи та органи внутрішніх справ про неможливість проживання не звертався. У добровільному порядку відповідач не бажає зніматися з реєстрації в спірній квартирі, а факт його формальної реєстрації за зазначеною адресою зобов'язує їх нести додаткові витрати по квартирній оплаті, позбавляє можливості оформити пільги на комунальні послуги, чинить перешкоди у здійсненні законного права, як власників квартири, на вільне користування, володіння та розпорядження нею. Будь-які письмові та усні домовленості, щодо користування спірною квартирою, між ними - власниками помешкання та відповідачем відсутні. На сьогоднішній день відповідач не є членом сім'ї власників житла. Просять суд відповідно до ст.ст. 16, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а сам квартирою [ADDRESS] У судовому засіданні позивачі та представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач та представник проти задоволення позову заперечували. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] одружилися 14.06.2003 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.10.2014 року. У цій квартирі зареєстровані позивачі, відповідач та неповнолітні [PERSON], [PERSON] За інформацією КП «Житлосервіс «Куренівка» у Оболонському районі м. Києва, Оболонського районного управління ГУ МВС України в м. Києві відповідач із заявами про факт чинення йому перешкод у вселенні у спірну квартиру не звертався. Свідок [PERSON] та допитаний в якості свідка [PERSON] показали, що відповідач у спірній квартирі не проживає. З копії позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей вбачається, що відповідач вказує: «З моменту народження та на даний час (дата подачі позову 23.06.2015 року) діти безперервно проживають з Позивачем (батьком) за адресою [ADDRESS]. Відповідач з власної ініціативи залишила своїх малолітніх дітей і вже тривалий час не проживає разом з ними. Відповідач проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.11.2015 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач суду пояснив, що він приблизно півроку назад приїжджав до спірної квартири з метою зустрітися з [PERSON] Вважає, що так як неповнолітні діти, які також зареєстровані в спірній квартирі, проживають разом з ним за адресою: [ADDRESS], то і відповідно відсутні підстави лише його визнавати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В той же час відповідач не заперечував, що він дійсно проживає за адресою: [ADDRESS], а реєстрація за спірною адресою йому необхідна, оскільки він можливо в майбутньому буде проживати по вказаній адресі. Крім того, відповідач пропонував позивачам визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням і неповнолітніх дітей і за таких обставин він визнає позов. Отже, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що відповідач дійсно не проживає за спірною адресою без поважних причин понад один рік. Суд також бере до уваги, що внаслідок неприязних стосунків, які склалися між сторонами, а ні позивачі ні сам відповідач не бажають проживати разом на спільній житловій площі. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню. З викладеного,

Outcome: approved