Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] , Управління соціального захисту населення, третя особа: Шевченківсьий відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визання права власності на частину квартири та просять визначити за ними та відповідачем [PERSON] право власності по 1/3 частині квартири [ADDRESS] Як на підставу позову посилаються на те, на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 18 лютого 1998 року відділом приватизації житла виконкому Полтавської міської ради [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Оскільки вони є власниками квартири на праві приватної спільної сумісної власності, а розмір часток між ними не встановлений, в зв`язку з відсутністю [PERSON] , то вони не можуть домовитися про порядок володіння і користування квартирою та виділення у натурі тієї частини у спільній квартирі, яка відповідає частці у праві приватної спільної часткової власності кожного. Ухвалою суду від 27.11.2019 року відкрито провадження у справі. 04.02.2019 року від Управління соціального захисту населення надійшов відзив згідно якого останні просили замінити їх належним відповідачем. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.03.2019 року було закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 14.05.2019 року на адресу суду надійшла заява від позивача, згідно якої вона просила справу розглядати без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від представника третьої особи надійшла заяви згідно яких останні просили справу розглядати без їх участі. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно дост.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджено документально, що на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого 18 лютого 1998 року відділом приватизації житла виконкому Полтавської міської ради [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . У правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло- зазначено, що квартира [ADDRESS] належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, тобто частки кожного не визначені. Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13.06.2018 року відповідача [PERSON] визнано безвісно відсутнім. Позивачі зазначали, що оскільки вони є власниками квартири на праві приватної спільної сумісної власності, а розмір часток між ними не встановлений в зв`язку з відсутністю [PERSON] , то вони не можуть домовитися про порядок володіння і користування квартирою та виділення у натурі тієї частини у спільній квартирі, яка відповідає частці у праві приватної спільної часткової власності кожного. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Визнання права власності на майно через звернення до суду не суперечить чинному законодавству. Проаналізувавши обставини справи та відповідні норми законодавства, які регулюють ці відносини, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно дост.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч.1,2,4 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. На підставі викладеного

Outcome: approved