Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачі у лютому 2014 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності. При цьому, в зазначеній квартирі зареєстровані такі особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Останній не проживає в зазначеній квартирі з 01.08.1995 року та жодних зв'язків з цим житлом не має, що підтверджується сусідами та відповідним актом ЖКС «Фонтанський». Через наявність реєстрації відповідача в квартирі, вони як співвласники цієї квартири вимушені сплачувати більше коштів за комунальні платежі. Також, факт реєстрації відповідача обмежує їх конституційне право на право власності. В судове засідання 20.05.2014 року з'явився представник позивача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 27.01.14), який зазначив, що відповідач це колишній чоловік позивачки [PERSON], шлюб між ними було розірвано після чого він добровільно залишив житло та не проживає у зазначеній квартирі з 01.08.1995 року. 30.11.2004 року він подарував свою частину квартири [PERSON]. В судове засідання не з'явилися позивачі [PERSON] та [PERSON], але 20.03.2014 року надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с.25-26). В судове засідання не з'явився відповідач [PERSON], про причини неявки суду не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому порядку, чим позбавив суд можливості вислухати його думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надано. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст. 197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою (виписка з домової книги про склад сім'ї і реєстрацію) від 27.01.2014 року, яка видана та завірена керівником дільниці № 1 Комунального підприємства «ЖКС «Фонтанський» (а.с.24 ). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1993 року, яке було видано на підставі розпорядження органу приватизації від 30.06.1993 року № 11379, власниками вказаної квартири на правах спільної (сумісної або часткової) власності є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-10). [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 12.09.2003 року Першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції, актовий запис № 8180 (а.с.11). [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 24.04.2008 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 3613 (а.с.11 оборот). 29.08.1995 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 29.08.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси, актовий запис № 416 (а.с.12). Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/6 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Договору дарування від 30.11.2004 року. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2292 (а.с.13). Таким чином, на підставі зазначеного вище договору [PERSON] набула право власності на 1/6 частку вказаної квартири, яка належала відповідачу [PERSON] на підставі права власності, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5730614 від 07.12.2004 року (а.с.14). Отже, відповідач [PERSON] з 13.11.2004 року не володіє належною йому раніше часткою вказаної квартири. Актом від 27.01.2014 року, який був підписаний мешканцями будинку [ADDRESS], а саме: [PERSON], яка мешкає в квартирі [ADDRESS] та [PERSON], яка мешкає в квартирі [ADDRESS] засвідчено факт того, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 01.08.1995 року (а.с.23). Підписи мешканців за заявою завірені начальником дільниці № 1 КП ЖКС «Фонтанський» - Рагимовим А.К. та штемпелем. Згідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS] більше дуже тривалий час, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в порядку ст. 71 ЖК України. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідач добровільно не проживає за вказаною адресою та як вбачається з матеріалів справи фактично виселився. Згідно ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Зі змісту ст. 72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню . Відповідно до ст. 391 ЦК України, Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм Майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.10 Постанови Пленум Верховного Суду «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право члена сім'ї власника квартири на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається членом сім'ї власника житла. Враховуючи, що відповідач оплату комунальних платежів не здійснює, фактично в квартирі позивачів не проживає більш ніж один рік, порушує право власності позивачів, оскільки вони не можуть вільно розпоряджатися своїм майном суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Після всебічного, повного дослідження наявних матеріалів і обставин справи та їх оцінки, суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог.

Outcome: approved