Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом, по якому просять суд : -Зобов`язати відповідача не чинити перешкоди зустрічам й спілкуванню бабусі - [PERSON] , батька - [PERSON] та дідуся - [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] ; -Визначити спосіб участі баби - [PERSON] у вихованні онука [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних зустрічей щосуботи з 15 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин у присутності матері, а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю матері; -Визначити спосіб участі батька- [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних зустрічей щосуботи з 10 години 00 хвилин до 16години 00 хвилин у присутності матері, а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю матері; -Визначити спосіб участі діда- [PERSON] у вихованні онука [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних зустрічей щосуботи з 15 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин у присутності матері, а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю матері. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі від якого є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] , є батьками [PERSON] , тобто бабусею та дідусем дитини. На даний час шлюб між сторонами розірвано. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивачів на те, що відповідач, попри висновок органу опіки та піклування про встановлення графіку побачень з дитиною, його не виконує. В судовому засіданні позивач- [PERSON] та представники позивачів позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов визнали частково. Надали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що відповідач не заперечує проти побачень батька, баби та діда з дитиною кожну першу та третю суботу місяця з 15 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин за згодою самою дитини та присутності матері. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився. Представник надав заяву про розгляд справи за його відсутності та три висновки про визначення способу участі у вихованні дитини від 21.03.2018 року № Ф-495, від 16.11.2018 року № Ф-3509, та від 23.04.2013 року № 01-11/716, в яких зазначено про визначення способу участі баби та діда з онуком, шляхом систематичних побачень щосуботи з 15.00 до 18.00 години у присутності матері, а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю матері, батька [PERSON] - шляхом систематичних побачень щосуботи з 10.00 до 16.00 години у присутності матері, а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю сторін. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає за можливе позов задовольнити частково. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 28.08.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС ОМУЮ, актовий запис № 903. Від шлюбу є спільний син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження сурії [NUMBER] від 16.12.2010 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.08.2012 року у справі № 1522/15553/12 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дитину залишено проживати разом із матір`ю. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та, відповідно, бабусею та дідусем. Органом опіки та піклування надано висновок № Ф-495 від 21.03.2018 року та висновок № Ф-3509 від 16.11.2018, якими [PERSON] зобов`язано не перешкоджати зустрічам і спілкуванню з малолітнім онуком - [PERSON] , [INFO] . Визначено способи участі [PERSON] та [PERSON] , шляхом систематичних побачень із [PERSON] , [INFO] щосуботи з 15:00 до 18:00 у присутності матері, а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю з матір`ю та 23.04.2013 року № 01-11/716 - шляхом систематичних побачень [PERSON] щосуботи з 10.00 до 16.00 години у присутності матері, а також у святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю сторін. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивачів на те, що вищезазначені висновки відповідачем не виконуються. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Згідно ст.. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно до ст.. 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право та особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України зазначено, що якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Разом із тим, статтею 257 СК України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватись за своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійснені бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. Також відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст.. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ( ратифікована Україною 27.02.1991 року, набула чинності 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши положення ч.6 ст. 19 СК України вважає позов задовольнити частково, визначивши спосіб участі батька у вихованні [PERSON] , [INFO] , шляхом систематичних побачень щосуботи з 10 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, діда та баби - шляхом систематичних побачень кожну першу та третю суботу кожного місяця з 15 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, у присутності матері, а також святкові дні та дні народження за попередньою домовленістю з матір`ю. У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд встановити спосіб участі у виховання дитини, шляхом систематичних побачень за наявності згоди самої дитини. В судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] ( батько відповідача) та [PERSON] ( сусідка відповідача), які пояснили, що вони були присутні під час побачень батька, бабусі та дідуся з дитиною. [PERSON] з 13 травня 2018 року не хоче з ними спілкуватись. З даного приводу слід зазначити наступне. Суд констатує, що в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини). Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час вирішення спору щодо виховання дитини, зважаючи на її вікову категорію, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини спілкуватися з батьками. Крім того, коли суд бажає вислухати думку дитини аби визначити її побажання щодо проживання з одним із батьків, та при цьому не травмувати психіку дитини та уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Судом враховується, постійне проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. У справі даній справі малолітній [PERSON] , [INFO] не висловлював думку щодо участі батька у спілкуванні з ним та у його вихованні, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком та бабусею з дідусем поза його бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини, а отже вважає за необхідне не враховувати, зазначену у відзиві позицію відповідача про можливість та доцільність встановлення способу участі батька, бабусі та дідуся у спілкуванні з дитиною та у її вихованні лише за бажанням дитини. З наведеного вище, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial