Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом, в якому просили усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такої, що втратила право користування квартирою, зняти з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що на праві спільної часткової власності в рівних долях позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON], померлому [INFO] належить квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрована, але з 1998 року не проживає відповідач [PERSON] та її неповнолітній син. Відповідач [PERSON], яка є донькою позивача [PERSON] та її неповнолітній син ніякого особистого майна та особистих речей у спірній квартирі не мають. Реєстрація відповідача в квартирі, яка належить позивачам, є перешкодою у розпорядженні власністю,створює для них певні зобов'язання стосовно сплати житлово-комунальних послуг та обтяження їх прав щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, узв'язку з чим позивачі змушені звернутися за захистом своїх законних прав до суду. Просять усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, визнавши [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям її та її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у зазначеній квартирі. В судовому засіданні позивачі, представник позивачів позовні вимого підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач, представник відповідача позовні вимоги визнали частково, заперечували проти позовних вимог щодо зняття з реєстрації [PERSON] та неповнолітнього [PERSON]. Надали до суду свої заперечення, в яких зазначили, що у 2000 році позивач [PERSON], яка є матір'ю відповідачки зняла її та її малолітнього сина з реєстрації, для того, щоб приватизувати житло. Обіцяла відповідачу, що в подальшому вона зможе проживати у спірній квартирі. В подальшому позивачі створили всі умови для того, щоб відповідач не змогла проживати разом з ними. З листопада 2010 року [PERSON] та її син змушені були тимчасово проживати у притулку, а на теперішній час відповідач проживає разом з сином у гуртожитку. Позивачами не доведено факту того, що відповідач чинить їм перешкоди у користуванні власністю. Відповідач заперечує проти зняття її та її сина з реєстрації зі спірної квартири, оскільки неповнолітній [PERSON] власного житла немає, в гуртожитку вони проживають тимчасово, тому відсутність у дитини реєстрації в подальшому перешкоджатиме у реалізації його прав. Також зазначила, що позовні вимоги в частині втрати її права користування спірною квартирою визнає, оскільки в квартирі не мешкає більше десяти років. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив ухвалити на розсуд суду та в інтересах дитини. Під час розгляду справи заперечувала проти зняття дитини з реєстрації в зазначеній квартирі. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 24.10.2000 року (а.с.6) та технічного паспорту, інвентарний номер 45594 від 20.10.2000р. (а.с.7-8) [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на підставі спільної сумісної власності належить по 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.6). [PERSON] з 26.12.1981 року по 02.08.1990 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.30). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). Згідно Довідки Центру обслуговування абонентів від 17.08.2015 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але з 1998 року не проживають за зазначеною адресою (а.с.36). Згідно Акту про не проживання МКП «Основаніє» від 30.07.2015 року в кв.[ADDRESS] зареєстровані, але з 1998 року не проживають [PERSON] та [PERSON](а.с.9). Згідно Довідки з Сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області Вх.№22726/15 від 19.08.2015 року [PERSON], [INFO]. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.24). Згідно спадкової справи№259/2015 року, заведеної після смерті [INFO] [PERSON], витребуваної з Шостої Запорізької державної нотаріальної контори на запит суду, [PERSON], який є сином померлого звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.26-34). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2016 року спадкоємцем 1/3 частини квартири[ADDRESS], після померлого [PERSON] є позивач [PERSON]. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №51713980 від 16.01.2016 року за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що відповідач [PERSON] є донькою від попереднього шлюбу [PERSON] та відповідно зведеною сестрою [PERSON], яка раніше проживала у спірній квартирі, що також підтверджується Довідкою «ВРЕЖО №11» від 01.12.2010 року з місця проживання про склад см'ї та про прописку. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях не заперечувала, що з 2010 року не проживає в спірній квартирі, на теперішній час разом з дитиною проживає у гуртожитку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є сусідом та товаришем позивачів, пояснив, що вже приблизно 14 років не бачив відповідачку в квартирі позивачів, раз на неділю буває у гостях у них та речей відповідача, ознак її проживання не бачив. Знає, що у відповідача є дитина, але ніколи її не бачив. В квартирі мешкають лише [PERSON] та [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є сусідом позивачів, пояснив, що з 1987 року відповідача [PERSON] не бачив. В квартирі проживають лише [PERSON], [PERSON]. ознак її проживання в квартирі не бачив. Знає, що у відповідача є дитина зі слів позивача, але її ніколи не бачив. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 ЖК України житлові будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування житловим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно практики Верховного Суду України (висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10), право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] та не згодні надавати відповідачу в користування свою власність, а відповідач [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON] зареєстровані, але не проживають в спірній квартирі тривалий час, що не заперечувалось відповідачем, суд дійшов висновку про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. Позовні вимоги про визнання втратившив право користування спірною квартирою неповнолітньою дитиною [PERSON] суду не заявлялися. Разом з тим, зняття особи з реєстраційного обліку вчиняють органи на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування чи виселення. Так, як суду не були надані доказі відмови вказаних органів здійснити зняття з реєстраційного обліку відповідача та її неповнолітнього сина, вказана позовна вимога є передчасною, а тому задоволенню не підлягає. Задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є достатнім способом захисту порушеного права позивача. В межах виконання рішення суду у зазначеній частині, відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку у спірній квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: partial