Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що [PERSON] на підставі договору купівлі -продажу від 30.09.1999р. належить на праві приватної (спільної часткової) власності 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Також 1/2 частки вищезазначеної квартири належить [PERSON] на підставі договору дарування від 18.07.2014 року. У квартирі також зареєстрований [PERSON] , який перебував у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач не проживає у вищезазначеному житловому приміщенні з липня 2020 року, добровільно з реєстрації не знімається, що обмежує право користування та розпорядження своїм майном. Участі в утриманні житла та в сплаті комунальних послуг не приймає, позивачі змушені сплачувати комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на матеріальне становище та обмежує права як власників розпоряджатись майном, яке належить їм на праві приватної власності, на свій розсуд. Згідно акту від 02.04.2021 року, складеного головою правління ОСББ «Атлант» Балаклеєць Ю.І., [INFO] , не мешкає за адресою: [ADDRESS] , з липня 2020 року. У зв`язку з вищевикладеним, просили визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Позивачі надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надано. Відзиву від відповідача на позовну заяву до суду не надходило. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним: Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.09.1999 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності у рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25, 26). Відповідно до договору дарування частки квартири від 18.07.2014 року, [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] . Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 27-30). Згідно копії рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.12.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 31,32). З Акту ОСББ «Атлант» від 02.04.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] не проживає з липня 2020 року (а.с. 21). З матеріалів справи, а саме з довідки, відділу реєстрації Добропільської міської ради від 18.05.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 19 жовтня 1999 року (а.с. 37). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Факт реєстрації відповідача у належній позивачам квартирі обмежує їх права як власників розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд. За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, і будучи зареєстрованим у квартирі, безсумнівно порушує права власників цього майна. Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved