Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом у якому просять визнати за кожною з них право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS]Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року помер їх батько [PERSON], [INFO], який проживав за адресою: [ADDRESS] Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з прибудовами та господарськими спорудами, а вони є спадкоємцями зазначеного майна відповідно до заповіту. Однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.12.2017 року, оскільки відсутні правовстановлюючий документ на нього. Водночас факт належності померлому [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS] підтверджується записами погосподарських книг. Позивачі, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились. Надіслали до суду заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Додатково вказали, що судові витрати залишають за собою. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не забезпечив явку та участь свого представника у судовому засіданні. Відповідно до раніше надісланого листа просить справу вирішити на розсуд суду. На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов'язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11.12.2014 року серія [NUMBER] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району. Спадкоємцями [PERSON] є позивачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 15.01.1999 року, посвідченого виконавчим комітетом Сидорівської сільської ради. Відповідно до змісту якого [PERSON] заповідав все належне йому на день смерті майно [PERSON] та [PERSON] Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] [PERSON] змінено прізвище на «[PERSON]», у зв'язку з реєстрацією шлюбу 16.11.2007 року з [PERSON] Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Бакуменко А.С. 05.08.2014 року заведено спадкову справу №307/2014. Постановою якого від 01.12.2017 року відмовлено позивачам, які є спадкоємцями померлого [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання правовстановлюючого документа на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] Згідно змісту довідки № 364, виданої 27.12.2017 року виконкомом Стеблівської селищної ради, відповідно до записів погосподарських книг за 1991-1995 роки № 5 (особ. рах. № [NUMBER]), за 2006-2010 роки № 3 (особ. рах. № [NUMBER]) за померлим [PERSON] обліковується домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] З технічного паспорту виготовленого 08.08.2017 року, вбачається, що домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку «А1» загальною площею 65,1 м.кв., прибудови «а», літньої кухні «Б», сараю «В», гаража «Г», погрібу «Д», вбиральні «Е», огорожі «1-2». Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Положеннями ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 4, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Положеннями ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 2 ст. 1269 ЦК України вказано, що заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до змісту постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», записи у господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлю, документами на відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову, тощо. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Відповідно до змісту постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] державним нотаріусом Бакуменко А.С. вказано, що подані у нотаріальну контору документи свідчать, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька [PERSON], [INFO] року заведено спадкову справу № 307/2014. Водночас видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок нотаріус не може, оскільки відсутній документ, що посвідчує право власності на нього. Згідно змісту інформації державного нотаріуса Бакуменко А.С. від 01.12.2017 року № 1368/01-16 інших спадкоємців, які прийняли спадщину після померлого [PERSON] немає. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011року, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосовуванню судами як джерело права, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, у суду відсутні сумніви, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належало померлому [PERSON], а позивачі по справі, які є його спадкоємцями за заповітом, своєчасно звернулися із відповідними заявами до нотаріуса про прийняття спадщини, що свідчить про наявність підстав для визнання за кожним із позивачів права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку у порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Водночас з урахуванням позиції позивачів щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за ними, суд не стягує їх з відповідача на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved