Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту та виключення запису про обтяження, зазначивши в позовній заяві, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка винесена 13.04.2004р., серії АА №709154, був накладений арешт на 39/40 частин квартири [ADDRESS]. На підставі цієї постанови Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою 05.05.2004р. до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна був внесений відповідний запис про обтяження реєстраційний №4897. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була винесена в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-248/03 від 28.02.2003р., виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі 355грн. 00коп. [PERSON], є власником лише 13/40 частин спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Другою [PERSON] нотаріальною конторою 30.04.2002р. р.№3-393. Крім неї співвласниками квартири є: [PERSON] 13/40 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Другою [PERSON] нотаріальною конторою 30.04.2002р. р.№3-393; [PERSON] 7/ 60 частин на підставі свідоцтва про право власності на житло №1070, виданого Ленінською рай адміністрацією [PERSON] міської ради 08.12.2004р; [PERSON] (дівоче - [PERSON]) [PERSON] 7/60 частин на підставі свідоцтва про право власності на житло №1070, виданого Ленінською райадміністрацією [PERSON] міської ради 08.12.2004р.; [PERSON] 7/60 частин на підставі свідоцтва про право власності на житло №1070, виданого Ленінською райадміністрацією [PERSON] міської ради 08.12.2004р. На теперішній час у провадженні Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ не знаходиться виконавчого листа, в рамках примусового виконання якого, був накладений арешт, що підтверджується довідкою Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ від 18.02.2016р. №8004. Крім того позивачі зазначають, що [PERSON], нібито на майно якої було накладено арешт з метою забезпечення виконання виконавчого документа, виданого на підставі вироку суду від 28.02.2003р. відносно [PERSON] - не має до нього жодного відношення. Позивачка [PERSON] не є матірю [PERSON], який станом на листопад 2002р. був таким, що не досяг віку кримінальної відповідальності, та вчинив злочин разом із засудженим [PERSON] Тому вважають, що арешт на частку квартири, яка належить позивачам, накладений помилково, та з огляду на викладене, є усі підстави для скасування арешту, накладеного на майно [PERSON], [PERSON] (дівоче - [PERSON]) [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки будь-яких правомірних підстав обтяження належного їм майна не має. Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звертатися до суду, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи. Таким чином, постанова державного виконавця Ленінського ВДВС [PERSON] від 13.04.2004р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження порушує їх права як власників та є необґрунтованою. Тому позивачі вимушені звернутися до суду з зазначеним позовом, для захисту свого порушеного права власності, та просити зняти арешт з квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, буд.№39, кв.№1, накладений постановою державного виконавця Ленінського ВДВС [PERSON] від 13.04.2004р. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. У судовому засіданні позивачі позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідачі заперечень проти позову не надали, в судове засідання не зявилися, про час розгляду справи повідомлялися своєчасно у встановлений законом спосіб, тому суд, у відповідності до ст.168 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу в їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів. 3-тя особа Ленінський ВДВС в судовому засіданні їх представник [PERSON] позов визнала, та пояснила, що держвиконавець [PERSON] не зясував повну дату народження боржника [PERSON], тому відбулася помилка з накладанням арешту на майно іншої особи позивачки [PERSON]. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачів, представника 3-ї особи, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звертатися до суду, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи. Згідно зі ст.384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення державного виконавця до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у випадку завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий державним виконавцем. В той же час ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а ч.3 цієї ж статті Закону що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій. Відповідно до ст.ст.317,319 ЦК України, власник на свій розсуд здійснює повноваження, щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ст.391 ЦК України, передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до ст.16 ЦК України встановлено, що одним зі способів особистих прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №б від 27.08.1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. В якості відповідача залучено - [PERSON], як особу, в інтересах якої був накладений арешт, питання зняття якого є предметом позову, а також [PERSON] державна нотаріальна контора, як орган, яким безпосередньо було накладено арешт. Судом досліджені матеріали кримінальної справи №1-248/03, згідно з якими засуджений [PERSON], який скоїв злочин за попередньою змовою з [PERSON], 1989р.н. На аркуші справи 43 міститься протокол допиту його матері [PERSON], яка народилася 18.09.1958р., натомість позивачка [PERSON] народилася 01.01.1956р., з чого випливає, що позивачка не є особою, з якою вироком суду стягнута матеріальна шкода, та на виконання вироку суду виданий виконавчий лист. Відповідно до ч.1,2 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцем знаходженням майна або основної його частини. Позови про зняття арешту з майна предявляються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно правової позиції Верховного суду України від 15.05.2013р. по справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не повязаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Враховуючи, що нерухоме майно, питання зняття арешту з частини якого є предметом позову, знаходяться у Ленінському районі м. Запоріжжя, правомірним є звернення до Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Тому суд вважає позовні вимоги, щодо зняття арешту з майна позивачів підлягають задоволенню в судовому порядку. З огляду на викладене, є усі підстави для скасування арешту, накладеного на майно [PERSON], [PERSON] (дівоче - [PERSON]) [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки будь-яких правомірних підстав обтяження належного їм майна не має.

Outcome: approved