Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі звернулись з позовом до відповідача про припинення договорів, скасування обтяжень та визнання права власності та майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що вони, як спадкоємці [PERSON], не можуть оформити право власності на належну їм спадщину через наявність арештів, які були накладені в рамках кредитного договору №\~8/2006/840-К/590-Н від 16.11.2006 та договору іпотеки від 16.11.2006 №\~590-Н, що були укладені між спадкодавцем та відповідачем. Позивачі вважають дані договори такими, що припинені, оскільки відповідач не звертався ні до позивачів, ні до нотаріуса, у якого відрита спадкова справа, з будь-якими претензіями по кредитному договору, що свідчить про порушення ним строків звернення до них, як спадкоємців, з претензіями кредитора (відповідача). Також, позивачі зазначили, що вказані вище договори є припиненими через пропуск відповідачем строків позовної давності на стягнення грошових коштів по кредитному договору та звернення на предмети іпотеки. Наявність арештів за договорами порушують права власності позивачів на належну їм спадщину, внаслідок чого вони і змушені були звернутись до суду. Позивачами було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, не зявився в судове засідання без повідомленням причини, не подав відзив на позовну заяву, а позивачі не заперечують проти вирішення справи в заочному порядку, судом, в порядку ст.280-281 ЦПК України ухвалено про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 16.11.2006 між [PERSON] та відповідачем було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/590-Н. Того ж дня між відповідними особами був укладений договір іпотеки від 16.11.2006 № 590-Н, відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу в іпотеку: домоволодіння № 13, яке знаходиться за адресою: пров. Одоєвського, м. Дніпро та складається з: А-2 житловий будинок, цегла, житлова площа 183,7 кв.м., загальна площа 394,3\~кв.м. та земельну ділянку площею 0,0494 кв.м. на якій розташоване вказане домоволодіння. В 2009 році в [PERSON] склалося скрутне фінансове становище і за ним утворилась заборгованість перед відповідачем. 20.08.2016 [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.08.2016 серії І-КИ № 709100. На день смерті [PERSON] йому належали передані в іпотеку домоволодіння та земельна ділянка, які розташовані за адресою: місто Дніпро, провулок Одоєвського, 13. [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] відповідно до заповіту, який посвідчений 18.08.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2697 та 26.08.2016 року звернулась до відповідного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження спадкодавця. 20.02.2017 року [PERSON] подав заяву про прийняття обовязкової частки в спадщині. [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.03.2007 року серії 1-КИ № 101653. 17.02.2017 року [PERSON] подала заяву про прийняття обовязкової частки в спадщині через свого законного представника - [PERSON]. 15.09.2017 року [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою, в якій просила останнього видати їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частини домоволодіння та земельної ділянки за виключенням обовязкових часток, на які мають право [PERSON] та [PERSON], а також повідомити про наявність чи відсутність у спадковій справі вимог кредиторів спадкоємця. Листом від 15.09.2017\~за вих.\~№ 466/01-16 нотаріус повідомила, що в рамках спадкової справи було виявлено, що на майно спадкодавця накладено наступні арешти: арешт рухомого майна №\~16053120, зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 17.11.2016; арешт нерухомого майна № 17285416 (спеціальний розділ), зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.11.2016; арешт нерухомого майна № 13980858 (спеціальний розділ), зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.042016; арешт нерухомого майна № 11578163, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон 06.09.2011; арешт нерухомого майна № 12086682, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон 24.01.2012; арешт нерухомого майна № 12440610, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон 26.04.2012. Дані обставини позбавили можливості нотаріуса видати позивачам свідоцтва про право на спадщину на відповідне майно. Також, нотаріус зазначила, що будь-які інші заяви та претензії кредиторів в спадковій справі відсутні. \~ \~ \~ \~Таким чином через наявність арештів, які були накладені в рамках кредитного договору №\~8/2006/840-К/590-Н від 16.11.2006 року та договору іпотеки від 16.11.2006 року №\~590-Н позивачі не можуть оформити право власності на належну їм спадщину. \~ \~ \~ \~В той же час, відповідачем було пропущено строки звернення з претензією кредитора до відповідачів, як спадкоємців [PERSON] та строки позовної давності на стягнення грошових коштів по кредитному договору та договору іпотеки, що свідчить про припинення відповідних зобовязань. Положеннями ст. 608 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту вказаних вище норм вбачається, що зі смертю [PERSON] зобовязання по поверненню грошових коштів по кредитному договору №\~8/2006/840-К/590-Н від 16.11.2006 року включаються до складу спадщини. Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані\~задовольнити вимоги\~кредитора повністю,\~але в\~межах вартості\~майна,\~одержаного у\~спадщину.\~Кожен із\~спадкоємців зобов'язаний\~задовольнити вимоги\~кредитора особисто,\~у розмірі,\~який відповідає\~його частці\~у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Разом з тим, положення зазначеної норми (ст. 1282 ЦК України) застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Тобто, зі змісту положень ст. ст. 1281 та 1282 ЦК України можна зробити висновок, що після смерті [PERSON] умови кредитного договору №\~8/2006/840-К/590-Н від 16.11.2006 року щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців (позивачів) задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Після смерті [PERSON] позивачі не отримували від відповідача жодної вимоги про погашення заборгованості по кредитному договору. Також, відповідач не звертався з претензіями до нотаріуса, у якого відкрита спадкова справа. Положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 ст. 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Вказані вище норми свідчать, що порушення [PERSON] умов кредитного договору №\~8/2006/840-К/590-Н від 16.11.2006 року надавали право відповідачу достроково стягнути заборгованість та звернути стягнення на іпотечне майно. Однак, відповідач не скористався відповідними правами ні під час життя [PERSON], ні після його смерті, незважаючи на те, що з дня смерті минуло більше року. Згідно з ч. 4 ст. 1281 ЦК України Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Тобто, зі змісту вказаної вище норми ЦК України можна зробити висновок, що у звязку з тим, що відповідач не звернувся до позивачів протягом строків, які встановлені ст. 1281 ЦК України з вимогою про сплату боргу за кредитним договором, то зобовязання [PERSON] перед відповідачем є припиненими у звязку з його смертю. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~593\~ЦК України\~право застави\~припиняється у\~разі припинення\~зобов'язання,\~забезпеченого заставою. Аналогічні\~положення встановлені\~ст. 28 Закону України «Про заставу». Встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право. Дія кредитного договору №\~8/2006/840-К/590-Н від 16.11.2006 року, відповідно до діючого законодавства України, припинена після смерті [PERSON], оскільки відповідач не має права нараховувати після такої події ніяких платежів: відсотків, пені, штрафів, тощо. Таким чином, втративши право на вимогу до спадкоємців (позивачів) про виконання зобов'язань за кредитним договором, відповідач автоматично втратив право на подачу позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на вищенаведене, кредитний договір №\~8/2006/840-К/590-Н від 16.11.2006 року та договір іпотеки від 16.11.2006 року №\~590-Н є припиненими, у звязку з пропуском відповідачем строку, встановленого в ст. 1281 ЦК України. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] через скрутне фінансове становище ще в 2009 році допустив неналежне виконання умов кредитного договору, як наслідок, з відповідної дати за ним почала рахуватись заборгованість. Відповідачем ще у 2009 році було надіслано [PERSON] вимогу про повернення достроково всієї заборгованості по кредитному договору, яка не була виконана, як наслідок, через сім днів з дня надіслання відповідної претензії почала свій перебіг позовна давність на стягнення заборгованості з позичальника ([PERSON]М.) та звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частин 1, 2\~статті 509\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини 2\~статті 11 ЦК України\~передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до\~ст. 256 ЦК\~Украйни позовна давність - це строк, в межах якого особа має право звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.1\~ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положеннями\~ст.\~572\~ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1\~с. 575 ЦК України\~передбачено,\~що іпотекою\~є застава\~нерухомого майна,\~що залишається\~у володінні\~заставодавця або\~третьої особи. Відповідно до ч. 5\~ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно з ч. 1\~ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 266 ЦК України\~передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4\~статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту. Пропуск відповідачем строку позовної давності відносно стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки має наслідком звільнення [PERSON] та його спадкоємців (позивачів) від виконання обовязків за договором іпотеки та втрату відповідачем права і можливості здійснювати відносно вказаного майна свої права іпотекодержателя. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю; будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. З огляду на положення наведених норм пропуск відповідачем позовної давності для звернення з вимогами за кредитним договором та втрата у зв'язку з цим права задовольнити свої майнові вимоги до позичальника ([PERSON]М.) за рахунок переданого у заставу (іпотеку) майна має наслідком звільнення останнього та його спадкоємців (позивачів) від виконання обов'язків за кредитним договором №\~8/2006/840-К/590-Н від 16.11.2006 та договором іпотеки від 16.11.2006 №\~590-Н та втрату відповідачем права і можливості здійснювати відносно вказаного майна свої права заставодержателя (іпотекодержателя). Тобто, спадкове майно (домоволодіння та земельна ділянка) по суті втратило властивості майна, правовий режим якого регулюється спеціальними нормами законодавства про заставу та іпотеку, і не може розглядатися як таке, на яке розповсюджуються умови вказаного вище договору іпотеки, а відтак предмет вказаного договору фактично припинив існування, у зв'язку з цим є підстави вважати, що цей договір припинив свою дію. Відповідно до\~статті 266 ЦК України,\~сплив позовної\~давності на\~вимоги про\~звернення стягнення\~на заставне\~майно шляхом\~визнання права власності означає, що будь-які додаткові вимоги, пов'язані із обтяженням такого предмета не можуть бути задоволені, а сам предмет є вільним від обтяжень. \~Таким чином, з припиненням зобовязань за договором іпотеки від 16.11.2006 №\~590-Н припиняються зумовлені ними обтяження з подальшим вилученням відповідних записів: - з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: 1) обтяження за номером 17285416, зареєстроване 04.11.2016 Соборним відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 52571497 від 04.10.2016; 2) обтяження за номером 13980858, зареєстроване 01.04.2016 Новокодацьким відділом державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі постанови про арешт майна боржника та заборона на його відчуження № 50507166 від 15.03.2016; - з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна: 1) обтяження за реєстраційним номером 4069145, зареєстроване 16.11.2006 приватним нотаріусом [PERSON] на підставі договору іпотеки від 16.11.2006 № 590-Н, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], обєкт обтяження\~Домоволодіння, номер РПВН:11289231, власник Позичальник; 2) обтяження за реєстраційним номером 4069182, зареєстроване 16.11.2006 приватним нотаріусом [PERSON] на підставі договору іпотеки від 16.11.2006 № 590-Н, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], обєкт обтяження\~Земельна ділянка, кадастровий номер: 1210100000:02:271:003, власник Позичальник; 3) обтяження за реєстраційним номером 11578163, зареєстроване 06.09.2011 Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту, ВП № 28451274 від 01.09.2011; 4) обтяження за реєстраційним номером 12086682, зареєстроване 24.01.2012 Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та заборона на його відчуження, ВП № 30713158 від 03.01.2012; 5) обтяження за реєстраційним номером 12440610, зареєстроване 26.04.2012 Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника, ВП № 32283446 від 13.04.2012; - з Державного реєстру іпотек: обтяження за реєстраційним номером 4077431, зареєстроване 17.11.2006 року приватним нотаріусом [PERSON] на підставі договору іпотеки від 16.11.2006 № 590-Н, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], обєкт обтяження\~Домоволодіння, номер РПВН:11289231 та Земельна ділянка, власник Позичальник. - з Державного реєстру обтяжень рухомого майна: обтяження за номером 16053120, зареєстроване 17.11.2016 Дніпропетровською філією державного підприємства «Національні інформаційні ситеми» на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 52571497 від 04.10.2016. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на зміст вказаних вище статей ЦК України 18.08.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2697 було посвідчено заповіт [PERSON], відповідно до якого все належне майно останнього було заповідано [PERSON] Положеннями ч. ст. 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Тобто, з зазначеного вбачається, що [PERSON] має право на 2/3 спадкового майна (відповідно до Заповіту), а [PERSON] та [PERSON] мають право на 1/6 відповідного майна кожен (відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України). Враховуючи вказані обставини, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, сплачені позивачами, у вигляді судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивачів.

Outcome: approved