Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача (з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.01.2018 року), в якому просять визнати за [PERSON], [PERSON] право власності на 23/100 частин житлового будинку № [ADDRESS], за кожною, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. [INFO] року померла бабуся позивачів - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належній їй на підставі свідоцтва № 630 від 02.12.1992 року, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі рішення Комунарської районної ради народних депутатів № 258/2 від 10.08.1992 року, 23/50 частин будинку № [ADDRESS]. За життя [PERSON] залишила заповіт, яким належну їй частку житлового будинку заповіла наступним чином: ? частину сину - [PERSON] та по ? частці своїм онукам - [PERSON] і [PERSON] Позивачі у встановлений законодавством строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Зазначають, що їхній дядько - [PERSON] у 1994 році виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю і останній раз приїздив в Україну 8 років тому. Вони не підтримували з ним відносини до смерті бабусі. На похорони бабусі останній не приїздив, після її смерті з ним ніхто з їхньої родини не спілкувався. [PERSON], до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Зі слів його дружини позивачам відомо, що повертатися до України він наміру не має, на спадщину не претендує. Постановою приватного нотаріусу ЗМНО Компанієць І.Ю. позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено у зв'язку з тим, що в них відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності [PERSON] на нерухоме майно. У зв'язку з чим, позивачі вимушені були звернутися до суду. Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином. Свої інтереси довірили представляти [PERSON], яка надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Компанієць І.Ю. у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, причини неявки останньої суду невідомі. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, до суду повернувся конверт з відміткою «за не запитом». Як вбачається з інформаційної довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області (вх. № 3537/18 від 07.02.2017 року) відомості про реєстрацію/зняття з реєстраційного обліку по Запорізькій області гр. [PERSON] відсутні (а.с. 76). У зв'язку з чим, останній був викликаний до суду через оголошення на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 79). Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 5292 (а.с. 8). Спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] складалось з 23/50 частин житлового будинку № [ADDRESS], що належало останній на підставі свідоцтва № 630 від 02.12.1992 року, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради на підставі рішення Комунарської районної ради народних депутатів № 258/2 від 10.08.1992 року (а.с. 13). Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Компанієць І.Ю. 16.02.2012 року за реєстровим № 394, [PERSON] належну їй частину житлового будинку заповіла наступним чином: ? частину сину - [PERSON] та по ? частці своїм онукам - [PERSON] і [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], [PERSON] 22.11.2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 7). Згідно зі спадковою справою № 15, заведеною 03.12.2014 року після смерті [PERSON], 03.12.2014 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися позивачі (а.с. 26, 28). Позивач [PERSON] також звернулася з відповідною заявою 24.03.2015 року (а.с. 40). У матеріалах спадкової справи інші заяви відсутні. Постановами приватного нотаріуса ЗМНО Компанієць І.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.03.2015 року, 23.10.2017 року відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності [PERSON] на 71/100 часток домоволодіння № [ADDRESS] ( (а.с. 44, 48). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі прав та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до частини 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів вище вказаної спадкової справи, вбачається, що у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк із заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулись позивачі. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса не звернувся, а отже відповідно до ст. 1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину. Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пункт 5 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» містить наступні роз'яснення. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. З наведеного слідує, що 1/2 частка на вищезазначене домоволодіння [PERSON] переходить до інших спадкоємців за заповітом [PERSON] і [PERSON] та розподіляється між ними порівну. Тобто, 23/100 частини спадкового будинку за кожним (23/50:2=23/100). Враховуючи те, що [PERSON] і [PERSON] на даний час є єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, але отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом чи оформити у позасудовому порядку свідоцтва про право власності на частку будинку не мають можливості у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved