Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] завернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] помер їх батько - [PERSON] . 30.11.2007 р. Одинадцятою київською державною нотаріат конторою було посвідчено заповіт [PERSON] , відповідно до якого, спадкоємцями майна [PERSON] є його дочки - [PERSON] та [PERSON] . 06.11.2012 р. державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори позивачам було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку кожній, щодо спадкового майна, яке складалося, з частин житлового будинку [ADDRESS] . На даний момент іншими співвласниками вищезазначеного будинку є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтверджується відповідними Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно. На момент смерті [PERSON] належало також право на 1/4 частини земельної ділянки, площею 0,3304 га, за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою київською обласною державною нотаріальною конторою 12.07.2003 року за реєстровим №4-2033га. Даний документ був підставою для видачі [PERSON] . Державного акту на право власності на 1/4 частину вищезазначеної земельної ділянки. Але [PERSON] не отримав зазначений Державний акт. У зв`язну з вищезазначеними обставинами позивачам не були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку ножній щодо спадкового майна - 1/4 частини земельної ділянки, площею 0,3304 га, адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками земельної ділянки, площею 0,3304 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є: [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується відповідними Свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 12.07.2003р., та [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.09.2003 р. Позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право на спадкування частки вищезазначеної земельної ділянки, оскільки [PERSON] не отримав відповідний державний акт на право власності на частку земельної ділянки. Тому позивачі просили суд визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на 1/8 частку земельної ділянки площею 0,3304 га, розташованої з адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і ведення особистого підсобного господарства; кадастровий номер 3222484405:03:001:0005. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на 1/8 частку земельної ділянки площею 0,3304 га, розташованої з адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і ведення особистого підсобного господарства; кадастровий номер 3222484405:03:001:0005. Ухвалою судді від 13.05.2020 було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 20.01.2021 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання 20.01.2021 позивачі не з`явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримали. Відповідач в судове засідання 20.01.2021 свого представника не направила. Дмитрівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області було подано до суду відзив, згідно якого сільська рада просила розгляд справи проводити у відсутності їх представника, вимоги позову задовольнити в межах позовних вимог. Третя особи в судове засідання 20.01.2021 не з`явилися. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали до суду заяви про визнання вимог позову та розгляд справи у їх відсутності. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа № 1146/2008. Спадщину після померлого прийняли його дочки позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] 30.11.2007 р. Одинадцятою київською державною нотаріат конторою було посвідчено заповіт [PERSON] , відповідно до якого, спадкоємцями майна [PERSON] є його дочки - [PERSON] та [PERSON] . На момент смерті [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою київською обласною державною нотаріальною конторою 12.07.2003 року за реєстровим №4-2033га, останньому належало 1/4 частини земельної ділянки, площею 0,3304 га, за адресою: [ADDRESS] . Але за час життя [PERSON] не отримав Державний акт на право власності на відповідну частину земельної ділянки, у зв`язку з чим позивачі не можуть нотаріальну оформити право власності на частину спадкового майна, що увійшла до спадкової маси. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Оцінюючи встановлені судом обставини, суд знаходить повністю обґрунтованими вимоги позивачів щодо визнання за ними права власності на частину земельної ділянки, оскільки останні є спадкоємцями за заповітом, що належним чином прийняли спадщину, та мають право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси, а отже вимоги підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1222, 1225 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та

Outcome: approved