Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до приватного підприємця [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним. Мотивуючи свої вимоги позивачі вказують, що оспорюваний договір сфальсифікований відповідачем і не відповідає їхній волі, зазначений договір з відповідачем не укладався, позивачі згоди з істотних умов спірного договору з відповідачем не досягали. Підписи на даному договорі позивачів [PERSON] та [PERSON] належать саме їм, проте яким чином вони там з'явилися, останнім невідомо. Крім того, в спірному договорі замість підпису позивача [PERSON], стоїть підпис його дружини, яку він не уповноважував діяти в його інтересах. Поряд з цим, в порушення п. 43 оспорюваного договору, відповідач жодному з позивачів не надав примірник вказаного договору з усіма додатками. Представник позивачів [PERSON], який діє за довіреністю, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, оскільки оспорюваний договір не відповідає волевиявленню позивачів. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що договір з відповідачем не укладав, в договірних відносинах не перебуває, на договорі оренди землі стоїть підпис його дружини, яку він не уповноважував діяти в його інтересах. Крім того, примірник договору йому ніхто не надавав. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та пояснили, що договір з відповідачем не укладали, в договірних відносинах не перебувають, на договорі стоять саме їх підписи, проте яким чином вони там з'явилися їм невідомо. Представник відповідача [PERSON], який діє за довіреністю, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначив, що оспорюваний договір оренди землі відповідає вимогам законодавства, укладався з позивачами строком на 10 років, і позивачі отримують від відповідача за користування землею орендну плату. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5.53 га, що підтверджується державним актом про право власності на землю IV-ХС № 006025, виданим Олександрівською сільською радою 3 грудня 2001 року. [PERSON] також є власником земельної ділянки площею 5.05 га, право якої підтверджується державним актом на право власності на землю IV-ХС № 006398, виданим 3 грудня 2001 року Олександрівською сільською радою Каланчацького району Херсонської області. [PERSON] також є власником земельною ділянки площею 5.05 га, право якої підтверджується державним актом на право власності на землю IV-ХС №006399, виданим 3 грудня 2001 року Олександрівською сільською радою Каланчацького району Херсонської області. 25 квітня 2005 року у Херсонській регіональній філії центру державного земельного кадастру за №040573300039 був зареєстрований договір оренди земельної ділянки загальною площею 63,04 га, за яким орендодавцями виступають дванадцять фізичних осіб до складу яких увійшли позивачі в цій справі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За умовами договору об'єктом оренди є земельна ділянка площею 63.04 га, яка виступає єдиним масивом, до складу якої включені окремо визначені за правовстановлюючими документами земельні ділянки кожної з вказаному в ньому особи. Згідно змісту договору він укладений на 10 років з правом пролонгації його за певних умов, визначені розмір та форма орендної плати, умови і строки передачі земельної ділянки, обумовлені права й обв'язки сторін, їх відповідальність за невиконання або неналежне виконання правочину тощо. Орендатором виступає приватний підприємець [PERSON], який є відповідачем у справі. Договір містить відомості про підписи вказаних в ньому осіб, до якого доданий без зазначення дати акт приймання - передачі земельної ділянки, в якому також зазначені особисті підписи орендодавців (т. 1 а.с. 11 - 15). З матеріалів справи вбачається, що за суб'єктним складом правочину орендодавцями виступала група фізичних осіб в кількості 12 чоловік, до складу яких входять [PERSON] та [PERSON], які померли у [INFO], та не могли у зв'язку з цим фактом бути суб'єктами цивільних правовідносин у 2005 році за правочином, зареєстрованим в порядку, визначеному законом. В п. 43 оспорюваного договору вказано, що він укладений у трьох примірниках, один з яких знаходиться у Орендодавця, особа якого не зазначена, а фактично виступала група фізичних осіб, кожна з яких діяла в своїх інтересах самостійно, другий в Орендаря, а третій в органі, який провів його державну реєстрацію. Відомостей про те, кому з орендодавців був наданий єдиний для них екземпляр договору, матеріали справи не містять. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Факт підписання оспорюваного договору позивачами [PERSON] та [PERSON] знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи. Так, позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що на спірному договорі стоять саме їх підписи, проте яким чином вони там з'явилися їм невідомо. Дана обставина стороною відповідача не спростована. Оскільки волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а сам правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Проте, зазначені вище обставини, свідчать про відсутність з боку позивачів волевиявлення на укладання спірного договору оренди на вказаних в ньому умовах та строк, в тому числі і щодо узгодженості з усіх істотних умов цього правочину. Наведене свідчить про недотримання в даному випадку свободи договору як одного із загальних принципів цивільного законодавства. Свобода договору за законом полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору - орендодавців мало складатися вільно, без жодного тиску чи впливу з боку орендаря або інших осіб, діючих в його інтересах, які слідчими органами не встановлені, і відповідати їхній внутрішній волі, чого за обставинами справи не встановлено. Об'єкт оренди за спірним договором є єдиним земельним масивом, сформованим з окремих належних на праві власності фізичним особам земельних ділянок. Доказів про те, що вказані в договорі власники виступають як один суб'єкт цивільних правовідносин з узгодженням їх дій для досягнення спільної мети, які повинні бути послідовними та не суперечити інтересам кожного з них, судом не встановлено. Вчинені кожним з них на свій розсуд певної дії по відношенню до дотримання та виконання зазначених в оспорюваному договорі їх прав та обов'язків не свідчать, що їх волевиявлення за своїм змістом збігаються і відповідають одне одному. Це дає суду підстави зробити висновок про те, що сторони спірного договору (група Орендодавців і Орендар) не досягли в належній формі згоди з усіх істотних умов договору, а самі умови договору не відповідають внутрішній волі його учасників. Таким чином, оспорюваний в цій справі договір є недійсним з підстав недоліків у формуванні волі його учасників, недотримання передбаченої законом форми та з недоліками змісту, які зазначалися раніше. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на спірному договорі стоїть підпис його дружини, і дана обставина стороною відповідача не спростована. Як роз'яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним», відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановленні законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивач [PERSON] спірний договір не підписував, зазначений договір є неукладеним, тому в задоволенні позову про визнання його недійсним в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial