Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

позивачі звернулися до суду із позовом про визначення розміру часток у спільній сумісній власності, покликаючись на те, що квартира [ADDRESS] та нежитлове приміщення на [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їм та [PERSON]. Дана квартира та нежитлове приміщення були отримані у спільну сумісну власність на чотирьох осіб без визначення часток кожного співвласника. Однак з невизначеністю часток, які належать кожному із співвласників у спільному майні, в них виникає ряд труднощів по розпорядженню їхньою власністю. Визначити частки добровільно неможливо, оскільки відповідач ухиляється від вирішення даного питання, підписання договору про визначення часток та інших домовленостей з відповідачем домогтися не вдається, а тому вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Просять позов задоволити. У судове засідання позивачі не з'явилися, представник позивача [PERSON] подав через канцелярію суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги викладені у позові підтримують. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.169,224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру №456333 від 05.07.2005 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] - позивачам, [PERSON] - відповідачу належить на спільній сумісній власності квартира [ADDRESS] (а.с.4) та згідно свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення №456334 від 05.07.2005 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] - позивачам, [PERSON] - відповідачу належить на спільній сумісній власності нежитлове приміщення, яке знаходиться в будинку [ADDRESS] (а.с.5). Визначити добровільно свою частку у майні позивачі не можуть, так як відповідач ухиляється від вирішення даного питання, а тому співвласники не можуть укласти договір про виділення часток у спільній сумісній власності у добровільному порядку, щоб позивачі мали можливість розпорядитись своєю власністю, а тому суд вважає, що права та інтереси позивачів порушенні, такі підлягають захисту в суді. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки їх майна, що є у спільній сумісній власності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищезазначене, те, що квартира [ADDRESS] та нежитлове приміщення, яке знаходиться в будинку [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, при цьому сторони укласти договір щодо визначення часток у добровільному порядку не можуть, а тому суд приходить до висновку, що позов підставний, його слід задовольнити.

Outcome: approved