Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги визнала. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги позивачки підлягають задоволенню з підстав передбачених ст.220, 392, 655 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що 31 грудня 2014 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу житлового будинку загальною площею 47.3 кв.м., житловою площею 35.6 кв.м. з господарськими будівлями, які позначені на плані літерами: «А» - житловий будинок; «а» - веранда; «Б» - літня кухня; «В» - сарай; «Г» - сарай; «Д» - сарай; №1 - огорожа; №2 - хвіртка; №3 - ворота, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], за який [PERSON] заплатила відповідачці гроші в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] (а.с.4). На виконання зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] передала відповідачці гроші, а [PERSON] передала їй документи, а саме технічний паспорт на будинок. Проте договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально позивачка оформити не мала змоги, так як їй стало відомо, що відповідачка [PERSON] зазначений будинок згідно заповіту отримала в спадщину після смерті бабусі - [PERSON], і на час його купівлі нею не було документально прийнято спадщину, а лише фактично. Згідно рішення Миколаївського суду Одеської області від 3 лютого 2015 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 47.3 кв.м., житловою площею 35.6 кв.м. з господарськими будівлями, що позначені на плані літерами: «А» - житловий будинок; «а» - веранда; «Б» - літня кухня; «В» - сарай; «Г» - сарай; «Д» - сарай; №1 - огорожа; №2 - хвіртка; №3 - ворота, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON], яка померла [INFO] року, в порядку успадкування за заповітом (а.с.5). 11 березня 2015 року [PERSON] отримала Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6). Проте договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально позивачка оформити не має змоги, так як [PERSON] тривалий час відмовлялась їхати до нотаріальної контори та посилалась на те, що договір можна буде оформити пізніше. З моменту придбання будинку [PERSON] володіє та користується ним, сплачує всі комунальні платежі, здійснює ремонтні роботи та утримує будинок в належному стані. Факт правомірного відчуження вищевказаного об'єкту нерухомості з боку відповідачки, шляхом укладення договору купівлі-продажу, підтверджується наявними у справі письмовими доказами. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору, сторонами було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved