Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом і вимоги обґрунтовують тим, що їм, їх доньці [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON]), онуці [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім'ї Управління «Центр надання адміністративних послуг у м.Суми» Сумської міської ради від 16.08.2018 року №14.03-08/14766, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. У 2003 році [PERSON] та на той час її неповнолітня дочка [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки. [PERSON] у США вийшла заміж та змінила прізвище на «[PERSON]». На даний час, відповідачі є громадянами США. З часу коли відповідачі покинули територію України, останні тільки у квітні 2005 році приїздили навідати рідних (позивачів) строком близько 14 днів, після цього жодного разу до України не поверталися. Таким чином, починаючи з 2003 року та по теперішній час відповідачі мають постійне місце проживання в Сполучених Штатах Америки. Відповідачі залишаються зареєстровані в квартирі і ця обставина чинить їм перешкоди у користуванні їх власністю, оскільки на відповідачів нараховується плата за житлово-комунальні послуги, що завдає їм матеріальних збитків. Також вони не мають змоги оформити субсидію за компенсацію житлово-комунальних послуг, що суттєво обмежує їх права на користування квартирою. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст.321 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення лише протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз вищевказаних норм права дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, зокрема і від інших співвласників, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, що є підставою для зняття осіб з реєстрації місця проживання. Позивачі просять суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] (після зміни прізвища [PERSON]) та [PERSON] такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі та їх представник вказані позовні вимоги підтримали повністю з зазначених в позові підстав, та просили суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з`явилися, на електронну адресу суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю. Суд, заслухавши пояснення позивачів, їх представника, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], їх донька [PERSON] (після зміни прізвища «[PERSON]»), онука [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. Сторони зареєстровані у вказаній квартирі. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про право власності на житло, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.23-24), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.23-24, 27-28), довідкою з місця проживання (а.с.29) Правовідносини між сторонами витікають із здійснення права власності і регулюються Цивільним кодексом України. Співвласники квартири [PERSON], [PERSON] у 2003 році виїхали на постійне місце проживання в США. Ця обставина визнається сторонами. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, відповідачі [PERSON], [PERSON] як співвласники квартири [ADDRESS] можуть вільно володіти, користуватися квартирою і не можуть бути обмежені у праві користування квартирою. Суд відхиляє аргументи позивачів та їх представника щодо застосування до спірних відносин ч.2 ст.405 ЦК України, оскільки ця норма стосується членів сім'ї власника житла, які не є співвласниками цього житла. Норми ст.ст.71, 72 ЖК України не застосовуються до правовідносин з приводу житла, право власності на яке зареєстровано. Правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11 стосується вимог співвласників житла про усунення перешкод у користуванні власністю до осіб, які зареєстровані в будинку і не є його співвласниками. Тому цей правовий висновок Верховного Суду України не застосовується до правовідносин, які виникли між співвласниками квартири. Визнання позову відповідачами суперечить чинному законодавству України. Не проживання відповідачів, які є співвласниками квартири, в квартирі за місцем своєї реєстрації, не може слугувати підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житлом, оскільки до співвласників квартири, виходячи з непорушності права власності, такі вимоги не можуть бути заявлені. З врахуванням викладеного, в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житлом, необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed