overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивачі звернулись до Приморського районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «СВТ-Ко», обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Південна будівельна компанія». Та відповідно до уточнених позовних вимог просили: -визнати житлові будинки, що належать позивачам, приєднаними до мереж централізованого водопостачання та водовідведення; -визнати згоду ОК «ЖБК «ПБК» на укладання позивачами договорів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення безпосередньо з ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» наданою; -зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі Філії «Інфоксводоканал», місцезнаходження: вул. Басейна, 5, м. Одеса, 65039, ідентифікаційний код 26472133, виконати в натурі обов'язок виконавця послуг: підготувати та укласти договори про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (зі змінами) з кожним з позивачів: [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]; [PERSON], [ADDRESS]. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що зареєстрована та проживає в квартирі за адресою [ADDRESS], разом із сином [PERSON] З 2004 року встановлені прилади обліку витрат холодної та гарячої води в квартирі позивача. На теперішній час кожний позивач є власником житлового будинку в с. Крижанівка Лиманського р. (колишній Комінтернівський) Одеської обл. але укласти договір на надання послуги з водопостачання та водовідведення не може. Житлові будинки позивачів згідно умов договорів з ТОВ «СВТ-Ко» та вимог чинного законодавства, приєднанні до вуличних мереж водопостачання та водовідведення, а позивачі мають статус, права та обов'язки споживачів. У 2012 році позивачі звернулися до ТОВ «СВТ-Ко» із заявою про передачу їм необхідних документів для укладання типових договорів з ТОВ «ІНФОКС» Філія «Інфоксводоканал». На повторне звернення до ТОВ «СВТ-Ко» позивачі отримали відповідь, що всі умови договорів перед замовниками виконано, тобто «відповідно до п.1.1. Договору, ТОВ «СВТ-Ко» здійснило будівництво та введення в експлуатацію будинків.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивачі звернулись до Ровеньківського міського суду Луганської області із позовною заявою до відповідача [PERSON], треті особи - [PERSON], приватний нотаріус Ровеньківського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] «про визнання заповіту недійсним». Суд вважає з огляду на складність справи, відкласти складання повного рішення в термін на 5 днів, з дня закінчення розглядом справи, оголосивши вступну і резолютивну частину рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду, вимагаючи визначити їм додатковий строк в шість місяців для подання у нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON], який помер 20 січня 2014 року, посилаючись на те, що про його смерть вони дізнались лише в січні 2015 року. В судовому засіданні позивачі підтримали позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Представник відповідача [PERSON] не визнала позов, посилаючись на те, що для визначення позивачам додаткового строку відсутні законні підстави. Дослідивши зібрані докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до абзацу 7 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від зо травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що дійсно 20 січня 2014 року в м. Мала Виска помер спадкодавець [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку № 194 площею 5,15 га, яка розташована на території Кіровської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть та копією державного акту на право приватної власності на землю. Матеріалами спадкової справи підтверджується, що після смерті спадкодавця 3 червня 2014 року в Маловисківську районну державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини звернувся громадянин [PERSON], вказавши, що він є спадкоємцем і крім нього спадкоємців за законом, в тому числі малолітніх, неповнолітніх, недієздатних, цивільна дієздатність яких обмежена, дружини, батьків спадкодавця, немає. Дана заява спадкоємця [PERSON] на наявність інших спадкоємців померлого [PERSON] нотаріусом не перевірялась. Записами в паспортах позивачів підтверджується, що вони дійсно постійно проживають за межами міста [PERSON]. Наведені обставини вказують на те, що позивачі [PERSON] і [PERSON] пропустили строк для подання заяв про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки обєктивно не знали про смерть спадкодавця [PERSON]. Матеріалами спадкової справи підтверджується, що позивачі не відмовились від прийняття спадщини в порядку, передбаченому статтею 1273 ЦК України, тому порушене право підлягає захисту шляхом визначення позивачам додаткового строку, достатнього для подання заяв про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вимогами постановити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 27 травня 2000 року між [PERSON] з однієї сторони і [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітньої на той час [PERSON], з другої та зареєстрований Одеською універсальною біржею «Витязь» за №2000-034КЗ, стверджуючи, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу не є можливим у звязку з тим, що «продавець» ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Позивачі після перерви до судового засідання не зявились, надали заяву про вирішення спору за її відсутності, зазначивши, що позов підтримують. Відповідачка до суду не звилась, про час і місце слухання справи сповіщена, надала письмову заяву про вирішення спору за її відсутності, зазначивши, що позов визнає. Суд вивчив матеріали по справі і встановив наступне: 27 травня 2000 року [PERSON] і [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені і в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна за умовами якого, [PERSON] «продала», а [PERSON] і [PERSON] «купили» квартиру за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира належала «продавцю» на підставі договору дарування купівлі-продажу від 27.12.1996 року (право власності [PERSON] на квартиру внесено до реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» 28.01.1997 року). Сторони виконали свої зобовязання за договором: «покупці» отримали квартиру, документи на неї, заселились до квартири; оформили реєстрацію за місцем проживання; оформили реєстрацію прав власності на нерухомість (В КП «ОМБТІ» реєстрац.№3102 арк.167, книга 112); «продавець» отримала грошові кошти за продану квартиру, що зазначено у п.6 договору. Договір сторони уклали у письмові формі, зареєстрували на Одеській універсальній біржі «витязь» за №2000-034К3. Оскільки договір нотаріально не посвідчено позивачі позбавлені можливості розпоряджатися належною їм квартирою. Продавець ухиляється від нотаріального посвідчення договору. На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на договір купівлі-продажу з відповідною відміткою КП «ОМБТІ» про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, технічний паспорт на квартиру, копію громадянського паспорту [PERSON] і [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) з відміткою про реєстрацію на адресою [ADDRESS]. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] і [PERSON] таким, що підлягає задоволенню з таких підстав: у 2000 році сторони по даній справі домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири, виконали умови договору у повному обсязі, договір оформили в письмовій формі і зареєстрували на товарній біржі, що відповідало вимогам діючого на той час цивільного законодавства. За вимогами сторони, яка виконала умови угоди, така угода може бути визнана судом дійсною, що передбачено ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року. При розгляді справи суд користувався нормами Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, тому як договір купівлі-продажу було укладено та виконано в період дії цього закону.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вимогою до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS], на підставі ст. 405 ЦК України. Позивачі у судове засідання не з»явились, надали заяви, вказували на те, що відповідач є їхнім сином Власниками будинку є саме позивачі, відповідач відсутній в квартирі більше року, а тому просять визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням Відповідач, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належно, надав заяву про визнання позову. В судовому засіданні встановлено, що позивачі на підставі договору купівлі -продажу житлового будинку від 25.10.1999 року, є власниками будинку [ADDRESS] що підтверджується саме договором. Згідно довідки виданої Кумачівською сільською радою від 21.11.2013 р. № 1022 (а.с. 5) у вказаному будинку, крім власників проживають: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту обстеження на предмет проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 22.11.2013 року встановлено що останній не проживає за вказаною адресою з травня 2009 року. З вищевикладеного вбачається, що відповідач не проживає у даній квартирі більше одного року. Дані обставини підтверджуються актом та поясненнями самого відповідача. Суд, кваліфікуючи спірні правовідносини, враховуючи, що позивачі є власниками будинку, а відповідач - син позивачів, тобто членом сім'ї власника житлового приміщення, приходить до висновку, що спір підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 405 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналізуючи зазначене, суд вважає встановленими обставини щодо відсутності відповідача у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] понад один рік. Між тим, підстав, які дозволили відповідачу зберігати за собою право користування жилим приміщенням, судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого вказали на те, що [PERSON] є головним квартиронаймачем квартири №21 в житловому будинку №22 по вул. Курчатова в м. Покров Дніпропетровської області. В квартирі зареєстровані позивачі та відповідач по справі [PERSON], який з 2009 року не проживає у вказаній квартирі, не тримає в ній своїх речей та не сплачує комунальні послуги. Оскільки в добровільному порядку відповідач не бажає зніматися з реєстрації та такі його дії порушують права позивача на володіння, користування квартирою, то вони були змушені звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені у позові. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не зявився, про дату, час і місце розгляду справу був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд відповідно до ч. 1\~ст. 224 ЦПК України\~з урахуванням згоди позивачів вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, та вивчивши матеріали справи, доходить наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є основним квартиронаймачем квартира №21 в житловому будинку №22 по вул. Курчатова в м. Покров Дніпропетровської області (а.с. 12). На даний час, згідно довідки про склад сімї від 21.05.2016 року, в квартирі зареєстрований також відповідач [PERSON], який фактично більше 7 років в ній не проживає, що підтверджується поясненнями свідків допитаних у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], а також актом про перевірку паспортного обліку від 21.05.2016 року. Відповідач не здійснює оплату комунальних платежів, які нараховуються за місцем його реєстрації і добровільно знятись з реєстрації не бажає в наслідок чого позивачі позбавлені можливості вільно користуватись своєю квартирою та змушені протягом більш ніж 7 років сплачувати комунальні послуги за відповідача. Згідно ст.107 ЖК України у випадку вибуття наймача і членів його сімї до постійного місця мешкання в інше житлове приміщення, договір найму приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з житлового приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму не розривається, а член сімї який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування цим приміщенням з дня його вибуття. З урахуванням встановлений обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, в якому просять визначити частки співвласників в спільному сумісному майні - квартирі [ADDRESS] в розмірі по 1/3 частини кожному. В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказали, що на праві спільної сумісної власності їм належить двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вони та відповідач є членами однієї сім'ї та проживали разом за однією адресою. За час спільного проживання в сім'ї склався визначений порядок користування житлом, всі члени сім'ї їм володіли, сплачували комунальні послуги, робили ремонт і вважали, що кожному належить по 1/3 частині спірного помешкання. На даний час виникла необхідність у визначенні часток в спільному сумісному майні, проте відповідач відмовляється від визнання за позивача права власності на 1/3 частину квартири за кожним, у зв'язку із чим позивачі змушені звернутись до суду. У судове засідання позивачі не з'явились, від представника по довіреності [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. При цьому вказав, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, про причину не явки не повідомив. Суд ухвалює рішення на підставі наданих документів та доказів (постановляє заочне рішення). Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно копії Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 квітня 2007 року (а.с. 7), [ADDRESS] Дніпропетровській області належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності № Ж 761 від 08 квітня 1998 року видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, розпорядження № Ж 607 від 16 березня 1998 року. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1993 року, 20 червня 2006 року у встановленому законом порядку шлюб між подружжям розірвано, що знаходить підтвердження в матеріалах справи (а.с. 4 зворотній бік). Від шлюбу подружжя мають спільну дитину [PERSON] (свідоцтво про народження а.с. 6). Відповідно до вимог ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або рішенням суду. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, де вказують, що на підставі договору міни вони є власниками житлового будинку [ADDRESS] В будинку є зареєстрованими відповідачі по справі, реєстрація відповідачів створює для позивачів перешкоди у користуванні та розпорядженні будинком. Позивачі просять суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Оскільки відповідачі не надали суду інформації щодо їх адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судові повістки разом із розписками та копіями відповідних документів були надіслані відповідачам поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. В судове засідання сторони не явилися, сторона позивач просила справу розглядати без її участі, на заочний розгляд справи заперечень не надала. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В силу ст. 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу заочно. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову. Ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачі на підставі договору міни від 25.11.2016 року, є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Такий будинок є адресою місця проживання відповідачів, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому судом між сторонами не встановлено жодних відносин з приводу користування спірним будинком, оскільки таке право відповідачі набули за попереднього власника, з права власності якого і походило право користування відповідачами житловим будинком, отже, з припиненням такого права власності було припинено і спірне право користування. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, де вказують, що у квартиру [ADDRESS] їх було вселено у 1974 році на підставі ордеру, ордер видавався на ім`я [PERSON] та членів її сім`ї. Крім позивачів в цій квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , 1992 року народження. Однак, з 2007 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, жодним чином в утриманні приміщення, його ремонті, оплаті комунальних послуг участі не приймає. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Через ненадання відповідачем, який не має статусу підприємця, інформація щодо його адреси відповідні судові повістки були йому надіслані за останньою відмовою адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому відповідач про причини своєї неявки не повідомив, не подавав відзив, а сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. У судовому засіданні сторона позивачів наполягла на позові. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у квартиру [ADDRESS] було вселено на підставі ордеру, ордер видавався на ім`я [PERSON] та членів її сім`ї. Позивачі й натепер зареєстровані у спірній квартирі. Крім позивачів в цій квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , 1992 року народження. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначила сторона позивача у судовому засіданні, більше ніж 10 років вже відповідач за місцем реєстрації не проживає, жодним чином в утриманні приміщення, його ремонті, оплаті. При цьому судом не встановлено ні поважних причин до цього, ні будь-якої домовленості між сторонами щодо вказаного, а вказані пояснення підтверджено показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved