Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до Калинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, так як [INFO] року помер їх батько - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Калинівка Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Калинівської сільської ради Іванівського району Одеської області № 646 від 12 вересня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці за тією ж адресою загальною площею 0,48 га, із них: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,23 га - для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцями першої черги за законом на підставі ст. 1261 ЦК України є діти спадкодавця: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження та свідоцтва про укладення шлюбу. Встановленого законом шестимісячного строку ними пропущено не було, оскільки вони вчасно звернулися із відповідними заявами до Іванівської державної нотаріальної контори. При перевірці наявності необхідних для вчинення нотаріальних дій документів нотаріусом, їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний житловий будинок на ім'я спадкодавця, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок. Позивачі на позовних вимогах наполягали, надали заяви про слухання справи у їх відсутінсть . Представник відповідача позов визнав в повному обсязі, про що надав до суду письмову заяву. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані, суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено , що [INFO] року помер їх батько - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Калинівка Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Калинівської сільської ради Іванівського району Одеської області № 646 від 12 вересня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці за тією ж адресою загальною площею 0,48 га, із них: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,23 га - для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцями першої черги за законом на підставі ст. 1261 ЦК України є діти спадкодавця: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження та свідоцтва про укладення шлюбу. Встановленого законом шестимісячного строку ними пропущено не було, оскільки вони вчасно звернулися із відповідними заявами до Іванівської державної нотаріальної контори. При перевірці наявності необхідних для вчинення нотаріальних дій документів нотаріусом, їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний житловий будинок на ім'я спадкодавця, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 42 Закону України «Про нотаріат», п.п. 4.15., 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на нерухоме майно, зареєстроване у встановленому законом порядку, [PERSON] за життя не було отримане, отримати на ім'я померлого правовстановлюючі документи на будинок є неможливим, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної дсоби припиняється у момент її смерті, та оформлення будь-яких документів на померлу особу є незаконним. Оскільки у власність спадкоємця може перейти лише майно, яке належало спадкодавцю на праві власності, у разі смерті власника нерухоме майно, правовстановлюючі документи на яке відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та спадкоємцям повинно вирішуватися у судовому порядку. Житловий будинок, що входить у склад спадщини станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним на той час законодавством (ст. 120 ЦК УРСР), що підтверджується випискою з по господарської книги Калинівської сільської ради Іванівського району Одеської області № 645 від 12 вересня 2013 року ( особовий рахунок № 259). Згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. У зв'язку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені. Згідно з п. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року №5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть. Відповідно до ч. 3 ст. З Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. З Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речовий прав на нерухоме майно та їх обтязісень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мін'юсті 18.07.2002року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відсутність державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що останній не був власником даного житлового будинку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилалася позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Калинівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Outcome: approved