Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивачі-відповідачі звернулися до суду із позовом до відповідача-позивача [PERSON], яким просять стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Українські вертольоти» (код ЄДРПОУ 31792885) суму основного боргу у розмірі 126 597, 56 грн., штраф в розмірі 63 298, 78 грн. та проценти за користування грошовими коштами в сумі 12 555, 70 грн., а всього 202 425 ( двісті дві тисячі чотириста дві) грн. 04 коп., а також вирішити питання щодо розподілення судових витрат по справі. Свої вимоги мотивували тим, що згідно наказу № 194 ок від 09.11.2011 року [PERSON] було прийнято на роботу до ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» на посаду бортового інженера льотної служби. Окрім того між ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики № 155-11 від 09.11.2011 року, п. 1.1. якого позивач-відповідач передає у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі встановленому вказаним договором , при цьому [PERSON], зобов'язується повернути вказані кошти позивачу-відповідачу в порядку встановленому договором. Пунктом 2 вказаного договору сума позики складає 334 945,00 грн., при цьому вказана позика може надаватися частинами ( траншами) на підставі особистої заяви позичальника, яка погоджується із позикодавцем. Пунктом 3 зазначеного Договору встановлено, що надання позики може здійснюватися у тому числі шляхом видачі відповідачу готівкових коштів через касу позивачів-відповідачів і, днем надання позики у такому разі вважається день отримання позичальником коштів у касі позикодавця.. Так, згідно до п. 2.3. Договору, на підставі особистих заяв позичальника,Ю [PERSON] позивачем-відповідачем було надано позику на загальну суму 128 916,48 грн., а саме: 25.11.2011 року 9952,13 грн.; 20.11.2011 року 9952,13 грн.; 16.01.2012 року 2240,00 грн.; 23.01.2012 року 2728,00 грн.; 23.01.2012 року 21981,26 грн.; 23.01.2012 року 589,00 грн.; 09.02.2012 року 1149,00 грн.; 24.04.2012 року 1136,00 грн.; 24.04.2012 року 2785,33 грн.; 24.04.2012 року 4006,00 грн.; 10.05.2012 року 510,00 грн.; 20.056.2012 року 10324,13 грн.; 20.05.2012 року 10324,13 грн.; 07.06.2012 року 10474,40 грн.; 05.09.2012 року 26665,31 грн.; 05.10.2012 року 1189,00 грн.; 23.10.2012 року 4118,00 грн.24.10.2012 року 2785,33 грн.; 22.10.2013 року 2713,33 грн.;11.02.2013 року 3294,00 грн.. Факт видачі вказаних коштів засвідчується видатковими касовими ордерами із особистим підписом [PERSON],, а саме: №1541 від 25.11.2011 року; № 1564 від 05.12.2011 року; № 62 від 17.01.2012 року; № 114 від 24.01.2012 року; № 117 від 24.01.2012 року; № 147 від 24.01.2012 року; № 212 від 14.02.2012 року; № 559 від 27.04.2012 року; № 600 від 27.04.2012 року; № 601 від 27.04.2012 року; № 761 від 23.05.2012 року; № 762 від 23.05.2012 року; № 763 від 23.05.2012 року; № 898 від 08.06.2012 року; № 1501 від 10.09.2012 року; № 1720 від 11.10.2012 року; № 1864 від 06.11.2012 року; № 1872 вуід 06.11.2012 року; № 340 та 375 від 21.02.2013 року. Таким чином, загальна сума грошових коштів , що була отримана [PERSON] у позивача-відповідача у позику становить 128 916,48 гривень. Зазначеним договором було передбачено, що [PERSON], зобов'язується повернути позику до 08.11.2016 року , проте п. 4.2. договору встановлено, що у разі розірвання трудового договору між сторонами по справі, [PERSON],, незалежно від причин та умов, що стали підставою такого розірвання, зобов'язується у день звільнення з роботи повернути позивачу-відповідачу позику в повному обсязі у порядку встановленому п. 6.2 Договору, а саме шляхом перерахування такої позики на поточний рахунок позикодавця, або шляхом внесення грошових коштів до каси підприємства позивача-відповідача. Наказом № 85-ок від 08.05.2013 року [PERSON], було звільнено з підприємства позивачів-відповідачів за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Після звільнення [PERSON], вніс в касу підприємства відповідачів в рахунок часткового виконання зобов'язань із погашення безвідсоткової позики за спірним договором 2318,92 грн.. Таким чином сума заборгованості [PERSON], перед позивачем-відповідачем складає 126 597,56 грн.. Таким чином, в порушення п. 4.2. спірного договору [PERSON], прострочив наявну в нього заборгованість перед позивачем-відповідачем в сумі 126 597, 56 грн..Ок4рім того, п. 7.1 спірного договору при простроченні повернення позики Позичальник сплачує штраф в розмірі 50% від неповернутої суми позики Таким чином [PERSON], повинен сплатити позивачу-відповідачу штраф в сумі 63 298,78 грн.. Окрім того, відповідно до п. 7.2 спірного договору, [PERSON] зобов'язався повернути суму позики (її неповернуту частину) із урахуванням 20% річних за користування коштами у прострочений період, що складає 12 555,70 грн.. У зустрічному позові, [PERSON], позиваючись до ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти», просить визнати договір безпроцентної позики № 155-11 від 09.11.2011 року укладений між ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» та [PERSON], недійсним; стягнути з ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти на користь [PERSON], суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 12456,00 грн., а також суму матеріальної шкоди за ненадану позику в розмірі 334 945,00 грн. із компенсацією за заподіяну моральну шкоду в сумі 202452,04 грн., а загалом 549 862,04 грн.; вирішити питання щодо розподілення судових витрат по справі. Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивує тим, що долучені до справи копії заяв [PERSON], та видаткових касових ордерів до спірного договору безпроцентної позики не мають жодного відношення, оскільки у заявах [PERSON], відсутні посилання на будь-які позики за вказаним договором. . При цьому оформлення видаткових касових ордерів здійснювалось позивачем-відповідачем без участі [PERSON] , та є недійсними оскільки мають посилання лише на спірний договір а не на заяви [PERSON], про видачу готівки. , яка фактично не надавалась, а перераховувалась або передавалась на базу підготовки підприємства без участі [PERSON]. а підписи останнього у вказаних документах отримувались під тиском. Зазначає про те, що спірні кошти були використані підприємством позивача0відповідача на підготовку [PERSON], за посадою, яку підприємство відповідно до ст. 201 КЗпП України повинно було проводити за власний рахунок. Вказує про те, що звинувачення його, [PERSON], позивачем-відповідачем у невиплаті не існуючого боргу є образливим та таким, що спричинюють відповідачу-позивачу та членам його родини емоційні страждання, та значно погіршили сімейні відносини. Оцінює спричинену йому моральну шкоду в сумі 202 452,04 грн.. Окрім того вказує про те, що підприємство позивача-відповідача серед видів своєї діяльності за КВЕДами не має жодного виду діяльності повіз наданням фінансових послуг, тобто надання позики та укладення відповідних договорів зі своїми співробітниками. У судовому засіданні представник позивача-відповідача за довіреність первісний позов підтримав, зустрічний позов не визнав та пояснив, що договір, укладений з відповідачем про надання безпроцентної позики на фінансування навчання повністю відповідає нормам цивільного закону. Відповідач власноруч писав заяви про надання йому сум позики на навчання, отримував ці суми через касу, про що свідчать видаткові касові ордери з його особистим підписом. Відповідач-позивач [PERSON], та його представник за довіреністю, у судовому засіданні повністю підтримали поданий ними зустрічний позов із викладених у ньому підстав, при цьому щодо задоволення первісної позовної заяви заперечували, посилаючись на те, що позивач-відповідач взагалі не мав передбачених законодавством повноважень на укладення спірного договору із [PERSON], з огляду на те, що підприємтсво позивачів-відповідачів не надає ніяких фінансових послуг. Суд, заслухавши пояснення відповідача-позивача та представників сторін по справі, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами отриманими судом в порядку3, передбаченому ЦПК України, приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи [PERSON] згідно наказу № 194ок від 09.11.2011 року прийнято на посаду бортового інженера льотної служби до ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти». В цей же день між [PERSON] та ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» укладено договір безпроцентної позики № 155-11, згідно умов якого товариство передає , а [PERSON] отримує кошти та зобов'язується повернути їх до 08 листопада 2016 року. Згідно наказу № 85ок від 08 травня 2013 року [PERSON] звільнено з посади за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно наданих видаткових ордерів за період з 25 листопада 2011 року до 21 лютого 2013 року [PERSON] за спірним договором отримано 128 916,48 грн. Відповідно до п.п.4.1;4.2;6.1;8.1;8.2;8.3 договору безпроцентної позики позичальник зобов'язаний повернути позику до 08 листопада 2016 року. У разі розірвання трудового договору між Позикодавцем і Позичальником незалежно від умов, причин, що стали підставою для звільнення, (крім розірвання трудового договору у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи яке підтверджено в установленому законодавством порядку, в тому числі незалежною експертизою. Позичальник зобов'язаний у день звільнення Позичальника з роботи повернути позику (частину несплаченої позики) у повному обсязі у порядку передбаченому п. 6.2. цього Договору. Позичальник зобов'язаний повернути суму позики (або неповернену її частину) в останній день строку, встановленого в п. 4.1., 4.2. цього Договору. Цей Договір набуває чинності з моменту надання Позикодавцем суми позики Позичальнику та діє до повного виконання Позичальником своїх зобов'язань за Договором. Якщо позичальник на момент настання терміну повернення позики, встановленого п.4.1. перебуває у трудових відносинах з Позикодавцем, трудові відносини носили на протязі дії договору безперервний характер (трудовий договір не розривався, позичальник не перебував у відпусці по догляду за дитиною) сума позики Позичальником не повертається, списання відбувається за рахунок Позикодавця. Якщо з позичальником розривається трудовий договір у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, яке підтверджено в установленому законодавством порядку, в тому числі незалежною експертизою, сума позики Позичальником не повертається, списання відбувається за рахунок Позикодавця. Оскільки [PERSON] звільнився 08 травня 2013 року, тобто, до визначеного договором строку - до 08 листопада 2016 року, звільнився за власним бажанням, то отримані ним за цей період кошти підлягають з нього стягненню. Частково сума у розмірі 2 318,92 грн. ним погашена, через що то стягненню підлягають 126 597,56 грн., а також передбачений п.7.1 штраф у розмірі 50% від неповерненої суми позики, тобто, 63 298,78 грн. та 20% річних (п.7.2) у сумі 12 555,70 грн., а всього 202 452,04 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 626 ч.1; 627 ч.1; 628; 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Укладаючи цей договір сторони обумовили всі істотні умови щодо розміру ссуди; її цільове призначення ; строки та умови повернення та інше. Цей договір не позбавляє [PERSON] права звільнитися за власним бажанням, що, до речі, і було ним зроблено. Настання у такому випадку штрафних санкцій було оговорено сторонами і заперечень з боку [PERSON] не викликало, оскільки він такий договір підписав. Заявляючи позов про визнання цього договору недійсним, [PERSON] посилається на вимоги законодавчих актів, які регулюють здійснення суб'єктами господарювання фінансової діяльності зх приводу надання фінансових послуг, тобто укладення договорів позики та отримання через це відповідного прибутку. Проте таке твердження [PERSON] є хибним, зважаючи на наступне. Так, згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 628 цього ж Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 630 цього ж Кодексу договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Окрім того, посилання [PERSON] на те, що кошти по цих видаткових ордерах він не отримував, а вони зразу перерахувалися товариством тим структурам, які займалися його навчанням, безпідставні. В матеріалах справи на а.с. 12-51 знаходяться ксерокопії заяв [PERSON] на видачу йому певних сум та видаткові касові ордери, які містять підпис [PERSON] та прописом суму, яку він отримував. Будь - яких доказів, що він не отримував ці кошти, [PERSON] не представлено. Факт написання заяв на видачу коштів та свій підпис у ордерах [PERSON] у судовому засіданні не заперечував та не оспорював. Слід зазначити, що в своїх заявах на видачу ссуди [PERSON] зазначає саме про видачу цієї суми, а не перерахування її на якийсь інший розрахунковий рахунок відповідної установи. Відносно доводів [PERSON], що товариство згідно ст. 201 КЗпП України повинно було проводити його навчання за свій рахунок, суд враховує наступне. Відповідно до вимог ст. 201 КЗпП України для професійної підготовки і підвищення кваліфікації працівників, особливо молоді, власник або уповноважений ним орган організує індивідуальне, бригадне, курсове та інше виробниче навчання за рахунок підприємства, організації, установи. Однак, навчання працівників за свій рахунок є правом, а не обов'язком підприємства. Саме у зв'язку з тим, що підприємство не навчає працівників за свій рахунок при прийнятті [PERSON] на роботу це обумовлювалося і останній погодився, що навчатись він буде за свій кошт, уклавши договір безпроцентної позики, оскільки в п.5.1 договору прямо зазначено, що цільове призначення позики: навчання. Як встановлено у судовому засіданні для здійснення польотів необхідно отримати допуск, який видається тільки при проходженні навчання, строки і порядок проходження яких визначені Міністерством і іншими установами (не ПрАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти») . Що стосується питання звільнення [PERSON], то суд виходить з наступного. Як вказував у суді [PERSON] він звільнився не за власним бажанням, а його, як і декілька інших працівників, умовило керівництво, зазначивши, що ці кошти з них стягуватися не будуть. Однак, в наказі про звільнення зазначено, що [PERSON] звільнено за ст. 38 КЗпП України, тобто за власним бажанням, при цьому вказаний наказ про звільнення, зокрема підстави такого звільнення відповідачем-позивачмем не оскаржуються та не оскаржувались. Що ж стосується вимог [PERSON], про стягнення з ПАТ «Авіакомпанія «Українські вертольоти» на користь відповідача-позивача суми невиплаченої заробітної плати в розмірі 12 465,00 гривень, то слід зазначити наступне. Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, через те, що [PERSON] при звільненні був відсутній на робочому місці, через що, останньому позивачем-відповідачем було направлено письмове повідомлення з доданим до нього розрахунком та вимогою про сплату заборгованості за спірним договором ( а.с. 152-153). Після чого, при прибутті до підприємства позивачів-відповідачів [PERSON], із останнім було проведено повний розрахунок належних до виплат сум та видано йому трудову книжку, що підтверджується відповідними відомостями про виплату грошей [PERSON], за травень 2013 року , в якій міститься особистий підпис останнього ( а.с. 154-156), з приводу чого в суді заперечення від [PERSON], не надійшло. , та відповідних доказів останнім щодо заперечень з приводу вказаних обставин подано не було. Таким чином, суд приходить до переконання про законність та обґрунтованість пред'явленої первісної позовної заяви, та відповідно про наявність підстав до її задоволення. В свою чергу, суд, із урахуванням поданих сторонами та досліджених судом доказів, суд приходить до переконання про відсутність законних підстав до задоволення зустрічного позову. Слід зазначити, що посилання відповідача-позивача на необхідність витребування із Приватбанку, який обслуговує підприємство позивачів-відповідачів довідки про наявність у період видачі [PERSON] готівкових коштів за вищезгаданими спірними видатковими касовими ордерами, то із урахуванням положень про законів, що регулюють питання банківської таємниці, та беручи до уваги вищевикладені встановлені судом обставини справи, суд приходить до переконання про відсутність необхідності у з'ясуванні таких обставин. На підставі викладеного, та

Outcome: approved