Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, зокрема право на отримання земельних часток (паю) середнім розміром 4,01 умовних кадастрових гектарів у КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області. Будучи спадкоємцями померлого, позивачі належним чином оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину не мають змоги, оскільки у померлого відсутні правовстановлюючі документи на земельні частки (пай). У судове засідання позивачі не з'явилися. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явилася. В надісланій до суду заяві сільський голова Золотоверха Л.І. просила розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Представник відповідача Миронівської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явилася. В надісланій до суду заяві представник адміністрації Ахметова О.І. просила слухати справу у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з'явився. Представник Кравченко О.І. надіслав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен ефективно захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законам або договором. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (п. а) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання майнового права, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Позивачі звернулися за судовим захистом у зв'язку із тим, що в інший спосіб вони не можуть реалізувати своє право на отримання земельних часток (паю) середнім розміром 4,01 умовних кадастрових гектарів в КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області. У судовому засіданні встановлено, що згідно з списком громадян - членів КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області, який є додатком № 1 до державного акту на право колективної власності на землю, що знаходиться на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області, [PERSON] та [PERSON] були членом цього товариства, про що свідчить запис під № 74 та № 75 (а.с.22). Абзацом 2 ст. 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (ст. 2 Указу). Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві чи була його членом. Таким чином, [PERSON] та [PERSON], будучи членами КСП імені Гагаріна села Тулинці, відповідно до наведених норм Указу, мали право на земельні частки (паю) із земель колективної власності належних цьому підприємству згідно державного акту на право колективної власності на землю, виданого Тулинською сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 28 грудня 1994 року (а.с. 20). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 16 грудня 1995 року Тулинською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 11 (а.с. 17). Після її смерті єдиним спадкоємцем був її чоловік [PERSON]. Відповідно до ст. 121 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Таким чином спадкодавець [PERSON], будучи спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину за законом, за життя набув право власності на земельну частку (пай) середнім розміром 4,01 умовних кадастрових гектарів у колективному сільськогосподарському підприємстві імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області, розташовану на території Тулинської сільської ради Миронівського району Київської області. Не здійснення за життя [PERSON] державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, не спростовує право власності останнього на цю земельну ділянку. Це право відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України виникло у його в зв'язку з прийняття спадщини померлої [INFO] [PERSON]. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Тулинською сільською радою Миронівського району Київської області, [PERSON] помер [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 10. Померлий [PERSON] доводився батьком позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується: -свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 10 січня 1953 року, з якого вбачається, що [INFO] народилася [PERSON], матір'ю якої була «[PERSON]» батьком був «[PERSON]» (а.с. 9); -свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 08 березня 1950 року, з якого вбачається, що [INFO] народився [PERSON], матір'ю якого була «[PERSON]» батьком був «[PERSON]» (а.с. 11); -свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 09 січня 1955 року, з якого вбачається, що 02 січня 1955 року народилася [PERSON], матір'ю якої була «[PERSON]» батьком був «[PERSON]» (а.с. 14); -свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], виданим 22 листопада 1975 року, з якого вбачається, що [PERSON] у зв'язку із укладенням шлюбу змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 15); Отже, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є дітьми померлого [INFO] [PERSON]. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 Цивільного кодексу України). Таким чином, позивачі, будучи єдиними спадкоємцями померлого [PERSON] прийняли його спадщину за законом. В межах шестимісячного строку вони звернулися до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено у зв'язку із відсутністю права власності на вказану земельну ділянку (а.с.26-27). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено судам, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ч. 8 ст. 25 Земельного кодексу України вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними. Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області від 28 листопада 2017 року № 95/113-17 середній кадастровий розмір земельної частки (паю) по Тулинській сільській раді Миронівського району Київської області становить 4,01 умовних кадастрових гектарів (а.с. 31). Оскільки на момент смерті спадкодавець [PERSON] мав право на земельні частки (пай) в КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області, то це право увійшло до складу спадщини, і перейшло від спадкодавця до спадкоємців, якими є позивачі. Тобто, позивачі мають право на земельні частки (пай) із земель КСП імені Гагаріна села Тулинці Миронівського району Київської області середнім розміром 4,01 умовних кадастрових гектарів. На підставі ст. ст. 25, 81, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 524, 529, 530, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР, ст. ст. 1, 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»,

Outcome: approved