Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, мотивують вимоги тим, що їм належить домоволодіння [ADDRESS] згідно договору довічного утримання від 19.04.2001 року на праві спільної часткової власності в рівних частках, тобто по 1/2 кожному. Договір був зареєстрований в Сумському БТІ 17.05.2001 р. До цього домоволодіння належало батькові [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.1975 року. Домоволодіння знаходиться на присадибній земельній ділянці, площею 0,0691 га, переданою попереднім власникам виконкомом Сумської міської ради у безстрокове користування. [PERSON] є сусідкою позивачів і їй належить на праві власності домоволодіння [ADDRESS] згідно договору дарування від 25.05.1990 р., яке розташоване на присадибній земельній ділянці, площею 0,1414 га, з яких 0,1000 га передано виконкомом Сумської міської ради у приватну власність згідно рішення № 723 від 18.12.1993 р. 02.02.2004 р. [PERSON] отримала на земельну ділянку площею 0,1000 га державний акт серії СМ № 159136. На той час з боку відповідачки жодних претензій щодо межі між садибами не існувало. Починаючи з літа 2013 року [PERSON] почала пред'являти претензії позивачам щодо межі між їх присадибними ділянками, а саме, що останні поставили огорожу в 2011 році і при цьому захопили частку земельної ділянки відповідачки, розміром 0.82 см з боку вулиці, яку вона ніби раніш передала в тимчасове користування. На підтвердження своїх претензій відповідачка надала свій державний акт, з якого вбачається, що межі приватизованої нею земельної ділянки [ADDRESS] накладаються на земельну ділянку [ADDRESS], яка перебуває в користуванні позивачів. Ця обставина стала перешкодою в приватизації нашої земельної ділянки та отриманні позивачами державного акту. В зв'язку із тим, що між сторонами виник спір з приводу користування належними їм земельними ділянками, який неможливо вирішити в добровільному порядку, позивачі змушені звернутись до суду за захистом порушеного права та просять визнати рішення виконкому Сумської міської ради від 18 грудня 1993 р. № 723 про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] протиправним, визнати державний акт серії CM № 159136 від 02.02.2004 р. виданий на ім'я [PERSON] недійсним, витребувати із управління Держземагенства в Сумському районі Сумської області технічну документацію, яка стала підставою для видачі державного акту на ім'я [PERSON] від 02.02.2004 р., та стягнути з відповідачки на користь позивачів судові витрати по справі. Позивач [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила проти них. Представник відповідача, виконавчого комітету Сумської міської ради, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення в яких просить відмовити в задоволенні позову, справу просить розглянути у його відсутності. ( а.с. 69) що Третя особа - землевпорядна фірма «Кадастр», повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, заперечень проти позову не надала. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить ? частина домоволодіння [ADDRESS] згідно договору довічного утримання від 19.04.2001 року. Договір був зареєстрований в Сумському БТІ 17.05.2001 р. До цього домоволодіння належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.1975 року, що підтверджується доданими до позову копіями договорів ( а.с. 12-14). Домоволодіння знаходиться на присадибній земельній ділянці, площею 0, 0691 га, переданою попереднім власникам виконкомом Сумської міської ради у безстрокове користування. Відповідачка за справою [PERSON] є сусідкою позивачів та їй належить на праві власності домоволодіння [ADDRESS] згідно договору дарування від 25.05.1990 р., яке розташоване на присадибній земельній ділянці, площею 0,1414 га, з яких 0,1000 га передано виконкомом Сумської міської ради у приватну власність згідно рішення № 723 від 18.12.1993 р. 02.02.2004 р. [PERSON] отримала на земельну ділянку площею 0,1000 га державний акт серії СМ № 159136. При виготовленні землевпорядної документації на земельну ділянку позивачка погодила межі ділянки, яка приватизувала відповідачка (а.с. 86). Починаючи з літа 2013 року між сторонами виник конфлікт щодо межі між їх присадибними ділянками. На підтвердження своїх претензій відповідачка надала свій державний акт, з якого вбачається, що межі приватизованої нею земельної ділянки [ADDRESS] накладаються на земельну ділянку [ADDRESS], яка перебуває в користуванні позивачів. Ця обставина стала перешкодою в приватизації земельної ділянки позивачів та отриманні ними державного акту. Наданий договір довічного утримання вказує на те, що предметом договору було саме домоволодіння. Про земельну ділянку мови не йдеться та не могло бути предметом договору тому відчужувач на час укладання договору довічного утримання не мав належного документу на право володіння або користування земельною ділянкою. Таке право на земельну ділянку не отримали і позивачі. Кваліфікація вказаних правовідносин не повинна проводитися за приписами ст.381 ЦК України відповідно до якої відчуженню підлягає і земельна ділянка, що знаходиться під садибою а поняття «домоволодіння» і «садиби» є абсолютно різними за своїм юридичним змістом, складом та значенням. Ствердження позивачам про отримання земельної ділянки під домоволодінням у постійне користування не має належного підтвердження. Ґрунтування позовних вимог на підставі неналежних доказів - технічних паспортів у доказуванні земельних правовідносин є неприпустимим оскільки вказані в них межі земель вказані фактично умовно, а конкретні розміри земельних ділянок та встановлення меж отримуються в результаті розробки землевпорядної документації, яка передує виготовленню державних актів права власності на землю (або відповідної реєстрації у держреєстрі). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі не наводять в чому саме протиправним є рішення виконкому Сумської міської ради від 18.12.2993 року № 723, які саме норми земельного та іншого матеріального права порушив орган виконавчої влади під час прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою та передання земельної ділянки [PERSON] Ствердження, що земельна ділянка [PERSON] вказана в акті «накладається» на земельну ділянку якою фактично користуються позивачі не є коректним, з юридичної точки зору, оскільки межі земельної ділянки під домоволодінням позивачів у належний спосіб не встановлювалися, в натурі не виносилися. До цього часу власником земельної ділянки під домоволодінням позивачів є Сумська міська рада. Апріорі ні відповідачі ні будь які інші особи не можуть порушити чи позбавити права власності чи користування земельною ділянкою позивачів з підстав відсутності такого права. Позивачі не вказали жодної норми матеріального права, приписи якої зобов'язували [PERSON] або землевпорядну організацію, під час розроблення технічної документації з землеустрою, погоджувати зовнішні межі земельної ділянки із суміжними землекористувачами до того ж право яких на суміжну ділянку не оформлено належним чином. Але в даному випадку погодження було здійснене і акт погодження меж має підпис особисто [PERSON] дані обставини встановлені в судовому засідання. Помилка у прізвищі що має місто у акті погодження меж не тягне за собою правові наслідки у виді скасування відповідного акту та має бути усунена в адміністративному порядку. Позивачі не наводять норми матеріального права які дають право вважати таку технічну помилку підставою для скасування акту. П. 16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів на право власності на землю визначає перелік документів, які повинна містити технічна документація зі складання державного акту, яка не включає документ про погодження зовнішніх меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами. Все вищенаведене унеможливлює об'єктивно і достовірно встановити наявність порушеного права позивачів на земельну ділянку. Узагальнена з 1997 року ВСУ практика вирішення земельних спорів вказує на те, що до отримання належного документу про право власності або користування земельною ділянкою особа не має підстав вимагати усунення перешкод щодо користування земельною ділянкою, звільнення, тощо. Таким чином з підстав ст. 152, 155 ЗК України акт органу державної влади чи місцевого самоврядування може бути визнаний недійсним виключно при поєднанні двох умов : не відповідність вимогам чинного законодавства та порушення права власності на земельну ділянку. Позивачі не надають доказів, що відмова в приватизації земельної ділянки під їхнім домоволодінням не здійснюється саме із-за протиправних дій відповідачів. Посилання позивачів на будівництво паркану, намагання встановити межі земельних ділянок за допомогою фотографій весілля доньки є певною правовою «новелою» процесуального доказування і не може братися судом до уваги. Виконавчий комітет Сумської міської ради ознайомився з цивільною справою № 592/11659/14-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Держкомагенство в Сумському районі Сумської області, землевпорядна фірма «Кадастр» про визнання рішення ВК СМР протиправним і визнання недійсним державного акта на землю, і заперечує щодо задоволення позову виходячи з наступного ( а.с.44-47). Відповідно до ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. До виключної компетенції Сумської міської ради належить право розпорядження землями територіальної громади ( п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ч. 1 ст. 12 Земельного Кодексу України). Виконавчий комітет Сумської міської ради при прийнятті рішення від 16.12.1993 року № 723-МР «Про передачу в приватну власність земель» виходив із тієї документації, яка була подана для приватизації зацікавленими особами (громадянами, мешканцями міста Суми). На підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 16.12.1993 року № 723-МР «Про передачу в приватну власність земель», на користь відповідачки [PERSON] було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку від 02.02.2004 року серія CM № 159136. Статтею 198 Земельного кодексу України передбачено, що Акт погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є складовою Кадастрової зйомки. Пунктом і) ч. 2 ст. ст. 25, пунктом є) ч.1 ст. 56 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що кадастровий план земельної ділянки разом із погодженням меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є складовою Технічної документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким чином кадастровий план та акт погодження меж розробляються при виготовленні Технічної документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Також на момент складання «Технічної документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку», відповідно до п. г) ч. 1 статті 56 Закону України «Про землеустрій», повинно існувати рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, у тому числі на умовах оренди. Отже, після прийняття оскаржуваного позивачами рішення та перед видачею державного акта на землю, землевпорядна фірма «Кадастр» здійснювала виготовлення технічної документації із землеустрою, проводила заміри земельної ділянки [ADDRESS], а також відібрала підписи суміжних землевласників (землекористувачів) від домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS]. Від домоволодіння [ADDRESS] в «Акті про погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж земельної ділянки» наявний підпис уповноваженої особи [PERSON] Суд не вважає обґрунтованими доводи строни позивача, що підставою для задоволення позовних вимог є висновок №69 земельно - технічного дослідження від 25.12.2014 року в якому зазначено недоліки землевпорядної документації, а саме - відсутність підпису відділу кадастру СМУ земельних ресурсів, акт помилково складено на земельну ділянку площею 0.0414 га замість 0.1 га, відсутній опис меж та кутів поворотів, оскільки акт про погодження меж земельної ділянки знаходиться в матеріалах про складанню державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку (а.с. 83) , інформація про об'єкт власності містить посилання на площу 0.1 га ( а.с. 87), акт погодження який містить підпис позивачки на оборотній строні містить план земельної ділянки яка виділялась відповідачці в приватну власність ( а.с. 86), питання про передачу відповідачці земельної ділянки площею 0.0414 га ніколи не вирішувалось, відомості зазначені в акті погодження меж повністю відповідають відомостям зазначеном в державному акті ( а.с.8). Статтями 125 та 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації. Право власності, користування на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Станом на грудень 2014 року у позивачів по справі відсутні будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку по [ADDRESS] Відповідно до ст. 25 Закону України «Про землеустрій» дані КП «Сумське міське БТІ» не є документацією із землеустрою, а посилання на такі плани БТІ, як на підставу для скасування рішення виконкому Сумської міської ради та державного акта на землю, є безпідставними.

Outcome: dismissed