Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю та право власності на ? частину квартири №11 в будинку №33, що розташований по вул. Галаганівська, м.Прилуки. Свої вимоги обгрунтовує тим, що перебуваючи з 30 квітня 1993 року по теперішній час у шлюбі з Відповідачем, у період спільного подружнього проживання, за їх спільні кошти вони придбали вказану квартиру, яка була зареєстрована на відповідача. Дане майно є їх спільною сумісною власністю, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження таким майном. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач визнав позов частково, оскільки вважає, що його частка у квартирі повинна бути більшою ніж ?. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 30 квітня 1993 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку Ангеліну, [INFO] (а.с. 6, 7). У суді зясовано, що за час перебування у шлюбі ними було набуто спільне майно, а саме, згідно договору купівлі продажу від 19 квітня 2007 року була придбана [PERSON] житлова квартира №11 в будинку №33, що по вул.Галаганівська, м.Прилуки (а.с. 8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 квітня 2007 року квартира оформлена та зареєстрована на [PERSON] відповідача у даній справі (а.с. 9). У суді сторони підтвердили факт купівлі даної квартири ними, як подружжям, саме за час перебування у шлюбі. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.60 Сімейного Кодексу України та ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, відповідно до ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо подружжя не домовилось про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 70 СК визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Таким чином, спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності сторін. Сторонами не було надано жодних доказів та судом не встановлено підстав для зміни розміру часток між ними. Отже, вимоги позивачки є цілком законними та обгрунтованими, даючи суду право визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірної нерухомості. Згідно вимог ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачка повністю довела ті обставини, на які посилалася, як на підставу своїх позовних вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 592 грн.67 коп., в рахунок відшкодування сплаченого судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved