Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, просять ухвалити рішення, яким зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні дідуся та бабусі з онукою [PERSON], [INFO]., та визначити такі способи участі у спілкуванні та вихованні дитини: надати можливість щотижня у вихідні дні (суботу та неділю до 20.00 год.) забирати дитину до себе за адресою [ADDRESS]; під час зимових шкільних канікул дитини надати можливість першу половину їхнього часу проводити з бабусею та дідусем; під час літніх шкільних канікул надати можливість у липні місяці відпочивати разом з дитиною в Україні або за кордоном; повідомляти бабусю та дідуся про стан здоров'я дитини та про місце проживання у разі його зміни. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що їхній син - [PERSON] більше п'яти років проживав у цивільному шлюбі з відповідачем, від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка є їхньою онукою. Через тяжку хворобу син помер [INFO], після чого продовжили опікуватись онукою, яка за цей час прив'язалась до них. З 2014р. відповідач регулярно їздить до Італії, а дитина весь цей час проживала разом з ними за адресою [ADDRESS]. Фактично з 2014 по 2015 роки вони займались вихованням дитини, займались її розвитком, проводили дозвілля. У кінці листопада 2015р. після тривалої відсутності відповідача у м. Львові, остання без жодних пояснень забрала дитину із дитячого садочка і 19.12.2015р. виїхала разом з нею до Італії. Дізнавшись про таку обставину неодноразово намагались налагодити контакт з дитиною, однак позитивного результату не досягнули. У березні 2017р. відповідач разом з дитиною повернулась де вони проживають за місцем реєстрації. У зв'язку з цим, вирішили зустрітись з онукою за місцем її проживання, однак відповідач в грубій формі відмовила в такій зустрічі. Дитина навчається у 1-му класі СЗШ № 6. Неодноразово намагались побачити дитину у школі, однак вчителі були попереджені відповідачем та не дозволяли будь-яких побачень. Поведінка дитини свідчить про те, що остання радіє при зустрічі з бабусею та дідусем, однак матір заборонила їй спілкуватись з ними. Таку позицію матері вважають шкідливою для інтересів дитини. Жодних обставин, які б шкодили інтересам дитини при спілкуванні з бабусею та дідусем не існує і тому, в інтересах дитини звернулись до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] скерувала до суду письмові заперечення проти позову, зазначаючи про його безпідставність. Зокрема, твердження позивачів про те, що дитина з 2014р. проживала разом з ними не відповідає дійсності, оскільки дитина перебувала в позивачів виключно у вихідні дні, а постійно проживала за адресою м. Львів. Вул. Левицького, 62/6 в квартирі матері відповідача. Також, не відповідають дійсності твердження про те, що в період з 2014 по 2015 роки вихованням дитини займались виключно позивачі. Натомість, в період проживання дитини в Італії у 2016 - 2017 роках позивачі звертались в правоохоронні органи з безпідставними звинуваченнями щодо незаконного вивезення дитини за кордон, з приводу чого компетентні органи Італії проводили відповідну перевірку, чим завдали їй значних незручностей, хоча за кордоном перебувала на законних підставах, а позивачі не вправі обмежувати пересування за межі України її та доньки. Після повернення в Україну, 10.03.2017р. позивачі увірвались до її помешкання та вчинили скандал в присутності її неповнолітніх дітей, нанесли їй тілесні ушкодження, з приводу чого внесено відповідні відомості до ЄРДР. З цього часу їхнє спілкування припинилось, хоча позивачі почали відвідувати дитину у школі під час уроків, відриваючи її від навчального процесу, що спричинило скандал з адміністрацією школи. За весь цей період позивачі не купили дитині одягу та іграшок, а відвідування в школі супроводжувалось даруванням солодощів сумнівної якості, які дитині, через алергію їсти небезпечно. Самі побачення відбувались всупереч бажанню дитини та без дозволу матері. Вимушена була обмежити спілкування дитини з позивачами, оскільки останні постійно спонукали дитину переїхати до них, настроювали її проти матері, вели поганий догляд за дитиною та негативно впливали на її психіку. Крім того, дитина є алергетиком і відвідування позивачів шкодить її здоров'ю та психіці. За даними психодіагностичного обстеження дитини, остання не має бажання спілкуватись з позивачами. Тому, просила відмовити в задоволенні позову, що найбільше відповідатиме інтересам дитини. В процесі розгляду даної справи сторонами подано на затвердження проект мирової угоди від 14.03.2018р., за змістом якої: сторони погоджуються, що бабуся та дідусь мають право на побачення з онукою - [PERSON], [INFO], у вихідний день неділю з 11.00 год. до 18.00 год. за місцем постійного проживання дідуся та бабусі за адресою [ADDRESS] та в будь-якому іншому, погодженому сторонами місці; сторони погоджуються, що на зимові канікули, а також частину державних, Великодніх та Різдвяних свят [PERSON] при бажанні буде відвідувати бабусю та дідуся за домовленістю [PERSON]; сторони погодили, що дідусь та бабуся мають право бути присутніми на проведенні шкільних свят, змаганнях по гімнастиці; сторони погодили, що дитина може вільно розмовляти з дідусем та бабусею по телефону у вільний від навчання час. Заявою від 16.04.2018р. позивачі відмовились від такого проекту мирової угоди та просили розглянути справу по суті. В судовому засіданні позивач, а також повноважний представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали. Додатково пояснили, що з метою врегулювання спору мирним шляхом придбали квартиру, яку передали у власність дитини. Просять позов задовольнити, однак в тому числі не заперечують щодо способу участі у вихованні дитини, який визначено органом опіки та піклування ЛРА ЛМР. Відповідач, а також її повноважний представник в судове засідання не з'явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Причин неявки не повідомили. Повноважний представник відповідача - адвокат [PERSON] будучи присутньою в судовому засіданні 16.01.2018р. підтримала наведені вище заперечення. Представник третьої особи в останнє судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Будучи присутнім в попередньому судовому засіданні, висловилась про підтримку позовних вимог, оскільки баба та дід також мають право брати участь у вихованні дитини. За погодженням з стороною позивачів суд вважає можливим розглянути справу у відсутності осіб які не з'явились на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення і що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити частково виходячи з наступного. Як зазначено в ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. У відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.10), позивачі зареєстрували шлюб 17.08.1982р. Згідно копії свідоцтва про народження (а.с.11), [INFO] у позивачів народився син [PERSON], який відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.13) помер [INFO] Останній, згідно копії свідоцтва про народження (а.с.12) був батьком малолітньої [PERSON], [INFO] Матір'ю малолітньої є відповідач. Позивачі відповідно, є бабою та дідом малолітньої [PERSON] Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів визначено СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно з ч. ч. 8-10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За правилами ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 263 СК України, спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. За змістом ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Європейський суд з прав людини, в контексті ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово зазначав, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини, які повинні превалювати над інтересами батьків, а в п. 49 рішення від 18.12.2008р. у справі «Савіни проти України» ЄСПЛ також наголосив, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III). Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування ЛРА ЛМР № 33-3821 від 06.11.2017р. (а.с.70-71), працівниками відділу у справах дітей Личаківської районної адміністрації ЛМР обстежено житлово-побутові умови проживання позивачів за адресою [ADDRESS] та констатовано виключно позитивні умови, спрямовані для виховання та розвитку дитини. На основі цих та інших даних, за участі позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], ЛРА ЛМР як орган опіки та піклування вважає за доцільне встановлення графіку побачень позивачів з онукою зокрема: -І та ІІІ суботу щомісячно з 10.00 год. до 20.00 год. за місцем проживання баби та діда, -ІІ та VІ неділю щомісячно з 10.00 год. до 20.00 год. за місцем проживання баби та діда, -в період зимових шкільних канікул кількістю днів, що становитиме не менше половини тривалості канікул, -в період літніх шкільних канікул у липні місяці з правом виїзду з дитиною на відпочинок за кордон, -повідомляти бабу та діда про стан здоров'я дитини та про місце проживання дитини у разі його зміни. Суд погоджується з даним висновком та вважає його таким, що відповідає інтересам дитини, адже ґрунтується він на об'єктивних даних та складений після дослідження всіх обставин справи, в тому числі після отримання від СЗШ № 6 психолого-педагогічної характеристики дитини та інформації щодо участі позивачів у вихованні малолітньої онуки. Відповідно до такої характеристики, яка затверджена директором школи, у дівчинки налагоджені відносини з мамою, але також виявлено емоційний тиск на доньку зі сторони мами. З огляду на зазначене, а також враховуючи виключно позитивну характеристику позивача [PERSON], яка видана за місцем роботи (а.с.14), суд вважає таким, що відповідатиме інтересам дитини визначення позивачам способу участі у вихованні онуки. Обставин, які б свідчили про негативне відношення позивачів до дитини та про можливість спричинення їй шкоди в ході розгляду справи судом не встановлено, у зв'язку з чим позов визнається обґрунтованим. Крім того враховується, що в процесі розгляду даної справи позивачем [PERSON] укладено угоду про наміри від 09.02.2018р., предметом якої є намір купити квартиру [ADDRESS] і за якою позивач в момент підписання цієї угоди передав продавцю завдаток в розмірі 2000 доларів США. Згідно укладеного в подальшому договору купівлі-продажу від 15.03.2018р., квартира придбана малолітньою [PERSON], від імені якої діяла відповідач. На переконання суду, такі обставини додатково підтверджують щирість намірів позивачів брати участь у вихованні онуки та крім цього, додатково підтверджують правильність висновків суду про обґрунтованість позовних вимог. Разом з тим, спосіб участі позивачів у вихованні онуки слід визначити згідно висновку Органу опіки та піклування ЛРА ЛМР, а не згідно заявлених позовних вимог, оскільки такий спосіб, на переконання суду найбільш оптимально відповідає інтересам дитини та при цьому, найбільш пропорційно зберігає домінуюче право матері на участь у вихованні доньки. Тому, позов підлягає до задоволення частково, а що стосується позиції відповідача про наявність небезпеки для здоров'я дитини, така на думку суду не підтверджується належними і достатньо переконливими доказами. Зокрема, до письмових заперечень долучено копію консультативного висновку спеціаліста (а.с.54) та витягу з історії хвороби (а.с.55), згідно яких у дитини діагностовано Геморагічний васкуліт, шкірна форма. Натомість, не долучено жодного доказу про те, що ускладнення хвороби у період вересень 2014р. є результатом неналежної поведінки позивачів. Крім того, згідно висновку експертизи (а.с.46), яка проводилась в межах досудового розслідування кримінального провадження, про яке згадується в запереченнях, у відповідача тілесних ушкоджень не виявлено. З огляду на обставини справи в їх сукупності, в контексті практики ЄСПЛ, заключення за даними психодіагностичного обстеження [PERSON] (а.с.50-52), згідно якого у дитини відсутнє бажання зустрічатись з позивачами, не може вважатись достатньо переконливим доказом, який виправдовує необхідність розірвання сімейних зв'язків та позбавлення дитини її коріння. Більше того, відсутність спільних тем для розмови, про що зазначено в цьому заключенні не є самодостатньою підставою для відмови в задоволенні позову, адже саме в інтересах дитини таку ситуацію потрібно вирішувати, а не уникати. Що ж стосується письмових свідчень свідків, які подані як позивачами, так і відповідачем, суд визнає їх недопустимими доказами та не піддає оцінці, оскільки такі свідки безпосередньо судом не допитувались. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача [PERSON] належить стягнути судовий збір в розмірі 640 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: partial