Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Бобровицькою нотаріальною конторою 25.11.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2451. На даний час у вищевказаному будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], чоловік померлої в [INFO] [PERSON] Після її смерті відповідач за вищевказаною адресою не проживає, жодної участі в утриманні будинку не приймає, комунальні платежі не сплачує. На даний час він проживає в [ADDRESS], має іншу сім'ю, але добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому вони сплачують комунальні платежі з урахуванням зареєстрованих осіб в будинку. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання складеного 08.04.2014 депутатом Бобровицької міської ради Баранчуком А.І. підтверджується, що в спірному будинку, відповідач зареєстрований, але не проживає на протязі семи років Тому просять визнати [PERSON], таким, що втратив право користування жилим будинком. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно, що підтверджується повідомленням про отримання ним повістки (а.с.32). Причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи у його відсутність. Отже, відповідач не з'явився до суду без поважних причин, що дає право суду, відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних і достатніх у справі доказів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідач по справі [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON] деякий час проживав в будинку [ADDRESS] з її матір'ю [PERSON], а потім забравши свої речі залишив будинок близько семи років тому і жодного разу не навідувався до житла. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з слідуючого. За положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 цього Кодексу та ст. 150 Житлового кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Судом встановлено, що позивачі по справі отримали будинок [ADDRESS] у спадок в рівних долях кожний, та є його співввласниками, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON], виданим 25.11.2011 року та витягом про державну реєстрацію (а.с.14, 47-48). Згідно з ксерокопією будинкової книги відповідач за вищевказаною адресою зареєстрований з 09.01.2003 року, як чоловік померлої [PERSON], [INFO], але в даному будинку не проживає тривалий час, участі в його утриманні не приймає, що підтверджується відповідним актом та показами свідків [PERSON] та [PERSON], (а.с 12,15, 22-24). За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним , мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право члена сім'ї власника будинку( квартири) на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Оскільки житлові права членів сім'ї власника будинку ( квартири) є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою . Однією з підстав припинення права власності відповідно до ст. 346 ЦК України є смерть власника. Оскільки, попередній власник житла [PERSON], - теща відповідача по справі, померла [INFO], власниками будинку після її смерті в рівних долях стали: її дочка [PERSON] та рідний онук [PERSON] позивачі по справі, а [PERSON], в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України не є членом сім'ї нових власників, крім того в будинку не проживає тривалий час, як було достовірно встановлено близько семи років, має іншу сім'ю з якою проживає за іншою адресою, тому суд вважає,що він втратив право користування житлом. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже суд вважає, що вимоги про визнання [PERSON], таким, що втратив право на користування житлом підлягають задоволенню у зв'язку з порушенням прав позивачів на користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved