Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач Івано-Франківський професійний політехнічний ліцей звернувся з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування в солідарному порядку завданої шкоди в розмірі 26048,18 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що Державною фінансовою інспекцією в Івано-Франківській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею за період з 01.02.2011 року по 30.09.2013 року, в ході якої встановлено порушення чинного законодавства, що призвели до втрат фінансових та матеріальних. Ревізією встановлено, що порушення були вчинені [PERSON] та [PERSON] які протягом ревізованого періоду працювали в Івано-Франківському професійному політехнічному ліцеї на посадах головного бухгалтера та бухгалтера, відповідно. Результати перевірки задокументовано в акті ревізії від 26.11.2013 № 03-21/18. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги. Позов просили задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. 02 липня 2014 року позовні вимоги були уточнені, у відповідності до яких завдану шкоду просили стягнути на користь Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею. Представник відповідачів проти задоволення позову заперечив, мотивуючи це тим, що працівники відповідають за завдану шкоду у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, а також тим, що позивач не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність шкоди завданої відповідачами. Просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] працювали в Івано-Франківському професійному політехнічному ліцеї на посадах головного бухгалтера та бухгалтера, відповідно. Згідно акту ревізії фінансово-господарської діяльності № 03-21/18 від 26.11.2013 за період з 01.02.2011 року по 30.09.2013 року виявлені порушення законодавства при встановленні доплат в розмірі 6114,49 грн. та проведення індексації заробітної плати в розмірі 52366,85 грн. Згідно з актом, порушення допущено колишнім головним бухгалтером [PERSON], яка відповіно до п. 3.20 посадових обов'язків, здійснювала контроль за правильністю витрачання фонду заробітної плати, встановлення посадових окладів, суворе дотримання штатної дисципліни та колишнім бухгалтером [PERSON], яка згідно посадових обов'язків п.3.5 проводила нарахування заробітної плати працівників Ліцею. Відповідно до змісту ст. ст. 10, 11, 27-31, 57-61 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ст. 132 КЗпП За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Разом з тим ст. 133 КЗпП встановлює, що керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей. За наведених обставин помилковим є посилання представників позивача на застосування у спірних правовідносинах положень ст. 1190 Цивільного кодексу України, оскільки трудові відносини регулюються виключно законодавством про працю, а солідарна матеріальна відповідальність застосовується лише за умови, якщо судом встановлено, що шкода підприємству, установі, організації заподіяна спільними умисними діями кількох працівників або працівника та інших осіб. Стаття 138 КЗпП встановлює, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивач не вжив жодних заходів по стягненню зайво виплачених коштів з набувачів які не перебувають у трудових відносинах з ліцеєм, що суперечить п. 3, 5 вимоги про усунення порушень від 04.12.13 №09-03-14-14/9684. Під час провадження по справі позивач не виконав вимог ст.ст. 27,57-61 ЦПК України, та не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо відшкодування шкоди позивачу в розмірі 26048,18 грн. Розмір позовних вимог щодо відшкодування шкоди, заявлений позивачем не збігається з розміром шкоди, який заявляє Державна фінансова інспекція в Івано-Франківській області. Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували розмір заявлених позовних вимог не подано. Таким чином, розмір заявлених позовних вимог не можна вважати доведеним. Позивач не надав достатніх доказів порушення покладених на [PERSON] трудових обов'язків. Посилання позивача на п.3.5 Посадової інструкції бухгалтера згідно якого до обов'язків бухгалтера віднесено здійснення нарахування заробітної плати працівників Ліцею не можна вважати достатнім доказом нарахувань заробітної плати [PERSON], оскільки він не виключає можливість здійснення даних нарахувань іншим бухгалтером та не є беззаперечним доказом того, що саме [PERSON] здійснювала дані нарахування. Інших доказів вчинення порушення покладених на [PERSON] трудових обов'язків позивачем не надано. Також позивачем не надані довідки про заробітну плату відповідачів, що унеможливлює визначення їхньої середньої заробітної плати, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.130, 132, 133, 135-3, 137, 232, КЗпП , ст. 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed