Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.03.1974 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1-762, домоволодіння №20 по вул. Кочкіна у місті Дніпропетровську на праві власності належить [PERSON]. За своє життя [PERSON] зробила розпорядження у вигляді заповіту, яким все належне їй майно в рівних частках заповіла [PERSON], який помер 10.05.1987 року, та позивачці [PERSON]. [PERSON] померла 01.12.1987 року, після смерті якої відкрилась спадщина на домоволодіння №20 по вул. Кочкіна у місті Дніпропетровську. Позивачка зазначає, що після смерті [PERSON] до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, однак прийняла її шляхом фактичного управління майном, у спірне домоволодіння вїхав її син [PERSON], який проживає в будинку до теперішнього часу, позивачка взяла всі нові особисті речі, три ікони, швейну машинку «Зінгер», килим, подушки та кухонний посуд померлої матері [PERSON] Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 01.12.1987 року, та визнати за нею право власності на домоволодіння №20 по вул. Кочкіна у місті Дніпропетровську, що складається з: житловий будинок літ. А-1 житловою площею 37,6 кв.м., загальною площею 55,4 кв.м., сараї літ. Б,б, літ В, літ. Г, душ літ. Д, вбиральня літ. Е, споруди №1-5, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 01.12.1987 року. Представник позивачки [PERSON] у судове засідання 27.01.2016 року не з'явився, надав суду письмову заяву, якою позовні вимог підтримав у повному обсязі, справу просив слухати за його відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача 27.01.2016 року в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання повідомлявся належним чином, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав заяву, якою просив розглянути справу у його відсутності. Вислухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.03.1974 року, виданого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 1-762, домоволодіння №20 по вул. Кочкіна у місті Дніпропетровську на праві власності належить [PERSON]. За своє життя [PERSON] склала розпорядження у вигляді заповіту, яким все належне їй майно в рівних частках заповіла [PERSON], який помер 10.05.1987 року, актовий запис № 1119, та позивачці [PERSON]. [PERSON] померла 01.12.1987 року, актовий запис №2702, після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння №20 по вул. Кочкіна у місті Дніпропетровську. Згідно з листом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 02.10.2015 року №3623/01-16, після померлої 01.12.1987 року [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину не видавалось. Судом встановлено та підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що після смерті [PERSON] позивачка фактично прийняла спадщину шляхом вступ в управління спадковим майном, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (редакція 1963 року). Згідно з ст. 548 ЦК Української РСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 02.09.1993 року N3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року N 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з ст. 328 ЦК України, про підстави набуття права власності, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла 01.12.1987 року, тому суд вважає визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння №20 по вул. Кочкіна у місті Дніпропетровську, що складається з: житловий будинок літ. А-1 житловою площею 37,6 кв.м., загальною площею 55,4 кв.м., сараї літ. Б,б, літ В, літ. Г, душ літ. Д, вбиральня літ. Е, споруди №1-5, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 01.12.1987 року.

Outcome: approved