Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивачка 16. 04. 2014 року звернулася в суд з позовом до Черкаського факультету менеджменту і бізнесу Київського університету культури і відокремлений підрозділ «Черкаський факультет Київського національного університету культури і мистецтв» про зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що згідно довідки № 07 від 21.01,2014р., виданою відділом кадрів Київського університету культури, вона працювала на посаді викладача Черкаського факультету менеджменту і бізнесу Київського університету культури за сумісництвом з 01.09.2006р. (наказ № 261-к від 31.08.2006р.) по 30.11.2012р. (наказ № 362-к від 13.09.2012р.) і на посаді старшого викладача Черкаського факультету менеджменту і бізнесу Київського університету культури за сумісництвом з 01.09.2013р. по 30.11.2013р. (наказ № 165-к від 04.09.2013р.). Згідно витягу з наказу № 53-ф п.10 від 20.02.2013 р. вона була прийнята на посаду викладача на 0,5 ставки за сумісництвом ВП «Черкаський факультет КНУКіМ» з 20.02.2013р. по 15.05.2013р. з наступним звільненням у зв'язку із закінченням терміну дії трудового договору. Також, згідно витягу з наказу № 227-ф п.14 від 02.09.2013 р. вона була прийнята на посаду старшого викладача на 0,25 ставки за сумісництвом кафедри дизайну ВП «Черкаський факультет КНУКіМ» з 01.09.2013р. по 31.10.2013р. з наступним звільненням у зв'язку із закінченням терміну дії трудового договору. Позивачка зазначила, що на її неодноразові звернення щодо запису у трудовій книжці їй щоразу було відмовлено деканом Черкаського факультету МБ Київського університету культури і відокремленого підрозділу «Черкаський факультет Київського національного університету культури і мистецтв» Горбатовою Н.О. Крім того, її звернення до керівництва даного навчального закладу в Києві були також проігноровані. Вказувала, що вище названий період праці був її основною роботою, іншої роботи у неї не було, бо вона навчалась заочно в аспірантурі КНУКіМ і одержала науковий ступінь кандидата мистецтвознавства. Просить суд зобов'язати посадових осіб Черкаського факультету МБ Київського університету культури і відокремленого підрозділу «Черкаський факультет Київського національного університету культури і мистецтв» належно оформити їй трудову книжку та стягнути з відповідача матеріальне відшкодування за надіслані рекомендовані листи 37 грн. 35 коп. та моральну шкоду. В ході розгляду справи позивачкою було збільшено позовні вимоги, в яких вона просила стягнути ще й моральну шкоду, пояснюючи тим, що внаслідок не укладення з нею договору, вона не змогла посеред навчального року влаштуватись у новий ВУЗ, тому що робочі програми викладачів затверджуються керівниками кафедр на цілий навчальний рік з вересня місяця в результаті чого зазнала моральних страждань, що призвело до втрати її нормальних життєвих зв'язків. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Зазначила, що частину записів в трудову книжку внесено. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що всі записи у трудовій книжці працівників робляться за місцем основної роботи, а сумісництво не вважається основним місцем роботи, крім того, документи, що підтверджують факт перебування у трудових відносинах з відповідачем позивачці було надано в повному обсязі і в установленому порядку, які є рівнозначними записам у трудовій книжці. Після перерви по справі, просить продовжити розгляд справи у відсутність представника відповідача. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки № 07 від 21.01,2014р., виданою відділом кадрів Київського університету культури, [PERSON] працювала на посаді викладача Черкаського факультету менеджменту і бізнесу Київського університету культури за сумісництвом з 01.09.2006р. (наказ № 261-к від 31.08.2006р.) по 30.11.2012р. (наказ № 362-к від 13.09.2012р.) і на посаді старшого викладача Черкаського факультету менеджменту і бізнесу Київського університету культури за сумісництвом з 01.09.2013р. по 30.11.2013р. (наказ № 165-к від 04.09.2013р.). Як вбачається з витягу наказу № 53-ф п.10 від 20.02.2013 р. позивачка була прийнята на посаду викладача на 0,5 ставки за сумісництвом ВП «Черкаський факультет КНУКіМ» з 20.02.2013р. по 15.05.2013р. з наступним звільненням у зв'язку із закінченням терміну дії трудового договору. Крім того, згідно витягу з наказу № 227-ф п.14 від 02.09.2013 р. вона була прийнята на посаду старшого викладача на 0,25 ставки за сумісництвом кафедри дизайну ВП «Черкаський факультет КНУКіМ» з 01.09.2013р. по 31.10.2013р. з наступним звільненням у зв'язку із закінченням терміну дії трудового договору. Відповідно до частини 2 ст. 21 КЗпП України, працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін. Таким чином, трудові договори укладаються як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом. При цьому саме працівникові надано право визначати, яке з місць роботи буде основним, а де він працюватиме на умовах сумісництва. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка перебувала у трудових відносинах з ВП «Черкаський факультет КНУКіМ» саме на умовах сумісництва. Виходячи із загальних норм законодавства про працю та відповідно до приписів «Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2003 року за № 245, при прийнятті на роботу за сумісництвом пред'явлення трудової книжки не передбачено. Власник, який прийняв працівника на роботу за сумісництвом, не вправі вимагати від працівника подання трудової книжки і не зобов'язаний вести на працівника трудову книжку. Однак, за бажанням працівника, запис про його роботу за сумісництвом може бути зроблено власником за основним місцем роботи на підставі довідки, що працівник, який вимагає внесення запису про роботу за сумісництвом, зобовязаний подати з місця роботи за сумісництвом. Як пояснили позивачка та представник відповідача при прийняті на роботу за сумісництвом в ВП «Черкаський факультет КНУКіМ» [PERSON] трудову книжку не надавала, оскільки іншої роботи у неї не було, так як вона навчалась заочно в аспірантурі КНУКіМ і одержала науковий ступінь кандидата мистецтвознавства. Факт звернення позивача за проведенням записів підтверджується даними довідки № 7 від 21. 01. 2014 року. Відповідно п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом. Представник відповідача не спростував той факт, що позивач на іншій роботі не працювала, хоча зазначена обставина підлягала перевірці при прийнятті на роботу. Таким чином, повно і всебічно дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, врахувавши те, що іншої роботи окрім роботи в ВП «Черкаський факультет КНУКіМ» позивачка не мала, а отриманий стаж за сумісництвом позивачці потрібен для отримання подальшого вученого звання, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: зобов'язання відповідача внести до трудової книжки [PERSON] відомості її роботи в Черкаському факультеті МБ Київського університету культури і відокремленого підрозділу «Черкаський факультет Київського національного університету культури і мистецтв» за сумісництвом. В той же час вимога про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає з огляду на наступне: Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. З наведених статей вбачається, що необхідною передумовою відшкодуванню моральної шкоди є факт спричинення незаконними діями іншої сторони такої шкоди. Не кожне порушення закону автоматично означає факт спричинення таким порушенням іншій стороні моральної шкоди. В ході розгляду справи жодним чином не було доведено, що діями відповідача позивачці було спричинено моральну шкоду. Не випливає це й з характеру вчиненого відповідачем правопорушення або особливостей правовідносин, що склалися між сторонами. Таким чином не підлягає відшкодування шкода, факт спричинення якої доведено не було. Посилання на матеріальне відшкодування за надіслані рекомендовані листи 37 грн. 35 коп. є безпідставним, так як дані витрати не відносяться до судових. Враховуючи викладене,

Outcome: partial