Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивачі - [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS]: про зобов'язання відповідачів передати їм, позивачам, ключі від вхідних дверей квартири та книжки по оплаті комунальних послуг, а також про виселення відповідачів із квартири. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що їм на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS], в якій на даний час без достатніх правових підстав проживають відповідачі, в той час як мають реєстрацію за іншими адресами, і не бажають звільняти належну їм, позивачам, квартиру, порушуючи їх право на житло. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої вимоги та пояснила, що її право власності на квартиру [ADDRESS], та право власності її дочки [PERSON] свого часу оспорювалося відповідачами. Суд відмовив останнім у визнанні свідоцтва про право власності на житло недійсним. Рішення набрало законної сили. Не дивлячись на неодноразові попередження, відповідачі житлове приміщення не звільнили. Представник позивачів [PERSON] пояснив, що позивачі отримали квартиру у власність на законних підставах. Відповідачі не довели законності права користування цим житлом і мають реєстрацію за іншими адресами. Відповідачі чинять позивачам перешкоди в користуванні квартирою: змінили вхідні двері та замок. Абонентські книжки з оплати комунальних послуг знаходяться у відповідачів, вони не віддають їх законним власникам житла. Відповідач [PERSON], який діє від свого імені та від імені відповідачки [PERSON], позов не визнав та подав заяву про застосування позовної давності. В судовому засіданні він пояснив, що вважає, що позивачі отримали свідоцтво про право власності на житло незаконно. Квартира свого часу відносилася до відомчого житлового фонду і не була передана до комунальної власності. Власником житла був рідний брат відповідачки [PERSON] - [PERSON], за усною домовленістю з яким в 1996 р. вони вселилися до квартири. Позивачка [PERSON] не має ніякого відношення до цієї квартири, оскільки остання була виділена саме [PERSON] Вона приватизувала квартиру, не поставивши їх до відома. Досі вони, відповідачі, користуються цим житлом, оплачуючи комунальні послуги. Він, [PERSON], та [PERSON], з якою проживає однією сімєю, влітку 2013 р. після спроб позивачки проникнути у квартиру та винести речі, дійсно замінили вхідні двері та замок. У всіх комунальних підприємствах рахунки з оплати комунальних послуг відкриті на ім'я [PERSON], але оплату здійснюють саме вони, зазначаючи в абонентських книжках себе платниками. На його думку, вони, відповідачі, набули права власності на житло за набувальною давністю, оскільки починаючи з 1996 р. безперервно користуються житлом та вносять комунальні платежі. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Суд встановив, що сторони у справі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Право власності на квартиру належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 2000 р. Відповідачі проживають в зазначеній квартирі, хоча зареєстровані за іншими адресами. Позивачі позбавлені можливості користуватися квартирою через перешкоди, які чинять йому відповідачі, та полягають у тому, що останні не звільняють житлове приміщення, не віддають ключі від вхідних дверей до квартири. Відповідач [PERSON] визнав, що він та [PERSON] дотепер користуються квартирою, замінили вхідні двері та замок, абонентські книжки з оплати комунальних послуг перебувають у них, бо саме вони здійснювали оплату комунальних послуг протягом усього часу користування житлом. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.1, ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності позивачів на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 26 січня 2000 р. Відповідачі оспорювали право власності позивачів на житло. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16 травня 2013 р., яке набрало законної сили, в позові [PERSON] та [PERSON] у визнанні недійсним свідоцтва про право власності на житло відмовлено. Залишаючи судове рішення без змін, апеляційний суд Кіровоградської області в ухвалі від 9 липня 2013 р. зазначив, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] оформили право власності на спірну квартиру з дотриманням установленого законом порядку. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, стосовно даного предмету та підстав позову, то сторони відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України зобов'язані довести ті обставини , на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечуючи проти позову про виселення, відповідачі посилаються на незаконність приватизації житла позивачами, тоді як законність користування житлом з свого боку не довели, пов'язуючи своє право користування житлом з усною домовленістю з [PERSON], якому виділялося жиле приміщення в гуртожитку, з тривалістю користування ним та з оплатою комунальних послуг. Однак дані реєстрації свідчать про те, що за відповідачами зберігається право користування іншими житловими приміщеннями. У спірній квартирі вони ніколи не були зареєстровані, до членів сім'ї колишнього наймача , а згодом - власників, не належать. Відповідач [PERSON] визнає, що оплата комунальних послуг здійснювалася відповідно до особових рахунків, відкритих комунальними підприємствами на ім'я [PERSON] Відсутні також будь-які письмові договори з приводу користування житлом та заяви на адресу житлових органів, які б могли свідчити про те, що до приватизації житла наймач та повнолітні члени його сім'ї, а після приватизації - власники житла давали згоду на проживання в квартирі відповідачів. Суд дійшов висновку, що відповідачі створюють позивачам перешкоди у здійсненні їх прав володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Вимоги позивачів в частині зобов'язання відповідачів передати ключі від вхідних дверей та виселення є законними та обґрунтованими. Щодо вимог про витребування абонентських книжок з оплати комунальних послуг, то варто зазначити, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до ч. 4 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Власниками цих книжок є відповідачі. Абонентські книжки є засобом платежу і підтверджують сплату комунальних послуг, в даному випадку відповідачами. У разі необхідності з'ясувати розмір оплати за отримані комунальні платежі та період оплати, таку інформацію може отримати особа, на яку відкритий особистий рахунок. Наразі позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Підстав для задоволення заяви відповідачів про застосування позовної давності немає, оскільки порушення прав позивачів з боку відповідачів є триваючими, відповідачі користуються житлом без законних правових підстав і підлягають виселенню незалежно від строку користування ними житлом. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати мають компенсувати відповідачі в рівних частках.

Outcome: partial