Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до Київського районного суду м. Харкова з позовними вимогами визначити ідеальні частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~ у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], належними на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.02.1999 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний номер № 2-99-156262 в розмірі 4/5 частин є рівними і складають по 1/5 частини кожному. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.02.1999 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний №2-99- 156262, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Гнні Сергіївні та [PERSON]. Зазначили, що 22 липня 2010 року гою року [PERSON] померла, після її смерті спадщину в рівних частинах прийняли донька [PERSON] та донька [PERSON]. Приватним нотаріусом харківського міського нотаріального округу [PERSON] кожному із спадкоємців 26.03.2011 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №1966, №1968. Спадщина на яку в указаних частках видано свідоцтво складалася з 1/5 частки у праві спільної часткової власності у трикімнатній квартирі [ADDRESS]. Згідно листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №24-00020 від 24.04.2013 року, МіськБТІ повідомляє, що станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано наступним чином: 1/10 частина - на імя [PERSON], 1/10 частина - на імя [PERSON], 4/5 частин - на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УКМ та П ВПДЖФ, р.№2-99-156262 від 01.02.1999 року. Таким чином, вбачається, що при отриманні і оформленні спадщини право спільної сумісної власності сторін трансформувалося у право спільної часткової власності, однак частка у розмірі 4/5 частин належить одночасно чотирьом особам, які не можуть між собою дійти згоди щодо спільного володіння і користування цим майном та визначення частки кожного окремо. Зазначають, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] одноосібно займають приміщення усієї квартири і тривалий час перешкоджають позивачам користуватися квартирою як в цілому, так і в певній частці, а також утримують у себе оригінал правовстановлюючих документів на квартиру. Зазначене зумовлене саме тим, що частка сторін у розмірі 4/5 частин є спільною для всіх власників, що з погляду на зміст статті 358 ЦК України, зумовлює не лише правову невизначеність для позивачів, а й змушує отримувати згоду решти співвласників у питаннях володіння і користування майном. На разі досягти домовленості з відповідачами щодо порядку володіння та користування майном - квартирою №85 в будинку № 20-Б по вул. Героїв Праці в місті Харкові, не вдається. Крім того, невизначеність у праві спільної часткової власності позивачів призводить до порушення їхніх прав, які стосуються права спільної часткової власності на зазначену квартиру. У звязку з чим позивач звернулися до суду з відповідною позовною заявою про визнання часток співвласників майна. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON], який діє на підставі перевірених судом повноважень - [PERSON], підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] заперечувала проти заявлених позовних вимог, які не визнали в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю та безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01.02.1999 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний №2-99- 156262 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Гнні Сергіївні та [PERSON] (арк. справи 6). Згідно копії свідоцтва про право на спадшину за законом від 26.03.2011 року вбачається, що спадкоємцями 1/5 частки у праві спільної часткової власності у трикімнатній квартирі № 85 у будинку № 20-Б в м. Харкові є її доньки [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 7) Зі змісту листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №24-00020 від 24.04.2013 року, МіськБТІ вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано наступним чином: 1/10 частина - на імя [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідчене ПН ХМНО [PERSON], р. №1966 від 26.03.2011р.; 1/10 частина - на імя [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідчене ПН ХМНО [PERSON], р. №1968 від 26.03.2011р.; 4/5 частин - на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УКМ та П ВПДЖФ, р.№2-99-156262 від 01.02.1999 року (арк. справи 5). Згідно ч.1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожними з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 статті 357 Цивільного кодексу України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо це не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У частинах 1-3 статті 358 Цивільного кодексу УКраїни встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно з ч.1 статті 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У частинах 1-2 статті 386 Цивільного кодексу України зазначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч.1 статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зважаючи на викладене та враховуючи те, що частка у розмірі 4/5 частин належить одночасно чотирьом особам, які набули її у процесі приватизації, то правомірним і справедливим буде її поділ на рівні частки кожному співвласнику, тобто по 1/5 частині. Згідно зі статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних через необхідність визначення ідеальних часток у праві у спільної часткової власності по 1/5 частині кожному. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved