Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 серпня 2012 року у відділі ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис 996, стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини [PERSON], 2013 року народження, в твердій грошовій сумі 900 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося із-за різних характерів та переконань, тривалий сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно. Окрім того відповідач у справі є батьком дитини, дитиною не піклується, матеріальної допомоги на дитину не надає. Позивачка в судове засідання подала заяву про підтримку вимог та клопотання розгляду провадження за власної відсутності. Відповідач в судове засідання в судове засідання не з'явився, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце судового розгляду, заперечень на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, а, відтак, за зазначених обставин, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення в порядку ч.4 ст.169, 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини . 04 серпня 2012 року у відділі ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами спору, актовий запис 996; від шлюбу у сторін спору є дитина [PERSON], 2013 року народження. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечитиме інтересам одного з них. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як зазначив в позові позивач, сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий час сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не пов'язані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному. В свою чергу відповідач не бажає з'явитися до суду та пояснити можливі мотиви задля збереження шлюбу. Відтак суд вважає за недоцільне надавати строк на примирення, шлюб необхідно розірвати, як такий, збереження якого суперечитиме інтересам сторін спору. З приводу стягнення аліментів суд наголошує на наступному. Позивачка з дитиною проживає в [ADDRESS], а відповідач проживає окремо від позивачки в [ADDRESS] В тексті позову позивачка зазначила, що позивач допомоги на утримання дитини на постійній основі не надає, хоча має таку можливість. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно з ст.ст.181,184 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі. Жодних доказів, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини в ході судового розгляду справи не здобуто й стороною відповідача не подано. За таких обставин, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку та обов'язку батьків в рівній мірі забезпечувати матеріальне становище дитини, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі 900 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з дати звернення до суду й до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved