Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно, яке залишилось після їх смерті, а саме на 1/2 частину будинку [ADDRESS] Крім того, просила усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення відповідача [PERSON] та стягнути з останнього судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу. В обґрунтування вимог посилалась на те, що [INFO] року померла її бабуся по батькові [PERSON], спадкоємцями якої щодо нерухомого майно, а саме будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою, в рівних частках були вона, донька померлої - [PERSON] та [PERSON] [INFO] року помер її дід по батькові [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 будинку та земельної ділянки за по [ADDRESS] Позивачкою та [PERSON] були отримані свідоцтва про право на спадщину за законом тільки на відповідні - по 1/3 та по 1/6 частин земельної ділянки. Однак свідоцтво про право власності фактично на ? частину будинку [ADDRESS] яку вона успадкувала та яка входить до складу спадкового майна, немає можливості оформити за відсутності правовстановлюючого документа через протиправні дії з боку відповідача [PERSON], який зайняв будинок на підставі складеного на його ім'я 15.02.2005 року [PERSON] заповіту самовільно, т. я. рішенням Святошинського районного суду від 02.04.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2013 року, цей заповіт був визнаний недійсним Разом з тим, відповідач [PERSON] відмовився звільняти спірний будинок та користується ним без належних правових підстав та не дає власникам доступу до нього. На підставі зазначеного позивачка змушена звернутися до суду для захисту своїх прав на спадщину. Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі і з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити. 16.11.2015 року з такими ж вимогами та з аналогічних підстав з позовом, який повністю підтримала в судовому засіданні, звернулась третя особа з самостійними вимогами [PERSON] як донька спадкодавців. Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, направивши до суду листа про можливість розгляду справи за відсутності її представника та вирішити її відповідно до діючого законодавства. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що за викладених обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки, зокрема відмова у вчиненні нотаріальних дій складена у неналежний спосіб - листом, а відповідно до ч.4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» має складатись постанова, яка у передбачений законом порядок може бути оскаржена. Крім того, вказував, що позивачки бажають підмінити судовим рішенням дії нотаріуса, хоча не було описано в позовній заяві та пояснення по ним сторонами не давались і, відповідно, судом не досліджувались те, коли відкрилась спадщина, хто зі спадкоємців та коли подав заяви про прийняття спадщини, які з вказаних заяв подані вчасно, а які з пропуском терміну, якої черги спадковості є особи, які подали згадані заяви, яка черга спадковості призивається до спадкування, які особи приймають участь у спадкуванні, а хто має бути відкинутий, який обсяг спадкового майна підлягає поділу та на якій підставі, в яких долях має бути розподілена спадщина та чому. Також вважав, що ні позивачка, ні третя особа з самостійними вимогами ніколи не були власниками майна, на яке претендують у межах даної справ. Тому норма ст. 391 ЦК України, на яку вони посилаються і де вказано, що саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном, не може бути застосована до даного спору. При цьому, на його думку, не було надано доказів проживання відповідача за спірною адресою та створення ним будь-яких перешкод. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку задоволення позовів, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), який здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина та єдиними спадкоємцями першої черги якої за законом були її донька - [PERSON] та її чоловік - [PERSON], а також за правом представлення відповідно ч.1 ст. 1266 ЦК України онука померлої - [PERSON], які, як вбачається з матеріалів спадної справи щодо майна померлої та згідно з рішенням Святошинського районного суду від 02.04.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2013 року, про визначення [PERSON] додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, своєчасно та в установленому порядку прийняли спадщину, подавши заяви про прийняття спадщини. Тим же рішенням суду заповіт [PERSON], померлого [INFO] року, складений 15.02.2005 року на ім'я [PERSON] було визнано недійсним. Померлій [PERSON] на праві приватної власності належало нерухоме майно, а саме будинок та земельна ділянка за адресою у [ADDRESS] Її спадкоємцям державним нотаріусом П'ятої Київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на відповідну - по 1/3 частину кожному лише земельної ділянки. Після смерті [PERSON] спадкоємцями його майна є його донька - [PERSON] та його онука - [PERSON], які також у встановленому законом порядку, про що свідчать матеріали спадкової справи щодо майна померлого, прийняли спадщину, яка складається з 1/3 частин будинку та земельної ділянки за адресою у [ADDRESS], та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом щодо частини вказаної земельної ділянки - по 1/6 частині кожна. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частини будинку було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на це спадкове майно. Згідно з положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Встановлено, що за життя [PERSON] була власником будинку [ADDRESS] на підставі зареєстрованого 05.02.1952 року в реєстровій книзі №10373 Київським міським бюро технічної інвентаризації типового договору від 15.05.1946 року, укладеного з житловим управлінням Жовтневої райради м. Києва,посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою 12.06.1946 року за реєстровим №1/1245, на право забудови одноповерхового дерев'яного будинку, який був зданий в експлуатацію згідно з актом прийому в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженим 13.09.1951 року Виконавчим комітетом Ради депутатів працюючих Жовтневого району м. Києва. Разом з тим, як вказують позивачка та третя особа, правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у відповідача [PERSON], що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на загальних підстав в нотаріальній конторі. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України), тобто виникнення у спадкоємця права на спадщину пов'язується з її прийняттям як майнового права, а не одержанням свідоцтва про право на спадщину та здійснення державної реєстрації (ст.ст.1296, 1297, 1299 ЦК). Відповідно ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Таким чином, у суд достатньо відомостей щодо часу і місця відкриття спадщини, кола і черговості спадкоємців, обсягу спадщини та її розподілу в долях та правових підстав для вирішення позовних вимог до Київської міської ради, яка представляє інтереси територіальної громади, в частині визнання права власності на спадкове майно. Тому, виходячи з загальних правил спадкування та матеріалів спадкових справ щодо майна померлих [PERSON] та [PERSON], суд визнає обґрунтованими вимоги позивачки [PERSON] та третьої особи [PERSON] щодо визнання за ними права власності по 1/3 частини будинку [ADDRESS], житловою площею 27,3 кв. м, загальною площею 40,25 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, та по 1/6 частину будинку [ADDRESS], житловою площею 27,3 кв. м, загальною площею 40,25 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Щодо оформлення повідомлення про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, листом завідувача П'ятої Київської державної нотаріальної контори, а не поставною про відмову у вчиненні нотаріальної дії, то таке повідомлення складене у належний спосіб, оскільки поставною оформлюється відмова вчинити нотаріальну дію за заявою спадкоємця та у разі оскарження дій нотаріуса. Позивачка ж погодилась з повідомленням нотаріуса та наміру оскаржити його дії не виявила, а з позовом про визнання права власності позивачка звернулась не до [PERSON], а до Київської міської ради. За таких обставин доводи представника відповідача з цього приводу не мають правової обґрунтованості. За загальними правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормою ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Разом з тим, позивачка та третя особа вказують на те, що вони як власники не мають доступу до будинку [ADDRESS] оскільки вже декілька років у будинку проживає відповідач [PERSON], який самовільно зайняв будинок, користується ним без належних на то правових підстав, перешкоджає їх неодноразовим намаганням потрапити в будинок та добровільно звільнити його категорично відмовляється, чим порушує права та законні інтереси позивачки та третьої особи як власників та не дає можливості на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись майном, яке належить їм на праві приватної власності. Вказані обставини представником відповідача [PERSON] в ході судового розгляду спростовані не були, підтверджуються наявністю в матеріалах справи заяв сторони відповідача із зазначенням фактичного місця проживання за спірною адресою та фактом звернення до позивачки до правоохоронних органів щодо безпідставного зайняття відповідачем спірного будинку, наявністю спору з відповідачем з приводу спірного будинку, який розглядався судом з 2008 року та за результатом розгляду якого рішенням Святошинського районного суду від 02.04.2012 року правові підставі спадкування відповідачем частини будинку за заповітом після [PERSON] були відхилені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст.358, ч.3 ст.319 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки та вимоги третьої особи про усунення перешкод у користуванні будинком за адресою: м. Київ, вул. Кар'єрна, 24, шляхом виселення з нього відповідача [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо судових витрат, зокрема на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом, то суду не були надані документально підтверджені та доведені обставини належним чином оформленого надання правової допомоги, а, звідси, і правомірність витрат на неї. Щодо розподілу судового збору, то на Київську міську раду у разі задоволення позову про визнання права власності суд не має права покладати судовий збір та інші судові витрати як на орган, який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у цій сфері та фінансується виключно з Державного бюджету України, який формально було залучено до участі у справі як одного з відповідачів, яким права позивачів порушені не були, оскільки спір виник не у зв'язку з його діями, т. я. видачу відповідного свідоцтва не можливо було здійснити згідно з чинним законодавством у безспірному порядку. За таких умов, судові витрати по справі можуть бути покладені на відповідача [PERSON] пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до нього згідно зі ст.88 ЦПК України, за правилами якої з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 243,60 грн. та на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved