Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивачі інтереси якого за угодою про надання правової допомоги представляє Ковальчук І. М . звернулися до Бериславського районного суду Херсонської області із позовом до Козацької селищної ради Бериславського району Херсонської області, про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якого, окрім іншого, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які звернулися з заявою до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що відсутній документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно. Тому нотаріусом запропоновано звернутися до суду для визнання права власності на вищевказаний житловий будинок. Просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.05.2019 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 08.07.2019 року провадження у справі було призначено до судового розгляду. Позивачі та їх представник-адвокат Ковальчук І.М. в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не прибули, надали до суду заяви про визнання позову, справу просили розглянути у їх відсутність. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. У відповідності до ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. За нормою ч.1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.1 ст. 81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що 15.11.1997 року зроблено запис за №58, та Козацькою селищною радою Бериславського району Херсонської області видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 15.11.1997 року (а.с. 9). Згідно довідки виданої Бериславською філією КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР (а.с. 15) вбачається, що нерухомість за адресою: [ADDRESS] обліковується за [PERSON] на підставі акту переселенця від 15.10.1970 року (а.с. 17). Згідно довідки виданої [PERSON] вбачається, що останній повністю заплатив за будинок, [ADDRESS] в розмірі 2 728 руб. (а.с. 18). Згідно свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, після чого прізвище дружини було змінено на « [PERSON] » (а.с.11). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] після одруження змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 12). [PERSON] , є сином померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10). Згідно довідки виданої Козацькою селищною радою Бериславського району Херсонської області [PERSON] з 19.10.1982 року і по день його смерті [INFO] був зареєстрований в [ADDRESS] . За даною адресою на день його смерті були зареєстровані: з 19.10.1982 року і по теперішній час дружина [PERSON] , [INFO] ; з 24.05.1991 року по [INFO] син [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). [PERSON] як власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] , не оформив документи на належне йому нерухоме майно та не реєстрував його в органах БТІ. За заявами [PERSON] та [PERSON] , Бериславською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 71/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , 1946 року народження, який на момент смерті проживав в [ADDRESS] про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Заяв від інших спадкоємців не надходили. Свідоцтва про право на спадщину, ще не видавались (а.с. 16). Нотаріус листом №535/02-14 від 03.05.2019 року відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що відсутній документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно, та рекомендовано звернутись до суду для визнання права власності на житловий будинок в рівних долях кожному (а.с.16). Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. За змістом частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Також, як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Отже часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, а саме [INFO] . Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі статтями 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Таким чином, для встановлення тієї обставини, чи прийняв спадкоємець спадщину, необхідно встановити, чи фактично такий вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином позивачі, як спадкоємці за законом, фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки на час смерті спадкодавця проживали разом з ним. Разом з тим позивачі не можуть оформити право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, через відсутність право встановлювального документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно. Станом на 15.10.1970 року, тобто на час придбання будинку спадкодавцем, в тому числі і у відповідності до Цивільного кодексу УРСР, для набуття особою права власності на нерухоме майно, реєстрація такого майна в органах БТІ не була потрібна. Не існувало і спеціального закону, який би визначав порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі і права власності. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент реєстрації права спадкодавцем регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР , затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (що була чинна на момент придбання у власність спадкодавцем житлового будинку з надвірними спорудами) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Роз`яснення щодо того, що правильним є застосування саме вказаних норм, міститься в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» наведено роз`яснення судам щодо розгляду аналогічних спорів з приводу спадкування майна та його реєстрації. З наданої суду та дослідженої у судовому засіданні довідки Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради №087026 від 03.04.2019 року вбачається, що нерухомість за адресою: [ADDRESS] обліковується за [PERSON] на підставі акту переселенці від 15.10.1970 року. Документ не зареєстровано. На підставі рішення Козацької селищної ради №156/12 від 18.11.1981 року за домоволодінням закріплено земельну ділянку розміром 600 кв.м.. Домоволодіння побудовано до 08.01.1992 року. (а.с.15). Зазначене дає підстави зробити висновок про те, що спадкоємець був власником спадкового майна. За вищезазначених обставин спадкоємці позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. З вищенаведеного випливає, що іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та позивач правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрав спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved