Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальних та моральних збитків вказуючи, що на протязі трьох років у них із сусідами відбуваються регулярні конфлікти в зв`язку з недотриманням вимог розміщення і будівництва надвірних споруд. Зокрема, побудовано вбиральню дуже близько до забору і їхньої вбиральні з нахилом даху в їх бік та виведено систему рівневого водовідведення саме в місце розміщення вбиральні. В результаті це призвело до систематичного залиття їхньої вбиральні стічними та атмосферними водами та стало причиною руйнації підземних елементів споруди. З метою встановлення розміру збитків та визначення вартості відновлювального ремонту вони звернулися до спеціалізованої оціночної установи та експертами встановлено, що із-за потрапляння сусідських стічних вод відбувається систематичне підтоплення та руйнація конструктивних елементів їх вбиральні. Загальна сума збитків становить 6170 грн. Крім того, дорога, яка проходить повз їх садиби, в районі сусідського двору вище, ніж біля їхнього, а це спричиняє широкий потік води до їх двору і підтоплює надвірні споруди, зокрема гараж. З метою вирішення даної проблеми, вони побудували невеликий кам`яний водовідвідний бордюр, який дозволяє спрямувати потік води і її рух далі в спеціально обладнаний водозлив. В результаті кількість води, що потрапляє з дороги до їх гаражу і подвір`я, суттєво зменшилась. Відповідачі вже декілька разів руйнують даний бордюр, погрожували та влаштовували скандали, що закінчувалися викликами поліції. Вони змушені були знову купити камінь, клей для його відновлення та понесли витрати на суму 576 грн. За зверненням відповідачки [PERSON] 11.11.2020 відбулося засідання виконавчого комітету Черкаської міської ради, в результаті якого була винесена постанова № 230, якою закрито адміністративне провадження відносно позивача [PERSON] в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Тож встановлення позивачами кам`яного буту є законним і жодним чином не порушує права відповідачів. За кілька днів після винесення постанови відповідачі пофарбували бут зі сторони свого домоволодіння білою фарбою. Умисними діями відповідачів їм завдано збитки: вартість відновлювального ремонту вбиральні 6170 грн; витрати на оплату оціночних послуг 1600 гривень, вартість витратних матеріалів для проведення відновлювального ремонту кам`яного бордюру 576 грн. Для підготовки позову ними витрачено 403,50 грн на копіювання документів та роздруківку фотографій. Всього матеріальна шкода становить 8647 грн. Крім цього, їм завдано моральну шкоду протиправною поведінкою відповідачів, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з пошкодженням їх майна. Постійні крики, сварки та образи з боку відповідачів також впливають на їх морально-психологічний стан. Чоловік позивачки та батько відповідача [PERSON] хворіє на хворобу Паркінсона та є інвалідом 3 групи по зору. Постійно потребує їхньої допомоги і знервований стан членів сім`ї негативно позначається як на хворому, так і на атмосфері в родині. В результаті чергового конфлікту з відповідачами 16.10.2020 позивачці [PERSON] викликали швидку допомогу, так як через черговий скандал з сусідами в неї стався гіпертонічний криз. Моральну шкоду вони оцінюють в 40000 гривень, на кожного з позивачів по 20000 гривень. Просять стягнути з відповідачів 8647 грн матеріальної шкоди, 40000 грн моральної шкоди та понесені судові витрати. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.02.2021 відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 10.03.2021 відповідачі надали відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги позивачів не визнають посилаючись на те, що позов пред`явлений до неналежних відповідачів, вони не є власниками домоволодіння по [ADDRESS] . Власником даного майна є [PERSON] . Позов подано неналежними позивачами, так як майно не зареєстровано за ними. Крім того, позивачами не надано жодного доказу , що по відношенню до позивачів вони вчинили неправомірні дії. Просили в позові відмовити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та адвокат Топор І.О., який представляє інтереси також і відповідача [PERSON] , в судовому засіданні просили в позові позивачам відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі зазначали, що на протязі трьох років у них із сусідами відбуваються регулярні конфлікти в зв`язку з недотриманням вимог розміщення і будівництва надвірних споруд. Зокрема, побудовано вбиральню дуже близько до забору і їхньої вбиральні з нахилом даху в їх бік та виведено систему рівневого водовідведення саме в місце розміщення вбиральні. В результаті це призвело до систематичного залиття їхньої вбиральні стічними та атмосферними водами та стало причиною руйнації підземних елементів споруди. Крім того, відповідачі вже декілька разів руйнують бордюр, який ними побудований для відведення води і для його відновлення понесли витрати на суму 576 грн. Як зазначають позивачі, умисними діями відповідачів їм завдано збитки сума яких становить 8647 грн. Загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну шкоду передбачені нормою ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Досліджуючи матеріали справи та докази надані сторонами, суд приходить до наступного. Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування саме ними матеріальної та моральної шкоди. Як встановлено в судовому засіданні, та підтверджується наданими суду доказами, відповідачі не є власниками домоволодіння по [ADDRESS] . Домоволодіння, відповідно до правовстановлюючих документів належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 22.02.1996 року. Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України. Так, статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі зазначили, що відповідачами їм нанесені матеріальні збитки. При цьому, жодних підтверджуючих документів, які долучені до позову не підтверджують, що відповідачами позивачам завдана шкода. Досліджуючи звіт про оцінку ринкової вартості збитків нанесених в результаті будівельних конструкцій, виготовлений ПП «Ажіо», на які посилаються позивачі в судовому засіданні, на сторінці 9 оцінювач зазначає, що він не володіє інформацією щодо причинно-наслідкових зв`язків між заливом приміщення та поточним станом об`єкту нерухомості, у зв`язку з чим приймає зазначену обставину як припущення. Таким чином, в судовому засіданні не доведено неправомірних дії відповідачів та причинного зв`язку між неправомірними діями та наслідками стосовно руйнування майна позивачів. На підтвердження своїх вимог позивачі надали до суду копії товарних чеків на здійснення друку від 14.09.2020 та 26.10.2020 року в яких не зазначено прізвище платника, а тому не можуть бути як належний доказ по відшкодуванню шкоди. Крім того, позивачами, як доказ придбання будматеріалів надано до суду видаткову накладну № 7295 від 11.09.2020 на суму 576 грн. в якій кінцевим споживачем вказано прізвище [PERSON] , що також не може бути належним доказом по відшкодуванню їм матеріальної шкоди. Посилання позивачів на той факт, що відповідачка визнавала факт руйнації нею кам`яного буту, не може бути підставою для задоволення вимог позивачів в частині стягнення понесених ними збитків, постільки в судовому засіданні відповідачка [PERSON] даного факту не визнала та пояснила, що руйнація сталася в зв`язку з наїздом на кам`яний бут їхнього автомобіля в результаті чого був пошкоджений саме їх автомобіль. При таких обставинах суд вважає, що позивачами не доведено факту заподіяння позивачам матеріальних збитків, а тому в даній частині позову суд вважає відмовити. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Постановою ВСУ від 05.09.2018 у справі № 641/7033/15-ц зазначено, що при оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватись принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи заподіянь моральної шкоди. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди. Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім цього суд зазначає, що позивачі повинні надати достатні докази на підтвердження заподіяння їм моральної шкоди. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що позивачами не доведено в судовому засіданні неправомірних дій чи бездіяльності відповідачів, причинного зв`язку між неправомірними діями та наслідками та нанесення їх діями моральної шкоди, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови позову судові витрати покладаються на позивача. Відповідачами заявлено вимоги про стягнення понесених ними судових витрат на надання правової допомоги в сумі 2000 гривень. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Адвокатом надано опис виконаних робіт на суму 2000 гривень, які підлягають стягненню солідарно з позивачів, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed