Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на момент смерті останньої та визнання за ними, як спадкоємцями за заповітом, права власності на будівельні матеріали і обладнання на загальну суму 68 528 гривень, що були використані на будівництво житлового будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріальною конторою їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за тих підстав, що відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.05.2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучена [PERSON].(а.с.36). Позивачі, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, направивши представника з належним чином посвідченими повноваженнями. Відповідач, Ларжанська сільська рада Ізмаїльського району Одеської області, звернувся із заявою про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника (а.с.28). У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка [PERSON] позов та обставини позову визнала в повному обсязі. Наслідки визнання позову їй роз'яснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши сторони, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За змістом ч.ч.1, 2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що позивач [PERSON] з часу народження проживала разом з бабкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] проживає за даною адресою разом з дружиною та дітьми з часу реєстрації шлюбу по теперішній час. Згідно з довідкою виконкому Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за вих.№1283 від 25.11.2013 року онука [PERSON] та її чоловік [PERSON] проживали разом з [PERSON] без реєстрації, вели спільне господарство та здійснили поховання (а.с.11). Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, що позивачі [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного. За змістом довідки виконавчого комітету Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за вих.№397 від 09.04.2014 року згідно із записом в погосподарський книзі [PERSON] на праві особистої власності належав житловий будинок [ADDRESS] (а.с.21). За змістом технічного паспорту від 25.10.2013 року на будівництво вищезазначеного будинку витрачено грошові кошти в сумі 68 528 гривень (а.с.8-10). 03.05.1995 року [PERSON] залишила заповіт, зареєстрований виконкомом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №38, яким все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося і все те, на що за законом вона матиме право, заповіла в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.02.2006 року, виданим виконкомом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (а.с.3). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на вищезазначене спадкове майно. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. У судовому засіданні встановлено, що позивачі на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON] Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст.1241 ЦК України не встановлено. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] за №2897/01-16 від 26.12.2013 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (а.с.6). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Виходячи зі змісту ч.ч.1, 2 ст.331 ЦК України, ч.1 ст.182 ЦК України та п.8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 07.02.2002 року за №7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22.01.2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч.3 ст.331 ЦК України). Аналогічні роз'яснення містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7. Приймаючи до уваги викладене, а також ту обставину, що відповідачі безумовно визнали позов і їх визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved