Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що бабусею [PERSON] і матір'ю [PERSON] є [PERSON]. Відповідач по справі є також сином останньої.17.05.1994 року [PERSON] склала заповіт,яким на випадок своєї смерті заповідала належну їй квартиру №6 по вул Путилівській в м. Дніпропетровську позивачу [PERSON] У 2004 році у [PERSON] стався перший інсульт, 7 днів вона перебувала в комі, потім вона прийшла до тями, але на рівні первинних рефлексів. [PERSON] сторона тіла її була повністю паралізована, вона не впізнавала людей і навіть близьких людей, намагалася щось говорити, але це були неузгоджені речення, або окремі слова, які не стосувалися події, були слова, сенс яких неможливо було зрозуміти, це був набір незрозумілих слів. Як тільки у [PERSON] стався інсульт позивач [PERSON] звільнився з роботи і повністю себе присвятив догляду за хворою матір'ю. Так продовжувалося до квітня 2006 року. Саме в цей час йому терміново потрібно було зробити операцію на оці. Саме через цю термінову необхідність він звернувся до свого брата, відповідача по справі, і попросив доглянути тимчасово за матір'ю на час операції. Відповідач погодився, але зразу ж його дружина попросила паспорт [PERSON], нібито для встановлення групи інвалідності. З червня 2006 року [PERSON] знову почав доглядати за матірю. Відповідач [PERSON] скрив той факт, що коли [PERSON] 1 місяць 12 днів перебувала у нього, то був складений інший заповіт. Позивачі посилають на те, що [PERSON] не могла про це повідомити їм за станом свого здоров'я, була паралізованою людиною, яка нічого не розуміла, не казала що їй потрібно, потребувала постійної присутності біля себе. 11 березня 2009 року [PERSON] померла. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачі звернулися до нотаріальної контори, однак було відмовлено в наданні зазначеного документу, в зв'язку з наявним пізніше складеним заповітом. Лише згодом викрилося, що дружина [PERSON], скориставшись тим, що [PERSON] була у них малий проміжок часу, запросила нотаріуса і був складений інший заповіт на ім'я відповідча. Позивачі вважають, що даний заповіт є недійсний, тому що [PERSON] за станом свого здоров'я не могла вільно висловити свою думку, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. На підтвердження недійсності заповіту внаслідок його нікчемності, позивачі посилаються на порушення вимог щодо форми і посвідчення заповіту: сама [PERSON] свідків і нотаріуса запрошувати не могла в силу своїх вад, в тексті заповіту не зазначено, чому запрошуються свідки, у голос [PERSON] заповіт не читала, хоча це в тексті вказано, зазначено, що заповіт виконаний за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у той час коли нотаріус писав його власноручно. Зазначають, що сам факт того, що даний заповіт був складений в присутності трьох свідків наводить на думку про неможливість такого посвідчення. В тексті заповіту відсутня вказівка на те, в зв'язку з якою вадою заповідачки був запрошений [PERSON], а також свідки [PERSON] і [PERSON] Під час слухання іншої судової справи було встановлено, [PERSON] не могла володіти правою стороною тіла, але лівою рукою вона їла, держала столову ложку, предмети. Про можливість їсти лівою рукою є висновок врача-невролога, у якого перебувала на обліку [PERSON], тому вона вільно могла розписатися лівою рукою у присутності двох свідків. До того ж у [PERSON] була туговухість, а тому для прочитання їй заповіту необхідно було кричати, однак це не було зазначено у заповіті. У звязку з цим, позивачі просять суд визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] 27 травня 2006 року,встановивши його нікчемність. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним в змісті позову. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що заповіт складений відповідно до вимог чинного законодавства. Також просив застосувати строк позовної давності, оскільки про порушення свого права позивачі дізнались у 2009 році. Просив у позові відмовити. Представник четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори надав заяву про розгляд справи за його відсутності та винесення рішення на розсуд суду. Приватний нотаріус [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала пояснення в яких зазначила, що при складанні заповіту порушень щодо оформлення та посвідчення, передбачених ст. 1247 ЦК України, встановлено не було. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 травня 2006 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого вона заповіла усе належне їй майно відповідачу по справі. У звязку із хворобливим станом заповідача даний заповіт було складено на дому за адресою її перебування в [ADDRESS] та підписано [PERSON] Даний заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] 11 березня 2009 року [PERSON] померла. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. Підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Посвідчення заповіту, що здійснюється із порушенням норм ст. 1251 ЦК, є підставою нікчемності заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК. У п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, яка діяла на час посвідчення спірного заповіту, зазначено, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів . Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. У п. 16 вищевказаної Інструкції зазначено, що нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо правочин, заява чи інший документ підписаний за відсутності нотаріуса, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ. Зі змісту оспорюваного заповіту вбачається,що заповіт у голос прочитаний заповідачем до його підписання у присутності запрошених ним свідків. Проте, як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON], який підписав заповіт, та [PERSON], [PERSON], які зазначені в заповіті свідками, [PERSON] самостійно не читала заповіту через свій фізичний стан, а читали заповіт лише у голос вони. Своє волевиявлення спадкодавець виражала словами «Так,[PERSON]» Свідків запрошувала до своєї квартири дружина відповідача, на користь якого і був складений заповіт, [PERSON], яка і викликала нотаріуса для складання заповіту та була присутня при його посвідченні, оскільки стояла в дверному пройомі. Таким чином, обставини викладені в заповіті, не відповідають фактичним обставинам посвідчення заповіту. Також заповіт не містить вказівки на причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ самостійно. Крім того, як встановлено судом, [PERSON] протягом тривалого часу тяжко хворіла, у 2004 році перенесла тяжку форму інфаркту мозку та потребувала постійного стороннього догляду. Згідно довідки № 468/03 від 31.12.2009 року, наданої КЗ»Міська поліклініка № 1», [PERSON] нагладалась в поліклініці з 1990 року з діагнозом ІХС. Стабільна стенокардія напруги ІІ ф.кл Н ІІ ст. ГХ ІІІ ст. ДЄП ІІІ ст. Целебросклероз (крововилив у ліву гемісферу 2004 р.), правостороння геміплегія (повна втрата можливості вільних рухів в руці і нозі з одного боку тіла), сенсомоторна афазія (втрата фонематичного слуху). [PERSON] з 05.06.2006 року була визнана інвалідом першої групи по загальному захворюванню безстроково та потребувала стороннього догляду. Із пояснень свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON] також вбачається, що [PERSON] за своїм фізичним та психічним станом не могла розуміти значення своїх дій навіть в побуті, не розуміла про що з нею розмовляють, не завжди впізнавала навіть синів, не могла висловити свою думку, мова була невнятною та не членороздільною, незрозумілою. Догляд за [PERSON] постійно здійснювали позивачі по справі, відповідач, в свою чергу, коли мати була тимчасово у нього місяць, привіз її назад до позивачів на інвалідному візку та залишив її саму під підїздом. Із дослідженого судом відеозапису стану спадкодавця [PERSON] на протязі липня 2005 року-січня 2006 року вбачається, що мова останньої є незрозумілою та не членороздільною, члени сімї також не розуміють останньої, фізичний стан: остання вільно володіє лівою рукою та користується нею. Також, в п. 161 даної Інструкції викладено, що заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов'язаний роз'яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов'язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. Проте, як вбачається зі змісту заповіту, зміст ст. 1307 ЦК України заповідачу не розяснено. З огляду на вищенаведені факти, суд вважає обґрунтованими вимоги відповідача [PERSON]Т щодо нікчемності спірного правочину, як складеного з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. В той же час, вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що спадкодавцем [PERSON] 17.05.1994 року було складено з заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідала належну їй квартиру №6 по вул Путилівській в м. Дніпропетровську позивачу [PERSON] Проте, відповідно до ст. 1254 ч.4 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Таким чином, оскільки спірний заповіт визнається недійсним з інших підстав, що передбачені ст. 225 та ст. 231 ЦК України, то чинність попереднього заповіту від 17.05.1994 року не відновлюється, тому спадкування має відбутися за законом, де позивач [PERSON] та відповідач по справі є спадкоємцями за законом першої черги. Отже, судом не встановлено порушення спадкових прав позивача [PERSON] Суд також не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами. Крім того, суд вважає, що позивачем [PERSON] не пропущений строк позовної давності, оскільки вказаний строк починається з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатись про порушення свого законного права, а не датою смерті спадкодавця. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved