Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, посилаючись на те, що 16 червня 2015 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого вона передала [PERSON] грошову суму у розмірі 120 000, 00 грн. зі строком повернення до 16 грудня 2015 року. Однак, у вказаний у договорі термін відповідачем позика повернута не була. Тому, позивачка просить стягнути з [PERSON] вищевказану суму боргу. [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом подання оголошення в пресі в порядку ст. 74 ЦПК України, а тому вважається сповіщеним належним чином. Заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає\~\~задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 16 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого позивачка передала відповідачу грошову суму у розмірі 120\~000, 00 грн. зі строком повернення 16 грудня 2015 року. Відповідно до п. 3 даного договору позивачка передала суму позики відповідачу в день підписання сторонами цього договору. Факт одержання грошових коштів підтверджується підписанням сторонами цього договору та не потребує додаткового складання розписки. Проте, у вказаний в договорі термін відповідачем кошти повернуті не були, та на даний час по укладеному договору позики розрахунок не проведений, а [PERSON] ухиляється від повернення боргу. Таким чином, наявність зобовязання відповідача перед [PERSON] підтверджується наявністю в позивача оригіналу договору позики, підписаного власноручно відповідачем. У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що борг за договором позики від 16 червня 2015 року у розмірі 120\~000, 00 грн. відповідачем не повернено у встановлений договором термін. Крім того, судом встановлено, що у звязку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивачка понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 200, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved