Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності на будинок №28 по вул. С. Разіна в м. Ужгород, з належними до нього господарськими спорудами, по ? за кожним, в порядку спадкування за заповітом після померлої 03.03.2011 року [PERSON]. Свої вимоги мотивували тим, що [PERSON] є їхньою матірю, яка заповідала їм вказаний будинок, даний будинок належав їй на праві власності ? будинку була набута в період шлюбу та ? була придбана за договором купівлі-продажу у колишнього чоловіка, але за своє життя остання не зареєструвала своє право власності, тому при зверненні до нотаріальної контори позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, повязаних з видачею свідоцтва про право на спадщину. Позивачі у судове засідання не з'явилися, представник позивачів через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Рішенням виконкому Ужгородської міської Ради депутатів трудящих №335 від 04.08.1965 року, було виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва [PERSON] по вул. С. Разіна, 28, площею 590 кв.м. З [PERSON] від 07.09.1965 року, вбачається, що здійснено відвід в натурі ділянки під індивідуальне житлове будівництво [PERSON] відповідно до рішення виконкому Ужгородської міської Ради депутатів трудящих №335 від 04.08.1965 рокує. З договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на правах особистої власності з числом кімнат від одної до пяти включно від 01.10.1965 року, [PERSON] надано право на безстрокове користування земельною ділянкою по вул. С.Разіна, 28 відповідно до плану земельної ділянки. Виконкомом міської Ради народних депутатів надано [PERSON] дозвіл на право виконання будівельних робіт. З Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 09.08.1972 року вбачається, що [PERSON], яка проживає в [INFO] і яка є за свідоцтвом про шлюб, виданого в с. Ярок Ужгородського району 11.11.1956 року за №10, є дружиною [PERSON], належить у спільному майні цього подружжя частка в розмірі одна друга частина, в тому числі і в незакінченому будівництвом житлового будинку, що знаходиться в м.Ужгород, по вул.. С.Разіна, 28. З договору купівлі-продажу від 09.08.1972 року, вбачається, що [PERSON]А продав, а [PERSON] придбала ? частину незакінченого будівництва будинку в м.Ужгород по вул.. С.Разіна, 28 (73% готовності), договір посвідчений заступником старшого нотаріуса Ужггородської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №16180. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Разом з тим, станом на час набуття будинку у власність за чинним на той час цивільним законодавством настання права власності не повязувалось з моментом його реєстрації у відповідному порядку. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 11.11.1956 року по 16.01.1978 року. З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 20.04.1978 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис № 209, після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині [PERSON]. Таким чином, даний будинок [PERSON] набула у власність на законних підставах - в порядку права власності на частку в спільному майні подружжя (1/2 частина) та договору купівлі-продажу (1/2 частина), після того весь час користувалася даним будинком як своєю власністю, відчуження будинку не здійснювала, тому слід вважати, що станом на день її смерті вона мала право власності на вказаний будинок. Свідоцтвом про смерть підтверджено, що [PERSON] померла 03 березня 2011 року в м. Ужгород, актовий запис № 214. Оскільки, на день смерті [PERSON] не здійснила відчуження належної їй будинку, тому він увійшов до спадкової маси і на нього відкрилась спадщина. З заповіту від 29.08.2002 р. вбачається , що [PERSON] заповіла належний їй на праві власності жилий будинок, що знаходиться в місті Ужгород по вулиці С.Разіна, будинок № 28 в рівних долях доньці [PERSON], 13.02.1958р р.н. та сину [PERSON], [INFO], заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3-3895. Заповіт не скасовано. З постанов приватного нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11.10.2016 р. та від 15.10.2016 р. вбачається , що відмовлено [PERSON] та [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок за адресою м. Ужгород, вул. С.Разіна, 28 після померлої [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Даних про інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, чи які б претендували на спадщину після смерті [PERSON], або претендували на право власності в даному домоволодінні з інших підстав, не виявлено. Відповідно до вимог п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається, зокрема, на підставі правочинів, а також в порядку спадкування. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, вказані в заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом, визначені в ст. ст.1261-1265 ЦК України. Таким чином, оскільки [PERSON] придбала недобудований будинок на підставі договору купівлі-продажу, що зареєстрований відповідно до ст. 210 ЦК України, в редакції закону на момент укладення та посвідчення договору та свідоцтва на право власності на частку в спільному подружжя. Відчужувач даного недобудованого будинку [PERSON] володів ним на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право особистої власності. Ні договір купівлі-продажу недобудованого будинку, ні документи підтверджуючи право власності [PERSON] недійсними не визнавалися, є чинними. При їх видачі та укладанні враховувалися положення ч. 4 ст. 331 та ч. 4 ст. 334 ЦК України. З аналізу доказів і вказаних норм закону, що регулюють дані правовідносини, слід вважати встановленим, що на день смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належний їй будинок. Позивачі як спадкоємці, вказані у заповіті, проживали в даному будинку на день відкриття спадщини, а відтак вважаються такими, що прийняли спадщину. Тому є підстави для визнання за позивачами права власності на вказаний будинок в порядку спадкування за заповітом. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved