Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення позивачів в [ADDRESS], зобов»язання не чинити їм перешкоди у користуванні спірною квартирою та зобов»язання надати комплект ключів від квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником 5\\8 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] належить 1\\8 частина зазначеної квартири. Крім того, вони тривалий час зареєстровані за даною адресою. Однак, відповідачі, яким на праві власності належить по 1\\8 частині квартири кожній, незаконно створюють перешкоди позивачам у користуванні майном, що належить їм на праві власності. Вони змінили замки до вхідних дверей та відмовляються впускати їх до квартири для проживання та надавати позивачам комплект ключів, що істотно порушує права та законні інтереси позивачів, які не мають іншого житла і вимушені витрачати гроші на орендовану квартиру. В досудовому порядку вирішити даний спір не можливо через неприязні відносини, які склались між сторонами. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що з приводу неправомірних дій відповідачів, які чинять перешкоди у користуванні [ADDRESS], вони звертались до органів внутрішніх справ та ЖБК «Дніпро», однак їх права залишились не захищеними, з огляду на що вони вимущені звернутись до суду. 21.10.2014 р. у даній справі було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги задоволені в повному обсязі. За заявою відповідача [PERSON] заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 21.10.2014 р. було скасовано та справа призначена до розгляду в загальному порядку. В ході судового розгляду позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просили суд його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають вільно користуватись спірною квартирою, 3\\4 частина якої належить їм на праві власності, не впускають до неї, не надають ключі. Позивачі посилались на те, що вони не мають іншого житла для проживання і вимушені орендувати житло, що призводить до значних фінансових затрат. Відповідачі повторно в судове засідання не з»явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись судом належним чином за місцем реєстрації та місцем знаходження майна. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну їх зберігання. Представник третьої особи в судовому засіданні просила прийняти рішення, з урахуванням прав неповнолітніх дітей, які мешкають в квартирі. За згодою позивачів та їх представника, на підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, суд вважає за можливе провести повторно заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1\\2 частини квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності, яке видане 25.12.2012 р. державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], і зареєстроване за реєстровим № 6-375. Крім того, [PERSON] є власником 1\\8 частини зазначеної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину, яке видано 25.12.2012 р державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], і зареєстроване за реєстровим № 6-377. [PERSON] належить на праві власності 1\\8 частини зазначеної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину, яке видано 25.12.2012 р державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], і зареєстроване за реєстровим № 6-379. Відповідачам - [PERSON] та [PERSON] належить в порядку спадкування по 1\\8 частині зазначеної квартири. Судом встановлено, що в зв»язку з неприязними стосунками, які склались між позивачами у справі, [PERSON], яка була дружиною [PERSON] та матір»ю [PERSON], [PERSON], [PERSON], та безпосередньо [PERSON] і її чоловіком, постійними конфліктами, які виникали в сім»ї з ініціативи [PERSON], який є чоловіком [PERSON], позивачі та [PERSON] вимушені з 2010 року були змінити місце проживання. В подальшому, в липні 2010 р. відносно [PERSON] було скоєно злочин, передбачений п.6 ч.2 ст.115 КК України - умисне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів. Винним у вчиненні даного злочину був визнаний [PERSON] - чоловік [PERSON] на підставі вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області. Як вбачається з пояснень позивачів між сторонами у даному спорі після смерті [PERSON] існував спір щодо права власності на спадкове майно, в зв»язку з чим Свідоцтва про на право власності на майно в порядку спадкування були видані 25.12.2012 р. Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як зазначили позивачі, після вирішення спорів щодо оформлення права власності на спадкове майно і закінчення розгляду справи по обвинуваченню [PERSON] за п.6 ч.2 ст.115 КК України, вони намагались вселитись до [ADDRESS]. Однак, було встановлено, що замки на вхідних дверях були змінені і їх відмовились впустити до квартири. В подальшому, в 2014 р. вони також мали намір вселитись до житла, частина якого належить їм на праві власності, однак двері квартири [PERSON] не відчиняє і заперечує їх вселення, крім того відповідачі на їх прохання не надають комплект ключів від дверей квартири. Зазначені обставини підтверджуються показами свідків [PERSON] [PERSON] та [PERSON], які в ході розгляду справи зазначили, що протягом січня, лютого та навесні 2014 р. вони з позивачами приходили разом до [ADDRESS]. Двері їм ніхто не відчинив, жіночий голос через зачинені двері висловлював образи на адресу позивачів та зазначила, що ніколи їх не пустить до квартири. Судом встановлено, що з приводу існування перешкод у користуванні власністю і неправомірних дій відповідачів, які чинять їм перешкоди у користуванні спірною квартирою, позивачі звертались до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.Києві та голови ЖБК «Дніпро» 22.04.2014 р. та 13.05.2014 р. В силу положень ст.383 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, які суд вважає належними і допустимими, беручи до уваги те, що на момент розгляду справи з боку відповідачів не надано суду доказів на спростування обставин, зазначених позивачами і встановлених судом в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що право власності позивачів є порушеним і підлягає захисту в судовому порядку, в зв»язку з чим позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved