Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вони перебувають у шлюбі з 1964 року. З 1962 року позивач працював водієм в р/з «Алушта». У 1968 році вони отримали квартиру [ADDRESS]. 10.01.1994 року позивачі приватизували квартиру, отримали свідоцтво про право власності на житло. У березні 2013 року вон виявили, що оригінал свідоцтва про право власності на житло відсутній. При зверненні до відповідача, Алуштинської міської ради та установи, яка займалася приватизацією МПП «Ейдос», місце знаходження приватизаційної справи встановити не вдалося. В зв'язку із цим просять визнати за ними право власності на квартиру, яке в них виникло після її приватизації 10.01.1994 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Пояснила, що позивач [PERSON] не може приймати участь у судовому засіданні, оскільки він хворий на астму та зараз в нього загострення хвороби. Представник відповідача Крупська Л.В. позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Пояснювала при цьому, що в архівах дійсно не збереглася приватизаційна справа позивачів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. З копії свідоцтва про право власності на житло від 10.01.1994 року, яка міститься у матеріалах справи, убачається, що [PERSON] та [PERSON] була приватизована квартира [ADDRESS] (а.с. 7) З розпорядження органа приватизації № 54 від 10.01.1994 року убачається, що від [PERSON] надійшла заява на приватизацію вищезазначеної квартири (а.с. 6) З акту від 20.07.1994 року вбачається, що директор МПП «Ейдос» [PERSON] передав, а комендант р/з «Алушта» [PERSON] прийняла на зберігання документи на приватизацію квартир, оформлених МПП «Ейдос» у 1 кварталі 1994 року (а.с. 5). У листі ДП «Алушта» від 06.12.2013 року вказано, що свідоцтво про право власності на квартиру позивачів у них відсутнє (а.с. 4). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Аналізуючи пояснення сторін, докази, надані суду, вважаю, що іншого шляху, ніж у судовому порядку, вирішення питання про захист права власності позивачів, немає. За таких обставин позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved