Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулась в суд з цивільним позовом до відповідача - [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів в розмірі 6.125,76 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ складає еквівалент у 159.269,76 грн., в порядку регресу з відповідача. В подальшому, 14.03.2016р. позивачка подала до суду письмову заяву про збільшення позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду (а.с.150-152), у якій просить стягнути на її користь з відповідача 7.026,76 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ складає еквівалент у 182.434,82 грн., в порядку регресу. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 27.07.2007 в інтересах сімї між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №ZRSWGA00000179 (далі -Договір) про надання 12.000,00 доларів США для споживчих цілей та 1.400,00 доларів США на сплату страхових платежів за договором. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2013р. у справі за №0603/2-138/11 позивачку та відповідача було визнано зобовязальними особами перед ПАТ КБ «Приватбанк» зі сплати залишку за кредитним договором №ZRSWGA00000179 від 27.07.2007р. з врахуванням вже сплаченої суми боргу за кредитом. Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції не визначено частки зі сплати боргу в твердій грошовій сумі, у позивачки та відповідача виник солідарний обовязок з виконання кредитного зобовязання перед третьою особою. Обовязок зі сплати коштів, встановлена судом апеляційної інстанції при винесенні зазначеного рішення, а тому відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Незважаючи на обовязок відповідача з сплати залишку заборгованості за Договором, з вересня 2009 року останнім будь-які кошти за Договором не сплачувалися. В свою чергу, позивачкою за період з 01.10.2009р. по 13.03.2017р. самостійно сплачено 14.053,53 доларів США за Договором. Відтак, на думку позивачки, у неї виникло право на зворотну (регресу) вимогу до відповідача щодо сплати частини виконаного зобовязання, а саме половини від сплаченої позивачкою суми в розмірі 7.026,76 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ складає еквівалент у 182.434,82 грн. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, надали суду письмові пояснення та письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, повністю підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про те, що матір його довірителя захворіла і він постійно доглядає її, просив перенести судове засідання, яке було призначене судом на 18.04.2017р. (судові дебати). Крім того, суду було також надане письмове пояснення щодо позову, в якому позовні вимоги не визнають та просять суд відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце був належним чином повідомлений згідно ст.74-78 ЦК України, причини неявки суду не відомі, заперечення на позов до суду не надходило. Суд, враховуючи те, що дана справа слухається великий проміжок часу, а саме з серпня 2016р., що суперечить принципам норм ч.1 ст.157 ЦПК, а також відсутності належних доказів підстав не прибуття в судове засідання та наявності у відповідача власне представника на представлення його інтересів в суді, суд визнає неявку відповідача та його представника без поважних причин. Тому, в зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та врахувавши обставини справи, вважає позов підставним, підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Судом з'ясовано, що 27.07.2007р. позивачкою [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №ZRSWGA00000179 про надання 12.000,00 доларів США для споживчих цілей та 1.400,00 доларів США на сплату страхових платежів за договором (а.с.17-19). Виконання зобовязань за кредитним договором забезпечується договором іпотеки квартири від 27.07.2007р., предметом якого виступає квартира [ADDRESS], належна позивачу і підповідачу на праві приватної власності та передана в заставу за згодою співвласників. Пунктом 22 договору іпотеки квартири встановлено право іпотекодержателя ПАТ КБ «Приватбанк», у разі порушення кредитного договору, на звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.20-21). Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2013р. у справі за №0603/2-138/11, прийнятим за результатами розподілу майна подружжя, позивачку [PERSON] та відповідача [PERSON] визнано зобовязальними особами перед ПАТ КБ «Приватбанк» зі сплати залишку за кредитним договором з врахуванням вже сплаченої суми боргу за кредитом. Відповідно до вказаного Рішення суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач [PERSON] давав згоду на отримання кредиту про що наявна відповідна заява, представляв банку довідку про свої доходи, пояснював, що до розлучення погашав кредит особисто. Вказане свідчить про обізнаність відповідача щодо умов кредитного договору, солідарний обовязок зі сплати кредитної заборгованості (а.с.15-16). Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» за №210QTKU89R5V5GM8 від 03.03.2017р. позивачкою [PERSON] на погашення заборгованості за кредитним Договором №ZRSWGA00000179 від 27.07.2007 за період з 01.10.2009 по 03.03.2017 було сплачено 14.053,67 долари США (а.с.154). Тобто, сума, вказана у довідці відповідає сумі позовних вимог позивачки. Відповідно до виписки про погашення кредиту ПАТ КБ «Приватбанк» за №2598584 від 11.03.2016р. за період з 01.01.2009 по 01.01.2016 Позивачем сплачено 12.839,26 доларів США. Платежі здійснюються регулярно (а.с.23). Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» за №10087241/5178988 від 31.03.2016р. позивачкою [PERSON] на погашення заборгованості за кредитним Договором №ZRSWGA00000179 від 27.07.2007р. за період з 01.10.2009р. по 27.03.2016р. сплачено 12.251,53 долари США (а.с.24). В свою чергу, відповідач [PERSON] не подав суду доказів того, що наданий Банком розрахунок розміру сплачених позивачкою [PERSON] коштів за кредитним Договором є не вірним. Будь-які кошти відповідачем [PERSON] з 01.10.2009р. на погашення заборгованості за кредитним договором №ZRSWGA00000179 від 27.07.2007р. не вносились. Відповідно до частини 1 статті 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька боржників, кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Частина 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції не визначено частки зі сплати боргу в твердій грошовій сумі, однак як позивачку, так і відповідача визнано зобовязальними особами зі сплати залишку за кредитним договором, договір укладався в інтересах сімї, а відповідач [PERSON] давав згоду на його укладення, дані обставини встановлені Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 03.07.2013р. у справі за №0603/2-138/11, тобто у [PERSON] та [PERSON] виник солідарний обовязок з виконання кредитного зобовязання перед ПАТ КБ «Приватбанк». Дані обставини відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню. Частиною 1 статті 544 Цивільного кодексу України установлено, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Виходячи із системного аналізу вищевказаної норма статті 544 Цивільного кодексу України, остання повязує право на зворотну вимогу (регрес) із виконанням солідарного обовязку, а не зобовязання в цілому. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] погасила заборгованість за кредитним Договором за період з 01.10.2009р. по 03.03.2017р. в повному обсязі, в сумі 14.053,67 долари США, і таким чином виконала солідарний обовязок. Відтак, відповідно до частини 1 статті 544 Цивільного кодексу України, у неї виникло право вимоги регресу до відповідача [PERSON] щодо половини від зазначеної суми. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача на користь позивачки коштів в розмірі 7.026,76 доларів США, відповідно до офіційного курсу НБУ складає еквівалент у 182.434,82 грн., в порядку регресу у звязку із повним виконанням обовязку зі сплати залишку за кредитним Договором №ZRSWGA00000179 від 27.07.2007р. за період з 01.10.2009р. по 03.03.2017р. в повному обсязі. Крім того, відповідно до статей 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1.824,34\~гривень.

Outcome: approved