Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Паляниченської сільської ради про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 2/3 частини будинку [ADDRESS], 2/3 частин земельної ділянки розміром 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS], 2/3 частини земельної ділянки розміром 0,2300 га для введення особистого селянського підсобного господарства, 2/3 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,2880 га в межах Паляниченської сільської ради. Реалізовуючи своє право на спадщину, позивачі звернулись до нотаріальної контори, однак 13.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою О.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз'яснено про те, що у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на зазначені земельні ділянки за спадкодавцем та у зв'язку з розбіжностями та помилками в правовстановлюючих документах на спадкове майно вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку. На підставі зазначеного просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/3 частин за кожною на земельну ділянку розміром 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS], по 1/3 частин земельної ділянки розміром 0,2300 га для введення особистого селянського підсобного господарства будинок [ADDRESS], право власності на по 1/3 частин земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,2880 га в межах Паляниченської сільської ради. В судове засідання позивачки не з'явилися, про розгляд справи повідомлялись вчасно та належним чином, через канцелярію суду надали заяви, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, справу просять розглядати без їх участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглядати справу без участі представника. Частина 4 статті 174 ЦПК України встановлює, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON]є матір'ю [PERSON] (після укладання шлюбу «[PERSON]»), [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7) та матір'ю [PERSON] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10). [INFO] померла [PERSON], про що 07.05.2015 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві вчинений відповідний актовий запис № 7973 (а.с. 16). Після її смерті відкрилась спадщина на 2/3 частин земельної ділянки розміром 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] та для ведення осоистого селянського господарства площею 0,2300 га в межах Паляниченської сільської ради Фастівського району Київської області, які належали спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2004 року, виданого державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори за реєстровим № 6663 та 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,2880 га в межах Паляниченської сільської ради Фастівського району Київської області, яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2004 року, виданого державним нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори за реєстровим № 6667 та державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі зазначеного свідоцтва 14.06.2007 року. Позивачі звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з вимогами щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину, однак листом від 13.11.2015 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 спадкового майна у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на зазначені ділянки за спадкодавцем та у зв'язку з розбіжностями та помилками в правовстановлюючих документах (а.с. 26-28). Відповідно до листа Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області, станом на 01.01.2013 року згідно Книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та архіву Управління Держземагенства, державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, цільове призначення яких - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (0,2500 га) та для ведення особистого селянського господарства (0,2300 га) видані на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 грудня 2004 року, розташованих в межах Паляниченської сільської ради Фастівського району Київської області на гр.. [PERSON] не зареєстровані та не видавались (а.с. 36). Відповідно до листа Управління Держземагенства у Фастівському районі Київської області, на земельну ділянку площею 3,2880 га на території Паляниченської сільської ради Фастівського району Київської області виготовлена технічна документація щодо переоформлення документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом громадянки [PERSON], однак при виготовленні технічної документації була допущена помилка, тому державні акти на право власності на землю не можуть бути виданими та виправлення не допустимі (а.с. 35) Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Об'єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] набула право на земельні ділянки розміром 0,2500 га та розміром 0,2300 га відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2004 року, однак не набула права власності, оскільки не отримала у встановленому порядку Державного акта на землю та не провела його державної реєстрації, то, відповідно, і спадкоємці позивачі у справі набули майнові права в порядку спадкування на дані земельні ділянки. Крім того, Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Системний аналіз наданих позивачами доказів дає змогу суду достовірно встановити, що 2/3 земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,2880 га в межах Паляниченської сільської ради належали спадкодавцю [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2004 року, тому спадкоємці позивачі у справі набули майнові права в порядку спадкування на 2/3 земельної ділянки. Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає доведеним, що позивачі є спадкоємцями за законом, тому мають право спадкування земельних ділянок, але не мають оригіналів документів про право власності на зазначені земельні ділянку, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ними права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності правовстановлюючих документів на землю не існує. На підставі вищевикладеного, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved