Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло №252 від 25 жовтня 1996 року, яке видано Закритим акціонерними товариством «Бердянськбуд» на імя «[PERSON], [PERSON], [PERSON]» на квартиру №89, що знаходиться у будинку №9 по Мелітопольському шосе в місті Бердянську Запорізької області, [PERSON] та [PERSON], який помер 24 травня 2016 року; визнати за кожною з них право власності на 1/6 частку квартири №89, що знаходиться у будинку №9 по Мелітопольському шосе в місті Бердянську Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 24 травня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 24 травня 2016 року у селищі Ріджвуд, штат Нью-Джерсі, Сполучені Штати Америки, помер [PERSON]. [PERSON], [INFO], громадянка України, є матірю померлого, а [PERSON], [INFO], громадянка [PERSON] дружиною. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину двокімнатної квартири №89, що знаходиться в будинку №9 по Мелітопольському шосе в м. Бердянську Запорізької області. Вказана вище квартира належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №252 від 25 жовтня 1996 року, виданого Закритим акціонерним товариством «Бердянськбуд». У свідоцтві про право власності на житло частки співвласників не визначені. Після смерті [PERSON], померлого 09 лютого 2011 року, його дружина [PERSON] в порядку спадкування за законом на підставі статті 1261 ЦК України набула право власності на 1/3 частину вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим Бердянською державною нотаріальною конторою 13 вересня 2011 року. Державна реєстрація права власності на 1/3 частину квартири, набутої [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності за законом, здійснена Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, про що видано витяг про державну реєстрацію прав №31399900 від 22 вересня 2011 року. Таким чином, [PERSON] в праві власності на квартиру належить 1/3 частка в порядку спадкування за законом, а інші 2/3 частки належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №252 від 25 жовтня 1996 року. Про у вищезазначеному правовстановлюючому документі свідоцтві про право власності на житло №252 від 25 жовтня 1996 року помилково на українській мові зазначено прізвища «Долгих» замість вірного «Долгіх», а також невірно зазначено по батькові: вказано «Міхайлівна» замість «Михайлівна». У виправленні помилки Приватним акціонерним товариством «Бердянськбуд» відмовлено листом від 27 липня 2017 року, посилаючись на не збереження архівних документів, що були підставою для видачі свідоцтва, у звязку з передачею будинку до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська. Однак, встановлення факту належності свідоцтва про право власності на житло [PERSON], який помер 24 травня 2016 року, є необхідним, так як право на спадкування належної померлому частини квартири залежить від доведення факту належності йому документа, що посвідчує право власності. Також у встановлений законом строк вони звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті 24 травня 2016 року [PERSON]. [PERSON] звернулася 22 березня 2017 року до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на свої імя та на імя [PERSON], маючи повноваження діяти від її імені на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 березня 2017 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 24 травня 2016 року [PERSON] на частину квартири №89, що знаходиться за адресою: м. Бердянськ, Мелітопольське шосе, буд. 9, оскільки визначити місце постійного проживання спадкодавця не вдалося, тому визначити склад сімї для зясування наявності спадкоємців, долю яких в спадщині необхідно залишити відкритою, немає можливості. В судовому засіданні представник [PERSON] за ордером адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. Представник Бердянської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №252 від 25 жовтня 1996 року, виданого Закритим акціонерним товариством «Бердянськбуд», квартира №89, що знаходиться у будинку №9 по Мелітопольському шосе в місті Бердянську Запорізької області, належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;\~\~- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, взаємозвязку з точки зору достатності, достовірності, належності та допустимості, суд вважає встановленим та доведеним факт належності свідоцтва про право власності на житло №252 від 25 жовтня 1996 року, виданого Закритим акціонерним товариством «Бердянськбуд», [PERSON] та [PERSON]. Вказаний факт підтверджується наданими суду письмовими доказами: копією паспорта громадянина України [PERSON]; копією свідоцтва про народження рос. «Долгих Сергея Анатольевича»; копією закордонного паспорта [PERSON]; свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Бердянською державною нотаріальною конторою 13 вересня 2011 року на імя [PERSON] після смерті [PERSON]. Зазначені докази суд вважає належними та допустимими, вони узгоджуються між собою, тому суд приймає їх за основу при ухваленні даного рішення. Доказів, які б спростовували факт, про встановлення якого просять позивачі, суду не надано. [PERSON] помер 24 травня 2016 року у селищі Ріджвуд, штат Нью-Джерсі, Сполучені Штати Америки, що підтверджується свідоцтвом про смерть, номер в архіві штату 20160028822, виданого 26 травня2016 року [PERSON], місцевим реєстратором м. Фер-Лон. Відповідно до конвенції, що скасовує легалізацію іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року, до якої Україна приєдналася згідно з Законом України від 10 січня 2002 року №2933-ІІІ, проставлено апостіль, що скріплений зі свідоцтвом про смерть. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомої о майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної його частини. Відповідно до частини першої ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Як зазначалося вище, [PERSON] в праві власності на спірну квартиру належить 1/3 частка в порядку спадкування за законом, а інші 2/3 частки належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №252 від 25 жовтня 1996 року. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир у спільну сумісну або часткову власність здійснюється наймачу та членам його сім'ї, які проживають разом з ним. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частина 1 ст. 368 ЦК України встановлює, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За приписами частин 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Доказів наявності домовленості між співвласниками щодо визначення часток в праві спільної сумісної власності на квартиру суду не надано. Отже, виходячи з рівності часток [PERSON] та [PERSON], після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки в праві власності на квартиру. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Родинні відносини померлого 24 травня 2016 року [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] підтверджуються матеріалами справи. За змістом ч.1, ч.2 ст. 1269, ч.1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття. Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З матеріалів спадкової справи щодо майна померлого 24 травня 2016 року [PERSON] №51/2016, заведеної приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], вбачається, що\~ постановою нотаріуса від 24 березня 2017 року нотаріусом відмовлено у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири №89, що знаходиться за адресою: м. Бердянськ, Мелітопольське шосе, буд. 9, оскільки визначити місце постійного проживання спадкодавця не вдалося, тому визначити склад сімї для зясування наявності спадкоємців, долю яких в спадщині необхідно залишити відкритою, немає можливості. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені\~ права на спадщину особа може звернутися до суду\~ за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. З огляду на вищевикладене та аналізуючи докази, суд приймає до уваги пояснення представника позивача, надані позивачами письмові докази, і приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved