Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями № 24 по вул. Новоселівка в с. Грузьке Конотопського району Сумської області, в порядку набувальної давності. Свої вимоги обгрунтовують тим, що в с. Грузьке Кконотопського району Сумської області по вул. Новоселівка, знаходиться житловий будинок № 24. Вказаний будинок надано їм для проживання [PERSON] без оформлення договору купівлі-продажу. Оскільки відповідач спадщину нотаріально не оформив, договір купівлі-продажу вони не змогли укласти. На той момент вони вважали, що вселилися на законних підставах, за рішенням його власника. Таким чином, починаючи з 2005 року, вони добросовісно відкрито та безперервно володіють житловим будинком, розташованим за адресою: с. Грузьке Конотопського району, вул. Новоселівка, 24, відносяться до нього як до власного майна, утримують його, підтримують в належному стані. Таким чином більше 10 років вонин відкрито та безперервно володіють вказаним житловим будинком з господарчо-побутовими будівлями і тому набули право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. У зв'язку з вищевикладеним і звернулися з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог не заперечує. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про смерть І-БП № 205900 [PERSON] помер 20.12.2004 року в с. Грузьке Конотопського району ( а.с. 4). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями, розташований за адресою: с. Грузьке Конотопського району, вул. Новоселівка, 24, належить на праві приватної власності [PERSON] згідно свідоцтва про право власності б/н, виданого на підставі рішення виконкому Конотопської районної Ради народних депутатів (а.с. 5). Згідно копії довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно власником будинку з господарчо-побутовими будівлями, розташованими за адресою: с. Грузьке Конотопського району, вул. Новоселівка, 24, є [PERSON] згідно свідоцтва про право власності б/н, виданого на підставі рішення виконкому Конотопської районної Ради народних депутатів № 130 від 24.09.1991 року (а.с.6) З свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 30.10.1991 року, виданого на підставі рішення виконкому Конотопської районної Ради народних депутатів № 130 від 24.09.1991 року вбачається, що власником житлового будинку, розташованого за адресою: с. Грузьке Конотопського району, вул. Новоселівка, 24, є [PERSON] (а.с. 7). З копії довідки від 19.07.2017 року № 284, виданої виконавчим комітетом Гружчанської сільської ради, вбачається, що [PERSON], [INFO], який помер 20.12.2014 року в с. Грузьке Конотопського району Сумської області на день смерті був зареєстрований в [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно. Спадкоємцем за заповітом, посвідченим секретарем сільської ради 22.11.1999 року за реєстровим № 87, є син [PERSON], [INFO], який спадщину прийняв, тому як на протязі півроку після смерті батька [PERSON], розпорядився особистими речами померлого. Заповіт на день смерті [PERSON] не змінений і не скасований. Заборони на майно померлого [PERSON] по Гружчанській сільській раді не зареєстровано. Земельна ділянка розміром 0,16 га приватизована згідно рішення виконкому № 42 від 24.11.1993 року (а.с.8). Згідно копії заповіту від 22.11.1999 року, посвідченого секретарем сільської ради 22.11.1999 року за реєстровим № 87, [PERSON], який проживав за адресою [INFO] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, в тому числі будинок з надвірними будівлями, заповів своєму сину [PERSON] (а.с.9). З копії паспорта [PERSON], який народився в с. Грузьке Конотопського району 26.04.1957 року, зареєстрований за адресою [INFO]. (а.с. 10-11) Згідно копії технічного паспорту № 94 від 14.09.2005 року житловий будинок, розташований в с. Грузьке по вул. Новоселівка, 24, складається з житлового будинку, загальною площею 72,8 кв.м., сараю, літньої кухні, огорожі ( а.с. 12-15). Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди мають враховувати, що для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. У відповідності до вищенаведених норм матеріального права, ознаками володіння, необхідними для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне, відкрите та безперервне володіння, які повинні мати місце одночасно. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно враховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Така правова позиція викладена у п.6 Постанови спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року. Відтак, підстав для визнання права власності на спірний житловий будинок за позивачами [PERSON], [PERSON] за набувальною давністю, відповідно до ст. 344 ЦК України, немає. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 911/130/14 / 3-87гс15 за позовом про визнання права власності за набувальною давністю, де зазначено, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Обравши спосіб захисту права, передбачений ст. 344 ЦК України, позивачі не надали суду доказів існування передбачених цією нормою підстав для визнання за ними права власності на вищевказану квартиру саме за набувальною давністю, а обставини, встановлені при дослідженні матеріалів справи, суперечать обраному позивачами способу захисту права. Враховуючи обставини справи та надані позивачами докази суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, незважаючи на повне визнання відповідачем заявлених позовних вимог, оскільки законні підстави для задоволення позову відсутні, а визнання відповідачем позову суперечить закону.

Outcome: dismissed