Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги та встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з травня 1998 року вона почала проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] . Вони вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, піклувалися один одним впродовж вісімнадцяти років.За час фактичного проживання однією сім`єю між Позивачем та [PERSON] склалися подружні стосунки, вони були пов`язані спільним побутом, несли взаємні права та обов`язки, спільно відвідували родичів, як на свята, так і з приводу підтриманням родинних стосунків. В 2003 році позивачка разом з [PERSON] переїхали з належного їй на праві власності будинку [ADDRESS] до квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] В 2006 році [PERSON] за спільною згодою з [PERSON] продала належний їй будинок [ADDRESS] , а виручені кошти використала в інтересах спільного з [PERSON] побуту. З 2010 року у позивачки розвилась хвороба органів зору, внаслідок чого в 2012 році вона втратила зір на одне око та частково працездатність, потребувала стороннього догляду.На підставі нейрон-офтальмологічного МСЕК 24.04.2016 року позивачці було встановлено 1 групу інвалідності, згідно довідки до акта МСЕК серії АВ № 0669856 та довідкою о/р № 608768 від 29.06.2016 року. [PERSON] , як чоловік здійснював за нею необхідний догляд та надавав матеріальну і моральну підтримку позивачці. [INFO] [PERSON] помер. На час його смерті [PERSON] був зареєстрований та фактично проживав в квартирі [ADDRESS] , яка входить до спадкового майна та впродовж останніх десяти років є єдиним помешканням позивачки. Спадкоємцями за законом, після смерті [PERSON] є його мати - [PERSON] , його син - [PERSON] та донька - [PERSON] . Встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] позивачці необхідно для прийняття спадщини після його смерті, як спадкоємиці четвертої черги, що проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до час відкриття спадщини, оскільки в позасудовому порядку це зробити [PERSON] не має неможливості. Тому, позивачка просить суд встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років (з травня 1998 року до часу відкриття спадщини, [INFO] ), визнати за [PERSON] право на прийняття спадщини разом із спадкоємцями першої черги, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та встановити для неї додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову у повному обсязі та пояснила, що її син [PERSON] не проживав з позивачкою однією сім`єю, її син та [PERSON] зловживали алкоголем, тому позивачка залишалась у нього переночувати, її син не працював, тому саме вона, його мати, утримувала померлого, сплачувала за житло, лікувала його, допомагала продуктами, [PERSON] не відвідувала його в лікарні, не купувала йому ліки, не займалася його похованням. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Представник [PERSON] , її мати [PERSON] в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову. Третя особа, державний нотаріус Федченко О.О. в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, надала суду копію спадкової справи. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 02.03.2016р. (а.с.4). Спадкоємцями за законом, після смерті [PERSON] є його мати - [PERSON] , його син - [PERSON] та донька - [PERSON] , які звернулись до Другої Запорізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO]. 13.07.2016 року була заведена Спадкова справа № 154/2016р., після померлого [INFO] [PERSON] . (а.с. 98-106). До спадкового майна належить квартира за адресою [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 28.10.1993 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної Ради народних депутатів, реєстраційний запис № 35746 від 09.12.1993 р. в реєстраційній книзі №208 (а.с.104). Згідно до ч.4 ст.3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України №5-рп/99від 03.06.1999 року встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 6зазначеного Рішення Конституційного Суду України встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Також поняття «член сім`ї» наявне в змісті ст.64 ЖК України. Згідно абзацу 2 ст.64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог. Так, з огляду на доводи позовної заяви, процесуальним завданням позивачки було доведення належними, допустимими та достовірними доказами того факту, що вона з 2004 року до дня смерті [PERSON] проживала з ним в одній квартирі, вела спільне господарство, мала спільний бюджет, проводили спільні витрати, придбали майно в інтересах сім`ї. Між тим, єдиними доказами, що було надано позивачкою, це декілька копії квитанцій про оплату комунальних послуг, платником яких зазначено [PERSON] за жовтень, листопад 2015 року, за лютий 2016 року, тобто які були оплачені особисто [PERSON] . Разом з цим вказані письмові докази жодним чином не підтверджують ані проживання позивачки разом з [PERSON] у спірній квартирі, ані ведення ними спільного господарства, ані наявність у них спільного бюджету, ані наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.Інших доказів протягом усього часу розгляду справи позивачкою та її представником надано не було. Відсутні також будь-які докази, щодо придбання позивачкою ліків для [PERSON] під час його хвороби, витрати на його поховання, відсутні квитанції щодо оплати коштів за утримання будинку та комунальних послуг після смерті [PERSON] . Суд у рішенні повинен вказати, якими доказами підтверджено, що в указаний період сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи №522/25049/16-ц у постанові від 27 лютого 2019 року (касаційне провадження №61-11607св18). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили в судовому засіданні, що позивачки проживала в квартирі померлого [PERSON] , як вели спільне господарство та чи мали спільний бюджет, що саме купували за спільні кошти, свідки не були обізнані. Свідок [PERSON] пояснила, що тільки мати [PERSON] - [PERSON] , допомагала продуктами, утримувала та лікувала [PERSON] , ніяких сімейних відносин у померлого з позивачкою не було. Оцінивши надані докази в їх сукупності судом встановлено, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання сім`єю із [PERSON] , ведення ними спільного господарства, наявності єдиного бюджету. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Відповідно до статті 1259 ЦК України черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину. Фізична особа, яка є спадкоємцем наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом з спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг; 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Під час розгляду справи позивачкою не надано належних доказів, які б давали їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у статті 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування. В позовній заяві та в судовому засіданні позивачка посилається, що саме вона через хворобу органів зору втратила зір не одне око та часткову працездатність, і саме вона потребувала стороннього догляду. В позовній заяві та в судовому засіданні позивачкою не було обґрунтовано її позовну вимогу про визнання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. В матеріалах справи відсутні будь які докази, що [PERSON] дійсно знаходився у безпорадному стані і не міг самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим потребував стороннього догляду, допомоги і піклування та того, що позивачка [PERSON] протягом тривалого часу опікувалася та матеріально забезпечувала його. Зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів наявності у спадкодавця безпорадного стану відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про зміну черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 2 ст. 1272 ЦПК України визначено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Згідно ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Враховуючи, що позивачка [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , тому судом не може бути їй встановлений додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, то, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на рахунок держави.

Outcome: dismissed