Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом, з урахуванням уточнення позовних вимог, обґрунтовуючи останні тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] , в якому зареєстровані дочка [PERSON] - [PERSON] та її діти - [PERSON] та [PERSON] , однак, останні не проживають в зазначеному будинку. На неодноразові звернення до [PERSON] щодо зняття її з реєстрації у зазначеній квартирі, остання відповідає відмовою та уникає зустрічей. [PERSON] більше 15 років не проживає у вказаному житлі, виїхала з місця реєстрації, створила іншу сім`ю. Факт реєстрації відповідачів в даному будинку порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою від 25.09.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с.20), а після усунення недоліків ухвалою від 04.11.2019 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.31). Ухвалою від 24.01.2020 суддею Сіренко Н.С. на підставі Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання (а.с.40). Ухвалою від 25.05.2020 відкладено проведення підготовчого засідання у справі та надано позивачам строк на усунення недоліків уточненої позовної заяви (а.с.56). Ухвалою від 22.06.2020 прийнято заяву про уточнення позовних вимог, в подальшому вирішено розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог, відкладено проведення підготовчого засідання у справі, встановлено строки на подання до суду заяв по суті справи (а.с.69). Ухвалою від 24.09.2020 задоволено клопотання про виклик свідків, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.88). Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с.113,114,115,119,120,121). З опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідачів, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідачів належним чином повідомленими про розгляд справи. У визначений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не направили, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. В судове засідання учасники процесу не з`явилися, позивачі у поданих заявах просили розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.30,53). Окрім того, до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити (а.с.86). Представником третьої особи подано суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.122). Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, із матеріалів справи вбачається, що співвласниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.6). Дружина позивача [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] у віці 65 років у м. Радомишль Житомирської області (а.с.7,10). Згідно копії довідки від 22.07.2019 № 588, виданої ПП «ЖИТЛОРЕМСЕРВІС-9» [PERSON] про те, що він дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї останнього входять: [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук (а.с.8). Відповідно до копії акту обстеження соціального стану від 22.07.2019, складеного депутатом міської ради Щипанським Д.В. у м. Радомишль Житомирської області в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] та з їх слів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але по факту не проживають (а.с.9). Належним чином викликані свідки до суду не з`явились, від [PERSON] до суду надійшли письмові пояснення у яких останній зазначає, що він проживає у [ADDRESS] та засвідчує, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прописані в квартирі [ADDRESS] , але там не проживають. У вказаній квартирі [PERSON] проживає сам (а.с.132-133). Окрім того, до суду надійшли аналогічні пояснення [PERSON] (а.с.134-135), які судом не беруться до уваги, оскільки жодна зі сторін не клопотала про допит в якості свідка [PERSON] та судом остання не викликалась для дачі пояснень. Позивачі заперечують проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають їм в реалізації права володіння та користування належним їм на праві власності майном. У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Аналіз статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 688/63/15ц (6-709цс16). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачами не надано доказів на підтвердження того, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як члени сім`ї власника майна відсутні за місцем їх реєстрації у квартирі [ADDRESS] без поважних причин понад один рік (у наявному в матеріалах справи акті обстеження соціального стану від 22.07.2019 не зазначено період з якого часу відповідачі не проживають у квартирі, так само як не посвідчив період і свідок [PERSON] ), суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а тому відсутні підстави для позбавлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права користування згаданим житловим приміщенням на підставі положень ст. 405 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed