Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, яким прохали визнати право власності та встановити факт що є рівними частки, по 1/4 частки на кожного, що стали належати [PERSON], [PERSON] (покійній дружині [PERSON]І.), [PERSON], 22.03.1988 р. народж., [PERSON] (покійній матері [PERSON]В.), у спільному майні - трикімнатній квартирі № 121, загальною площею 65,9 кв. м., яка знаходиться в місті Харкові, по вул. Єлізарова, № 16, після укладення ними 22.05.1996 р. договору міни. Крім того, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], прохали визнати: за [PERSON] право власності на частини 10/32 квартири 121, по вул. Єлізарова, 16, у м. Харкові, в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], яка померла 13 лютого 2004 р. у м. Харкові; за [PERSON], право власності на 15/32 частини квартири 121, по вул. Єлізарова, 16, у м. Харкові, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 13 лютого 2004 р. у м. Харкові та після смерті баби - [PERSON] (запис зроблено російською мовою, [PERSON]), яка померла 20 листопада 2006 р. в г. Октябрьский, Республика Башкортостан, Российская Федерация (запис зроблено російською мовою); за [PERSON] право власності на 7/32 частини квартири 121, по вул. Єлізарова, 16, у м. Харкові, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 13 лютого 2004 р. у м. Харкові та після смерті баби - [PERSON] (запис зроблено російською мовою, [PERSON]), яка померла 20 листопада 2006 р. в г. Октябрьский Республика Башкортостан, Россия (запис зроблено російською мовою). Позовні вимоги обґрунтували тим що після померлої [PERSON], 26.08.1960 р. народж., яка померла 13 лютого 2004 р. у м. Харкові, спадкоємцями першої черги були її чоловік - [PERSON], син - [PERSON], донька - [PERSON] та її мати - [PERSON]. З заявами про прийняття спадщини в нотаріальному порядку ніхто не звертався але спадщину фактично прийняли оскільки всі постійно проживали разом з спадкодавицею та вступили в володіння спадковим майном. 20 листопада 2006 р., в г. Октябрьский, Республика Башкортостан, РоссийскаяФедерация (запис зроблено російською мовою), померла [PERSON] (запис зроблено російською мовою, [PERSON]), 13.11.1931 р. народж., після смерті якої спадкоємицею першої черги була її донька [PERSON] (запис зроблено російською мовою, [PERSON], у дівоцтві [PERSON], запис зроблено російською мовою). З заявою про прийняття спадщини в нотаріальному порядку не зверталася але спадщину фактично прийняла, оскільки постійно проживала разом з спадкодавицею та вступила в володіння спадковим майном. В судове засідання [PERSON] та представник інших позивачів з'явились, позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини та підстави в ньому викладені. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про день слухання справи був повідомлений належним чином. Заперечень на позов не надав. Третя особа, [PERSON] державна нотаріальна контора, в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, але надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності. За згодою позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача та третьої особи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та їх представника, дослідивши матеріали справи, встановивши наступні факти та відповідні їм правовідносини: матеріалами справи підтверджується що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у рівних частинах кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого в Харківському МБТІ 18.02.1994 р., реєстр. номер П-6-3608, належала квартира № 127, що знаходиться в м. Харкові, по просп. Московському, будинок № 308, що має дві жилих кімнати загальною площею 46,0 кв. м. Згідно договору міни від 22.05.1996 р. (а.с.), [PERSON], [PERSON], що діяла за себе та за неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON], набули у рівних частинах, по 1/4 кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого в Харківському МБТІ 04.03.1996 р., реєстр. номер П-4-4864[ADDRESS], що знаходиться в місті Харкові, по вулиці Єлізарова, будинок № 16, яка відповідно до технічного паспорта має три жилих кімнати загальною площею 65,9 кв. м. (а.с.7). Будь-яких суперечок з приводу права власності на квартиру № 121, що за адресою: вул. Єлізарова, № 16, в м. Харкові, між співвласниками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], не було. 13 лютого 2004 р. у м. Харкові померла дружина позивача [PERSON] та мати позивачів [PERSON] та [PERSON],- [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 2004 року 14 лютого зроблено відповідний запис за № 426. (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? частини квартири № 121, що знаходиться в місті Харкові, по вулиці Єлізарова, будинок № 16, яка належить покійній на підставі договору міни від 22.05.1996 р. та свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого в Харківському МБТІ 04.03.1996 р., реєстр. номер П-4-4864 (а.с.7). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України ). Згідно до копій свідоцтв про народження позивачі [PERSON] та його сестра [PERSON], є дітьми [PERSON] (а.с.11-12). Відповідно до матеріалів справи (а.с. 12) [PERSON] є чоловіком [PERSON], а [PERSON] є матір?ю [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким , що прийняв спадщину,якщо протягом строку, встановленого 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Оскільки на момент смерті спадкодавиці [PERSON] в квартирі були зареєстровані і проживали з нею спільно: чоловік - [PERSON], діти - [PERSON], [PERSON], та мати - [PERSON] (а.с.10), вони вважаються такими що прийняли у спадок належне спадкодавцеві ?частини квартири № 121, у місті Харкові, по вул. Єлізарова, № 16, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у рівних частинах по 1/16 частки. Спадкове майно позивачами обслуговується та підтримується у належному стані, всі комунальні платежі сплачуються своєчасно та в повному обсязі. Як було встановлено у судовому засіданні оскільки підтверджується відповіддю на судовий запит з Другої держнотконтори м. Харкова, та не заперечуються сторонами, після смерті [PERSON], яка померла 13 лютого 2004 р. у м. Харкові, що проживала в квартирі № 121, у місті Харкові, по вул. Єлізарова, № 16, заяв від спадкоємців про прийняття, про видачу або про відмову від спадщини не надходило. Спадкова справа не заводилася. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. На підтвердження чого було надано суду Інформаційну довідку із Спадкового реєстру (Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 40531679 від 29.05.2015 р. та Інформаційну довідку із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 40531693 від 29.05.2015 р. (а.с.65-71). Таким чином, після смерті [PERSON], за взаємною згодою, частки співвласників квартири № 121, по вул. Єлізарова, № 16, розподілилися наступним чином: [PERSON] став власником 5/16 квартири, [PERSON] став власником 5/16 квартири, [PERSON] стала власницею 1/16 квартири, [PERSON] стала власницею 5/16 квартири. Факт фактичного прийняття спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавиці [PERSON] її чоловіком - [PERSON], дітьми - [PERSON], [PERSON], та матір?ю - [PERSON], не оспорюється сторонами, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. [PERSON] (російською мовою - [PERSON]) за сімейних обставин у 2004 році виїхала до Росії де з 25 жовтня 2004 р. по 19 листопада 2006 року проживала у своєї дочки [PERSON] (а.с. 15), (російською мовою [PERSON], у в дівоцтві [PERSON]), за адресою: вулиця Крупської, буд. 43, м. Октябрьський, Республіка Башкортостан (російською мовою - улицаКрупской, дом 43, город Октябрьский, Республика Башкортостан). Однак, за час свого життя, через хвороби та складні життєві обставини, [PERSON] не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на належні їй 5/16 частки квартири [ADDRESS]. 20 листопада 2006 р. у віці 74 років [PERSON], 13.11.1931 р. народж., померла у місті Октябрьському, Республіка Башкортостан, Росія, за адресою: вулиця Крупської, буд. 43, (російською мовою улица Крупской, дом 43, город Октябрьский, Республика Башкортостан, Российская Федерация), про що 2006 року 20 листопада зроблений запис акта про смерть за № 1221 (а.с. 17). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 5/16 частин квартири № 121, у м. Харкові, по вул. Єлізарова, № 16, які складаються з 1/4 частин що належать покійній на підставі договору міни від 22.05.1996 р. та свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого в Харківському МБТІ 04.03.1996 р., реєстр. номер П-4-4864, та успадкованою нею1/16 частини від померлої [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України). Згідно до матеріалів справи позивачка [PERSON] (російською мовою [PERSON], у в дівоцтві [PERSON]) є донькою [PERSON] (російською мовою [PERSON]) (а.с. 12). [PERSON] успадкувала як донька в порядку спадкування за законом, належне [PERSON] майно зокрема 5/16 квартири № 121, по вул. Єлізарова, № 16, у місті Харкові, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала з нею спільно у домоволодінні за адресою: вулиця Крупської, буд. 43, м. Октябрьський, Республіка Башкортостан, Росія (російською мовою - улицаКрупской, дом 43, город Октябрьский, Республика Башкортостан, Россия). Як було встановлено у судовому засіданні тому що підтверджується відповіддю на судовий запит з Другої держнотконтори м. Харкова, та не заперечуються сторонами, після смерті [PERSON], яка померла 20 листопада 2006 р. у місті Октябрьському, Республіка Башкортостан, Росія, що проживала за адресою: [INFO], (російською мовою улица Крупской, дом 43, город Октябрьский, Республика Башкортостан, Российская Федерация), заяв від спадкоємців про прийняття, про видачу або про відмову від спадщини не надходило. Спадкова справа не заводилася. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. На підтвердження чого було надано суду Інформаційну довідку із Спадкового реєстру (Спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 40531617 від 29.05.2015 року та Інформаційну довідку із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 40531640 від 29.05.2015 року (а.с. 65-71 ). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шести місяців зо дня, коли йому стало відомо про відкриття спадщини, заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом, незалежно від черги. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один зі спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право приймати, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги. Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами, [PERSON] за поважних причин, через важкі сімейні обставини, лише у 2014 році отримала можливість звернутися до суду із позовом у якому прохала визнати її такою що відмовилась від спадщини на користь племінників, родичів спадкоємиці п?ятої черги - [PERSON], 22.03.1988 р. народж., та [PERSON], [INFO]. Також не заперечується сторонами та третьою особою що у 2006-2007 роках, в межах шестимісячного строку передбаченого ст.ст. 1270, 1273 ЦК України, [PERSON] зверталася до Другої держнотконтори м. Харкова щодо відмови від спадщини на користь племінників, однак отримала відмову. За вище означеним суд вважає що треба вважати [PERSON] такою що відмовилась від спадщини на користь племінників, родичів спадкоємиці п?ятої черги - [PERSON] та [PERSON], а пропуск строку на відмову від спадщини таким що трапився з поважних причин. Таким чином, після смерті [PERSON], за взаємною згодою, частки співвласників квартири № 121, по вул. Єлізарова, № 16, розподілилися наступним чином: [PERSON] належить частин 5/16 або 10/32 квартири; [PERSON] належить 15/32 частин квартири; [PERSON] належить 7/32 частин квартири. Зазначений розподіл часток після смерті всіх спадкодавців підтверджується розрахунками: Частка [PERSON] в квартирі становить 5/16, або 10/32 (5/16 + 5/16 = 10/32); Частка [PERSON] становить 15/32 (4 * 1/4 + 1/16 = 2 * 5/16 + 5/32 = 10/32 + 5/32 = 15/32); Частка [PERSON] становить 7/32 (2 * 1/16 + 5/32 = 5/36). Проти визнання права власності та проти даного розподілу часток ніхто з співвласників не заперечує. Згідно закону спадкоємцями всього майна, яке відкрилося після смерті [PERSON] та [PERSON] є позивачі. Проте, враховуючи те, що право власності на частки квартири № 121, що знаходиться в м. Харкові, по вул. Єлізарова, № 16, не було зареєстровано за померлими [PERSON] та [PERSON], позивачі не мають можливості зареєструвати належні їм частки квартири. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачів є обґрунтовані, та такими, що підлягають задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved