Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 27 квітня 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного шлюбу 8 серпня 2001 року у неї народився син - [PERSON]. 13.10.2009 року їх син травмований в результаті ДТП і визнаний дитиною-інвалідом. До 2006 року вони всі втрьох проживали в м. Лисичанську, а в 2006 році їх сім'я переїхала в м. Маріуполь, так як відповідач був прийнятий на роботу в пожежну частину № 23 на посаду водія. Вони спочатку проживали в орендованих квартирах, а потім за спільні кошти ними була придбана в жовтні 2010 року земельна ділянка площею 0,0525 га в садівничому товаристві «Вертікаль» в Маріуполі, по вул. Східна № 16, на якій знаходилося недобудоване житлове домоволодіння. Так як дана будова не була придатною для проживання, за спільні кошти, а також фізичною працею вони стали добудовувати домобудівництво для проживання, в 2010 році ними була проведена в будинок вода, система опалення, повністю розводка труб, опалення, радіатори, встановлений котел твердого палива та електрокотел, встановлений водонагрівач на 80 літрів, встановлені пластикові вікна в кількості 3 штук, обшити стіни гіпсокартоном, підшиті стелі, застелена підлога ламінатом, демонтовані старі перегородки і встановлений санвузол і душова кабіна, стіни обшиті кахельною плиткою. 1 травня 2011 року вони вселилися у будинок всією сім'єю, купили холодильник, газову плиту «Грета», мікрохвильову піч, пилосос, мийку, комп'ютер. Їй подарували пральну машину, яку вони встановили у цьому будинку. Крім того привезли з м. Лисичанська меблі та предмети побуту. Так як будинок був холодний, вони утеплили фасад будинку з пінопласту та кольорової штукатурки. За рішенням Маріупольської міськради, садівниче товариство «Вертікаль» було прийнято на баланс міста Маріуполя, оскільки рахувалося раніше за Першотравневим районом Донецької області і дане садівниче товариство було переведено в житловий фонд міста Маріуполя. Цільове призначення земельної ділянки змінено відповідно до рішення Маріупольської міськради від 21.04.2015р. № 6,47.5388. На сімейній нараді вони вирішили що, так як вона зайнята по догляду за хворою дитиною, вона не заперечувала щоб право власності на жилий будинок було оформлене на ім'я відповідача. 18 листопада 2015 року було видано свідоцтво про право власності на жилий будинок № 16 по вулиці Східна в місті Маріуполі, житловою площею 24.9кв.м і загальною площею 66.5кв.м, індексний номер 47904924. Даний жилий будинок було зареєстровано в Державному реєстрі майнових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 18.11.2015 року, на імя [PERSON], реєстраційний номер нерухомого майна 780041714123 на підставі рішення про державну реєстрацію прав власності і складається з: жиловий будинок літ А-2, літній душ літБ-1, навіс В-1, вбиральня Г-1, навіс Д-1 та огорожа 1. Оскільки мирним шляхом відповідач вирішити даний спір не бажає, просить суд визнати земельну ділянку, розташовану в м. Маріуполі по вулиці Східна № 16 кадастровий номер 1412337200:01,:005:0858, площею 0.0525 га, та жилий будинок розташований в м. Маріуполі по вул. Східна № 16, житловою площею 24.9кв.м і загальною площею 66.5кв.м об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої в місті Маріуполі, по вулиці Східна № 16, і на 1/ 2 частину жилого будинку, розташованого в місті Маріуполі, по вулиці Східна № 16. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2018р. вказану справу розподілено під головування судді Курбановій Н.М. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.03.2018 року позовну заяву залишено без руху. 17.04.2018р. позивачкою на виконання ухвали Приморського районного суду м. Маріуполя від 14.03.2018 року надано позовну заяву з усунутими недоліками. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 20.04.2018 року по справі відкрито провадження, призначено до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON]та її представник [PERSON], яка діє на підставі ордеру, в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили його задовольнити. Крім того, позивачка [PERSON] зазначила,\~що вона\~знаходиться у\~шлюбі з\~відповідачем з\~2001р.,\~у2006 році вони з чоловіком та сином переїхали з міста Лисичанська до міста Маріуполя, спочатку знімали квартиру. У 2009 році їх син попав у ДТП і вона займалася його здоровям, тому оформленням документів на будинок займався її чоловік. Вони мали гроші та ходили шукати будинок і у 2010р. вони придбали будинок у СТ «Вертікаль», провели воду, утеплили його, покращили умови, зробили ремонт. При укладанні договору дарування земельної ділянки у нотаріуса вона була присутня, вони вирішили укласти договір дарування для того, щоб менше платити податків ніж при укладанні договору купівлі-продажу. Договір дарування у неї відсутній, він є у відповідача. Вони зробили ремонт, а право власності оформлене на відповідача, оскільки вона йому довіряла, вони були однією родиною. Зараз є рішення суду про її вселення до цього будинку. За вказаний будинок вони заплатили 14000,00 доларів США. Просить визнати земельну ділянку та будинок об'єктом спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки та 1/ 2 частину житлового будівництва, розташованого в місті Маріуполі, по вулиці Східна № 16. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позов він не визнає, з позивачкою він перебував у шлюбі з 2001р., вони мешкали у орендованій квартирі у м. Маріуполі, свого житла не мали, шукали житло. Їх син попав у ДТП і всі гроші вони витрачали на його лікування, тому грошей вони не мали. Вони знайшли будинок у СТ «Вертікаль» по вулиці Східна № 16, це новий номер, познайомилися з власницею [PERSON]Будинок вони шукали для придбання і проживання у ньому своєю сімєю. Вони поїхали у смт. Мангуш, оскільки ця земля відносилась до Першотравневого району та вирішили укласти договір дарування землі, т.я. про це попросила власниця, а будинок був садівничий і не був введений в експлуатацію. За будинок вони заплатили [PERSON] 14000,00 доларів США зі своїх коштів, які готівкою були у них. Вони спочатку зробили ремонт, він обшив 2 кімнати гіпсокартоном, зробив підлогу у одній кімнаті, зробив туалет з душовою. В цей час вони мешкали з позивачкою разом, ці гроші були їх сумісні. Він оформив право власності на себе, зі згоди позивачки, ці гроші були на лікування сину. З 01.01.2017р. вони перестали мешкати разом з позивачкою, а 16.03.2017р. позивачка забрала свої речі. Позов не визнає, оскільки вважає, що частина будинку повинна належати їх сину. Фактично він придбав земельну ділянку, але він оформив договір-дарування, який був укладений в період шлюбу з позивачкою. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, вважає позовну заяву [PERSON]такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8\~СК України\~власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно з ч. 1\~ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним під час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте нею, ним під час шлюбу, але на кошти, що належать їй, йому особисто. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому 27 квітня 2001року у відділі реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 156, шлюбі (а.с. 7). Згідно з\~рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя № 415/5385/16-ц від 29.09.2018р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили (а.с. 113). Відповідно до свідоцтва про народження, серія 1-ЕД № 183691, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Лисичанського міського управління юстиції, Луганської області, Україна, 21 серпня 2001 року, батьком [PERSON], який народився 08 серпня 2001 року, записано [PERSON], матірю [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до посвідчення серії ААБ № 247122, виданого УПСЗН Приморського району ММР [PERSON] була призначена державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям інвалідам, на дитину інваліда [PERSON], [INFO], на термін з 23.02.2010р. по 08.02.2012р. (а.с. 9). Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, індексний номер 47904924 від 18.11.2015р., житловий будинок № 16 по вул. Східній, СТ «Вертікаль» в м. Маріуполі, житловою площею 24.9 кв.м. і загальною площею 66.5 кв.м., належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 47905982 від 18.11.2015р., житловий будинок № 16 по вул. Східній, СТ «Вертікаль» в м. Маріуполі, житловою площею 24.9 кв.м. і загальною площею 66.5 кв.м., належить на праві приватної власності [PERSON]. Земельна ділянка місця розташування: 1412337200:01:005:0858, площа 0,0525га (а.с. 11). Згідно з технічним паспортом на садибний житловий будинок № 16\~по вул.\~Східній,\~СТ «Вертікаль»\~в м.\~Маріуполі,\~виготовленим ДКП\~«Маріупольське БТІ»\~05.10.2015р. [PERSON] (а.с. 12-17). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 39963016 від 02.07.2015р., земельна ділянка 66 по вул.\~Східній,\~СТ «Вертікаль»\~в м.\~Маріуполі, кадастровий номер 1412337200:01:005:0858, площа 0,0525га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить на праві приватної власності [PERSON]. Підстава виникнення права власності: договір дарування серія та номер 3772, виданий 19.11.2010р., видавник приватний нотаріус Першотравневого району Донецької області [PERSON], державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯЖ №432348, виданий 24.11.2008р. (а.с. 18). Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна «Першої української універсальної товарної біржі» складеного 12.04.2018р. на замовлення [PERSON], вартість домоволодіння з усіма господарськими прибудовами та спорудами, житловою площею 24.9 кв.м. і загальною площею 66.5 кв.м., розташованого: № 16 по вул. Східній, СТ «Вертікаль» в м. Маріуполі, яке належить [PERSON], станом на 12.04.2018р. складає 50075,00грн (а.с. 41-49). Згідно з розпискою від 19.11.2010р. [PERSON] отримала від [PERSON] 14000,00 доларів США в рахунок продажу дачі (а.с. 79). Норма ч. 1 ст.\~717, ч. 2 ст.\~719 ЦК України\~визначає, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, при цьому договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1, ч. 3\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст ч. 1-3, ч. 5\~ст. 203 ЦК України\~зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правомірність набуття обдарованим [PERSON] одноособового права власності на спірну земельну ділянку, виходячи із предмету позову, - не оскаржується позивачкою [PERSON], а тому, в розумінні вимог ч. 2\~ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутими правомірно. За даних обставин, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений вимогами\~ст. 13 ЦПК України, зокрема щодо розгляду справи у межах позовних вимог, з огляду на надані суду докази, які дають підстави вважати, що позивачка просить визнати об'єктом спільної сумісної власності земельну ділянку, яка належить позивачу на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування, який є чинним, а тому позивачкою допущено невідповідність обраного нею способу захисту характеру порушеного права та заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, в результаті чого суд вважає, що позов в частині визнання об'єктом спільної сумісної власності земельної ділянки та визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, є безпідставний та задоволенню не підлягає, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання\~щодо визнання\~об'єктом\~спільної сумісної\~власності майна\~подружжя домоволодіння,\~розташованого в\~м.\~Маріуполі,\~СТ «Вертікаль»,\~по вул.\~Східна №\~16,\~та визнання\~за позивачкою\~права власності\~на 1/2\~частину спірного\~домоволодіння,\~суд враховує,\~що під\~час шлюбу\~власними силами\~подружжя за\~спільний кошт,\~з метою\~спільного проживання,\~був суттєво\~відремонтований вказаний\~будинок,\~приведений у\~стан придатний\~для проживання,\~а саме\~проведена вода,\~відремонтована підлога,\~утеплені стіни,\~про що\~сторони свідчили\~у судовому\~засіданні.\~Згідно з технічним паспортом на спірний жилий будинок у 2012 році побудований навіс та вбиральня. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного Кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Однак, якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього, в даному випадку, лише на ім'я одного з подружжя, не спростовує презумпції належності вищевказаного майна до спільної сумісної власності подружжя. Отже, сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Проаналізувавши всі надані докази в їх сукупності, враховуючи все вищенаведене суд вважає, що відповідачем було набуто право власності на спірний будинок в інтересах сім'ї, для проживання подружжя, який під час шлюбу сторін був суттєво відремонтований, за гроші набуті ними під час шлюбу, а тому суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнає спірне домоволодіння обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнає за позивачкою право власності на 1/2 частину зазначеного домоволодіння. Згідно ч. 1 ст. 141\~ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Судом встановлено, що позивачкою було заявлено дві вимоги майнового характеру. За вимогу майнового характеру позивачкою при поданні позову, як фізичною особою було сплачено судовий збір за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідало нормам\~ст.4 ЗУ «Про судовий збір»\~, і розмір якого вона визначила від заявленої ціни позову у сумі 704,80грн. за кожну вимогу, а разом 1409,60грн. Вимоги позивачки задоволено судом частково, а тому враховуючи наведене, з відповідача\~на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору за одну майнову вимогу пропорційно до задоволених вимог, а саме 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial