Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІКОБУД», про стягнення заборгованості за заробітній платі, виплати компенсації середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати. Позивачка у судове засідання не з'явилася, відповідно до письмової заяви просила суд розглядати справу за її відсутності, та винести рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд» на її користь нараховану але не виплачену заробітну плату за період з 01 грудня 2012 року по 01 червня 2013 року у сумі 14 573 грн. 71 коп.; середній заробіток за період затримки розрахунку з 01 грудня 2012 року по 01 червня 2013 року в сумі 17 785 грн. 84 коп. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Так, згідно ст. 74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За таких обставин, на підставі ст. 74 ЦПК України та зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2012 року наказом № 222 позивачка по справі була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд» на посаду охоронця. 01 червня 2013 року наказом №71 позивачка звільнена з роботи за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін. З моменту прийняття позивачки на роботу заробітну плату вона отримувала постійно, однак починаючи з 01 грудня 2012 року вона перестала отримувати заробітну платню, представники Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнікобуд» посилались на незалежні від підприємства обставини, а саме на відсутність коштів на розрахунковому рахунку підприємства. Проте, на думку позивачки, такі обставини не є підставою для невиплати та затримки у виплаті їй заробітної плати. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ст. 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Тобто Конституцією України прямо визначено право кожного на заробітну плату, право на своєчасне одержання заробітної плати. Не отримуючи заробітну платню позивачка була змушена звільнитися з роботи, та на момент її звільнення Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІКОБУД» має перед нею заборгованість по заробітній платі у сумі 14 573 грн. 71 коп., що підтверджується довідкою про нараховану, але не виплачену заробітну платню. У відповідності до ст. ст. 47, 116 КЗпП України, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІКОБУД» було зобов'язане у день звільнення видати позивачці належним чином заповнену трудову книжку та виплати вищезазначені розрахункові кошти. Проте, як встановлено у судовому засіданні, порушуючи норми ст.ст. 47, 116 КЗпП України Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІКОБУД» не сплатило позивачці вищезазначеної розрахункової суми. Так у ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Також переважне право позивачки витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІКОБУД» виплату їй компенсації середнього заробітку за час затримки у виплаті зарплати закріплено ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР; п. 2 Постанови КМ України «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» від 20 грудня 1997 р. N 1427; п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Отже з наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин випливає наступне, що окрім прямої заборгованості по заробітній платі, що становить на день звільнення позивачки 14 573 грн. 71 коп. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІКОБУД» повинно сплатити позивачці компенсацію середнього заробітку за час затримки у виплаті зарплати по день фактичного розрахунку включно. Беручи до уваги те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІКОБУД» не здійснювало виплату заробітної плати починаючи 01 грудня 2012 року до день звільнення позивачки до 01 червня 2013 року то Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІКОБУД» зобов'язано виплатити позивачці компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін, що відповідно до наданого розрахунку складає 17 785 гривень 84 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 323 грн. 60 коп.

Outcome: approved