Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивачка 06 травня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Ленінський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про позбавлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом зняття особи з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. Відповідач був зареєстрований у вищевказаній квартирі з 1996 року, а проживав в ній з 2005 року, будучі зятем позивачки. 07.11.2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, шлюб між донькою позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Фактично з березня 2014 року відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, його особистих речей в ній не має. У зв'язку із тим, що відповідач на теперішній час зареєстрований за спірною адресою, позивачка вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачці розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Оскільки відповідач на даний час не є членом її сім'ї та більше року не проживає у спірній квартирі просить визнати його втратившим право користування квартирою [ADDRESS] та усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зобов'язати Ленінський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв від нього не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Третя особа Ленінський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, письмових заяв не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10.12.2004 року видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради належить позивачці [PERSON] (а.с.6-7). Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 24 січня 1996 року (а.с.13). Згідно актів обстеження квартири [ADDRESS] від 14.03.2014р., 02.10.2014р., 15.04.2015р., встановлено, що в даній квартирі відповідач [PERSON] не проживає з брезня 2014 року, особистих речей зазначеної особи за вказаною адресою не має (а.с.8-10). Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] та [PERSON], донька позивачки, перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2014 року (а.с.5). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з березня 2014 року. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірній квартирі, то суд вважає, що є всі підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою. Разом з тим, вимоги позивача про зобов`язання Ленінський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання є таким, що не ґрунтуються на законі, оскільки Ленінський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області є третьою особою по справі та права позивача не порушував та в матеріалах справи відсутня відмова Ленінський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на звернення позивача. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у належній позивачці квартирі порушує її право як власника, і тому вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, і

Outcome: partial