Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 22.04.2014 року звернулася в суд із позовною заявою, уточненою 10.07.2015 року у ході судового розгляду справи, в якій, з урахуванням поданих уточнень, просять припинити право відповідача [PERSON] на 1/6 ідеальну частку житлового будинку, розташованого у [ADDRESS], визнати за ними право власності на 1/6 ідеальну частку у вказаному житловому будинку, виплативши відповідачу [PERSON] внесені ними на депозит Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській областівартість 1/6 ідеальної частки у вказаному житловому будинку кошти у розмірі 19960 грн. 67 коп. та 26706 грн. 00 коп.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення апеляційного суду Львівської області, ухваленого 26.04.2013 року у справі № 1320/141/12 р., провадження № 22-ц/783/3551/13 р., їм у рівних частинах належить 5/6 ідеальних часток у житловому будинку, розташованому у [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 25.12.2013 року у справі № 453694/13-ц., провадження № 2/453/317/13 р., належить 1/6 ідеальна частка у вказаному вище будинку. Право на таку частку відповідач [PERSON] одержала внаслідок спадкування після смерті свого батька [PERSON], котрий помер [INFO]. З вказаного періоду і до цього часу відповідач [PERSON] не проживає у спірному будинку, участі у його ремонтних роботах, облагородженні, заміні конструкцій і таке інше не приймала, а всіма роботами, пов'язаними із збереженням цілісності такого будинку і його утримання у належному стані, у тому числі і ремонтними та оздоблювальними, займалися лише вони. Основні ремонтні роботи у будинку були проведені ними упродовж 2012-2013 років, після того, як вони стали власниками такого будинку у рівних частинах внаслідок спадкування після смерті бабці [PERSON], котра померла [INFO], і до часу ухвалення апеляційним судом Львівської області 26.04.2013 року згаданого вище рішення, яким фактично позбавлено їх права на спірну 1/6 ідеальну частку у будинку. Зазначають, що 1/6 частка відповідача [PERSON] у житловому будинку, розташованому у [ADDRESS], є незначною і не може бути виділена у натурі, а спільне володіння та користування неподільним майном є неможливим. Згідно висновку № 1977/1978 судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2015 року у даній справі, реальна вартість 1/6 частки у вказаному будинку становить 83854 грн. 00 коп.. Разом з тим, цим-же висновком визначена вартість матеріалів для покращення такого будинку у період з 2002 року по 2014 рік, що складає 37188 грн. 32 коп.. Відтак, враховуючи, що усі покращення спірного житлового будинку у наведений період проводились виключно за кошти позивачів, без участі відповідача [PERSON], останні просили виплатити відповідачу [PERSON] дійсну вартість належної їй частки без урахування покращень у будинку, у розмірі 46665 грн. 68 коп.. Оскільки право особи на частку у спільному майні може бути припинене лише за рішенням суду, вони, як інші співвласники у такому майні, були змушені звертатися до суду із даним позовом, а також просити призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу. Позивач [PERSON], яка також є належно уповноваженим представником позивача [PERSON], у судовому засіданні просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-5) та заяві про уточнення позовних вимог (а. с. 92), надала пояснення, аналогічні наведеним у позові та заяві про його уточнення. Належним чином уповноважена представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнали частково, зокрема не заперечувала щодо припинення права її довірительки на належну їй 1/6 частку у житловому будинку, розташованому у [ADDRESS] і подальшого визнання права на таку частку за позивачами [PERSON] та [PERSON], так як дійсно така частка є незначною і не може бути виділена у натурі, а сама відповідач [PERSON] не має наміру проживати у вказаному житловому будинку і здійснювати усі права та обов'язки, пов'язані із власністю на цю частку, а згоди щодо добровільного відчуження такої частки у позасудовому порядку вони дійти не змогли. Разом з тим, вона категорично не погоджується із вартістю зазначеної частки у розмірі 46665 грн. 68 коп., а наполягає на виплаті [PERSON] реальної вартості цієї частки у розмірі 83854 грн. 00 коп., як це зазначено у висновку № 1977/1978 судової будівельно-технічної експертизи від 17.05.2015 року у даній справі. Це пов'язано з тим, що вартість матеріалів для покращень житлового будинку, яка становить 37188 грн. 32 коп., є, на її думку, значно завищеною. До того ж, її довіритель не висловлювала побажань і, як співвласник, не погоджувала такі зміни та ремонтні роботи у будинку. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що уточнені позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачам на підставі рішення апеляційного суду Львівської області, ухваленого 26.04.2013 року у цивільній справі № 1320/141/12 р., провадження № 22-ц/783/3551/13 р. (а. с. 7-8), належить у рівних частинах право власності на 5/6 ідеальних часток у житловому будинку [ADDRESS], яке вони успадкували після смерті соєї бабці [PERSON], котра померла [INFO]. Відповідачу на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 25.12.2013 року у цивільній справі № 453/694/13-ц, провадження № 2/453/317/13 р. (а. с. 9-10), належить право власності на 1/6 ідеальну частку у вказаному житловому будинку, яку вона, у свою чергу, успадкувала після смерті батька [PERSON], котрий помер [INFO]. В силу ст. ст. 316 та 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 та ч. 1 ст. 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відтак, житловий будинок [ADDRESS] є спільним майном позивачів і відповідача та належить їм на праві спільної часткової власності, із визначенням часток кожного з них у такому праві власності. Судом встановлено, що обоє позивачів зареєстровані та фактично проживають у житловому будинку [ADDRESS], беруть участь в утриманні та догляді за вказаним будинком, а, відтак, здійснюють своє право власності відповідно до закону. Натомість відповідач, хоча і зареєстрована у такому житловому будинку, однак вже протягом тривалого часу фактично проживає в іншій місцевості, а після смерті батька у 2002 році жодного разу не приїжджала, участі в утриманні вказаного житлового будинку не приймала, у тому числі і не надавала коштів на проведення ремонтних та оздоблювальних робіт, заміну конструкцій, не займалася його благоустроєм і таке інше, що дає суду підстави стверджувати про неналежне здійснення відповідачем свого права власності, а також без надання відповідної згоди на здійснення таких прав іншим співвласникам. Згідно наданих позивачами копій платіжних документів від 11.07.2012 року, від 20.07.2012 року, від 08.08.2012 року та 13.02.2013 року (а. с. 17-21), останні упродовж вказаного часу оплатили вартість матеріалів та робіт, пов'язаних із заміною покрівлі будинку, вікон та вхідних дверей на загальну суму 34260 грн. 32 коп., що, однозначно вплинуло на реальну ринкову вартість спірного домоволодіння у цілому. Статтею 143 ЦПК України передбачено, що для з'ясування обставин, які мають значення для справи та потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Згідно висновку № 1977/1978 від 17.05.2015 року судової будівельно-технічної експертизи, призначеної за заявою обох сторін у даній справі (а. с. 49-70), експертом визначено ринкову вартість домоволодіння [ADDRESS] у цілому у розмірі 503125 грн. 00 коп., а реальна вартість його 1/6 ідеальної частини складає 83854 грн. 00 коп.. Одночасно експертом визначено також вартість матеріалів для покращень вказаного домоволодіння, що були здійснені позивачами упродовж 2002-2014 років, яка становить 37188 грн. 32 коп.. Вже згаданим вище висновком № 1977/1978 від 17.05.2015 року судової будівельно-технічної експертизи по даній справі (а. с. 49-70) встановлено технічну неможливість виділення у натурі належної відповідачу 1/6 частки у спірному домоволодінні, оскільки така є незначною (на 1/6 частку повинно приходитись 13,70 кв. м. загальної площі, яку з урахуванням норм ДБН виділити неможливо). В силу ч. 2 ст. 183 ЦК України спірний житловий будинок, як об'єкт нерухомого майна, враховуючи розміри часток у ньому позивачів та відповідача, є неподільною річчю, оскільки такий не можна буде поділити без втрати його цільового призначення. Відповідно до п. п. 1-4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена у натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, що є обов'язковими для судів усіх рівнів, із змісту вказаної норми випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої однієї з обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (ухвала від 23.06.2010 року у справі № 6-22505св09, ухвала від 17.02.2010 року у справі № 6-6248св09 і ін.). Як встановлено судом, частка відповідача у спільній власності є незначною, не може бути виділена у натурі, майно є неподільним, а спільне володіння і користування таким майном є неможливим. Виходячи з того, що відповідач з членами сім'ї уже понад двадцять років не здійснюють відповідно до закону своїх прав власності 1/6 часткою у спірному домоволодінні, не беруть участі своїми коштами та працею у підтриманні житлового будинку, який є старим (1970 року побудови) та господарських споруд у належному стані, то припинення права власності відповідача на вказану частку у такому домоволодінні не завдасть їй шкоди, жодним чином не вплине на її інтереси чи інтереси членів її сім'ї. Таким чином, існують підстави, передбачені ст. 365 ЦК України для припинення права власності відповідача на належну їй 1/6 частку у спільному майні - житловому будинку [ADDRESS]. Зокрема, як встановлено судом, частка відповідача складає 13,70 кв. м. загальної площі, є незначною та не може бути виділена у натурі, а припинення права власності відповідача на частку у вказаному будинку не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника, оскільки вона не здійснює усі права та обов'язки, пов'язані з зазначеною часткою у майні на підставі закону, у тому числі не здійснює заходів щодо збереження та існування такого майна у цілому, постійно проживає в іншій місцевості, а, відтак, суд дійшов висновку про можливість вирішення спору, який виник між сторонами, шляхом припинення права власності відповідача на її частку у спільному майні. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Припинення права особи на частку у спільному майні як одна із підстав припинення права власності, узгоджується також із положеннями ч. 1 ст. 346 ЦК України, яка встановлює перелік підстав припинення права власності, що не є вичерпним, а частиною 2 вказаної статті передбачено можливість припинення права власності і в інших випадках, встановлених законом (наприклад у випадку, передбаченому ст. 365 ЦК України). Як роз'яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним. Суд погоджується із визначеною експертом у висновку № 1977/1978 від 17.05.2015 року судової будівельно-технічної експертизи по даній справі реальною вартістю належної відповідачу 1/6 частки у спірному домоволодінні, що становить 83854 грн. 00 коп., як і погоджується із вартістю матеріалів для покращень такого будинку, що становить 37188 грн. 32 коп.. Відтак, враховуючи доведеність у судовому засіданні здійснення позивачами після 2002 року (після смерті батька відповідача - [PERSON] [INFO], від якого остання успадкувала свою частку у майні) за власні кошти та власними зусиллями певні покращення спірного домоволодіння у цілому, що, без сумніву, вплинуло на його реальну вартість, а також встановлення судом непричетності відповідача (ані фізичної, ані матеріальної) до здійснення таких покращень, то суд дійшов висновку про виплату відповідачу вартості її 1/6 ідеальної частки у будинку із врахуванням покращень будинку - у розмірі 46665 грн. 68 коп. (83854 грн. 00 коп. реальна вартість частки у будинку - 37188 грн. 32 коп. вартість матеріалів для покращень будинку = 46665 грн. 68 коп.). При цьому, суд не бере до уваги твердження представника відповідача у судовому засіданні про те, що відповідач, як співвласник, не висловлювала побажань і не погоджувала проведених позивачами протягом липня 2012 року - лютого 2013 року покращень у будинку, так як остання, хоча формально і набула право на частку у будинку після смерті батька у 2002 році, однак узаконила його лише у грудні 2013 року, що не було, та й не могло бути відомим позивачам, котрі вважали, що набули право власності на будинок у цілому у рівних частинах після смерті бабці правомірно і здійснювали таке своє право відповідно до закону. Щодо тверджень представника відповідача про завищену, на її думку, вартість матеріалів для покращень будинку, то такі суд вважає необґрунтованими, оскільки остання не змогла довести такі у судовому засіданні належними та допустимими доказами. Позивачами на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області 11.04.2014 року внесено 19960 грн. 67 коп. (а. с. 6), а 07.07.2015 року внесено ще 26706 грн. 00 коп. (а. с. 85, 86). З огляду на вказане, суд вважає за можливе ухвалити рішення про припинення права відповідача на 1/6 ідеальну частку у житловому будинку, розташованому у [ADDRESS] із виплатою останній внесених позивачами на депозит Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській областікоштів у розмірі 19960 грн. 67 коп. та 26706 грн. 00 коп., які, у сукупності, складають реальну вартість такої частки з урахуванням покращень зазначеного будинку, проведених позивачми. Відповідно до ч. 2 ст. 86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Враховуючи те, що судова будівельно-технічна експертиза у межах даної цивільної справи проведена за клопотанням обох сторін, і на яких ухвалою суду від 26.05.2014 року покладено витрати за проведення вказаної експертизи у рівних частинах - по 3700 грн. 00 коп., відтак такі слід залишити за сторонами.

Outcome: approved