Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 16.03.2013 року по 12.09.2014 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від спільного проживання з ним має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Батько дівчинки починаючи з дня її народження і до теперішнього часу жодного покладених на нього батьківських обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. З 10.09.2013 року за рішенням суду відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на дитину, але починаючи з травня 2014 року він припинив виплачувати аліменти. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішує вона самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Для її розвитку вона сама прикладає свої зусилля та можливості. Відповідач в порушення ст..150 СК України та ст..12 Закону України «Про охорону дитинства» самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі у створенні належних умов для належного розвитку дитини. Відповідач взагалі ніколи не спілкувався з дитиною з дня її народження. На підставі викладеного позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, суду надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Також суду пояснила, що вони з відповідачем розлучились ще коли вона була вагітна. Після народження дитини відповідач жодного разу не намагався побачити доньку, навіть на вулиці під час прогулянки з донькою він обходить їх стороною, нібито вони не знайомі. Зараз вона вдруге вийшла заміж, чоловік піклується про [PERSON], виховує її як рідний батько та бажає вдочерити її. Відповідач звертався до суду з позовом про виключення його з актового запису про народження [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через засоби масової інформації (а.с.59). Заяви про розгляд справи в його відсутність від відповідача не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 27.05.2015 року згідно ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Пирятинської РДА Войтенко Л.В. проти задоволення позову не заперечувала, надала суду письмовий висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON]. Прокурор прокуратури Пирятинського району Чубик Я.О. також просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачка - її донька. З відповідачем донька перебувала у зареєстрованому шлюбі, але недовго. Ще до народження дитини вони розлучились. Відповідач доньку не бачив, до пологового будинку не приходив та з лікарні не забирав. В теперішній час у її доньки - позивачки нова родина, її чоловік виховує [PERSON] як рідну дитину та бажає її вдочерити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка - її племінниця. Їй відомо, що відповідач не приймає ніякої участі у вихованні доньки [PERSON]. Він жодного разу не бачив доньки, не провідував у пологовому будинку, коли та народилась, матеріально не допомагає. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.8,9). Згідно рішення Пирятинського районного суду від 12.09.2014 року шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично припинені з червня 2013 року (а.с.10). Рішенням Пирятинського районного суду від 20.11.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на малолітню дитину [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини його заробітку, починаючи з 10.09.2013р. до досягнення дитиною повноліття (а.с.11-12). У рішенні суду від 20.11.2013 року зазначено, що [PERSON] під час розгляду справи про стягнення з нього аліментів звертався з зустрічним позовом про виключення його з актового запису про народження дитини. Ухвалою суду від 20.11.2013р. зустрічний позов [PERSON] на підставі його заяви залишений без розгляду (а.с.11). Згідно довідки-розрахунку ВДВС Пирятинського РУЮ від 18.02.2015р. заборгованість по аліментам на дитину [PERSON] за період з 01.05.2015р. по 31.01.2015р. складає 2873,70 грн., а станом на 27.04.2015р. - 9767,88грн., що також підтверджено висновком про результати розгляду звернення [PERSON] (а.с.17-18, 60). Згідно довідки Виконкому Пирятинської міської ради від 24.03.2015 року №1346 [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір'ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). В акті обстеження житлово-побутових умов від 15.04.2015р. зазначено, що [PERSON] забезпечена одягом, взуттям, іграшками, продуктами харчування (а.с.54). Служба у справах дітей Пирятинської РДА у своєму висновку від 20.04.2015 року №01-14/142 зазначила наступне. Служба у справах дітей викликала [PERSON] на бесіду щодо наслідків невиконання батьківських обов'язків, але виклик був проігнорований. Працівники служби здійснили виїзд за місцем проживання [PERSON], проте провести бесіду та обстежити його умови проживання не мали змоги (будинок був зачинений). [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.53). Після встановлення вказаних обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки дитини, чи один з них, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 зі змінами). З наведених вище норм права вбачається, що позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків. Відповідно до Принципу 6, закріпленого в Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Крім того при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Даючи правову оцінку поведінці [PERSON] щодо виконання ним своїх батьківських обов'язків у відношенні малолітньої доньки, суд вбачає свідоме ухилення та нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками по вихованню доньки. Саме такий висновок суд робить виходячи з того, що з дня народження [PERSON], яка народилась 26 серпня 2013 року, [PERSON] не вчинив жодної дії, яка б свідчила про його бажання та намагання піклуватись про дитину. На сьогоднішній день дівчинці виповнилось 1 рік 9 місяців, але протягом цього часу відповідач жодного разу не відвідав доньки, не цікавиться про стан її здоров'я, про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду дитини. [PERSON] не намагався усвідомити те, що він являється батьком малолітньої дівчинки, та його дитина потребує турботи та опіки з боку батька. Крім того суд звертає увагу на ту обставину, що [PERSON] звертався до суду з позовом про виключення його з актового запису про народження дитини. Це свідчить про те, що [PERSON] не вважає та не відчуває себе батьком малолітньої [PERSON]. Вказані обставини свідчать про свідоме невиконання та ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки [PERSON]. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Крім того матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] чиняться перешкоди у виконанні ним своїх батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], або з інших незалежних від [PERSON] причин він не може виконувати свої батьківські обов'язки. Отже даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до висновку, що свідоме невиконання батьком своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї малолітньої дитини суперечить вимогам Конвенції про права дитини, Декларації прав дитини, Конституції України та Сімейного Кодексу України, порушує права малолітньої дитини на належне батьківське виховання, а тому ці права дитини підлягають судовому захисту. За таких обставин вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню як такі, що ґрунтуються на законі, підтверджені встановленими обставинами та перевірені наданими доказами. При цьому суд відповідно до положень ст..19 СК України приймає до уваги та погоджується з висновком Служби у справах дітей від 20.04.2015р. №01-14/142. На думку суду позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] буде відповідати інтересам дитини. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки, то відповідно до ст..ст.88, 79 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 243,60грн. (а.с.1) та витрат за публікацію оголошення в пресі про виклик відповідача в розмірі 120грн. (а.с.58) необхідно присудити з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved