Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до ордеру №129 від 09.04.2003 року, виданого на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Маяк», відповідачу [PERSON] надано право на вселення до кімнати №59 у будинку №47 по вул. В. Порика у м. Вінниці, житловою площею 13 кв.м., на склад сімї з трьох осіб: [PERSON] наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка. Після отримання вищезазначеного ордеру сторони вселилися у вказану кімнату та 15.04.2003 року зареєстрували своє місце проживання. В послідуючому будинок №47 по вул. В. Порика у м. Вінниці було передано на баланс МКП «ЖЕК №12» та змінено статус житла. Згідно довідки МКП «ЖЕК №12» №3317 від 09.07.2018 року власником особового рахунку квартири [ADDRESS] у Вінниці є відповідач [PERSON], форма житла визначена як державна. На даний час у вказаній квартирі (кімнаті) зареєстровано місце проживання сторін. 04.11.2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано, що призвело до того, що у 2010 році відповідач залишив житло, забрав свої речі та поїхав на заробітки до Російської Федерації. З того часу він в квартиру не повертався, жодного разу не дзвонив та будь-яких звісток про себе не повідомляв. Таким чином, фактично на протязі останніх восьми років в квартирі проживають лише позивачі, які несуть всі витрати по оплаті за користування житлово-комунальними послугами та по утриманню будинку. В той час, як відповідач не бере участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг, добровільно знятись із реєстрації місця проживання також не бажає. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.3-5), не заперечували проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивачі не заперечують, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачів, показання свідка [PERSON], яка підтвердила не проживання відповідача у спірній квартирі з 2010 року, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до ордеру №129 від 09.04.2003 року, виданого на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Маяк», відповідачу [PERSON] надано право на вселення до кімнати №59 у будинку №47 по вул. В. Порика у м. Вінниці, житловою площею 13 кв.м., на склад сімї з трьох осіб: [PERSON] наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка (а.с.6). Після отримання вищезазначеного ордеру сторони вселилися у вказану кімнату (квартиру) та 15.04.2003 року зареєстрували своє місце проживання,що підтверджується змістом довідки МКП «ЖЕК №12» вих.№3317 від 09.07.2018 року (а.с.7), а також відповідними відмітками, які містяться у паспортах сторін (а.с.10-12). Так, згідно довідки МКП «ЖЕК №12» №3317 від 09.07.2018 року та копії особового рахунку №008287 власником особового рахунку квартири [ADDRESS] у Вінниці є відповідач [PERSON], форма житла визначена як державна. У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання сторін (а.с.7, 9). Як вбачається з матеріалів справи 04.11.2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ №098153, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області 04.11.2003 року (а.с.13). Зі змісту актів про відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 17.08.2018 року, 18.09.2018 року, 12.10.2018 року, 13.11.2018 року, складеного мешканцями будинку №47 по вул. В. Порика у м. Вінниці, вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі №59 вказаного будинку, проте з 2010 року не проживає у останній, особистих речей його у вказаній кватирі не має (а.с.8, 36, 37, 51). Вказані обставини також повідомила свідок [PERSON] в судовому засіданні. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про її заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, її покази дані в судовому засіданні обєктивно підтверджуються іншими доказами по справі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідача з 2010 року, тоді як останній залишається бути зареєстрованим у [INFO]. Отже, фактично на протязі останніх восьми років в квартирі проживають лише позивачі, які несуть всі витрати по оплаті за користування житлово-комунальними послугами та по утриманню будинку. В той час, як відповідач не бере участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг, добровільно знятись із реєстрації місця проживання також не бажає. Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, а такий строк встановлюється ст.71 ЖК УРСР та складає 6 місяців відсутності в житловому приміщенні без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Поважні причини відсутності відповідачів, які перелічені в ст.71 ЖК України, відсутні, оскільки останніми не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за позивачами, як на тому наполягали останні. На підставі викладеного,

Outcome: approved