Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що 04.07.2016 року відповідач взяла в борг у позивачів 6000 доларів США. Підтвердженням отримання зазначених коштів є розписка відповідача та письмовий договір позики. Згідно до укладеного договору, відповідач зобовязалася повернути грошові кошти до 30.12.2016 року. В зазначений строк позика повернута не була, у звязку із чим позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь 172020,00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 07.02.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.02.2018 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу квартиру № [ADDRESS]. 03.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 25.04.2018 року. У звязку із неявкою відповідача до судового засідання 25.04.2018 року, судовий розгляд було відкладено на 17.05.2018 року. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в сьогоднішнє судове засідання не зявилася, про час та дату розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов'язане з позбавленням його субєкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У статті 16 ЦК встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обовязку в натурі. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Судом встановлено, що 04.07.2016 року відповідач взяла в борг у позивачів 6000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ України станом на 18.01.2018 року складає 172020,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою та письмовим договором. Згідно до змісту договору позики та розписки, відповідач зобовязалася повернути позивачам суму позики до 30.12.2016 року, однак свій обовязок щодо їх повернення не виконала. Згідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Тому позовні вимоги про стягнення отриманих в позику грошових коштів підлягають задоволенню як обґрунтовані та законні. Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2601,20 грн. та витрат на сплату авансового внеску по виконанню ухвали суду про забезпечення позову в розмірі 3723,00 грн., підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved