Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] 03 квітня 2017 року звернулися до суду з даним позовом, в якому просили визнати недійсними договори оренди землі, а саме: договір оренди земельної ділянки площею 5,9266 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована на території Побережківської сільської ради, укладений 29 грудня 2012 року між [PERSON] і сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Добробут-Плюс» та договір оренди земельної ділянки площею 5,9266 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована на території Побережківської сільської ради, укладений 29 грудня 2012 року між [PERSON] і сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Добробут-Плюс»; скасувати державну реєстрацію вказаних договорів оренди землі та витребувати зазначені земельні ділянки з незаконного володіння СТОВ «Добробут-Плюс». В обгрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що він являється власником земельної ділянки площею 5,9266 га з кадастровим номером [NUMBER] , яка розташована на території Побережківської сільської ради. Вказану земельну ділянку з 2006 року він передав в оренду відповідачу і після цього жодних договорів оренди земельної ділянки він не укладав. Оспорюваний договір оренди землі від 29.12.2012 та акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду він не підписував, з його умовами не був ознайомлений і цей договір діє всупереч його волі та намірам. Позивач [PERSON] обгрунтовуючи свої вимоги, вказує на те, що він в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , набув право власності на земельну ділянку площею 5,9266 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована на території Побережківської сільської ради. Зі слів матері йому відомо, що вказану земельну ділянку вона передала в оренду відповідачу з 2006 року і після цього жодних договорів оренди земельної ділянки вона не укладала. Оспорюваний договір оренди землі від 29.12.2012 та акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду вона не підписувала, з його умовами не була ознайомлена. Посилаючись на положення ч.ч. 1, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України позивачі просили задовольнити їх вимоги. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 19 серпня 2019 року позивач [PERSON] помер. Спадкоємець померлого [PERSON] , його син [PERSON] згідно заповіту, посвідченого 04.09.2008 Побережківською сільською радою Богуславського району Київської області, прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке йому було видане 22 лютого 2019 року приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Дошкою Л.А., на земельну ділянку площею 5,9266 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] . Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 08 квітня 20019 року залучено до участі у цивільній справі № 358/509/17 за позовом [PERSON] і [PERSON] до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Доброту Плюс» та відділу державної реєстрації Богуславської районної державної адміністрації Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ у Богуславському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про визнання договорів оренди землі недійсними, скасування їх державної реєстрації та витребування з незаконного володіння земельних ділянок, правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на вищевказані факти та докази, в тому числі на висновок судової почеркознавчої експертизи, яка була проведена під час судового розгляду справи та якою об'єктивно підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] не підписували спірні договори оренди землі. Представник відповідача Чайка О. В . в судовому засіданні позов не визнала та висловила заперечення проти позову, в яких зазначила, що СТОВ «Добробут Плюс» з 2012 року відкрито користується спірними земельними ділянками, сплачуючи земельний податок та виплачуючи орендну плату за користування ними. Так, 2012, 2013, 2014, 2015 та 2016 року [PERSON] отримував орендну плату від СТОВ «Добробут Плюс» як в грошовій, так і в натуральній формі. [PERSON] (спадкоємцем якої є [PERSON] ) 2012, 2013, 2014 та 2015 року отримувала орендну плату від СТОВ «Добробут Плюс» як в грошовій, так і в натуральній формі. Після її смерті орендну плату від СТОВ «Добробут Плюс» в грошовій формі отримував спадкоємець померлої - [PERSON] . Зазначені обставини підтверджуються довідками від 20.04.2017 року №38, №39 та відомостями про видачу плати за оренду земельного паю. В даному випадку відповідач вважає, що на момент укладення договору 29 грудня 2012 року, фактично відбулося волевиявлення [PERSON] та [PERSON] на укладення договору оренди, про що свідчить фактична передача нам земельної ділянки та отримання орендної плати з 2012 року по 2016 рік. Крім того, представник відповідача просила відмовити в позові, застосувавши позовну давність, оскільки в позовній заяві позивачі стверджують про те, що на початку 2013 року їм були надані спірні договори оренди землі. Відповідач - відділ державної реєстрації Богуславської районної державної адміністрації в судове засідання представника не направив, але надіслав заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника. Третя особа - відділ у Богуславському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області свого представника в судове засідання не направив. Суд, заслухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] був власником земельної ділянки площею 5,9266 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Побережківської сільської ради, Богуславського району Київської області, що підтверджується копією державного акту на право класності на земельну ділянку (а.с. 8). 29 грудня 2012 року уповноваженою особою відповідача складено три примірники договору оренди землі земельної ділянки площею 5,9266 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Побережківської сільської ради, в яких є підписи від імені орендодавця [PERSON] . 23 червня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції Київської області проведено державну реєстрацію іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки площею 5,9266 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] . Зазначені відомості про орендодавця - [PERSON] , орендар - СТОВ «Добробут Плюс» ( а.с. 9). [PERSON] була власником земельної ділянки площею 5,9266 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Побережківської сільської ради, Богуславського району Київської області, право власності на яку перейшло згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2018 до [PERSON] ( а.с. 13). 29 грудня 2012 року уповноваженою особою відповідача складено три примірники договору оренди землі земельної ділянки площею 5,9266 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Побережківської сільської ради, в яких є підписи від імені орендодавця [PERSON] . 02 серпня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції Київської області проведено державну реєстрацію іншого речового права, а саме права оренди земельної ділянки площею 5,9266 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] . Зазначені відомості про орендодавця - [PERSON] , орендар - СТОВ «Добробут Плюс» ( а.с. 15). Згідно висновку експертів №2938-2940/18-32 від 25.02.2019 за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи зроблені висновки, що підписи від імені орендодавця [PERSON] в трьох примірниках договору оренди землі від 29 грудня 2012 року та актах приймання-передачі земельної ділянки - виконані не [PERSON] , а іншою особою. Підписи від імені орендодавця [PERSON] в трьох примірниках договору оренди землі від 29 грудня 2012 року та актах приймання-передачі земельної ділянки - виконані не [PERSON] , а іншою особою. Вирішуючи даний спір суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦПК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, (яка була чинною на час звернення до суду з даним позовом), кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року №220 затверджено типовий договір оренди землі, а тому форма договору оренди землі із зазначенням істотних умов договору має дотримуватись сторонами. Згідно п. 43 типового договору оренди землі, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відповідно до частини четвертої цієї статті правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Відповідно до статі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Закон України «Про оренду землі» є спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі. Відповідно до положень ст.ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин станом на 29.12.2012, укладений договір оренди землі підлягав державній реєстрації, договір оренди землі набирав чинності після його державної реєстрації. Факт державної реєстрації договору оренди, згідно пунктів 12-13 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, мав бути засвідчений підписом уповноваженої особи і печаткою уповноваженого органу державної влади або місцевого самоврядування, а також підтверджений занесенням відповідного запису до книги записів державної реєстрації договорів оренди землі. Пунктом 37 оспорюваних договорів оренди землі від 29 грудня 2012 року, було передбачено, що договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов'язковість державної реєстрації договорів оренди землі. До 01 січня 2013 року державна реєстрація договорів оренди землі не була проведена, а тому оскаржувані договори оренди землі від 29 грудня 2012 року не можуть вважатись такими, що набрали чинності. Оскільки власники земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] не підписували спірні договори оренди землі, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, то ці договори оренди землі не набули чинності. Проведення 23 червня 2014 року та 02 серпня 2014 року державної реєстрації речового права на підставі договорів оренди землі від 29.12.2012 не може підмінити державну реєстрацію самих договорів, оскільки державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі, а отже і не може впливати на момент набрання чинності цим договором оренди землі. За загальним правилом правочин, який не набрав чинності, не може визнаватись недійсним. Верховний Суд України в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив судам, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання недійсними договорів оренди землі і похідні від них (скасування державної реєстрації договорів оренди землі, витребування земельної ділянки) не можуть підлягати до задоволення, оскільки правові підстави для визнання недійсними договорів оренди землі, які не були вчинені та не набули чинності, - відсутні. Також суд звертає увагу на те, що вимоги позивача про скасування державної реєстрації договорів оренди землі, державна реєстрація яких не була проведена, являються явно безпідставними. Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із вимогами про витребування земельної ділянки, яка належить йому на праві власності, з чужого незаконного володіння або про усунення перешкод у її користуванні, якщо права власника порушуються іншою особою, з наведенням правових підстав і способу захисту своїх прав та інтересів, передбаченого законом (ст. 212 Земельного кодексу України, ст. 387 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Тому, враховуючи наведене вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Outcome: dismissed