Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом про визнання права власності та встановлення часток у спільному сумісному майні, в обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 08 квітня 1997 року вони, разом з [PERSON], який помер 20 лютого 2014 року, є співвласниками квартири розташованої за адресою: вул.Лоньої, 17/4 у м.Берегове Закарпатської області. Відповідно до правовстановлюючого документу, вказана квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності без визначення та конкретизації часток, що після смерті [PERSON] унеможливило оформлення спадщини в позасудовому порядку та не дає можливості власникам квартири (позивачам) належним чином реалізувати гарантовані законодавством права. В судове засідання, під час розгляду справи по суті, позивачі не зявились, відповідно до поданої через канцелярію суду заяви, позовні вимоги підтримали повністю та просили розглянути справу за їх відсутності, за наявними у ній матеріалами. Відповідач у справі виконавчий комітет Берегівської міської ради, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, відповідно до поданої до суду заяви, просили розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечили. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачі посилались, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності виникає з підстав, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Із змісту ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державою визнаються права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим законом, якщо реєстрація прав чи їх обтяжень, була проведена відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення такого права. Згідно із п.16 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за №396 від 16.12.2009р. на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир у приватну власність оформляється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Таким чином, суд констатує, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідним Свідоцтвом від 08 квітня 1997 року виданим Комісією з приватизації житла виконавчого комітету Берегівської міської ради. Матеріалами справи також підтверджується, що 20 лютого 2014 року помер [PERSON] (співвласник квартири), який заповітного розпорядження не залишив. Єдиним спадкоємцем за [PERSON] є його дружина [PERSON], яка ініціювала питання про оформлення спадкових прав у нотаріальній конторі. Згідно із інформацією наданою приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою, оскільки у правовстановлюючому документі на нерухоме майно не визначена (не конкретизована) частка, що за життя належала спадкодавцю. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від спадкодавця (особи яка померла) до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається у день смерті спадкодавця, або оголошення його померлим, до складу спадщини входять всі права та обовязки спадкодавця, що належали йому за життя та не припинилися внаслідок його смерті, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах ст.ст.1218,1226 ЦК України. На підставі ст.ст.1261,1268 ЦК України, [PERSON] (дружина спадкодавця) є спадкоємцем першої черги та вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час його смерті, та не відмовилась від спадщини на протязі строків передбачених в ст.1270 ЦК України. Наявність інших спадкоємців, в тому числі і тих, які за законом мали б право на обовязкову частку у спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК України, судом не встановлено. Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки їх майна, що є у спільній сумісній власності, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається , що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, які підтверджуються матеріалами справи, суд констатує, що позивачам у справі на праві власності належить вказана квартира, і їх частки, у спільному сумісному майні, можуть бути поділені на підставі ч.1 ст.372 ЦК України. При цьому [PERSON] належить 2/3 частки вказаної квартири (1/3 частки на підставі права власності набутого у процесі приватизації та 1/3 частки на підставі права на спадщину), а [PERSON] належить 1/3 частки вказаної квартири (вказана частка набута позивачем у процесі приватизації житла). В ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до встановлених судом обставин у даній цивільній справі визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси третіх осіб, відтак позов [PERSON] та [PERSON] є законним, обґрунтованим і підтвердженим відповідними доказами і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved