Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивачка 30 грудня 2014 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем в Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї, про що є актовий запис 3203. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 16 жовтня 2010 р. між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що є відповідний актовий запис № 3203, від шлюбу вони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO]., позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, з листопада 2012 р. фактично проживають окремо не підтримують шлюбних відносин не ведуть та не мають спільного сімейного бюджету, зазначала, що через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя та збереження сім'ї не можливе, крім того вказувала, що у зв'язку із тим, що відповідач не приймав участі ні у вихованні ні в утриманні доньки, вона - позивачка у квітні 2013р. була вимушена звернутися з позовом до Фрунзенського районного суду м. Харкова про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Вказувала, що спільне майно поділено між ними добровільно та досягнуто згоди щодо місця проживання дитини з матір'ю. Враховуючи, що збереження сім'ї та подальше спільне проживання не можливе, а тому на підставі ст. 104, 105, 100, 112, 113 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що з листопада 2012 р. вона з відповідачем не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, проживають окремо, зазначала, що донька після розірвання шлюбу буде проживати з нею, примирення між нею та відповідачем не можливе, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечувала, підтвердила суду, що дійсно з листопада 2012р. вони з дружиною проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних стосунків, спільного бюджету не мають. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2010р. про що є актовий запис № 5 (а.с. 3 - копія свідоцтва про шлюб). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивачки та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення позивачки та відповідача дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично з листопада 2012р. не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved