Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивачка 30.08.2016 р. звернулась в суд з позовом до відповідачів, у якому просила: 1) визнати неправомірною бездіяльність Колодіївської сільської ради по нерозгляду питання погодження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]; 2) зобов'язати Колодіївську сільську раду розглянути питання погодження вказаної технічної документації; 3) визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Колодіївської сільської ради від 06 березня 2016 р. № 3 «Про розгляд заяви по земельному спору». Після збільшення позовних вимог 20.12.2016 р. просила визнати незаконним та скасувати рішення Колодіївської сільської ради від 09 жовтня 2016 р. № 93 «Про розгляд технічної документації із землеустрою [PERSON] та її позову до Тисменицького районного суду». Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду від 26.08.2015 р. за нею визнано право власності на будинковолодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] ЇЇ право власності на будинковолодіння належно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно рішення Колодіївської сільської ради від 22.04.1996 р. її матері [PERSON] поряд з іншими жителями села на території сільської ради передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та індивідуального житлового будівництва площею 0,70 га. Однак, мама до смерті не встигла отримати державний акт на право власності на земельні ділянки. У зв'язку з тим, що до неї перейшло право власності на будинковолодіння [ADDRESS], вона звернулась до Колодіївської сільської ради із заявою про приватизацію присадибної земельної ділянки. Рішенням сесії сільської ради від 22.10.2015 р. їй надано дозвіл на складання технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі вказаного рішення вона замовила технічну документацію, яку після виготовлення подала у сільську раду для підписання, погодження та затвердження сесією ради. Проте сільський голова Веркалець Ю.М. її заяву та техдокументацію подав на розгляд не сесії, а виконкому, який оскаржуваним рішенням від № 3 від 06.03.2016 р. вирішив зобов'язати її проводити приватизацію земельної ділянки згідно детальної схеми с. Колодіївка, земельній комісії встановити межові знаки на земельній ділянці, де знаходиться криниця, згідно детальної схеми с. Колодіївка. 12.04.2016 р. вона повторно звернулась до сільського голови із заявою про підписання, погодження та затвердження техдокументації, однак, сільський голова листом від 05.05.2016 р. відмовив у погодженні та затвердженні технічної документації. Вказані дії та рішення виконкому є незаконними, оскільки суперечать вимогам ст.ст. 14, 19 Конституції України, нормам ЗК України, ст.ст. 26, 27 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо виключної компетенції сільської ради у регулюванні земельних відносин. Друге оскаржуване рішення, згідно якого сесія сільської ради вирішила виконавчому комітету погодити [PERSON] технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) після її коректури згідно карти-схеми с. Колодівка, так як там знаходиться громадська криниця, також є незаконним. Позивачка та її представник у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити; позивачка пояснила, що криниця, яка знаходиться на її земельній ділянці, є її криницею, а не громадською, як стверджує сторона відповідача. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали і пояснили, що на спірній земельній ділянці знаходиться громадська криниця; до сільської ради у березні 2016 р. звернулись жителі села, які користуються вказаною громадською криницею, з проханням не дозволити приватизувати земельну ділянку, на якій знаходиться дана криниця. Тому оскаржувані рішення, згідно яких позивачку зобов'язано проводити приватизацію земельної ділянки згідно детальної схеми с. Колодіївка та вирішено погодити позивачці технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) після її коректури згідно карти-схеми с. Колодівка, так як там знаходиться криниця, є законними. Просили у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що позивачка після смерті матері [PERSON] на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.08.2015 р. успадкувала право власності на будинковолодіння [ADDRESS], яке 06.10.2015 р. зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом (а.с.21). Згідно рішення Колодіївської сільської ради від 22.04.1996 р. матері позивачки [PERSON] передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та індивідуального житлового будівництва площею 0,70 га (а.с.13), однак, остання не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. У відповідності з вимогами ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У зв'язку з набуттям права власності на будинковолодіння та права користування присадибною земельною ділянкою позивачка звернулась до Колодіївської сільської ради із заявою про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж присадибної земельної ділянки. Рішенням сільської ради від 22.10.2015 р. позивачці надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.8). На підставі вказаного рішення позивачка замовила виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж присадибної земельної ділянки (а.с.14-17), яку подала у сільську раду для погодження та затвердження. Оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Колодіївської сільської ради від 06.03.2016 р. № 3 «Про розгляд заяви по земельному спору» зобов'язано позивачку проводити приватизацію земельної ділянки згідно детальної схеми с. Колодіївка, земельній комісії встановити межові знаки на земельній ділянці, де знаходиться криниця, згідно детальної схеми с. Колодіївка (а.с.9). Згідно оскаржуваного рішення Колодіївської сільської ради від 09 жовтня 2016 р. № 93 «Про розгляд технічної документації із землеустрою [PERSON] та її позову до Тисменицького районного суду» сесія сільської ради вирішила виконавчому комітету сільської ради погодити [PERSON] технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) після її коректури згідно карти-схеми с. Колодівка, так як там знаходиться громадська криниця (а.с.47). У відповідності з вимогами ч.ч. 1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до вимог ч.14 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами Укараїни. Згідно вимог п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до п.9 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчого органу сільської ради належить погодження проектів землеустрою. З огляду на викладене, враховуючи, що у даному випадку мова йде не за проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який відповідно до вимог ч.6 ст.186 ЗК України підлягає обов'язковому погодженню у відповідних органах виконавчої влади в порядку, встановленому ст.186-1 ЗК України, на що помилково посилалась сторона відповідача; що ст.118 передбачено спрощений порядок безоплатної приватизації земельної ділянки, яка перебуває у користуванні громадянина; з урахуванням того, що оскаржувані рішення суперечать вказаним вище законодавчим нормам, - суд дійшов висновку про незаконність оскаржуваних позивачкою рішень та необґрунтованість перших двох позовних вимог, що стосуються погодження технічної документації. При цьому суд враховує, що сторона відповідача у порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставини, якою обґрунтовувала свої заперечення, щодо знаходження на спірній присадибній земельній ділянці громадської криниці. На підставі наведеного, відповідно до ст.19 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 120, 186 ч.14 ЗК України, ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: partial