Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом, в якому просять витребувати від [PERSON] легковий автомобіль марки «NISSAN MAXIMA» 2002 року випуску, металевого кольору, тип кузову: легковий седан-в, держ. номер [NUMBER], номер двигуна: UG30527311B, номер кузову: JN1CCUA33U0083349, тех. Паспорт: ИБ181348, свідоцтво АХС 037655, а також юридичні документи до вищевказаного автомобіля (технічний паспорт, довіреність, страховка, які знаходяться за адресою: 62441, Харківська область, Харківський район, с. Циркуни, вул. Зелена, №27), стягнути з відповідача на користь позивачів моральну шкоду у сумі 5000,00 грн., судові витрати в розмірі 160,00 грн., 50 грн., зі сплати судового збору за моральну шкоду, 120 грн. за виготовлення позовної заяви, а всього 330,00\~грн. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 21.07.2007 за рахунок сумісних коштів ними придбаний легковий автомобіль марки «NISSAN MAXIMA», випуску 2002 року, сріблястого кольору, тип кузова: легковий седан - в, первинний державний номер [NUMBER], номер двигуна: UG30527311B, номер кузова: JN1CCUA33U0083349, тех.талон ИБ181348, св-во АХС037655. 06.08.2011 року позивачами видано довіреність [PERSON] з правом користуватися та розпоряджатися від їх імені вказаним автомобілем. Довіреність видана строком до 19 грудня 2014 року. У звязку з невиконанням [PERSON] умов домовленості позивачами 22.08.2012 року подано заяву нотаріусу про скасування довіреності, однак автомобіль [PERSON] не повернув. Як стало відомо позивачам, спірним автомобілем без належних правових підстав користується відповідач [PERSON], яка ухиляється від повернення автомобіля власникам, чим порушує їх цивільні права. Внаслідок тривалого неповернення відповідачем автомобіля позивачам заподіяно моральну шкоду, яку вони оцінюють у 5\~000 грн. Відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до позивачів, в якій вона просить визнати її добросовісним набувачем автомобіля «NISSAN MAXIMA», 2002 року випуску, держ. номер [NUMBER], та визнати за нею право власності на вказаний автомобіль. В обґрунтування зустрічного позову відповідач зазначає, що 20.12.2011 року на підставі відплатного правочину купівлі-продажу, укладеного між нею і [PERSON], вона стала власником автомобіля «NISSAN MAXIMA», 2002 року випуску, держ. номер [NUMBER]. Автомобіль придбано за суму, еквіваленту 10\~000 доларів США. 20.12.2011 р. [PERSON] видав на імя відповідача нотаріально посвідчену довіреність з правом користування та розпорядження вказаним автомобілем. На момент придбання автомобіля [PERSON] володів ним на підставі угоди купівлі-продажу, вчиненої ним з позивачами, на підставі чого позивачами було надано на імя [PERSON] довіреність від 19.12.2011 року. Оскільки відповідач є добросовісним набувачем спірного автомобіля, просить визнати за нею право власності на вказаний автомобіль. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові, проти зустрічного позову заперечували у звязку з його необґрунтованістю. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували з підстав його необґрунтованості, просили у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Позивачі є власниками автомобіля «NISSAN MAXIMA», 2002 року випуску, металевого кольору, державний номер [NUMBER] (далі спірний автомобіль), що підтверджується листом УДАЇ ГУМВС України в Харківській області від 23.06.2015 року (а.с. 100) та копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.06.2007 року (а.с. 166). 19.12.2011 року позивачами видано довіреність [PERSON], яка посвідчена приватним нотаріусом [PERSON], з правом користування та розпорядження спірним автомобілем, зі строком дії до 19.12.2014 року (а.с. 13). 20.12.2011 року між [PERSON] і [PERSON] укладено письмовий договір купівлі-продажу транспортного засобу, згідно з яким [PERSON] продав, а покупець придбав автомобіль «NISSAN MAXIMA», 2002 року випуску, державний номер [NUMBER], за суму еквівалент 10\~000 доларів США (а.с. 78). 20.12.2011 року [PERSON] у порядку передоручення видав [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність із правом користування та розпоряджатися спірним автомобілем (а.с. 77). Листом від 22.08.2012 року № 13/01-16 приватний нотаріус [PERSON] повідомив органи Державтоінспекції про скасування [PERSON] і [PERSON] довіреності від 19 грудня 2011 року на імя [PERSON] на розпорядження від їх імені спірним автомобілем (а.с. 16). Згідно з висновком про вартість майна від 21 липня 2015 року, вартість спірного автомобіля складає 104\~900,00 грн. (а.с. 159). Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Враховуючи, що позивачі є власниками спірного автомобіля, що підтверджується даними УДАЇ ГУМВС України в Харківській області та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, а належні правові підстави для володіння спірним автомобілем у відповідача [PERSON] відсутні, позивачі мають право на витребування спірного майна у відповідача, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання права власності на спірний автомобіль за відповідачем задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно частини 2 статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, а у відповідності до частини 5 статті 656 ЦК України, особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується передати майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. На підставі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», перереєстрація, зняття з обліку транспортних засобів здійснюється згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 р. «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок». Відповідно до п. 1 вищевказаних Правил встановлюється єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів; розділом «Державна реєстрація транспортних засобів», визначено документи, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. При цьому, відповідно до частини 2 пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, є зокрема, - договори та угоди,укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; У п. 2 Правил вказано, що вони є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів. Такі вимоги є суттєвими умовами при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля і їх недотримання не дає підстав вважати, що такий правочин відбувся. Суду не надано доказів, що при передачі автомобіля [PERSON] [PERSON] він був знятий з реєстраційного обліку і власником автомобіля стала відповідач. На думку суду, наявність договору купівлі-продажу від 20.12.2011 року не підтверджує перехід права власності на автомобіль до відповідача [PERSON], оскільки остання у встановленому законом порядку не здійснила державну реєстрацію автомобіля та не отримала на нього правовстановлюючі документи. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас позивачами не надано належних і допустимих доказів того, що їм було заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій відповідача, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з частиною 2 статті 80 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Виходячи з акту оцінки спірного автомобіля, його вартість складає 104\~900,00 грн., отже, ціна позову складає 1049,00 грн. (1 % від ціни позову). Оскільки позивачем [PERSON] при поданні позову судовий збір сплачено у сумі 320,00 грн., враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог в частині витребування спірного майна, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 320,00 грн., а також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 729,00 грн. (1049-320). Враховуючи, що відповідачем [PERSON] при поданні зустрічного позову про визнання права власності на спірний автомобіль судовий збір сплачено у сумі 243,60 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 805,40 грн. (1049-243,60). Усього підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1534,44\~грн. (729,00+805,40).

Outcome: partial