Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом посилаючись на ту обставину, що наприкінці 2013 року вирішили придбати квартиру в смт. Родакове Слов'яносербського району і в лютому 2014 року на сайті оголошень знайшли оголошення про продаж квартири відповідачем за адресою [ADDRESS]. Після перемовин сторони в усній формі домовились, що позивачі придбають квартиру за 10 000 доларів США. 18 лютого 2014 року позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] на його вимогу було передано завдаток в сумі 5 000 доларів США, що було оформлено розпискою і сторони домовились в усній формі про те, що договір купівлі - продажу буде укладено не пізніше 28 лютого 2014 року. 25 лютого 2014 року відповідач повідомив позивачів про те, що передумав продавати квартиру та в цей же день повернув позивачу [PERSON] завдаток в сумі 5000 доларів США. Однак позивачі вважають, що порушення зобов'язання відбулось з вини відповідача тому він повинен повернути їм завдаток у подвійному розмірі, тобто ще 5000 доларів США, однак він таку вимогу позивачів ігнорує. В зв'язку з цим позивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь подвійну суму завдатку тобто ще 5000 доларів США по курсу НБУ станом на 25.02.2014 року, тобто 45 150 грн. Крім того такими діями відповідача позивачам була спричинена моральна шкода, яка виразилась в тому, що після попереднього укладення договору позивачі виїхали з орендованої квартири в м. Луганськ і вивезли звідти свої речі, а на теперішній час вони не можуть туди знов повернутись. Свого житла позивачі не мають тому змушені проживати у родичів, що негативно впливає на їх емоційний стан, вони повинні докладати зусиль до пошуку житла. Крім того в судовому засіданні позивачі пояснили, що через такі дії відповідача позивач [PERSON] захворів на остеохондроз та повинен був проходити курс лікування. В зв'язку з цим позивачі просили суд стягнути з відповідача на їх користь спричинену моральну шкоду в сумі 10 000 грн., а також стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач з позовом не згоден в повному обсязі. В судовому засіданні пояснив, що дійсно в лютому 2014 року до нього звернулись позивачі і вони уклали усну угоду про те, що він продасть їм квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності. Квартиру відповідач вирішив продати з метою покупки будинку. В усній формі вони домовились про продаж квартири за 10 000 доларів США і на його вимогу позивач [PERSON] передав йому 18.02.2014 року аванс в сумі 5000 доларів США. Після цього відповідач намагався отримати в банку кредит на придбання будинку, так як суми за продаж квартири йому б не вистачило, однак в банку йому відмовили в зв'язку з чим він передував продавати квартиру і повідомив про це позивачів. При цьому 25.02.2014 року він передав позивачу [PERSON] назад аванс в сумі 5000 доларів США. Вважає позовні вимоги позивачів не обґрунтованими та просив в їх задоволенні відмовити. Представник відповідача суду пояснив, що між позивачами та відповідачем не укладалось письмового договору завдатку, тому в даному випадку мова йде не про завдаток а про аванс, який вже був повернутий відповідачем позивачу в зв'язку з чим просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони суд знаходить позовні вимоги не обгрунтованим і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішень суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 570 ЦК України «завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредитору боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом». В судовому засіданні було встановлено, що 18.02.2014 року між позивачами та відповідачем було досягнуто усну домовленість про те, що відповідач продасть позивачам свою квартиру за 10 000 доларів США і в цей же день на вимогу відповідача позивач [PERSON] передав відповідачу гроші в сумі 5000 доларів США. При цьому ніякого письмового договору купівлі-продажу або завдатку між сторонами не укладалось. Вказані факти були визнані в судовому засіданні сторонами. Отже в даному випадку сторони лише домовились про укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, але сам договір не оформили відповідно до вимог діючого законодавства в зв'язку з чим сума грошей, передана позивачем відповідачу не може вважатись завдатком, а є авансом. Відповідні правові позиці були викладені в рішеннях № 6-9060св08, № 6-13084св09 и № 6-7081св10 Верховного суду України та рішеннях № 6-45857св11 и № 6-48139св11 Вищого спеціалізованого суду України і є обов'язковими для виконання судами України. Отже в даному випадку позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, так як аванс був повернутий відповідачем позивачу [PERSON], що підтверджується відповідною розпискою, доданою до матеріалів справи. У відповідності до ст. 1167 ЦК України «моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини». Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В позовній заяві позивачі в обґрунтування спричиненої їм моральної шкоди посилались на те, що після попереднього укладення договору вони виїхали з орендованої квартири в м. Луганськ і вивезли звідти свої речі, а на теперішній час вони не можуть туди знов повернутись, так як квартира вже здана. Свого житла позивачі не мають тому змушені проживати у родичів, що негативно впливає на їх емоційний стан, вони повинні докладати зусиль до пошуку житла. Також через такі дії відповідача вони втратили довіру до інших людей. Крім того в судовому засіданні позивачі пояснили, що через такі дії відповідача позивач [PERSON] захворів на остеохондроз та повинен був проходити курс лікування. Спричинену моральну шкоду позивачі оцінюють в 10 000 грн. і ця сума враховує усі страждання, які позивачам довелось пережити, порушення звичайного способу життя, негативний вплив на стан здоров'я та психологічний стан їх родини. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Крім цього, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивач повинен обґрунтувати, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В якості доказів підтвердження спричиненої моральної шкоди позивачі надали суду медичні довідки про те, що позивач [PERSON] з 10.03.2014 року перебував на амбулаторному лікування з приводу остеохондрозу та фіскальні чеки придбання ліків. Інших доказів спричинення моральної шкоди позивачі суду не надали. В зв'язку з цим суд вважає в цій частині позовні вимоги позивачів не обґрунтованими, оскільки аванс був переданий позивачами відповідачу 18.02.2014 року і повернутий відповідачем позивачам 25.02.2014 року, тобто через незначний проміжок часу. При цьому вказана сума було повернута позивачам добровільно самим відповідачем без застосування заходів примусу до нього. Доказів того, що позивачі втратили зйомну квартиру в м. Луганськ і зараз повинні знаходити собі інше житло суду не надано. З приводу захворювання позивача [PERSON] суд не знаходить причинного зв'язку між його захворюванням та діями відповідача, оскільки обставини, про які вказують позивачі в позовній заяві виникли в лютому 2014 року, а позивач захворів в березні 2014 року. Висновки судово - медичної експертизи з цього приводу відсутні і позивач не заявляв суду клопотань про проведення такої експертизи. Згідно ст. 88 ЦПК України «Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено». В зв'язку з тим, що суд вважає позовні вимоги позивачів в частині стягнення завдатку та моральної шкоди не обґрунтованими, не підлягають стягненню з відповідача і судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed