Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивачка 01 грудня 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позов обґрунтовує тим, що вона 01.04.2020 року здійснила переказ особистих коштів одержувачу [PERSON] у розмірі 48 700 грн 00 коп на картковий рахунок № одержувача [NUMBER] в АТ «Універсалбанк». При цьому, ніяких договорів між сторонами не укладалось, товари та послуги не були поставлені (надані). Оскільки будь-які правові підстави для перерахування коштів відсутні, тому отримані відповідачкою грошові кошти є безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України. Просить стягнути з [PERSON] на її користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 48 700 грн 00 коп та судові витрати. Ухвалою суду від 06 січня 2021 року дану справу прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 03 березня 2021 року за клопотанням представника позивача витребувано у АТ «Універсалбанк» виписку про рух грошових коштів на картковому рахунку [PERSON] № [NUMBER] за 01 квітня 2020 року. У квітні 2021 року представником відповідача до суду скерований відзив на позовну заяву, в якому вказували, що позов є безпідставним та не підлягає задоволенню. Позивачка зловживає своїм правом на звернення до суду, оскільки на момент перерахування коштів перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який товаришує з відповідачем [PERSON] . Своїх особистих коштів позивач не має, оскільки є домогосподаркою та не працює. Відповідач [PERSON] домовився з [PERSON] (на той момент чоловіком позивача) про надання останнім йому позики в розмірі 50 000 грн., про що уклали письмовий договорі позики. Частину коштів відповідач отримав особисто від [PERSON] , а суму в розмірі 48 700 грн. [PERSON] дав вказівку своїй дружині [PERSON] перерахувати на карту відповідача. Вказані кошти відповідач повернув [PERSON] наступним чином : 09.06.2020 року перерахував позивачці кошти на карту в сумі 2000 грн., а інші кошти повернув особисто [PERSON] в червні 2020 року готівкою, про що останній написав розписку. Оригінал договору позики не зберігся, в суд надана копія вказаного договору. За таких обставин кошти, які перераховані позивачкою не є такими, що отримані помилково та безпідставно, оскільки перераховані на виконання договору позики. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Любарець А.Ю. позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Пояснив, що позивачка не була повідомлена [PERSON] про укладення між ним та [PERSON] договору позики, згоду на укладення такого договору не надавала, а тому він не може бути прийнятий судом до уваги. Будь-яких договорів між позивачкою та [PERSON] на момент перерахування коштів (01.04.2020 року) не існувало. Вважає, що [PERSON] отримав перераховані ним кошти безпідставно. Просив позов задовольнити. Представник відповідача - адвокат Ігнатенко В.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, стягнути судові витрати з надання правової допомоги в розмірі 8 000 грн. Зазначив, що згода позивачки на укладення договору позики була надана шляхом погодженням з перерахуванням коштів на рахунок [PERSON] в розмірі 48700 грн., а тому відсутні підстави для застосування ст.1212 ЦК України. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з лютого 2020 року по грудень 2020 року, тобто на момент перерахування коштів [PERSON] , він перебував у шлюбі з позивачкою. Відповідач є його другом та домовився зі свідком про отримання позики в розмірі 50 000 грн., про що був укладений письмовий договір позики. Частину коштів відповідач отримав особисто від [PERSON] , а частину коштів в розмірі 48 700 грн. [PERSON] дав вказівку своїй дружині взяти вдома та перерахувати на банківську карту відповідача, скриншот якої скинув дружині. Згодом отримані кошти відповідач [PERSON] повернув [PERSON] наступним чином : 09.06.2020 року перерахував позивачці кошти на карту в сумі 2000 грн., а інші кошти повернув особисто [PERSON] в червні 2020 року готівкою, про що останній написав розписку. Претензій за договором позики сторони не мають. Пояснив, що перерахувати кошти зі свого рахунку він не міг, оскільки на нього був накладений арешт. Передати гроші особисто був позбавлений можливості, оскільки знаходився в іншому місці. Зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачкою не спілкується. Заслухавши думку представника позивача та представника позивача, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Судом установлено та підтверджено сторонами в судовому засіданні, що 01 квітня 2020 року позивачка [PERSON] здійснила переказ грошових коштів зі свого рахунку на картковий рахунок одержувача [PERSON] № [NUMBER] в АТ «Універсалбанк» в розмірі 48 700 грн. з призначенням платежу: переказ особистих коштів, що підтверджується квитанцією №Е-21С-М6ЕС-СС-ССР0-8К9А. Станом на день звернення позивача до суду грошові кошти останній не повернуто. Представник позивача вказує на те, що будь-які договірні відносини між сторонами відсутні. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України. Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Так, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана його повернути. Згідно ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Представник відповідача вказує, що перерахування вказаних коштів позивачем має правову підставу та не є безпідставно набутим майном в розумінні ст.1212 ЦК України. Так, відповідно до укладеного між [PERSON] та [PERSON] договором позики від 01.04.2020 року позикодавець [PERSON] зобов`язується надати [PERSON] безпроцентну позику для особистих потреб в розмірі 50 000 грн. Як зазначив представник відповідача та свідок, вказані кошти позивачкою [PERSON] були перераховані на виконання умов зазначеного договору позики від 01.04.2000 року. Аналізуючи зазначені доводи сторони відповідача суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Тобто, договір позики носить реальний характер та вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. З аналізу тексту договору позики та наданих суду документів не вбачається, що його стороною є дружина [PERSON] . Посилання сторони відповідача на те, що позикодавець передав своїй дружині [PERSON] повноваження за надання позики [PERSON] не можуть бути прийняті судом, так як в силу реального характеру договору позики, дії щодо передачі суми позики позичальнику повинні вчинятись позикодавцем [PERSON] особисто, в противному випадку - договір є неукладеним. Також, суд критично відноситься до посилання в преамбулі (вступної частині) договору позики від 01.04.2020 року на те, що при укладенні даного договору [PERSON] діє в своїх інтересах та інтересах дружини. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак, внаслідок укладення договору безпроцентної позики від 01.04.2020 року [PERSON] як позикодавцем його родина нічого не набуває, тому вказівка на те, що чоловік діяв при його укладанні також і в інтересах дружини не вказує на те, що договір позики укладений в інтересах сім`ї, а тому міг бути правовою підставою для перерахування грошей від позивачки до відповідача. Враховуючи, що між сторонами будь-які договірні відносини відсутні та відповідачем та його представником це не було спростовано належними і достатніми доказами у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність в ході судового розгляду позовних вимог. У зв`язку з наведеним позов [PERSON] підлягає задоволенню, а отримані відповідачем кошти - стягненню в судовому порядку. Задовольняючи позов, суд вирішує питання про судові витрати. Так, статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. [PERSON] звертаючись із позовом до суду, сплатила судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з огляду на задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 840 грн 80 коп.

Outcome: approved