Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача та просять: - усунути перешкоди з боку відповідача в користуванні [PERSON] та [PERSON] належними їм земельними ділянками за адресою: м.Коростень, [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно; - зобов'язати [PERSON] не чинити позивачам перешкод в користуванні цими земельними ділянками. Свій позов позивачі обґрунтовують тим, що вони є власниками вказаних земельних ділянок. Відповідач є власником домоволодіння [ADDRESS] в м.Коростень, що є суміжним з їх земельною ділянкою. Ділянка відповідача не приватизована. Відповідач самостійно загородив їх ділянки парканом типу «сітка рябиця» приєднавши їх до свого домоволодіння, використовує їх під город та складування своїх будівельних матеріалів. В добровільному порядку звільняти земельні ділянки не бажає. В судовому засіданні позивачі свій позов підтримали, просили його задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Представник прокуратури вважає, що дії відповідача порушують права неповнолітньої [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню. Відповідач особисто участь у судових засіданнях не брав, його інтереси представляв представник. Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення вважає, що земельна ділянка належить саме відповідачу і він нею користується багато років, а позивачі неправомірно заволоділи земельною ділянкою. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 0,086 га в м.Коростень, [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка по [ADDRESS] відноситься до земель житлового будівництва і обслуговування житлового будинку, має кадастровий номер 1810700000:02:021:0430, пройшла державну реєстрацію 23.12.2011 року. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №310/22 від 22.11.2013р. земельна ділянка по [ADDRESS] зайнята гр.-м [PERSON] шляхом встановлення паркану по всьому її периметру, права користування вказаною земельною ділянкою [PERSON] не має. На земельній ділянці по [ADDRESS] та 167-К лежать бетонні шпали в кількості 27 штук, що встановлено даними протоколу огляду місця події від 12.07.2012р. та 12.11.2013 р. [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS] в м.Коростені, площею 0,10 га, що встановлено Державним актом на право власності на земельну ділянку від 22.10.2012 року, кадастровий номер 1810700000:02:021:0422. Відповідно до акту обстеження земельної ділянки №309/22 від 21.11.2013р. земельна ділянка по [ADDRESS] зайнята гр.-м [PERSON] шляхом встановлення паркану по всьому її периметру, права користування вказаною земельною ділянкою [PERSON] не має. Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.07.2012 року встановлено, що 20.06.2012 року [PERSON] чинив перешкоди [PERSON] в розчистці та початку будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] Відповідач [PERSON] з 11.12.2003 року відповідно до договору дарування жилого будинку є співвласником ? частини житлового будинку [ADDRESS] в м.Коростені. Земельною ділянкою, площею 0,10 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю володіла даруватель будинку. Таким чином судом встановлено, що позивачі та відповідач є відповідно власниками та користувачем суміжних земельних ділянок. Відповідач самовільно зайняв земельні ділянки позивачів, огородив їх та використовує під складування власних будівельних матеріалів, повертати зайняті земельні ділянки власникам не бажає. У відповідності до ч.1, 2 ст.78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Підстави набуття громадянами України права власності на землю визначені ст.81 ЗК України. Згідно зі ст.95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Частиною 1 ст.96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України, власник або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат та мають бути приведені у придатний для використання стан за рахунок осіб, які їх самовільно зайняли. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача та на користь держави підтверджені документально понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір.

Outcome: approved