Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять рішенням суду надати їм додатковий строк для прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті їх матері [PERSON], померлої 09 липня 2013 року. Позивачі мотивують свої вимоги тим, що своєчасно не подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, так як померла залишила заповіт, яким усе належне їй майно заповідано другому сину, відповідачу [PERSON], та позивачі жодного сумніву у його дійсності не мали. Але цей заповіт було оскаржено в судовому порядку відповідачкою [PERSON], в звязку з чим він був визнаний нікчемним. Дізнавшись про це, позивачі подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але їм було відмовлено у звязку з тим, що вони пропустили шестимісячний строк, передбачений законом на прийняття спадщини. Позивачі в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог. Надали кожен окремо пояснення. При цьому не заперечували, що вони мають намір прийняти спадщину кожний по ? частці спадкового майна, та у подальшому передати ці частки їх брату [PERSON]. Щодо поважності причин пропуску встановленого законом шестимісячного строку для подачі заяви до нотаріальної контори пояснили наступне, що вони не знали про наявність такого строку, так як є малограмотними особами, неписьменними. Однак, не заперечували, що вони достовірно знали про наявність заповіту на імя їх брата [PERSON], що вони були присутні в сільській раді, коли їх брат подавав заяву на імя нотаріуса про прийняття спадщини, що секретарем сільської ради їм було розяснено про те, що вони мають право на обовязкову частку в спадковій масі, разом з цим вони не виявили бажання подати заяву нотаріусу та прийняти кожен окремо свою обовязкову частку, оскільки бажали, щоб усе майно дісталось їх брату. Оскільки на даний час, заповіт визнано нікчемним, а тому вони бажають кожен окремо успадкувати свою частку. Представник позивачів [PERSON] підтримала доводи викладені в позовні заяві, наполягала на їх задоволенні, підтримала пояснення своїх довірителів, а також доповнила, що є всі підстави для надання позивачам додаткового строку для прийняття спадщини, так як останні не збиралися оскаржувати останню волю своєї матері, вважали її справедливою, оскільки саме їх рідний брат [PERSON] та його родини на протязі тривалого часу піклувалися та доглядала за матірю, а враховуючи, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 15.05.2015 року заповіт визнано нікчемним, то позивачі бажають заявити про свої права з метою в подальшому хоча б частково виповнити волю [PERSON], розпорядившись належними їм за законом частками у спадковій масі (по ?) на користь [PERSON]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, просив задовольнити, та надати позивачам додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідачка [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючи на те, що у позивачів відсутні поважні причини пропуску строку визначеного законом для прийняття спадщини. Представник відповідачки [PERSON], діючий за довіреністю від 01.06.2015 року, посвідченої секретарем Арцизької міської ради Одеської області (а.с.38) підтримав заперечення своєї довірительниці, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки позивачі не надали належних і допустимих доказів на підтвердження причин пропуску встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Посилання позивачів на неграмотність, незнання закону, не можуть бути поважними причинами для надання додаткового строку. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09 липня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть І-ЖД № 351982, виданим на підставі актового запису про смерть № 17 від 11.07.2013 року (а.с.10). Померла залишила заповіт, посвідчений секретарем Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 39, яким усе належне їй майно було заповідано сину [PERSON], [INFO] (а.с.11), який з 2004 року зі своєю родиною проживав разом зі спадкодавицею, яка була сліпою, тяжко хворіла, потребувала постійного догляду, доглядав за нею до дня її смерті, утримував її. Позивачі [PERSON] і [PERSON] знали про наявність вищезазначеного заповіту, були присутні під час його складання, жодного сумніву у його дійсності не мали, оскільки спадкодавиця, не зважаючи на багатолітню хворобу, до останнього свого дня мала ясний розум та розуміла значення своїх дій. Позивачі, поважаючи останню волю своєї матері, [PERSON], після її смерті заяв про прийняття спадщини не подавали, хоча мали право на обовязкову частку як непрацездатні діти померлої (пенсіонери). Дані обставини були підтверджені як самими позивачами, так і свідком [PERSON], яка суду повідомила, що позивачі разом з відповідачем [PERSON], який є її чоловіком, були присутні при посвідченні заповіту їх матері [PERSON]. Усі вони разом перебували у приміщенні сільської ради, коли [PERSON] подавав заяву про прийняття спадщини, і їм позивачам секретар сільської ради розяснювала про те, що вони мають право на обовязкову частку в спадщині, і що вони можуть також подати заяви про прийняття цих часток, однак позивачі відмовилися, так як бажали, що б спадщину прийняв лише їх брат [PERSON] Крім того, позивачі також доглядали за своєю матірю, навідували її, надавали різну допомогу, а тому на її думку, їм слід надати додатковий строк для прийняття спадщини. Відповідачка [PERSON] подала до Болградського районного суду позов про визнання вищевказаного заповіту нікчемним, та 15 травня 2015 року її позов було задоволено, справа № 497/657/15-ц. Рішення законної сили не набрало. Відповідно до ч.4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: -її син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії ГД № 992252, актовий запис № 46 від 25.07.1958 року (а.с.5); -її донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії ЯК 415539, актовий запис № 74 від 06.12.1954 року та свідоцтвом про шлюб серії ІІ-ЖД № 260547, актовий запис № 10 від 25.07.1981 року (а.с.8, 9); -її син [PERSON]; -її донька [PERSON]. З копії спадкової справи № 347/2013 до майна померлої 09.07.2013 року [PERSON], заведеної Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємці [PERSON] та [PERSON] (а.с.21-31), проте свідоцтво про право на спадщину за законом не отримали. Позивачі [PERSON] та [PERSON] до держнотконтори заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк не подавали, разом зі спадкодавцем на час її смерті - не проживали. Відповідно до ст. 1216 ЦК \~України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). \~ Спадкування здійснюється за заповітом або за законом ст. 1217 ЦК України. Згідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. \~ У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки ст. 1261 ЦК України Положеннями ст. 1241 ЦК України регламентовано право на обов'язкову частку у спадщині. Так, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Стаття 1272 ЦК України встановлює, у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, Судовий порядок продовження даного строку застосовується у випадках, коли інші спадкоємці, які прийняли спадщину, або хоча б один із них, заперечують проти вступу у спадщину особи, що пропустила вказаний строк; якщо спадщина перейшла до територіальної громади і немає інших спадкоємців; або усі спадкоємці, крім позивача, відмовилися від спадщини. В даній справі, саме відповідачка [PERSON] категорично заперечує щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини позивачам. Підставою для прийняття судом рішення про визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є визнання причин пропуску строку на прийняття спадщини поважними. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Не вважаються поважними наступні причини пропуску строку для прийняття спадщини: 1) юридична неграмотність та необізнаність спадкоємців про правила ст. ст. 1268 - 1269 ЦК; 2) подання заяви про прийняття спадщини за місцем проживання спадкоємця, а не за місцем її відкриття; 3) відсутність можливості вчасно звернутися до держнотконтори з причин великої черги до нотаріуса; 4) хвороба членів сім'ї спадкоємців; 5) надмірна заклопотаність на роботі; 6) тяжкий матеріальний стан спадкоємців тощо. Водночас наведені причини є орієнтовними і оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Суд, відповідно до п. 24 вказаної постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таке, більш звужене, розуміння критеріїв поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини має спонукати суд, до більш прискіпливої оцінки причин пропуску строку, перевіряти наявність у спадкоємця реальної можливості прийняти спадщину. Положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані у випадку доведеності наявності перешкод для подання відповідної заяви та наявності підстав для визнання судом цих обставин поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. З огляду на викладене, суд вважає твердження позивачів, щодо їх юридичної необізнаності, неграмотності, не писемності такими, що не можуть бути поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Посилання позивачів на те, що вони не збиралися оскаржувати останню волю своєї матері, вважали її справедливою, оскільки саме їх рідний брат [PERSON] та його родина на протязі тривалого часу піклувалися та доглядали за матірю, а враховуючи, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 15.05.2015 року заповіт визнано нікчемним, то позивачі бажають заявити про свої права з метою в подальшому хоча б частково виповнити волю [PERSON], розпорядившись належним їм за законом частками у спадковій масі (по ?) на користь [PERSON] - суд розцінює критично як спосіб захисту своїх спадкових прав. Дані твердження і доводи не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску встановленого законом строку. Суд приймає до уваги те, що позивачам було розяснено секретарем сільської ради їх право на спадкування обовязкової частки у спадщині, що відкрилася після смерті їх матері, та про можливість подачі відповідних заяв, однак вони не виявили бажання скористатися своїм правом на спадщину і фактично відмовилися від його реалізації. \~Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та обєктивно на підставі вищевикладених письмових доказів, суд приходить до висновку про відсутність поважності причин пропуску позивачами строку для прийняття спадщини та вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed