Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Центр надання адміністративних послуг м. Харковапро визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в буд . [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачам, та просить зняти відповідача з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивачі обгрунтовують тим, що [PERSON] перебувала з відповідачем у фактично шлюбних відносинах, мають сина [PERSON] , 2013 року народження.Після припинення цивільного шлюбу, [PERSON] у серпні 2017 року, пішов з будинку і з того часу жодного разу не приходив, буду-який зв`язок з ним припинено, мобільний телефон вимкнено. Позивачі також стверджують, що відповідач житлом не цікавиться, участі в утриманні будинку, оплаті житлово-комунальних послуг не бере, вихованням та матеріальним забезпеченням дитини не займається. Мотивуючи свої позовні вимоги позивачі посилаючись на положення ст.ст. 316, 317, 319, 391, 321, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 9, 71, 72 Житлового кодексу УРСР. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] на позові щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку не наполягала , надавши відповідну заяву та підтримала позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Зазначила, що телефонного чи будь-якого іншого зв`язку із відповідачем немає, його фактичне місце проживання чи перебування невідоме. Пояснила, що для забезпечення права дитини [PERSON] - сина позивачки [PERSON] , остання звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина та після отримання судового наказу, пред`явила його для примусового виконання до органів державної виконавчої служби, подавши заяву про вжиття дій щодо розшуку боржника [PERSON] . Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку згідно із ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Центр надання адміністративних послуг м. Харкова Департаменту адміністративних послуг та споживчого ринку Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, ухвалу суду разом з позовом та доданими документами отримав, відзиву на позов або пояснень не надав. З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.04.2014 №28467869 та №28467850, інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.03.2016 №54512379 та №54512493 вбачається, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.10.2015 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.10.2014 року П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою. Позивач [PERSON] проживала з відповідачем у цивільному шлюбі, мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується матеріалами справи. Згідно судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м.Харкова 24.05.2019 року, з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , 2013 року народження у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. . Зазначений судовий наказ перебуває на примусовому виконанні у Міжрайонному ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ в Харківській області, виконавче провадження №59271014. З посвідки на постійне проживання [NUMBER] , виданої 25.06.2015, вбачається, що відповідач зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] з 26.06.2015. Як зазначено увиданій позивачу довідці №299 від 17.08.2018 Комітетом району в місті жителів приватного сектору Новобоварського району міста Харкова , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - цивільний чоловік. У позовній заяві відповідачі, а також їх представник у судовому засіданні стверджували, що відповідач з початку серпня 2017 року в житловому будинку [ADDRESS] не проживає, телефонного чи іншого зв`язку з ним немає, витрати на утримання житлового будинку не здійснює, з дитиною не спілкується, його розвитком не займається, матеріально не утримує, його місце перебування невідоме. Факт тривалого не проживання відповідача за місцем реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] підтверджується Актом від 10.05.2019, складеним за участю власників будинку та сусідів, який затверджений представником Комітету району в місті жителів приватного сектору Новобаварського району міста Харкова - майстром приватної ділянки №7 [PERSON] та скріплений печаткою Комітету району в місті жителів приватного сектору Новобаварського району міста Харкова. Листом від 30.05.2019 вих. №636 Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня №3» повідомило, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , з серпня 2017 року за медичною допомогою не звертався, медична документація відсутня, з лікарями декларацію на обслуговування не підписував. Відповідно до статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. За вимогами частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами частини першою статті 156 ЖК УРСР визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Виходячи зі змісту зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Оскільки інше не встановлено законом, договором, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом та підставою для втрати членом сім`ї права і користування житлом Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, положення цієї норми , на яку посилаються позивачі, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є не членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Посилання позивача при обгрунтуванні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом крім норм, що регулюють права власника житла, додатково на ст.ст. 71, 72 ЖК України суд не приймає, оскільки ці вимоги передбачають можливість збереження житлового приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї. Судом встановлено, що [PERSON] на теперішній час не є членом сім`ї співвласникі будинку [ADDRESS] , позивач [PERSON] не проживає з початку серпня 2017 року з [PERSON] у цивільному шлюбі, будь-які угоди з приводу користування спірним житловим приміщенням між сторонами не укладались, протягом тривалого часу відповідач у житловому будинку не проживає, оплату комунальних послуг не здійснює, будь-який зв`язок з ним відсутній. Крім того, відповідач не приймає жодних дій щодо збереження за ним права користування житловою площею в будинку. З огляду на те, що відповідач у належному позивачам житловому будинку не проживає, реєстрація його місця проживання порушує право користування та розпорядження власниками нерухомим майном, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог. Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: approved