Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що вона позивача є матір»ю відповідачки [PERSON], вказувала, що її донька - [PERSON] [INFO] народила доньку [PERSON] запис про батька дитини зроблений в порядку положень ч.1 ст.135 СК України, в подальшому 18 червня 2010 р. було зареєстровано шлюб між відповідачами і [INFO] у них народився син [PERSON]. Як вказує позивачка неповнолітні діти проживають разом з нею, оскільки з 2012 р. відповідач [PERSON] залишив сім»ю, жодним чином кошти на утримання дитини не надавав, відповідачка [PERSON] в своє чергу також існуванням, вихованням, утриманням дітей не цікавиться і залишивши дітей повністю та виховання та утримання її - позивачки, як бабусі з 2013 р. Як зазначає позивачка вона мешкає разом з дітьми в [ADDRESS] обоє відповідачів повністю самоухилились від виконання батьківських обов»язків, проживають окремо від дітей, не надають коштів на їх утримання, не займаються їх вихованням, зокрема, відповідачі не турбуються про духовний та фізичний розвиток дітей, не цікавляться їх станом здоров'я, не вітають зі святами та не проводять часу, не надають жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, тому вона - позивачка вимушена звернутись до суду з заявленими вимогами та посилаючись на ст.ст. 150, 164, 180 СК України просила позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, вказувала, що відповідачі, це її донька і зять, зазначала, що останні взагалі не опікуються дітьми залишивши їх повністю на її утримання та виховання. Відповідачі будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, свого права на участь у судовому засіданні не використали, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності відповідачів та постановити по справі заочне рішення. Представник третьої особи Служби в справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явилась надала суду заяву в якій вказувала на те, що третя особа підтримує заявлені позивачем позовні вимоги та наполягає на позбавленні відповідачів батьківських прав відносно неповнолітніх сина і доньки вказуючи на висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, з врахуванням даних обставин, думки учасників судового розгляду суд вважає можливим розглянути справу в відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі -Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Як зазначено у ст.13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 18 червня 2010 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на [PERSON] ( а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народилась [PERSON], матір»ю дитини вказано [PERSON], батько дитини вказаний відповідно до ст..135 СК України ( а.с. 9). [INFO]. народився [PERSON], його батьками вказано [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 8). Відповідно до довідки за формою №3 від 16.04.2014 р. в [ADDRESS] зареєстровано [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 13), згідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім»ї неповнолітнього від 07.04.2014 р. за даною адресою комісією проведено обстеження житлово-побутових умов і встановили, що відповідачка [PERSON] на час обстеження в квартирі не проживає, санітарний стан квартири задовільний ( а.с. 15). Відповідно до характеристики СШ №200 м.Києва відносно дитини [PERSON] вбачається, що дитина навчається в 1 класі даної школи, вихованням дитини займаються бабуся яка відвідує батьківські збори, забирає дитину зі шкли ( а.с. 11). Відповідно до характеристики від 22.04.2014 р [PERSON] 2010 р.н. відвідує дитячий садок №463 з грудня 2013 р. батьки дитини в дитячий садок не приходять, свята не відвідують, дитиною опікується бабуся ( а.с. 12). Відповідно до висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації від 11.07.2014 р. вирішено що є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], та позбавити [PERSON] батьківських праві відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] Відповідно до листа Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 04.07.2014 р. вбачається, що [PERSON] зверталась з заявами щодо зникнення доньки [PERSON] яка 19.12.2013 р. вийшла з дому і до теперішнього часу додому не повернулась. Допитані судом в якості свідків [PERSON] вказувала суду на те, що є сусідкою позивачки, знає що з жовтня 2013 р. донька позивачки [PERSON] з дітьми не проживає, дітьми займається тільки бабуся - позивачка, свідок [PERSON] вказував суду на те, що позивачку знає дуже давно, знав і її доньку і зятя, зять зловживав спиртними напоями і дуже давно до дітей жодного відношення не має, а донька позивачки восени 2013 р. їздила в Молдавію, спочатку на три дні, однак повернулась через тиждень, а потім поїхала і взагалі не повернулась. Дітьми займається тільки позивачка. Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання своїх батьківських (материнських) обов'язків стосовно неповнолітніх дітей, дітьми взагалі не цікавляться, вихованням не займаються, матеріальної допомоги на їх утримання не надавали та не надають, не приймають участі у житті дітей, що є підставою для позбавлення їх батьківських ( материнських) прав.

Outcome: approved