Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до відповідачів з позовом, який в процесі розгляду справи було уточнено про визнання права власності на нежитлову будівлю, що використовується як гараж за адресою: [ADDRESS], площею 20,2 кв.м. Свій позов обґрунтовує тим, що будинок [ADDRESS] надано для заселення дідусеві позивачки - [PERSON] після його переселення з сім'єю з Польщі. Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих від 16 червня 1954 року за будинком [ADDRESS], залишено у користуванні земельну ділянку площею 1200,0 кв.м. Після смерті [PERSON] та моєї тітки [PERSON] будинок успадкований її синами [PERSON] та [PERSON], які там проживають. Ще за життя тітки [PERSON] та за її згодою у 1983 році позивачко на частині земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] побудовано цегляний нежитлову будівлю, що використовується як гараж площею 20.2 кв.м. На неодноразову її звернення до відповідачів про надання згоди на узаконення [PERSON] спірного нежитлової будівлі, останні не реагують, оскільки між відповідачами існував спір щодо розподілу будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], тому вона змушена звернутися до суду. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник позивач позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в поданому до суду позові, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON], проти задоволення позову також не заперечив, надав суду пояснення, що земельна ділянка та будинок за адресою: [ADDRESS] рішенням Шевченківського районного суду м. Львова розділені, згідно представленої схеми нежитлова будівля під літерою «Б», та земельна ділянка на якій він розташований, до будинковолодіння, 7а зараз не входить. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи Львівської міської ради, щодо задоволення позову заперечив мотивуючи свої заперечення, тим, що земельна ділянка на якій здійснено будівництво, хоч і передавалась у користування дідусеві позивачки, проте ним не приватизована. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що адресою [ADDRESS] розташована нежитлова будівля , що використовується як гараж площею 20,2 кв.м. дана нежитлова будівля збудована позивачкою, що і не заперечують відповідачі у справі ще у 80-х роках. З моменту будівництва даної нежитлової будівлі жодних спорів з приводу її розташування не було. Відповідно до генерального плану з нанесенням червоних ліній будівля під літ «Б» в межах червоних ліній не знаходиться. Будівництво нежитлової будівлі, що використовується як гараж здійснено ще у 1983 році, що підтверджується пояснення сусідів. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11.06.2014року, яке набрало законної сили, будинковолодіння та земельна ділянка за адресою [ADDRESS] розділені між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до схеми розподілу земельної ділянки нежитлова будівля під літерою «Б» та земельна ділянка на якій вона розташована до будинку [ADDRESS] не відноситься. Згідно довідки виданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» будинковий номер [ADDRESS] відсутній. Таким чином, з метою ідентифікації нежитлової будівлі перешкод для присвоєння нежитловій будівлі індексу «а» замість «б » немає. Відповідно до ч. 1, п. а ч. 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірна будівля не передана у власність позивачу, а тому вважається комунальною власністю. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права власності є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з п. 10, 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. Враховуючи все вищенаведене, на думку суду позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третьої особи Львівська міська рада про визнання права власності слід задовольнити.

Outcome: approved