Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивачка 05 вересня 2014 року звернулася до суду з позовом до Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просила повернути неповнолітнього [PERSON], [INFO], їй на виховання. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що вона є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.08.2013 року дитина була відібрана у неї та [PERSON] у зв'язку з тим, що у неї не було можливості займатися вихованням сина. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.08.2013 року [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 23.04.2014 року №151 [PERSON] було передано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON], що проживають за адресою: [ADDRESS]. Дитина неодноразово залишала своє місце проживання у дитячому будинку. Крім того, батьки-вихователі не в змозі були забезпечити виховання [PERSON] у зв'язку з чим 02.09.2014 року дитина була виведена зі складу дитячого будинку. З 03.09.2014 року [PERSON] влаштований на навчання до Чугуївського професійного ліцею, за місцем навчання забезпечений гуртожитком. На даний час нею створені усі умови для проживання [PERSON], в квартирі чисто, охайно, вона має можливість забезпечити дитину необхідними речами, продуктами харчування. Стосунки в їхній сім'ї доброзичливі. Вона працює та має стабільний дохід. На теперішній час вона має намір займатися [PERSON], матеріально його забезпечувати та, у разі необхідності, лікувати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позову наполягає, просила справу розглядати за її відсутності. Представник відповідача Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Ломова Н.М., яка діє на підставі довіреності від 20.10.2014 року №447, в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що позову визнає та просить справу розглядати за її відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.08.2013 року по цивільній справі за позовом Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, яке діє в інтересах малолітнього [PERSON], до [PERSON], [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, закріплення житла, стягнення аліментів було вирішено: відібрати [PERSON], [INFO], у матері [PERSON] і батька [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав; зберегти за [PERSON], [INFO], право на проживання та користування житлом за адресою: [ADDRESS]; накласти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], а також на відчуження майна [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO], уродженки м. Харкова, аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17.05.2013 року і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. Як убачається з мотивувальної частини вищевказаного рішення, підставою для відібрання у позивачки її сина стало те, що суд, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку відносно того, що залишення дитини у батьків буде небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідачів, вони не здатні забезпечити належне виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Частиною 3 зазначеної статі передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 23.04.2014 року №151 неповнолітнього [PERSON], [INFO] було передано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON], що проживають за адресою: [ADDRESS]. Неповнолітній [PERSON], [INFO] є інвалідом дитинства, хворіє на органічне ураження ЦНС змішаного ґенезу з галюциногенним синдромом, поведінковими порушеннями та порушеннями потягів психооргонічний синдром легкого ступеня (астенічний варіант). Епісиндром в анамнезі. Неповнолітній перебуває на обліку у невролога, регулярно знаходиться на лікуванні у психоневрологічному диспансері та обласній психіатричній лікарні. Відповідачем надано до суду висновок від 30.10.2014 року №465, відповідно до якого комісія вважала за доцільне повернення [PERSON] на виховання неповнолітнього [PERSON], [INFO], оскільки [PERSON] створені належні умови для проживання [PERSON], в квартирі чисто, охайно, мати має можливість забезпечити дитину необхідними речами, продуктами харчування. Також встановлено, що [PERSON] працює та має стабільний дохід. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. За таких обставин, враховуючи, що на даний час відпали причини, які перешкоджали належному вихованню неповнолітнього його матір'ю, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved