Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивачка 11 жовтня 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 5-9). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 16 січня 1988 року. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. В період шлюбу за спільні кошти подружжя придбало квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу вказаної квартири укладено із [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], реєстровий №2036. Але, належним чином право власності на квартиру чоловік не зареєстрував. 12 лютого 2016 року [PERSON] помер. Спадкоємцями після його смерті є позивачка та син [PERSON], який подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на корить позивачки. Позивачка у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори для належного оформлення спадщини після смерті чоловіка, але не змогла оформити належним чином спадкові права на спадщину, так як чоловік за життя не зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS], а також, у договорі купівлі-продажу квартири від 10.04.1996 року у написанні прізвища покупця допущена помилка зазначено як «Пихтелев» замість вірного «Піхтельов», що не відповідає даним зазначеним у свідоцтві про смерть спадкодавця. Враховуючи вищевикладене, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт належності [PERSON], померлому 12\~лютого 2016 року, договору купівлі-продажу квартири №66, розташованої за адресою: м. Дніпро (попередня назва м. Дніпропетровськ), бульвар Рубіновий, будинок №6, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 10 квітня 1996 р. за реєстром №1-2036; встановити факт належності мені [PERSON] та [PERSON], померлому 12 лютого 2016 року, на праві спільної сумісної власності квартири №66, розташованої за адресою: м. Дніпро (попередня назва м.\~Дніпропетровськ), бульвар Рубіновий, будинок №6; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] (попередня назва м.\~Дніпропетровськ), як сумісно набутого майна подружжя; визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] (попередня назва м.\~Дніпропетровськ), в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 12 лютого 2016 року. Позивачка в судове засідання не з'явилась. До суду надала письмову заяву, в якій вона просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити (а.с.84). Відповідач, в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмове заперечення, в якому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову (а.с.79-82). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.64). Третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора в особі свого законного представника в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі свого представника, у звязку із виробничою завантаженістю (а.с.74). У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що 16 січня 1988 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с.11). 13 листопада 1988 року у подружжя народився син [PERSON] (а.с.12). На підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 1996 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с.10). У вказаному договорі у вступній його частині прізвище [PERSON] зазначено як «Пихтельов». Згідно копії інвентаризаційної справи наданої КП «ДМБТІ» ДОР відомості щодо зареєстрованого права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] відсутні (а.с.75). 12 лютого 2016 року помер [PERSON]. У свідоцтві про смерть серії І-КИ №669383 від 15.02.2016 року прізвище померлого зазначено як «Піхтельов» (а.с.50). За життя [PERSON] належним чином не зареєстрував право приватної власності на квартиру [ADDRESS], у зв'язку із чим, правовстановлюючі документи на дану квартиру на його ім'я відсутні. Із матеріалів спадкової справи №695/2016 (а.с.49-58) вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] як спадкоємець першої черги спадкування фактично прийняла спадщину, що відкрилась після смерті чоловіка так як проживала та була зареєстрована із ним до моменту його смерті за однією адресою. [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері - [PERSON] (з.а.с.49). Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Постановою від 27 серпня 2016 року державним нотаріусом ДДДНК [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого 12.02.2016 року, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] (а.с.57). У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до п.1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України встановлено те, що\~\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ст..1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.2\~ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно розяснень пленуму Верховного суду України у п. 12 своєї\~постанови №\~5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~(з наступними доповненнями та змінами) при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, часом і місцем народження, цієї особи, зазначеними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі факту належності правовстановлюючого документу, в якому допущені помилки в прізвищі, імені, по батькові, або замість імені та по батькові вказані ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З статті 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ст.. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно до ст.. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно зі ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст..392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, у звязку із чим, підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved