Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивачі звернулися до відповідача з позовом і просили суд про: - визнання виданого 30.07.2001 року Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ДП № 023004, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ШР № 7700 на ім'я померлої [INFO] [PERSON] недійсним; - визнання за позивачами в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON], усіх права і обов'язків, які належали останній на день її смерті на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ДП № 0115415 від 07.06.1997 року. В обґрунтування позовної заяви позивачі посилаються на те, що [INFO] померла [PERSON], яка скала на користь позивачів заповіт. Своєю постановою нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ДП № 023004, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ШР № 7700 на ім'я померлої [INFO] [PERSON], виданий після смерті спадкодавця. Позивачі, представник позивача та представник відповідача в судове засідання не з'явилися. В своїх заявах просили суд розглянути справу за їх відсутності. Розгляд справи проводиться в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 30.07.2001 року виданий Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ДП № 023004, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ШР № 7700 (на земельну ділянку площею 9.451 га) на ім'я померлої [INFO] [PERSON], тобто вже після смерті останньої (а.с. 19, 24-28). Зазначений державний акт було видано на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ДП № 0115415 від 07.06.1997 року на ім'я [PERSON] (а.с. 17, 18, 34-51). Позивачі є дітьми [PERSON]. Інші спадкоємці відсутні (а.с. 7, 8, 10, 12, 14, 16, 20, 21). За життя [PERSON] склала заповіт на користь позивачів щодо всього належного їй майна (а.с. 22). Постановою державного нотаріуса від 04.09.2013 року (а.с. 23) позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на земельну ділянку площею 9.451 га, оскільки державний акт виданий після смерті спадкодавця. Відповідач в своєму листі не заперечував проти задоволення позову. Вищевикладене свідчить про те, що Державний акт на право приватної власності на землю, серії IV-ДП № 023004 необхідно визнати недійсним, померла не набула права власності на земельну ділянку, а набула лише право на оформлення цієї земельної ділянки у власність. Отже, до позивачів перейшли права спадкодавця щодо оформлення та реєстрації земельної ділянки у власність на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ДП № 0115415 від 07.06.1997 року (аналогічна правова позиція, з якою суд погоджується, викладена в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.10.2011 року у справі № 22ц-23765/11). Судові витрати відшкодуванню позивачам не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved