Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно у рівних долях. В позові зазначили, що [INFO] померла їх мати [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина. Позивачі вказали, що являються спадкоємцями за заповітом після померлої і прийняли спадщину, однак не можуть оформити право власності на спадкове майно, оскільки в заповіті та в паспорті одного із позивачів виникла розбіжність в написанні прізвища, а саме « [PERSON] » та « [PERSON] ». Крім того, зазначають, що правовстановлюючі документи на спадкове майно були втрачені, що також стало причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просили позов задовольнити, встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , померлою [INFO] , як між сином та матір`ю, та визнати за позивачами право власності на спадкове майно, виділивши кожному із них по Ѕ частині. В судове засідання позивачі не з`явилися, заявивши в позовній заяві клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, а тому суд не може прийняти визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд приходить\~до наступних\~висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 02.07.2018 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті, яким все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем виконкому Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області 10.10.2007 року та зареєстрованим в реєстрі за №118. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 28.02.1956 року, та свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 22.02.1961 року, вони є синами [PERSON] . Однією з вимог позовної заяви є встановлення факту родинних відносин між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , померлою [INFO] , як між сином та матір`ю. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України в судовому порядку може бути встановлено факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно з роз`ясненнями, які є в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суд може розглядати справи про встановлення юридичних фактів, які породжують юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.2\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1\~ст. 5 ЦПК України). Тобто захисту підлягає саме порушене право. Статтею 129 Конституції України\~закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із п. 4 ч. 5\~ст. 12 ЦПК України\~суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи правовідносини, у зв`язку з якими заявлено вимогу про встановлення факту родинних відносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість цієї вимоги, оскільки позивачі просять встановити факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , померлою [INFO] , як між сином та матір`ю, хоча у свідоцтві про народження матір`ю зазначено [PERSON] , що співпадає із її написанням прізвища і в заповіті, і в свідоцтві про смерть. Даний факт сторонами не оспорюється, тому належним способом захисту прав позивачів не може слугувати заявлення вимоги про встановлення факту родинних відносин, оскільки такі відносини встановлені належним документом - свідоцтвом про народження. Спір у даному випадку виник не через необхідність встановлення факту родинних відносин між сином та матір`ю, а через різне написання прізвища позивача « [PERSON] » та « [PERSON] » в паспорті та в заповіті, що не може врегульовуватися встановленням родинних відносин між позивачем та померлою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки позивачами на надано жодних доказів того, що встановлення факту родинних відносин матиме юридичні наслідки для спадкування за заповітом. Крім того, позивачі просять визнати за [PERSON] та [PERSON] , як за спадкоємцями за заповітом право власності за кожним на Ѕ частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №022379 та на Ѕ частину майнового паю члена КСП «Тимківське», посвідченого майновим сертифікатом серії ОД-XІІ [NUMBER] XVIII №000257, вказуючи, що зазначене майно належало [PERSON] , померлій [INFO] . За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст.1235 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно в рівних долях вона заповіла [PERSON] та [PERSON] .\~Вказаний заповіт\~був посвідчений 10 жовтня 2007 року секретарем виконавчого комітету Тимківської сільської ради Кодимського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 118. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, тобто і в порядку спадкування, а тому, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог щодо визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину спадкового майна підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частину спадкового майна слід зазначити наступне. [PERSON] вказує, що є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] заповіла своє майно в рівних долях [PERSON] та [PERSON] . Із паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] , вбачається, що прізвище позивача « [PERSON] », а в заповіті спадкоємцем зазначено « [PERSON] ». Пунктом 8 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419 передбачено, що тексти заповітів і довіреностей повинні бути написані зрозуміло і чітко; дати в тексті посвідчуваних заповітів і довіреностей щонайменше один раз позначаються словами. У заповітах\~і довіреностях\~прізвища,\~імена та\~по батькові\~фізичних осіб,\~а також\~місце їх\~проживання зазначаються\~повністю.\~Виправлення вносяться\~за згодою\~заповідача або\~довірителя до\~всіх примірників\~заповіту чи\~довіреності так,\~щоб усе\~помилково написане,\~а потім\~закреслене можна\~було прочитати.\~ Якщо заповіт чи довіреність викладено неправильно або неграмотно (чи складено з порушенням вимог законодавства), посадова, службова особа пропонує фізичній особі, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії, скласти новий заповіт чи довіреність. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачами не надано доказів того, що позивач [PERSON] та зазначений в заповіті [PERSON] є однією й тією ж особою, а виправлення до заповіту не вносилися, позов в цій частині задоволенню не підлягає. В той же час, суд роз`яснює, що позивач [PERSON] не позбавлений можливості повторно звернутись до суду, визначивши предмет позову, який дасть можливість успадкувати зазначене ним майно.

Outcome: partial