Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу для виїзду дитини за кордон. Посилається на те, що вони з відповідачем вони перебували у шлюбі, який між ними розірвано рішенням Хустського районного суду від 02.09.2013 року. Від шлюбу у них народилася одна дитина - дочка [PERSON], [INFO] На даний час дочка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні та вихованні що підтверджується довідкою Забрідської сільської ради №7 від 22.01.2018 року. Протягом останнього часу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дочки не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Дитина часто хворіє, про що свідчить виписка з історії її хвороби. Для лікування та профілактики, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Виїзд та лікування дитини за кордоном сприятиме покращенню її здоров'я, розширенню світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку. При цьому батько дитини не хоче надавати згоду для виїзду дитини за кордон. Просила суд задовольнити її вимоги та надати її неповнолітній дочці - [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон у Чеську Республіку з метою оздоровлення та туристичного відвідування протягом двох років з моменту набрання рішенням законної сили у її супроводі, за відсутності згоди батька [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Вимоги позовної заяви підтримує та просить її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Відзиву на позов відповідачем не подавалось. Представник органу опіки та піклування Хустської РДА Снітер Н.В. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, висновок органу опіки та піклування підтримує. Представник Хустського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення, відновлення провадження, тощо) судом не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка та відповідач проживали в шлюбі, який між ними зареєстровано 17.09.2009 року, виконавчим комітетом Забрідської сільської ради Хустського району про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 12. Від шлюбу у них народилася одна дитина, дочка [PERSON] [INFO] На даний час шлюб між сторонами розірвано рішенням Хустського районного суду від 02.09.2013 року, неповнолітня дитина сторін проживає разом з матір'ю. Як встановлено з матеріалів справи, позивачка має намір на поїздку разом з дитиною до Чехії для відпочинку та оздоровлення. При цьому, судом в ході розгляду справи отримано висновок органу опіки та піклування Хустської районної державної адміністрації за №01-9/568 від 11.05.2018 р., яким, визнано, що надання дозволу на виготовлення документів для тимчасового виїзду за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] за кордон до Чеської республіки без згоди батька терміном 2 роки є можливим та таким що не суперечить інтересам. За змістом положень ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно.Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки (ст.272 ч.1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч.1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними ч.3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч.4); аналогічні положення ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Законодавчих підстав для обмеження права дитини та матері, яка діє в інтересах дитини, на оформлення відповідних документів немає, таке право підлягає захисту судом, зокрема, і від безпідставних та необґрунтованих заборон щодо цього одним з батьків дитини (ст.ст. 274, 275 ЦК України). Реалізація дитиною права на отримання вищевказаного паспорта сама по собі не може розглядатися як порушення прав відповідного з батьків, оскільки щодо перетинання дитиною державного кордону України встановлена інша процедура, яка передбачає дотримання сімейних прав того з батьків, хто проживає окремо від дитини, а за наявності відповідних підстав вирішення спору судом. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 року (чинна для України з 27.09.91 р.) передбачено в пункті 1 статті 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітньої дитини та забезпечення умов для відпочинку та розвитку, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому даний позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved