Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до Кролевецького районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11 листопада 2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час вони проживають окремо, син проживає з нею. Вона має намір звернутися до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вона перебуває у декретній відпустці, отримує виплату на дитину у розмірі 860 грн. [PERSON] працює в ТОВ «Нова Пошта» працівником складу, розмір його заробітної плати їй не відомий. Стан здоровя та матеріальне становище [PERSON] дозволяє утримувати малолітню дитину. Вони мають різні погляди на розмір щомісячних коштів, необхідних для утримання дитини, і тому не можуть самостійно домовитися з приводу його участі в утриманні дитини. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути аліменти на дитину [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений законодавством, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.15). Згідно зі ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивачки суд вирішив можливим розглянути справу у її відсутність. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.14), до суду не зявився, про причин неявки не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія І-БП №180948, виданого 6 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №75 (а.с. 7). Дитина народилася у шлюбі, зареєстрованому між сторонами у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області 11 листопада 2014 року, актовий запис №257 (дошлюбне прізвище позивачки Борзенець). За змістом позовної заяви сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою про місце реєстрації позивачки, виданої виконавчим комітетом Кролевецької міської ради Сумської області (а.с.16). Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину. Позивачка перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Кролевецької районної державної адміністрації Сумської області та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини в розмірі 860 грн., до квітня 2017 року отримувала державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям у розмірі 1307,69 грн., що підтверджується довідками УСЗН Кролевецької РДА Сумської обл. (а.с.17, 18). Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Стаття 141 СК України передбачає, що мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п.2, 3, 4 ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За заявленими вимогами позивачка просить стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. При визначенні частки заробітку (доходу) відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд враховує, що, за змістом позовних вимог, відповідач працює та має стабільний заробіток, про незадовільний стан здоровя та наявність у нього інших утриманців суду не повідомив, і він повинен влаштовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обовязки стосовно дитини, в тому числі утримувати її. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.180, 182, 183 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний організовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обовязки щодо дитини, в тому числі утримувати її, і з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини [PERSON], розмір яких суд визначає 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за місяць. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved