Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивачка 18 серпня 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з даним позовом (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею домоволодіння №22 по вул. Большунова (нова назва вул.. [PERSON]) у м. Дніпрі, на підставі договору дарування від 19.09.2016 року укладеним із [PERSON]. Позивачка фактично проживає у вказаному домоволодіння із 2010 року, без реєстрації свого місця проживання за даною адресою. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою з серпня 1999 року, але з 2010 року до теперішнього часу у ньому не проживає. Як колишній власник домоволодіння він добровільно з реєстраційного обліку не знявся та фактично проживає, його особистих речей в будинку не має. У зв'язку із тим, що у позивачки виникають проблеми із правом розпорядження і користування своїм майном, вона вимушені була звернутися до суду із даним позовом. Посилаючись на викладені у позові обставини позивачка просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Большунова, буд. 22 (нова адреса: м. Дніпро, вул.. Данила Сахненка, буд.22), знявши його з реєстраційного обліку. В ході судового розгляду справи до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. У судове засідання позивачка не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.21). Відповідач у судове засідання не зявися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності та відзиву на позов не надавав. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 219/400 частин домоволодіння №22 по вул. Данила Сахненка у м.\~Дніпрі на праві приватної власності належить [PERSON], про що свідчить договір дарування від 19 вересня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5,9-10). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Встановлено, що за адресою: м. Дніпро, вул. Данила Сахненка, буд. 22/2, зареєстрований, але фактично не проживає тривалий час, а саме: з 01 вересня 2016 року, [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням №22 по вул.\~Данила Сахненка у м.\~Дніпрі є законними, обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню. Так, в силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст..3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що вимоги позивачки щодо зобовязання зняття з реєстраційного обліку відповідача за адресою: м.\~Дніпро, вул.\~Данила Сахненка, буд. 22 є такими, що не підлягають задоволенню, так як визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і є підставою для зняття її з реєстрації. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м.\~Дніпро, вул. Данила Сахненка, буд. №22, що є підставою для зняття його із реєстраційного обліку за даною адресою. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial