Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом у якому, з урахуванням доповнених позовних вимог, просять скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], проведену на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.07.1991 року, зареєстрованого в реєстровій книзі №1 за зареєстрованим №31 та визнати право власності: - за [PERSON] на ? частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору та на ? частину, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року; - за [PERSON] на ? частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору; - за [PERSON] на ? частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору, оскільки у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке є правовстановлюючим документом, зазначено було лише голову колгоспного двору, як власника будинку, проте співвласниками даного будинку є і позивачі, які станом на 01.07.1990 року були зареєстровані та проживали у вищезазначеному будинку. Свідоцтво на житловий будинок, яке видане з порушенням законодавства, не дає можливості позивачам реалізувати свої права на домоволодіння. /а.с.3, 4, 19/ До судового засідання від представника позивачів надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності та задовольнити висунуті позовні вимоги. Представник відповідача - Боромиківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, від сільського голови надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги сільська рада визнає, з рішенням суду погоджується. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Дослідженням свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року у віці 59 років у с. Снов'янка, Чернігівського району, Чернігівської області. /а.с.5/ [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. /а.с.8 зворотна сторона/ Згідно довідки Боромиківської сільської ради №03-22/972 від 12.12.2013 року, станом на день смерті [PERSON] на [INFO] року, яка була зареєстрована та проживала за адресою [INFO], разом з нею зареєстроване місце проживання мали: син [PERSON], невістка [PERSON], внук [PERSON] /а.с.7 зв. сторона, / За даними погосподарських книг сторони відповідача, станом на 01.07.1990 року та 15.04.1991 року, у колгоспному дворі [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.45-48/ Отже, ураховуючи положення ст.529 ЦК УРСР, які діяли на момент смерті [PERSON], єдиним спадкоємцем за законом до майна померлої є її син [PERSON] Згідно рішення від 08.02.2003 року 5 сесії 4 скликання Боромиківської сільської ради Чернігівського району було змінено назву вулиці «[ADDRESS]» на [ADDRESS]. /а.с.44/ Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, враховуючі установлені судом обставини, станом на 01.07.1990 року, голова колгоспного двору і його члени, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Однак, як свідчить свідоцтво про право власності на домоволодіння видане на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів №166 від 13.07.1991 р., зареєстроване у реєстровій книзі №1 за реєстровим №31 від 30.07.1991 року та технічний паспорт на житловий будинок, [PERSON] є єдиним власником домоволодіння у [ADDRESS], як голова колгоспного двору. /а.с.6, 9, 10/ За положеннями частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно вимог ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] прийняв спадщину матері, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори і приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] було заведено спадкову справу №90/2013 до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. /а.с.32-40/ Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги позивачів ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності і визнання права власності за [PERSON] на ? частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору та на ? частину у порядку спадкування за законом, за [PERSON] на ? частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору; - за [PERSON] на ? частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved