Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася в суд із даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, суду пояснила та в позовній заяві зазначила, що вона разом зі своєю сім'єю проживає в [ADDRESS]. У 2009 році вона вийшла заміж за [PERSON], який народився і проживав на Східній Україні. По сусідству із ними проживає відповідачка [PERSON] з сім'єю, яка протягом тривалого часу, з метою принизити [PERSON] в очах родини, жителів села, сусідів, друзів та колег по роботі, постійно умисно розповсюджує неправдиві відомості про чоловіка позивачки, зокрема те, що «[PERSON] забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину і що вона обманула священника та РАЦС офіційно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб з людиною яка має офіційно ще одну сім'ю». Про даний наклеп та брехню, які відповідачка розповсюджує про чоловіка позивачки, [PERSON], стало відомо і його батькам, які з хвилюванням сприйняли таку неправдиву інформацію про свого сина та наполягали, щоб [PERSON] звернулася до суду з позовом про захист честі і гідності їхньої родини. Крім того, позивачка вважає, що поширивши дану інформацію, відповідачка [PERSON] цим самим умисно принизила її честь та гідність, як християнки, яка брала шлюб у церкві перед Богом, як матері, що народила і виховує двох дітей, а також як адвоката, журналіста і присяжного, яка має здобутий працею авторитет та відповідну набуту роками репутацію та повагу від людей. А найбільше це вплинуло на батька позивачки [PERSON], оскільки [PERSON] умисно та привселюдно заявила цей наклеп на позивачку відкрито у його присутності в приміщенні суду [INFO]. Просить позов задоволити. Третя особа, що заявляє самостійні вимоги на стороні позивача [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не подавав. В поданій до суду позовній заяві зазначив, що [PERSON] умисно та привселюдно заявила відкрито у його присутності в приміщенні Косівського районного суду [INFO] про те, що його дочка [PERSON] «забрала і привела свого чоловіка від офіційної сім'ї і він через неї залишив у себе на батьківщині законну дружину і дитину і що вона обманула священника та РАЦС офіційно обвінчавшись і зареєструвавши свій шлюб з людиною яка має офіційно ще одну сім'ю». Дана подія дуже негативно вплинула на здоров»я [PERSON], в зв'язку із чим просить стягнути на його користь з [PERSON] 100000 грн. моральної шкоди. Просить позов задоволити. Третя особа, що заявляє самостійні вимоги на стороні позивача [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не подавав. В поданій до суду позовній заяві зазначив, що з часу його одруження на [PERSON], 2009 року, подружжя [PERSON] та [PERSON] постійно заявляли йому повернутись проживати додому, тобто на Східну Україну. На дані їх слова він ніяк не реагував і [PERSON] почала поширювати про нього та його сім»ю розповідь про те, що він залишив у себе вдома, в Миколаївській області, законну дружину і дітей і одружився тут із [PERSON] Дану брехню відповідачка умисно і при будь-якій нагоді поширює серед людей. Вважає таку інформацію недостовірною, а такі дії відповідачки неприпустимими. Просить суд зобов'язати відповідачку вибачитись перед ним в присутності родини та священника, а позов задоволити. Третя особа, що заявляє самостійні вимоги на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не подавала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не подавала. Подала до суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначила, що дана позовна заява [PERSON] є надумана, нічим не підтверджена, і по даній справі немає жодного підтвердження її слів та свідків, які можуть підтвердити в судовому засіданні, що вона в різний спосіб поширювала інформацію про [PERSON] та її чоловіка. Крім того, [INFO] вона зі своїм чоловіком [PERSON] прибула до Косівського районного суду по кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON], батька позивачки, і була на даному засіданні вільним слухачем, так як потерпілий по даній справі є її чоловік. Вийшовши з судового засідання, [PERSON] та [PERSON] поводили себе агресивно в її сторону та обзивали її різними нецензурними словами в коридорі Косівського районного суду, на що [PERSON] їм відповіла, що звернеться до суду і вони будуть відповідати за кожне слово приниження. Подумавши, що [PERSON] дійсно звернеться до суду, [PERSON] надумала дану заяву про себе та свого чоловіка, щоб перекрутити свої слова в її сторону, а саме зробити її винною в даній ситуації. Так, як в приміщенні Косівського районного суду, а саме в коридорі де виникли образи в її сторону зі сторони [PERSON] нікого не було з присутніх, крім [PERSON], батька позивачки та її чоловіка [PERSON], тому звертатись їй до суду про приниження честі та гідності немає підстав, так як не було свідків, які б підтвердили дослівно словесну перепалку між [PERSON] та [PERSON] Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] слід задоволити частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.2 ст.5 ЗУ «Про інформацію», реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно ч.3 ст. 297 ЦК України, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Пунктом 18 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК (435-15) і статті 10 ЦПК (1618-15) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як було встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] неодноразово зверталась за захистом від переслідувань і погроз зі сторони подружжя [PERSON] та [PERSON] у відповідні правоохоронні органи, що стверджується копією відповіді Генеральної прокуратури від 04.06.2015 року № 19-р (а.с.97), копією листа СБУ від 30.04.2015 року за № 60/Н-172/7/16 та від 13.05.2015 року за № 60/Н-189/7/16-5700 (а.с.99, 102), копією повідомлення прокуратури Косівського району від 17.08.2015 року № 68-41-15 (а.с.100). Тобто, позивачем доведено факт порушення її особистих немайнових прав. Хоча обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Абзацом 5 п.15 вищенаведеної Постанови Пленуму ВСУ передбачено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як вбачається з копії повідомлення від 19.04.2016 року за № 432-1.4.2 (а.с.88), відділ ДРАЦС Єланецького районного управління юстиції у Миколаївській області повідомив, що актових записів про державну реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, народження дітей відносно [PERSON] [INFO] по відділу ДРАЦС не зареєстровано, що вказує на той факт, що інформація, яку розповсюджує відповідачка [PERSON] про чоловіка позивачки, не відповідає дійсності. Таким чином, поширювана відповідачкою інформація підпадає під ознаки недостовірної, а будь-яких інших доказів на підтвердження своїх слів, відповідачкою [PERSON] до суду не подано. Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови Пленуму ВСУ, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. В даному випадку, судом було залучено до участі у справі третіх осіб з самостійними вимогами на стороні позивачки, зокрема: чоловіка позивачки - [PERSON] та батьків позивачки [PERSON] та [PERSON], які звернулися до суду з аналогічними позовами про захист честі та гідності. Згідно п. 15 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Таким чином, вивчивши матеріали справи, та проаналізувавши викладені у них обставини, суд дійшов до висновку, що: а) поширення інформації відповідачкою [PERSON] хоча б одній особі у будь-який спосіб, мало місце, зокрема батьку позивачки, [PERSON]; б) поширена інформація стосується певної фізичної особи, в даному випадку позивачки [PERSON] та її сім»ї; в) поширена інформація є недостовірною, що стверджується дослідженими судом доказами; г) поширення інформації порушило особисті немайнові права позивачки та її сім»ї, зокрема гідність та честь фізичної особи. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про спростування недостовірної інформації та її спростування перед родиною та людьми, підлягають до задоволення. В силу вимог ч.7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. А тому в позовних вимогах про спростування недостовірної інформації через засоби масової інформації, зокрема, газету «Гуцульський Край», та публічного вибачення перед [PERSON] в присутності священника Старокутської церкви Преображення Господнього, [PERSON], - слід відмовити, оскільки позивачами не доведено, що розголошення такої інформації відбулось саме за таких обставин та в присутності цих осіб, тобто інформація підлягає спростуванню саме в такий спосіб, в який її було розповсюджено. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Крім того, ч.3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Беручи до уваги те, що поширювану відповідачкою [PERSON] інформацію про [PERSON] судом визнано недостовірною, суд вважає за доцільне зобов»язати [PERSON] спростувати дану інформацію шляхом публічного вибачення при тих же обставинах та в той же спосіб, в який її було розповсюджено. Згідно п.9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. А тому, суд вважає, що задоволення позовних вимог в частині публічного вибачення перед позивачами в присутності родини та односельчан, відповідачкою [PERSON], є достатнім та повним відшкодуванням за моральні переживання позивача. На підставі наведеного, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Закону України «Про інформацію», ст.ст. 277, 297 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 79, 88, 209, 224-226 ЦПК України,суд, -

Outcome: approved