Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати дійсним договір купівлі-продажу від 15.07.2003 року на 1/10 частину житлового будинку [ADDRESS] , укладений на Херсонській Регіональній біржі нерухомості дійним; визнати за ними право власності по 1/20 частці за кожним вищевказаного житлового будинку. В обгрунтування позову вказали, що на Херсонській регіональній біржі нерухомості 15.07.2003 року між між ними та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При укладенні договору ними було погоджено всі належні умови договору, повністю сплачені грошові кошти за будинок. Після виконання всіх умов договору, вони почали у ньому проживати, сплачують комунальні послуги, утримують у належному стані. Однак, вони не мають можливості в повному обсязі користуватися власністю, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.03.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачем [PERSON] подана заява про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подано. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи .ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 15 липня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] укладено договір №1616 купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] , [PERSON] придбали 1/10 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір укладено на Херсонській Регіональній Біржі нерухомості, зареєстрований на товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний №1616; зареєстрований у Херсонському міжміському бюро технічної інвентризації за р №134 (арк. справи 7). Відповідно до пункту 10 Договору №1616 купівлі-продажу нерухомого майна, договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно№1062305 від 22.07.2003 р., за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на 1/20 за кожним на житловий будинок [ADDRESS] (арк. справи 8). Державним реєстратором прав на нерухоме майно Херсонської міської ради 05.12.2019 року відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] з підстав невідповідності форми договору купівлі-продажу вимогам законодавства щодо його нотаріального посвідчення (арк. справи 6). Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі-продажу було укладено 15 липня 2003 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української PCP в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 153 ЦК Української PCP 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Згідно ст. 241 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. У відповідності до ст. 242 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди) до договору міни застосовуються відповідні правила про договір купівлі-продажу, якшо інше не випливає з змісту відносин сторін Відповідно до ст. 224 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч.3 ст.9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації позивачем на товарній біржі договору купівлі- продажу житлового будинку, слід було керуватися передусім нормами Закону України «Про товарну біржу», а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором №1616 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.07.2003 року, укладеним на Херсонській регіональній біржі нерухомості, крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на відповідні частки житлового будинку. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 26 травня 2021 року.

Outcome: approved