Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Після серті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину зазначеного житлового будинку, а також на належні йому на підставі державного акта серії ЧН № 089422 земельні ділянки площами 2,1408 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:1018, та 1,8138 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:0479. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] , а після смерті [PERSON] син [PERSON] та дочки [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , спадщину після смерті якого фактично прийняла його рідна сестра [PERSON] , оскільки на день смерті постійно проживала разом із ним ( [PERSON] ). Позивачі не можуть отримати в нотаріуса свідоцтва про право на спадищну на вищезазначене спадкове майно у зв`язку із тим, що: [PERSON] не зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ; відсутні документи, які б підтверджували факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини; відсутній правовстановлюючий документ на будинок; [PERSON] за життя офіційно не зареєстрував право власності на зазначений житловий будинок; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 089422 виготовлений з порушенням вимог ст. 25 ЦК України, а саме виданий і зареєстрований після смерті [PERSON] . У зв`язку із тим, що свідоцтво про шлюб [PERSON] та [PERSON] не збереглося, а також відсутністю актового запису про шлюб в архівах відділу реєстрацції актів цивільного стану, позивачі не можуть підтвердити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] просили суд встановити факт про те, що [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , були чоловіком та дружиною. [PERSON] просила суд: - встановити факт, що вона постійно проживала разом з [PERSON] , який помер [INFO] , в [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після його смерті; - визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на завершення приватизації 1/6 частини земельних ділянок площами 2,1408 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:1018, та 1,8138 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:0479, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на своє ім`я; - визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на завершення приватизації 2/3 частин земельних ділянок площами 2,1408 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:1018, та 1,8138 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:0479, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на своє ім`я. [PERSON] просила суд: - визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на завершення приватизації 1/6 частини земельних ділянок площами 2,1408 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:1018, та 1,8138 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:0479, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на своє ім`я. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили їх задовольнити. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що вони добре знають позивачів та знали їх батьків [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі. [PERSON] був рідним братом позивачів. Перед смертю [PERSON] хворів, а тому [PERSON] постійно проживала разом із ним та здійснювала догляд. Вислухавши пояснення позивачів, їх представника, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією довідки Мринської сільської ради № 394/03-08 від 28 травня 2020 року (а.с. 22). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). З матеріалів справи (а.с. 26) вбачається, що [PERSON] був виписаний та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0160263 на підставі якого він набув право на земельну частку (пай) розміром 5,06 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП ім. Чапаєва на території Мринської (Плосківської) сільської ради, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 255 від 8 грудня 1997 року. 20 жовтня 2004 року взамін сертифіката серії ЧН № 0160263 на ім`я [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 089422 на земельні ділянки площами 2,1408 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:1018, та 1,8138 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:0479, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Мринської (Плосківської) сільської ради Носівського району Чернігівської області. Таким чином, за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочав процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не встиг отримати правовстановлюючий документ на ці земельні ділянки. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлому [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 49; 57-59). Таким чином, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи (а.с. 17; 21) вбачається, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] , разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що позивачі не можуть документально підтвердити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із тим, що свідоцтво про шлюб [PERSON] та [PERSON] не збереглося, а також відсутністю актового запису про шлюб в архівах відділу реєстрацції актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Докази по справі в їх сукупності підтверджують те, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , у рівних частинах успадкували належні йому 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та право на зевершення приватизації земельних ділянок площами 2,1408 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:1018, та 1,8138 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:0479. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 56), а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. З матеріалів справи (а.с. 52-54) вбачається, що Носівською районною державною нотаріальною конторою до майна померлої [PERSON] заведена спадкова справа № 278/2011, спадщину після її смерті прийняли син [PERSON] та дочки [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, у рівних частинах успадкували після смерті [PERSON] належні їй 3/4 (1/2+1/4) частини житлового будинку [ADDRESS] та право на зевершення приватизації 1/2 частини земельних ділянок площами 2,1408 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:1018, та 1,8138 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:0479. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14). У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 60-62). Таким чином, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. У судовому засіданні встановлено, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] разом із ним фактично проживала його рідна сестра [PERSON] , яка здійснювала за ним догляд, що підтверджується показаннями свідків та матеріалами справи (а.с. 24; 25). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1262 ЦК України встановлено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Таким чином, [PERSON] має право на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємець другої черги за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Докази по справі в їх сукупності підтверджують те, що [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] на час відкриття спадщини після його смерті. Таким чином, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , успадкувала належні йому 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та право на зевершення приватизації 2/3 частин земельних ділянок площами 2,1408 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:1018, та 1,8138 га, кадастровий номер 7423884000:02:001:0479. З матеріалів справи вбачається, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначене спадкове майно, що підтверджується копіями постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 643/02-31 від 8 вересня 2020 року та № 1024/02-31 від 8 грудня 2020 року (а.с. 33; 34). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачі позбавлені можливості в іншому порядку встановити факт родинних відносин та факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.\~\~ Встановлення цих фактів має для позивачів юридичне значення, так як необхідне для оформлення спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] . Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: approved