Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] 29 березня 2018 року звернулась до Богуславського районного суду Київської області з позовом до Богуславської центральної районної лікарні, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря Богуславської центральної районної лікарні [PERSON] №35к від 01 березня 2018 року про звільнення [PERSON] з роботи 01.03.2018 року та поновити її на посаді лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення Богуславської центральної районної лікарні на 0,5 ставки з 01.03.2018 року. Крім того, позивачка просить стягнути з Богуславської центральної районної лікарні на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 2000 гривень судових витрат понесених на оплату правової допомоги адвоката. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що згідно наказу №21к по Богуславській центральній районній лікарні від 17.01.2018 їй було продовжено тимчасовий трудовий договір на посаді 0,5 ставки лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, по зовнішньому сумісництву з 02.01.2018 на 2018 рік та встановлено графік роботи: понеділок-п'ятниця з 17 год. 20 хв. до 20 год. 38 хв. Однак, 01.03.2018 головний лікар Богуславської центральної районної лікарні [PERSON] видав наказ №35к по Богуславській центральній районній лікарні, згідно з яким її лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення Богуславської ЦРЛ (зовнішнього сумісника) звільнено з роботи 01.03.2018 року. Копію наказу про звільнення вона отримала 01.03.2018 року. Підставою для звільнення її з роботи явився лист голови Богуславської районної державної адміністрації [PERSON] від 27.02.2018 року за №07-2-16/603, в якому вказувалось на незадовільну організацію роботи комунального закладу «Богуславський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги» нею ([PERSON].), як головним лікарем даного закладу, та яким було зобов'язано головного лікаря Богуславської центральної районної лікарні [PERSON] скасувати їй сумісництво на посаді лікаря-стоматолога. Позивачка вважає звільнення з роботи за зовнішнім сумісництвом незаконним, оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації не повинні втручатися в господарську діяльність підприємств, установ і організацій, крім випадків, визначених законом. У той же час, головний лікар Богуславської центральної районної лікарні [PERSON] при винесенні наказу щодо її звільнення з роботи діяв усупереч вимог ст.43 Конституції України, ст.ст. 5-1, 36 Кодексу законів про працю України, Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року №43, оскільки жодних передбачених законом підстав для звільнення її з роботи не було і такі підстави в наказі №35к по Богуславській центральній районній лікарні від 01.03.2018 року не зазначені. Лист голови Богуславської районної державної адміністрації [PERSON], яким було зобов'язано головного лікаря Богуславської ЦРЛ [PERSON] звільнити її з роботи, позивачка розцінює як незаконне втручання в діяльність Богуславської центральної районної лікарні, а тому головний лікар Богуславської ЦРЛ [PERSON] не зобов'язаний був виконувати таку вимогу посадової особи органу державної влади. Крім того, позивачка зазначає, що 28.09.2016 Богуславською районною радою в особі голови Богуславської районної ради [PERSON] її було призначено на посаду головного лікаря комунального закладу «Богуславський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги» і з нею укладено відповідний контракт, який не містить обмежень щодо її роботи за сумісництвом і згідно з яким вона не підпорядкована голові Богуславської районної державної адміністрації. Робота за сумісництвом на 0,5 ставки лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення Богуславської центральної районної лікарні жодним чином не впливала і не могла вплинути на організацію роботи комунального закладу «Богуславський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги», оскільки дана робота нею виконувалась після закінчення роботи в комунальному закладі, графік роботи якого з 8 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв., що підтверджується довідкою КЗ ««Богуславський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 26.03.2018 №333-02. 16.02.2018 на сесії Богуславської районної ради сьомого скликання було заслухано її звіт, як головного лікаря комунального закладу «Богуславський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги», про діяльність Центру і зауважень щодо організації його роботи не висловлено, що підтверджується рішенням Богуславської районної ради сьомого скликання від 16.02.2018 року №317-25-VІІ. В судовому засіданні позивачка [PERSON] і її представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на вищевказані факти та докази. Представник відповідача Богуславської ЦРЛ [PERSON] в своєму відзиві на позов та в судовому засіданні позов не визнав та висловив заперечення проти вимог позивачки, в яких зазначив, що 17 січня 2018 року, [PERSON], на ім'я головного лікаря Богуславської районної лікарні [PERSON] було подано заяву про продовження з нею трудового договору на посаді лікаря- стоматолога-терапевта по зовнішньому сумісництву на 0,5 ставки, з щоденним графіком роботи з 17 год.20 хв. до 20 год.38 хв., вихідний - субота, неділя. В зв'язку з перебуванням головного лікаря з 9 січня 2018 по 07 лютого 2018 року у відрядженні та на підставі наказу від 05 січня 2018 року № 4 «Про тимчасове виконання обов'язків» виконання обов'язків головного лікаря було покладено на заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності [PERSON], яким в подальшому було розглянуто та задоволено в повному обсязі заяву позивачки. Однак, при задоволенні цієї заяви, виконуючим обов'язки головного лікаря не було враховано вимоги законодавства про працю та ряд обставин, що мали місце в роботі центральної районної лікарні. Так, «Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників Богуславської центральної районної лікарні», які затверджені наказом головного лікаря 02.01.2015 року № 1 та «Положення про стоматологічне відділення Богуславської центральної районної лікарні» визначають, що працівники Богуславської центральної районної лікарні працюють по п'ятиденному робочому тижню з понеділка по п'ятницю, вихідні: субота-неділя. Оскільки, стоматологічна служба має статус поліклінічного відділення, для цієї категорії медичного персоналу встановлено режим роботи з 08 години до 18 години. Тривалість робочого часу лікарів-стоматологів становить 36 годин на тиждень, або 6 год. 36 хв. на добу. Зважаючи, що [PERSON] прийнята на посаду лікаря-стоматолога-терапевта, як зовнішній сумісник, її тривалість робочого часу на посаді лікаря-стоматолога-терапевта становить 18 год. на тиждень та 3 год. 18 хв. щоденно, які вона зобов'язана відпрацювати й отримати за фактично відпрацьований час заробітну плату. Згідно довідки від 26 березня 2018 року, що видана позивачці КЗ «Богуславський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги» за вихідним № 333-02 та контракту про трудові відносини від 28 вересня 2016 року, які додані нею до матеріалів справи, позивачка працює за основним місцем роботи в ЦПМСД на посаді головного лікаря. При цьому, позивачка має графік роботи на цій посаді: понеділок - п'ятниця з 8.00 год. до 17.00 год., вихідні дні - субота-неділя. Незважаючи на визначений трудовим контрактом режим роботи [PERSON] на цій посаді, відповідно до колективного договору, який укладений між адміністрацією медичної установи та її колективом, позивачці встановлено режим роботи ненормованого робочого дня. Зважаючи на дану обставину є неможливим встановити позивачці початок та закінчення роботи на посаді стоматолога, оскільки неможливо встановити час закінчення роботи за основною посадою. Крім того, представник відповідача зазначив, що [PERSON] мала право працювати за сумісництвом після 17 години. Але 19.02.2018 на адресу головного лікаря Богуславської районної лікарні надійшла доповідна записка завідуючого поліклініки [PERSON] про відсутність можливості забезпечити організацію роботи поліклінічного відділення після 18 години, тобто в той час коли позивачка мала б працювати, оскільки для відповідної організації роботи [PERSON] необхідно було б ввести до штатного розпису поліклінічного відділення ЦРЛ 0,25 ставки реєстратора, 0,5 ставки медичної сестри та 0,5 ставки касира, що є порушенням пункту 10 Постанови Кабінету міністрів України від 11 жовтня 2016 року № 710 «Про ефективне використання державних коштів». Крім того, цього ж дня, завідуючою стоматологічним відділенням [PERSON] на адресу головного лікаря надано доповідну записку, якою повідомлялося про те, що в зв'язку із поданням [PERSON] заяви про звільнення з посади медичної сестри, друга зміна прийому хворих не може відбуватися, оскільки робоче місце не забезпечене медичним персоналом - медичною сестрою та санітаркою. Також згідно з режимом роботи Богуславської центральної лікарні, поліклінічне відділення ЦРЛ працює до 18 години. Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку, після спливу зазначеного робочого часу заборонено використання службового приміщення. При цьому, ключі від структурних підрозділів мають зберігатися в реєстратурі або в відділенні екстреної невідкладної медичної допомоги при приймальному відділенні. Робота в кабінетах можлива лише при ургентних випадках надання медичної допомоги. На підставі вищевикладених обставин, встановлено, що позивачка працюючи на посаді лікаря-стоматолога-терапевта на 0,5 ставки, як зовнішній сумісник, могла відпрацювати законодавчо встановлений робочий час виключно до закінчення роботи поліклініки, тобто до 18 години, що становить лише 40 хвилини й отримати заробітну плату не за 3 год 18 хв. робочого часу, а за фактично відпрацьований час, тобто 40 хв. Крім того, при наявності раніше зазначеного графіку роботи, взявши до уваги графік роботи поліклінічного відділення Богуславської центральної районної лікарні, позивачка ніяким чином не могла виконати встановлені роботодавцем умови щодо додержання тижневої тривалості робочого часу, тобто щотижнево відпрацювати 18 годин, чим порушувала вимоги чинного законодавства про працю. Зважаючи на вище викладені вимоги чинного законодавства, які регламентують трудові відносини 09 лютого 2018 року, начальником відділом кадрів [PERSON] на адресу головного лікаря направлено доповідну записку, якою повідомлялося, що відповідно до встановленого графіку роботи на 0,5 ставки лікар-стоматолог-терапевт [PERSON] не може працювати за встановленим графіком, а отже зазначений в заяві та на наказі графік роботи потребував відповідного корегування. Також, з метою підтвердження чи спростування викладених фактів щодо відпрацювання в повному обсязі 3 годин 18 хвилин лікарем-стоматологом свого робочого часу та виконання [PERSON] відповідного навантаження, адміністрацією медичного закладу проведено перевірку навантаження лікарів-стоматологів з надання стоматологічної допомоги населенню, які працюють в другу зміну, але позивачка не надала журнал щоденного обліку роботи лікаря-стоматолога за формою ф.037/о. Вказані факти були викладені головним лікарем [PERSON] в доповідній записці, що адресована голові Богуславської районної державної адміністрації [PERSON] Крім того, представник відповідача стверджував, що головною з підстав про звільнення позивачки з роботи слугувало призначення в порядку переведення на цю посаду працівника, який не є зовнішнім сумісником. Так, на виконання вимог наказу головного лікаря ЦРЛ від 11 грудня 2017 року № 169 скорочено чисельність і штат працівників у кількості 4,5 штатні одиниці, в тому числі лікар-стоматолог стоматологічного відділення. При цьому, скоротилася сама посада. Однак в зв'язку з перебуванням лікаря в відпустці по догляду за дитиною до досягненню шестирічного віку, відповідно до статті 184 Кодексу законів про працю України, лікар- стоматолог [PERSON] не може бути звільнена. Як наслідок, за її згодою, її призначено в порядку переведення на посаду лікаря-стоматолога-терапевта, згідно з наказом від 01 березня 2018 року № 38 к. Враховуючи вказані факти, головним лікарем Богуславської районної лікарні [PERSON], в телефонному режимі та відповідним листом від 01 березня 2018 року №372-03, було попереджено позивачку про розірвання з нею трудових відносин про що в подальшому видано відповідний наказ. При цьому відповідач керувався статтею 7, 431 Кодексу законів про працю України та пунктом 8 Положення «Про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», яким визначено, що звільнення з роботи за сумісництвом проводиться, зокрема, у разі прийняття працівника, який не є сумісником, або наявні обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці. Крім того, зазначеним положенням та іншими нормативно-правовими актами не передбачено обов'язок власника попередньо попереджувати працівника, який є сумісником, про його майбутнє звільнення. Тому з огляду на вказані факти позивачку було звільнено з роботи 01 березня 2018 року у зв'язку з призначенням на посаду лікаря-стоматолога-терапевта [PERSON], яка не є зовнішнім сумісником, а також наявності у позивачки за основним місцем роботи особливих умов та режиму праці, що повністю відповідає вище зазначеним нормам чинного законодавства. Крім того, представник відповідача зазначив, що Богуславська центральна районна лікарня утворена та зареєстрована згідно чинного законодавства і є власністю територіальних громад Богуславського району, в особі Богуславської районної ради. Управління лікарнею здійснює орган, уповноважений Богуславською районною радою, - Богуславська районна державна адміністрація. Тому, як додатковою підставою при звільненні позивачки, також було взято до уваги лист голови Богуславської РДА [PERSON] про скасування [PERSON] сумісництва на посаді лікаря-стоматолога Богуславської ЦРЛ, в зв'язку з незадовільною організацією роботи КЗ ЦПМСД головним лікарем центру [PERSON] Третя особа голова Богуславської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] висловила заперечення проти позовних вимог позивачки [PERSON], які повністю узгоджуються із позицією представника відповідача. Суд, заслухавши позивачку і її представника, представника відповідача, третіх осіб та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно наказу в.о. головного лікаря Богуславської ЦРЛ №21к по Богуславській центральній районній лікарні від 17.01.2018 [PERSON] було продовжено тимчасовий трудовий договір на посаді 0,5 ставки лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення, по зовнішньому сумісництву з 02.01.2018 на 2018 рік та встановлено графік роботи: понеділок-п'ятниця з 17 год. 20 хв. до 20 год. 38 хв. (а.с.8). Згідно наказу головного лікаря Богуславської центральної районної лікарні [PERSON] за №35к по Богуславській центральній районній лікарні, [PERSON] - лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення Богуславської ЦРЛ (зовнішнього сумісника) звільнено з роботи 01.03.2018 року (а.с. 9). В даному наказі вказана підстава звільнення - лист голови Богуславської районної державної адміністрації [PERSON] від 27.02.2018 року за №07-2-16/603. Із копії листа голови Богуславської районної державної адміністрації [PERSON] від 27.02.2018 року за №07-2-16/603 (а.с. 11), який адресовано головному лікарю Богуславської ЦРЛ [PERSON], райдержадміністрація повідомляла про незадовільну організацію роботи комунального закладу «Богуславський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги» головним лікарем центру [PERSON] Виходячи із ситуації, що склалася зобов'язували головного лікаря Богуславської ЦРЛ [PERSON] скасувати [PERSON] сумісництво у Богуславській ЦРЛ на посаді лікаря-стоматолога. Позивачка на обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу діяв неправомірно, в тому числі на порушення вимог ст.43 Конституції України, ст.ст. 5-1, 36 Кодексу законів про працю України, Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року №43, оскільки жодних передбачених законом підстав для звільнення її з роботи не було і такі підстави в наказі №35к по Богуславській центральній районній лікарні від 01.03.2018 року не зазначені. Суд вирішуючи даний позов зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до положень ч. 4 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до положень ст. 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 21 Кодексу законів про працю України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно декількох підприємства, установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №245 від 3.04.1993р. «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час. Відповідно до п. 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року №43, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також уразі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги. Тобто, звільнення сумісника можливе із загальних підстав, передбачених КЗпП України, зокрема статтями 36, 38 (за бажанням працівника) та 40 (з ініціативи роботодавця) та уразі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги. Відповідно до роз'яснень викладених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Суд, під час судового розгляду справи, з'ясовуючи, з яких підстав проведено звільнення [PERSON] згідно з наказом головного лікаря Богуславської ЦРЛ №35к від 01.03.2018, встановив, що оскаржуваний наказ взагалі не містить обгрунтування причин звільнення та обставин, які стали причиною для звільнення. В цьому наказі міститься формулювання: «[PERSON] - лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення Богуславської ЦРЛ (зовнішнього сумісника) звільнити з роботи 01.03.2018 року». Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що фактичні обставини, з якими пов'язувалось звільнення [PERSON], не були вказані з помилки керівника відділу кадрів Богуславської ЦРЛ, та просив змінити формулювання підстав звільнення. Такі пояснення представника відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки ним даний наказ про звільнення [PERSON] був підписаний особисто, а також 01 березня 2018 року листом №372-03 головний лікар Богуславської ЦРЛ повідомив лікаря-стоматолога-терапевта Пивовар В.ДЛ. про те, що з нею «вимушені розірвати трудовий договір на посаді 0,5 ставки лікаря-стоматолога-терапевта по зовнішньому сумісництву з 01.03.2018. Підставою для розірвання трудового договору є лист Богуславської районної державної адміністрації Київської області від 27.-2.2018 №07.2-16/603 (додається)». Тобто, ні в наказі про звільнення, ні в письмовому повідомленні про звільнення не були вказані фактичні обставини, з якими було пов'язане звільнення [PERSON] Відсутність в оскаржуваному наказі формулювання причин звільнення, обставин з якими пов'язувалось звільнення, не дає підстав суду для змінити формулювання причин звільнення і приведення його у відповідність з чинним законодавством про працю, оскільки дійсні підстави для звільнення представник відповідача зазначив лише у відзиві на позов та не сформулював в наказі. Суд же має з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Крім того, суд звертає увагу на те, що наказ №38к від 01.03.2018 року про переведення лікаря-стоматолога [PERSON] на посаду лікаря-стоматолога-терапевта був виданий після видання наказу №35к від 01.03.2018 року про звільнення [PERSON], хоч такий наказ мав передувати наказу про звільнення позивачки. Також із інформації головного лікаря Богуславської ЦРЛ [PERSON] від 23.05.2018 (а.с. 201) вбачається, що [PERSON] з 02.02.2018 по 01.08.2018 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 6-ти років та після переведення на посаду лікаря-стоматолога-терапевта з 01.03.2018 року до роботи фактично не приступила і продовжує перебувати в відпустці. Даний факт свідчить про те, що на час звільнення [PERSON] з роботи за зовнішнім сумісництвом її посада не була зайнята іншим основним працівником. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу діяв неправомірно з порушенням діючого законодавства про працю України, а тому наявні підстави для задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який вирішує трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ч.2 ст. 235 КЗпП України). Вирішуючи питання щодо виплати відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивачки, суд враховує довідку про доходи від 21.03.2018 року №30, згідно якої заробітна плата [PERSON] за сумісництвом на посаді лікаря-стоматолога-терапевта за останні два місяці перед звільненням складала 5200 гривень. При цьому, у січні 2018 року було відпрацьовано 21 робочий день, а у лютому 2018 року - 20 робочих днів. Тобто, відповідно до приписів ст.27 Закону України «Про оплату праці» та правил, передбачених Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 126 гривень 83 коп. Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2018 по день постановлення рішення становитиме 12429 гривень 34 коп. (126,83 грн. х 98 робочих днів). Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 2000 гривень судових витрат понесених на оплату правової допомоги адвоката, які підтвердженні відповідним розрахунком та квитанцією про оплату. Згідно ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved