Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до територіальної громади в особі Синельниківської міської ради, Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Синельниківської міської ради народних депутатів від 14.07.1992 року за № 273 гр. у відповідності до п.58 Правил квартирного обліку і згідно із спільним рішенням адміністрацій та профспілкових комітетів було прийнято рішення про видачу [PERSON] ордеру на заселення квартири за адресою : [ADDRESS] . Склад сім`ї на момент отримання ордеру складав : [PERSON] , її чоловік - [PERSON] та діти - [PERSON] , [PERSON] . На теперішній час [PERSON] помер. Позивачі за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають більше десяти років, а саме: [PERSON] з 07.05.1979 року по теперішній час; [PERSON] , з 12.08.1993 року по теперішній час; [PERSON] з 22.12.2007 року по теперішній час. Відповідно до інформаційної довідки № 1006 від 02.08.2021 року, наданої Синельниківським МБТІ квартира за вищевказаною адресою заінвентаризована за позивачами, право власності станом на 31.12.2012 року не зареєстроване. З метою оформлення права власності/приватизації квартири, позивачі звернулися до Синельниківської міської ради, але їм було відмовлено у зв`язку з тим, що будинок [ADDRESS] не перебуває на балансі Синельниківської міської ради, а тому питання оформлення чи визнання права власності можливе лише в судовому порядку. Після вселення до квартири, позивачами робився поточний ремонт, сплачувались комунальні послуги тощо. Отже вони більше 10 років добросовісно, відкрито, безперервно володіють вказаним майном, а тому вважають, що вони набули право за набувальною давністю на квартиру за адресою : [ADDRESS] . У зв`язку з цим, позивачі просять визнати за ними право за набувальною давністю на 1/3 частку за кожним квартири, за адресою : [ADDRESS] . Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Крім того, пояснили, що їм органом приватизації житла було відмовлено, так як воно не перебуває на балансі міської ради. Позивачі проживають в спірному житлі, сплачують комунальні послуги. Іншого шляху для визнання за позивачами права власності не існує. Крім того, позивач - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] з жовтня 1991 року й по цей час. Вселилася в квартиру на підставі ордеру, виданого згідно рішення Синельникіської міської ради, як особі, яка потребує поліпшення житлових умов. Її чоловік - [PERSON] помер [INFO] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в квартирі [ADDRESS] , вона проживає з 1991 року та зареєстрована з 1993 року. Вона є донькою позивачки [PERSON] .. З 2020 року вона не проживає в даній квартирі. На час видачі ордеру вона проживала в цій квартирі. Позивач [PERSON] пояснила, що в квартирі [ADDRESS] , вона проживає з 1991 року, а зареєстрована з 2007 року. З жовтня 2010 року вона не проживає в цій квартирі. Вона є донькою позивачки [PERSON] .. Представник відповідача - територіальної громади в особі Синельниківської міської ради в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься заява останнього про розгляд справи без його участі. Рішення просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Представник відповідача - Управління житлово-комунального господарства та комунальної власності Синельниківської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що спірна квартира не є об`єктом комунальної власності Синельниківської міської ради, не знаходиться на балансі міської ради. Рішенням Синельниківської міської ради від 14.07.1992 року [PERSON] було надано ордер на спірну квартиру, яка належить мехколонії. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно Архівного Витягу № 646 від 15.10.2010 року, рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради народних депутатів № 273 від 14.07.1992 року було вирішено відповідно до п.58 Правил квартирного обліку і згідно з спільними рішеннями адміністрації та профспілкових комітетів про розподіл квартир, видати ордер бухгалтеру Синельниківської міжгосподарської шляхової пересувної мехколони [PERSON] на заселення звільненої двох кімнатної квартири [ADDRESS] , яка належить мехколоні, склад сім`ї : 4 чоловіки. На підставі рішення виконавчого комітету від 24.11.2010 року № 324 [PERSON] був виданий ордер на житлове приміщення за № 5068 із сім`єю з чотирьох чоловік на право заняття житлового приміщення житловою площею 26,95 кв.м. в квартирі за адресою [ADDRESS] . Склад сім`ї : [PERSON] - основний квартиронаймач; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - донька; [PERSON] - донька. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] . З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] , вбачається, що її батьками є : «Батько - [PERSON] », «Мати - [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , 22.06.1996 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : « [PERSON] ». З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , вбачається, що її батьками є : « Батько - [PERSON] », «Мати - [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , 06.10.2007 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу : « [PERSON] ». Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області № 2265 від 04.08.2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , з 07.05.1979 року по теперішній час. Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області № 2261 від 04.08.2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , з 12.08.1993 року по теперішній час. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області № 2262 від 04.08.2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , з 22.12.2007 року по теперішній час. З довідки виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 31.08.2021 року вбачається, що багатоквартирний будинок по [ADDRESS] не перебуває в комунальній власності територіальної громади в м. Синельникового. Синельниківська міська рада та її структурні підрозділи не є балансоутримувачами даного будинку. Відомості щодо балансоутримувача багатоквартирного будинку по [ADDRESS] , у виконавчому комітеті відсутні. У відповідності до п.13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як передбачено п.14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Верховний Суд у своїй Постанові від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18 ( провадження №61-44893св18) виклав свою правову позицію, а саме : «Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі N 755/16913/16-ц». Враховуючи, що позивачі не набули права власності на спірне житлове приміщення, натомість, набули право користування спірною квартирою і це право ніким не оспорюється, та приймаючи до уваги, що сам по собі факт користування позивачами даним майном не є підставою для виникнення у них права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку, що у позивачів відсутні підстави для набуття права власності на вказане майно з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України, оскільки позивачами не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності. Але, як вбачається з матеріалів цивільної справи, спірна квартира належить Синельниківській міжгосподарській шляховій пересувній мехколоні, в якій саме і працювала бухгалтером [PERSON] і якій ( та членам її сім`ї) був виданий ордер на спірне житлове приміщення. У зв`язку з цим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного

Outcome: dismissed