Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказують, що вони є власниками квартири [ADDRESS] . З 01 березня 1996 року у зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON] У квартирі за вказаною адресою відповідач не проживає з червня 1998 року, будь-які його речі у квартирі не зберігаються, участі в оплаті платежів за комунальні послуги та утримання квартири не приймає. Тому просять суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити, оскільки відповідач з 1998 року житлом не користується, не проживає в квартирі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Згідно ч.1ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивачів [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] , є власниками квартири за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачам. Згідно відомостей адресної картки № [NUMBER] від 23.08.2018 року, вбачається що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 01 березня 1996 року. Згідно актів № 3від 19 липня 2017 року, № 6 від 07 грудня 2017 року, № 1 від 12 лютого 2018 року, №4 від 19 липня 2018 року складених за підписами мешканців будинку [ADDRESS] та голови правління ЖБК «Меліоратор» вбачається, що відповідач не проживає у квартирі [NUMBER] . Статтею 47 Конституції Українивизначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки -ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються всупереч призначенню цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій (ч. 5ст. 9 ЖК). Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Задовольняючи позовні вимоги суд враховує і положення ст. 29 ЦК України, якими встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Зважаючи на те, що [PERSON] не проживає у спірному помешканні тривалий час, не веде з позивачами спільного господарства, фактично відповідач має інше місце постійного проживання, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, не несе витрат по утриманню житла позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними письмовими доказами та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved