Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просять суд витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь позивачів 2/3 частини квартири [ADDRESS].; вселити позивачів у 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачі обгрунтовують тим, що вони були власниками спірної частини квартири на підставі свідоцтва про право власності від 31.10.1998 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради. Власник 1/3 частини квартири [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на решту 2/3 частини квартири. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2003 року позовні вимоги було задоволено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.11.2005 року вищезазначене рішення скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2011 року в задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.05.2012 року вищезазначене рішення залишено без змін. За час розгляду справи спірне приміщення неодноразово відчужувалось та на даний момент воно належить відповідачу по справі [PERSON]. Таким чином, належне позивачам майно було відчужено на користь третьої особи не за їх волі. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Надав до суду відзив на позовну заяву, і якому зазначив, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2003 року за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], яке набрало законної сили 01.12.2003 року. Вищезазначеним майном в подальшому він розпорядився на власний розсуд та продав його [PERSON]. Даний договір ніяким чином не оскаржувався. А також зазначив те, що позивачі посилаються на реституцію, як спосіб захисту, яка згідно чинного законодавства, застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін по справі, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Власниками спірних 2/3 частин квартири [ADDRESS] були позивачі по справі на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.10.1997 року №8-8151, виданого Управлінням ЖКГ Одеської міської ради, що встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2003 року, копія якого наявна в матеріалах справи. 1/3 частина вищезазначеної квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 22.12.2002 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 7337, що також встановлено вищезазначеним рішенням суду. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2003 року за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 40 193,50 грн., що підтверджується копією рішення , наявною в матеріалах справи ( а.с.5). В подальшому ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 03.11.2005 року вищезазначене рішення Київського районного суду м. Одеси скасовано, справу направлено на новий розгляд до того ж суду іншим суддею, копія ухвали наявна в матеріалах справи ( а.с.6). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2011 року в задоволені позову [PERSON] про визнання права власності відмовлено повністю ( а.с.7). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.05.2012 року вищезазначене рішення суду залишено без змін ( а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, спірна частина квартири була відчужена [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 19.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], на користь [PERSON], що підтверджується копією договору, наявною в матеріалах справи ( а.с.10). В подальшому спірне майно на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської держаної нотаріальної контори Гур’яновою Л.Г. відчужено на користь [PERSON] ( а.с. 11). Згідно договору купівлі-продажу від 21.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур’яновою Л.Г., [PERSON] відчужив спірне майно на користь [PERSON] ( а.с. 74-75). Як вбачається з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якого наявна в матеріалах справи ( а.с.58) на даний час власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Як зазначено вище, спірна частина приміщення була відчужена но користь третіх осіб особою, яка не набула права власності на дану частину приміщення. Таким чином, спірне майно вибуло з власності позивачів поза їх волею всупереч чинному законодавству, що підтверджується відсутністю будь-яких погоджень з боку позивачів. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого права, у випадку його порушення або оспорювання. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до п.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як зазначено в ч.1 п. 19 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Як зазначено в п.22 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Судом приймається до уваги та обставина, що [PERSON], який у подальшому відчужив спірне майно на користь третіх осіб набув право власності на нього на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси, яке в подальшому було скасовано ухвалою апеляційного суду м. Одеси. Таким чином спірні 2/3 частини квартири [ADDRESS] були відчуженні особою, яка не мала на це права. У звязку з чим, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимоги про витребування майна та вселення позивачів в належну їм частину квартири. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved