Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю з квітня 2005 року по 14.10.2005 року та поділ майна, а саме квартири [ADDRESS]. Мотивує позов тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 14.10.2005 року. До реєстрації шлюбу вони з квітня 2005 року проживали як подружжя за місцем проживання її батьків в [ADDRESS], працювали, мали спільний бюджет. Шлюб був зареєстрований 14.10.2005 року, а розірваний за рішенням Олександрійського міськрайонного суду 27.06.2013 року. Від спільного проживання мають сина [PERSON] , [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні. В період спільного проживання вони з відповідачем взяли кошти в кредит в ВАТ КБ «Надра» і придбали квартиру [ADDRESS]. Вона була поручителем за даним кредитним договором. Тому просить встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сім'єю з квітня 2005 року по 14.10.2005 року, визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю, розділити квартиру між ними, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частку квартири. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просять їх задоволити. Відповідач позов визнав частково. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, представника позивача , покази свідків суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 14.10.2005 року по 27.06.2013 року. В судовому засіданні встановлено , що 11.10.2005 року був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], згідно якого останній придбав квартиру[ADDRESS] Згідно п.6 даного договору продаж за домовленістю сторін вчиняється за 20480 грн., з яких 2052 грн.55 коп. сплачені покупцем продавцю готівкою при оформлені цього договору , а решту - 18427 грн. 45 коп. покупець зобов'язується сплатити продавцю , а продавець прийняти за рахунок отримання кредиту у ВАТ КБ «Надра» в строк до 20 жовтня 2005 року. Встановлено, що 14 жовтня 2015 року між ВАТ КБ « Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0320051410490 , згідно якого банк надав кредит останньому в сумі 3649 доларів США. Поручитем по даному кредитному договору являється позивачка на підставі договору поруки № 0320051410490 від 14 жовтня 2005 року. Кредитні кошти в сумі 3649 доларів США відповідно курсу НБУ від 14.10.2005 року 18427 грн. 45 коп. , як визнано сторонами в судовому засіданні, спільно отримані ними в банку і спільно ними було погашено кредит. В судовому засіданні на підставі досліджених доказів, а саме пояснень сторін, показів свідків [PERSON] та [PERSON] не встановлений факт проживання сторонами однією сім єю з квітня 2005 року по 14.10.2005 року.Тому в задоволенні даної вимоги необхідно відмовити. Сторони в судовому засіданні визнали , що спільних коштів до укладення шлюбу у них не було. Відповідач в судовому засіданні визнав, що дана квартира являється їхньою з позивачкою спільною сумісною власністю, але при поділі даної квартири частки кожного з них згідно зробленого ним розрахунку складають : його частка -55/100 , а частка позивачки складає-45/100, так як 2052 грн. 55 коп., які були сплачені при оформленні договору купівлі-продажу квартири являються його особистими коштами. Позивачка в судовому засіданні не спростувала тверджень відповідача. Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. На підставі досліджених доказів встановлено, що квартира [ADDRESS] являється спільною сумісною власністю сторін. Але суд вважає за можливе визначити частки сторін при поділі квартири в розмірах, визначених відповідачем: частка відповідача - 55/100, а частка позивачки складає-45/100 з урахуванням обставин, що мають істотне значення , а саме , що того, що кошти в сумі 2052 грн. 55 коп., які були сплачені при оформленні договору, являються особистими коштами відповідача.

Outcome: partial