Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивачі звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням доповнених позовних вимог, просять визнати за ними право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] Чернігівського району Чернігівської області, зокрема: за [PERSON] на 2/3 частини вказаного домоволодіння, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті її матері - [PERSON], яка померла [INFO] року; - за [PERSON] на 1/3 частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору. Позов обґрунтовується наступним. Згідно по господарської книги Боровиківської сільської ради Чернігівського району будинок по [ADDRESS] Чернігівського району та області мав статус «колгоспного двору» і станом на 1990-1991 роки в ньому проживали та були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а тому кожний мав право на 1/3 частину вищевказаного домоволодіння, як члени колгоспного двору. Після смерті [INFO] року [PERSON] його спадщину прийняла дружина і мати позивачів [PERSON] [INFO] року після смерті [PERSON] відкрилась спадщина вже на 2/3 частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями і позивачі є єдиними спадкоємцями за законом першої черги до її майна. У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а [PERSON] з заявою про відмову від спадщини, але перепоною в отриманні свідоцтва про право на спадщину, є той факт, що на будинок відсутній правовстановлюючий документ. В зв'язку з вище викладеним позивачі змушені звернутись до суду за захистом своїх прав. /а.с.3-5, 69-70/ У судове засідання позивачі не з'явились, від їх надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, та з проханням задовольнити доповнені позовні вимоги. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Боровиківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, доповнені позовні вимоги сільська рада визнає. /а.с.71/ Від завідуючої Чернігівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області 28.04.2015 року надійшла заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. /а.с.67/ Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Дослідженням свідоцтва про смерть серії «[NUMBER] встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] у віці 69 років у с. Ліски Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.16/ За життя [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу, підтвердженням чого є свідоцтво про одруження. /а.с.48/ Як вбачається з копії спадкової справи №379 від 13.04.2001 року [PERSON] прийняла спадщину чоловіка подавши відповідну заяву до нотаріальної контори і 13.04.2001 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий внесок з відповідними відсотками та сумами компенсацій. /а.с.47/ У свою чергу, [PERSON] померла [INFO] року у віці 85 років у с. Ворохівка Чернігівського району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії «[NUMBER]. /а.с.6/ Згідно повторного свідоцтва про народження серії «[NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] Крім того, [PERSON] та [PERSON] є також батьками [PERSON], [INFO], підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] /а.с.8, 72/ Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00015174327, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і отримала його прізвище «[PERSON]». /а.с.7/ З досліджених у судовому засіданні довідок виконавчого комітету Боровиківської сільської ради Чернігівського району №198 від 17.04.2015 року та №260 від 12.05.2015 року встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] Чернігівського району було зареєстроване за [PERSON], якому виділялась земельна ділянка під забудову. Згідно даних по господарських книг будинок мав статус колгоспного двору і станом на 1990-1991 роки, у колгоспному дворі були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /50, 68/ Дослідженням копії спадкової справи №220/2014 встановлено, що 23.05.2014 року до Чернігівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] року [PERSON] звернулась [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину на домоволодіння не видавалось. [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини. /а.с.57/ За даним КП «Чернігівське РБТІ» право власності на спірне домоволодіння не зареєстроване, а дані технічного паспорта свідчать, що його дійсна вартість становить 36338 грн. /а.с.10-14/ Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність», майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилося, а тому суд дійшов висновку, що голова колгоспного двору та його члени [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на 1/3 частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності, адже стороною відповідача не доведено ту обставину, що вони втратили право на частку у майні колгоспного двору. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги позивачів ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання права власності за [PERSON] на 2/3 частики спірного домоволодіння у порядку спадкування за законом та за [PERSON] на 1/3 частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved