Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивачка 20 липня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вступила в шлюб з [PERSON], 19 червня 2009 року. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №305. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матерю. Причиною розпаду сім'ї стала втрата порозуміння, різних поглядів на життя, несумісність характерів, внаслідок чого виникали сварки, суперечки. З квітня 2012 року припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливі, тому просив шлюб розірвати. Дитина після розлучення буде проживати з позивачкою. Також позивачка зазначила, що питання стосовно матеріального утримання дитини вони з відповідачем мирно вирішити не можуть. Відповідач офіційно не працює, тому вона просила стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошової сумі у розмір 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В попереднє судове засідання позивач [PERSON] з'явилася, підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. В попереднє судове засідання відповідач [PERSON] з'явився, позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому можливо розглянути справу в попередньому судовому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], був укладений 19 червня 2009 року. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №305 (а.с.3). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.8), яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Причиною розпаду сім'ї стала втрата порозуміння, різних поглядів на життя, несумісність характерів, внаслідок чого виникали сварки, суперечки. З квітня 2012 року припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя позивачки з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливі. При таких обставинах, суд вважає, що сім'я сторін існує формально і розпалася остаточно, примирення сторін є не можливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Натомість, судом встановлено, що на теперішній час домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання доньки, між сторонами немає. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з урахуванням вищевказаного та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 1500,00 грн. щомісячно на дитину, починаючи з 20 липня 2015 року і до повноліття дитини. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved