Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивачка 03.03.2021 року звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повністю, та повернення стягненого за ним, мотивуючи тим, що [PERSON] працює в Гожулівській сільській раді, що знаходиться у Полтавському районі, с Гожули, по вул. Полтавській 10. На адресу її місця роботи надійшла Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 5.02.2021 року у ВП № 64235100, постановлена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною. Згідно цієї постанови у провадженні останнього знаходиться примусове виконання Виконавчого напису № 38947 від 01.12.2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 42123,83 грн. [PERSON] не визнає боргу у повному обсязі перед АТ «ПУМБ», так як не укладала нотаріального договору з відповідачем. Стягнення відповідного боргу з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» грубо порушує її законні права та інтереси. Вважає, що Виконавчий напис № 38947 від 01.12.2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., вчинено із порушенням чинного законодавства, що підтверджується наступним. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (надалі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу II Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (надалі - Перелік). Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення Справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. В свою чергу, [PERSON] не має жодних укладених нотаріально посвідчених договорів із АТ «ПУМБ». Тому, вважаємо, що Відповідачем не було надано нотаріусу доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. При цьому слід зазначити, що нотаріус, який дотримується вимог Закону та Порядку, у разі якщо йому необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27.03.2019 у справі № 1З7/1666/16-ц (провадження № 14-84цс 19), від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19). При цьому [PERSON] не була повідомлена належним чином за 30 днів про заборгованість та необхідність її погашення. Право боржника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення, при цьому законодавством на нотаріуса покладається обов`язок здійснення перевірки безспірності заборгованості, в тому числі і строків коли у кредитора виникло право примусового стягнення боргу. Оскільки ці строки, за умовами договору, залежать від порядку вручення повідомлення, то слід погодитися з доводами позивача, про те, що під час вчинення виконавчого напису була порушена процедура повідомлення боржника про проведення процедури стягнення. Таким чином, на час вчинення оспорюваного нотаріального напису нотаріус не переконався належним чином у безспірності заборгованості, оскільки безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Отже, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог Закону щодо трирічного строку подання вимоги про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства. Згідно роз`яснень, викладених у п.6 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні» справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. Відповідно до п.12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Місцем виконання рішення визначене ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», в тому числі, і як місце роботи боржника. Виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса відбувається за місцем роботи Позивача - Гожулівська сільська рада, що знаходиться у Полтавському районі. Судом за місцем виконання Виконавчого напису № 38947 від 01.12.2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., є Полтавський районний суд. Відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України повідомляє, що для збору необхідних додаткових доказів по справі були направлені адвокатські запити, копії яких додаються до цієї позовної заяви. Відповідно до п.7 ч.3 ст.175 ЦПК України повідомляє, що вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалось. Відповідно до п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України повідомляє, що у Позивача наявні оригінали письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви. Відповідно до положень ст. 134, п. 9 ч. З ст. 175 ЦПК України надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. за подання до суду позовної заяви немайнового характеру (0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу) у відповідності до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Також Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. у відповідності до положень ст. 137 ЦПК України (попередній розрахунок додається). Відповідно п. 10 ч. З ст. 175 ЦПК України повідомляє про те, що в провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між [PERSON] та AT «ПУМБ» про той же предмет і з тих же підстав, та немає рішення цих органів з такого спору. Прохала : Визнати Виконавчий напис від 01.12.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною та зареєстрований в реєстрі за № 38947, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 42123,83 грн. таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати покласти на Відповідача, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивачки - адвокат Грибовод В.В. 01.09.2021 року надав суду додаткові пояснення, вказавши, що позов обґрунтований порушенням самої процедури вчинення виконавчого напису (надсилання вимоги за 30 днів), відсутністю достатнього переліку документів (в тому числі відсутності нотаріально посвідченого договору) та вимог безспірності зобов`язання. У Постанові верховного суду від 15.04.2020 року у справі № 554/6777/17, Колегія суддів вважає, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У Постанові верховного суду від 15.04.2020 року у справі № 554/6777/17, колегія суддів вважає, що існує необхідність вирішення й питання про те, яку редакцію Переліку необхідно застосовувати при вирішення спорів про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року у справі № 826/20084/14 за позовом [PERSON] , ОСОБА 4 до КМ України, треті особи: Нотаріальна палата України, [PERSON] , ПАТ «Комерційний банк «Надра», ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк», ПАТ «Комерційний банк «Альфа-Банк», про визнання нечинними та скасування пунктів 1, 2 постанови КМ У крани № 662 від 26 листопада 2014 року, у задоволенні адміністративного позову [PERSON] , [PERSON] відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову КМ України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Таким чином, для стягнення у безспірному порядку необхідно надати нотаріально посвідчений договір, який в даному випадку відсутній. Для встановлення недотримання вимог безспірності, позивач звертався із запитами до нотаріуса та відповідача для отримання відповідних виписок із рахунку. Відповіді не отримано, у зв`язку з чим подано до суду заяву про витребування, яка не виконується відповідачем. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення: нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не?було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, враховуючи те що відповідачем не було подано у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву та не додано відповідних доказів, які б підтверджували їх можливі заперечення, а наданих приватним виконавцем доказів недостатньо для з`ясування наявності безспірності заборгованості, слід прийти до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнано таким, що не підлягає виконанню. Прохав розглядати справу без участі позивачки та її представника, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач та третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. заздалегідь повідомлялись належним чином про день та час розгляду справи, про що маються докази у справі у вигляді поштових повідомлень з відмітками про отримання судових повісток та повернутої до суду кореспонденції з відміткою пошти щодо причин невручення. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених відповідача і третьої особи по наявним матеріалам справи згідно ст. 223, 280-281 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини, на які послалась в позові позивачка і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 10 -20 та наданими суду доказами на виконання ухвали суду від 05.05.2021 року на а.с.63-88. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст..8, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст..253, 256, 257, 261 ЦПК України, оскільки відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначених позивачем обставин. Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимогіз відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved