Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вимогами про визнання на підставі ч.1 ст.203. ст.215 ЦК України недійсним договору іпотеки, укладеного 29.09.2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Креді [PERSON]»(далі віповідач 1), з однієї сторони, та [PERSON](далі відповідач 2), з другої сторони, який посвідчено 29.09.2008 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3936; виключення з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку №17996425 від 29.09.2008 року, який зроблено на підставі договору іпотеки від 29.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3936, реєстраційний номер іпотеки 7988597; виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про обтяження №17996107, реєстраційний номер обтяження 7986990. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначають, що на час укладення договору іпотеки відповідач 2 фактично згідно положень ст.331 Цивільного кодексу України не був належним власником переданої в іпотеку нежитлової будівлі торгівельного комплексу, як об'єкту цивільно - правових відносин, а тому положення ст.23 Закону України «Про іпотеку», не застосовуються, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець з урахуванням рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.08.2012 року не був її належним власником. Наявність договору іпотеки та записів в реєстрах про обтяження перешкоджають позивачам ввести в експлуатацію незавершене будівництво з матеріалів та обладнання, які використані відповідачем для будівництва колишнього торгівельного комплексу за місцезнаходженням предмета іпотеки. Представник позивачів позов підтримав, відповідач 2 надіслав заяву про підтримання позову, представник відповідача 1 проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що при укладенні договору іпотеки було дотримано всі умови законодавства, основне зобовязання не припинено, а тому не може бути визнано недійсним договір іпотеки, який забезпечує виконання зобовязання за кредитним договором. 29.09.2008 року між Акціонерним товариство «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Креді [PERSON]», та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 3936 (далі Договір). Згідно умов Договору відповідач 2 передав відповідачу 1 в іпотеку як спосіб забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю торгівельного комплексу Літ. А-3, загальною площею 1009,1 кв.м. за адресою м.Миколаїв, проспект Жовтневий, 19/1. Вказана нежитлова будівля належала відповідачу 2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.07.2008 року, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.06.2008 року №1378. Свідоцтво про право власності було зареєстровано у комунальному підприємстві Миколаївської міської ради Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.07.2008 року, реєстр №23924236, номер запису 1451 в книзі 15. Підставою для винесення вказаних вище рішень виконавчого комітету та видачі свідоцтва про право власності було рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.06.2008 року у справі №9/328/08 за позовом [PERSON] до комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. В подальшому вказане рішення господарського суду було скасовано постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2009 року, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області, який ухвалою від 28.10.2009 року позов відповідача 2 залишив без розгляду. Господарський суд Миколаївської області рішенням від 27.08.2012 року у справі №5016/1431/2012 (13/61) визнав незаконним п.125 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.06.2008 року №1378 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна фізичними особами», яким вирішено оформити право власності на спірну нежитлову будівлю торгового комплексу за третьою особою, а також визнав недійсним свідоцтво про право власності серії САС, яке видане виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 15.07.2008 року про право власності відповідача 2 на нежитлову будівлю торгового комплексу, що є предметом іпотеки. Рішення суду набрало законної сили. Згідно копії довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 28.12.2012 року, запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності на цілу нежитлову будівлю торгівельного комплексу в м. Миколаєві по пр. Жовтневому, 19/1 за відповідачем 2 було скасовано. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 13.12.2016 року в даному реєстрі було здійснено запис про скасування реєстрації права власності відповідача 2 на спірну нежитлову будівлю торгівельного комплексу. 28.03.2013 року між позивачами та відповідачем 2 було укладено угоду №1, відповідно до умов якої останній в рахунок часткового погашення боргових зобов'язань, з повернення позик на загальну суму 3000000,00 грн., передав позивачам за актом приймання - передачі будівельні матеріали та обладнання, що використовувались ним для будівництва колишнього торгівельного комплексу на орендованій земельній ділянці по пр. Жовтневий, 19/1 у м. Миколаєві. Вартість будівельних матеріалів та обладнання була визначена за взаємною згодою сторін в сумі 1745332,88 грн. з урахуванням результатів експертного будівельного - технічного дослідження №120-326 від 27.03.2013 року. У звязку із невиконанням умов вищевказаної угоди №1, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2016 року у справі №487/164/16-ц позовні вимоги позивачів про визнання права власності задоволено. Судом визнано за позивачами право власності на матеріали та обладнання, отримані ними від відповідача 2 за угодою №1 від 28.03.2013 року про передання майна в рахунок погашення боргових зобов'язань. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.11.2016 року у зазначеному рішенні суду була виправлена описка в резолютивній частині рішення та зазначена адреса знаходження будівельних матеріалів та обладнання на орендованій відповідачем земельній ділянці по пр.Жовтневому ріг вул.Чигрина(кадастровий №4810136900:01:014:000). Рішення та ухвала суду набрали законної сили 29.03.2017 року після перегляду справи апеляційним судом Миколаївської області. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачі є співвласниками незавершеного будівництва літ. А-3 на земельній ділянці із кадастровим номером 4810136900:01:014:000. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку» об'єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки на час укладення іпотечного договору була належна відповідачу 2 на праві власності нежитлова будівля торгівельного комплексу Літ.-А-3, загальною площею 1009,1 кв.м, що розташована за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 19/1, як самостійний об'єкт цивільних прав, право власності на який було зареєстровано в установленому законом порядку за відповідачем 2. Однак у зв'язку з визнанням незаконним п.125 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.06.2008 року №1378 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна фізичними особами», а також визнання недійсним свідоцтва про право власності, яке видане виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 15.07.2008 року про право власності відповідача 2 на нежитлову будівлю торгового комплексу Літ А-3 за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 19/1 був поновлений правовий статус зазначеної нежитлової будівлі торгівельного комплексу, як самовільного будівництва, яка не могла бути самостійним об'єктом цивільно-правовових відносин, в тому числі і шляхом передачі його в іпотеку, а особа, яка збудувала цю споруду має право власності з юридичної точки зору тільки на матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі її будівництва. Згідно ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи, що на час укладення договору іпотеки відповідач 2 фактично згідно положень ст.331 ЦК України не був належним власником переданої в іпотеку нежитлової будівлі торгівельного комплексу в місті Миколаїв по пр. Жовтневому, 19/1 на земельній ділянці із кадастровим номером 4810136900:01:014:000 як обєкту цивільно-правових відносин, передача такого майна суперечить положенням ст.5 Закону України «Про іпотеку» щодо належності майна іпотекодавцю на праві власності, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині та визнання договору іпотеки від 29.09.2008 року недійсним. Аргументи представника відповідача 1 щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки через те, що він забезпечує виконання зобовязання за кредитним договором, врахуванню не підлягають, оскільки наявність невиконаного основного зобовязання не свідчить про відповідність закону правочину щодо передачі майна в іпотеку. З огляду на недійсність спірного договору іпотеки, на підставі приписів ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також підлягають задоволенню вимоги про виключення з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку №17996425 від 29.09.2008 року та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запису про обтяження №17996107, що відповідає приписам ст.16 Цивільного кодексу України та ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України. Понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача 2, яким передано в іпотеку нерухоме майно, фактичним власником якого він не міг вважатись. На підставі ч.1 ст. 203, ст.\~ 215 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved