Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою та просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 20 по вул. Шевченка в с. Йосиповичі Стрийського району Львівської області, загальною площею 44,7 кв.м. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 11.03.1976 року між нею та [PERSON] у Дашавській селищній раді Стрийського району Львівської області було укладено та посвідчено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходився в селі Йосиповичі Стрийського району Львівської області. Згідно даного договору [PERSON] подарував, а вона прийняла в дар житловий будинок № 19 з надвірними спорудами по вул. Комсомольській (тепер вул. Шевченка, 20) в с. Йосиповичі Стрийського району Львівської області. З моменту посвідчення договору дарування вона перейшла жити у житловий будинок і проживає у ньому. Однак, внаслідок своєї необізнаності, не зареєструвала свій договір дарування у Стрийському МБТІ, хоча є повноправним власником майна. З метою зареєструвати своє право власності на нерухоме майно звернулася до державного реєстратора, однак виявилось, що у неї недостатньо відповідних документів. Оскільки її право власності на житловий будинок не визнається, змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача - голова Йосиповицької сільської ради [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок № 19 по вул. Комсомольській (тепер вул. Шевченка, 20) в селищі Дашава-Йосиповичі Стрийського району Львівської області на підставі рішення виконкому Дашавської селищної [PERSON] депутатів трудящих № 2 від 30.01.1964 року, про що свідчить свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 31.01.1964 року. Згідно договору дарування від 11.03.1976 року [PERSON] подарував, а позивачка [PERSON] прийняла в дар житловий будинок № 19 з надвірними будівлями по вул. Комсомольській (тепер вул. Шевченка, 20) в с. Йосиповичі Стрийського району Львівської області. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 20 по вул. Шевченка в с. Йосиповичі (стара адреса: селище Дашава-Йосиповичі, вул. Комсомольська, 19), виданого 07.09.2015 року Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, загальна площа житлового будинку 44,7 кв.м, інвентаризаційна вартість 44840 грн. Згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ станом на 31.12.2012 року право власності на обєкт нерухомого майна, а саме: житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: вул. Шевченка, 20, с. Йосиповичі, Стрийський район, Львівська область, зареєстровано за [PERSON], реєстровий № 408, що стверджується довідкою Стрийського МБТІ № 2002 від 11.09.2015 року. Рішенням № 30199679 від 24.06.2016 року державний реєстратор прав нерухомого майна Стрийського МБТІ відмовив [PERSON] у державній реєстрації права власності на житловий будинок № 20 по вул. Шевченка в с. Йосиповичі Стрийського району Львівської області, оскільки подані для реєстрації документи не відповідають вимогам, встановленим законом, а саме: договір дарування від 11.03.1976 року нотаріально не посвідчений, відсутній документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше, тобто до 1 січня 2001 року. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, слід враховувати, що визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, беззаперечності та безтитульності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відтак, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачка добросовісно заволоділа спірним житловим будинком і продовжує відкрито, безперервно володіти ним понад 10 років, за нею слід визнати право власності на житловий будинок № 20 по вул. Шевченка в с. Йосиповичі Стрийського району Львівської області.

Outcome: approved