Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про виселення їх дочки та матері [PERSON] з квартири [ADDRESS] в Жовтневому районі міста Маріуполі, у зв'язку з неможливістю спільного проживання. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що спірна квартира є двокімнатною і знаходиться в державному житловому фонді. Основним квартиронаймачем є [PERSON] У вказаній квартирі вони проживають разом. З 2004 року відповідачка почала вести аморальний спосіб життя, зловживати спиртними напоями, вчиняла сварки, у зв'язку із чим між ними склалися неприязні стосунки, що є неможливим для спільного проживання. Неодноразово вони скаржилися до Жовтневого РВ щодо дій відповідачки, на що відносно останньої складалися адміністративні протоколи. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя відповідачка була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей - дочки [PERSON] та сина [PERSON]. Відповідачка постійно вчиняє скандали, чим порушує їх житлові права. На підставі викладеного просять виселити [PERSON] з вказаної квартири без надання іншого житла. Позивачка [PERSON] надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність за станом здоров'я, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали. Додатково пояснили, що на даний час вона із бабусею проживають в орендованій квартирі, оскільки наслідок антисанітарного стану їх квартири, який стався з вини відповідачки, не можуть знаходитися у ній. Своїми діями відповідачка чинить припони у користуванні квартирою, створює умови, при яких проживати з нею разом в квартирі є неможливим. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідачки, належним чином повідомленої про час та місце розгляду справи, не є поважними, в зв'язку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] знаходиться у державному житловому фонді. Наймачем квартири є позивачка [PERSON] Згідно особового рахунку [NUMBER] в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 26.12.2006 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до постанов Жовтневого районного суду міста Маріуполя, [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1, ч.2, тобто за вчинення насильства у сім'ї. Відповідно до листів Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] знаходиться на профілактичному обліку Жовтневого РВ ММУ, як особа схильна до скоєння насильства в сім'ї, протягом тривалого часу зловживає спиртними напоями, з останньою постійно проводяться профілактичні бесіди співробітниками міліції та представниками Жовтневого районного центру соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради. Відповідно до постанов Жовтневого РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ст.129, 296 КК України відмовлено, та складено адміністративний протокол за ст.173-2 КУпАП. У ході проведених перевірок встановлено, що 08.02.2012 року, 25.02.2013 року, 02.11.2011 року та 04.08.2011 року, [PERSON], знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, за місцем свого мешкання, у квартирі [ADDRESS], влаштувала словесний конфлікт, у ході якого висловлювалась нецензурною лайкою на адресу своєї дочки [PERSON], погрожувала фізичною розправою. Відповідно до актів №1360, №206, №522 складених Жовтневим районним центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, [PERSON] рекомендовано соціальний супровід з метою надання послуг соціальної спрямованості, але родина не підписала згоду на використання та обробку персональних даних. Відповідно до акту №522 від 05.08.2014 року, рекомендовано дочекатися рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя про примусове виселення матері з квартири. Згідно актів ЖКП «Житло «Центр» від 14.10.2014 року та від 22.10.2014 року були досліджені матеріально-побутові умови [PERSON], що проживає в [ADDRESS]. В Акті зазначено, що квартира складається з двох кімнат. В залі проживає [PERSON] та онучка [PERSON], кімната знаходиться у задовільному стані. У спальні проживає [PERSON], вказана кімната, а також коридор, кухня, туалет, ванна кімната знаходяться у незадовільному стані. Вхідні двері розбиті, ручки не має, замок зламаний. У коморі відсутні двері та розбита каналізаційна труба. На кухні розбита мийка, газова плита та всі кімнатні двері. У квартирі повна антисанітарія, шпалери відсутні у спальні та коридорі, стіни розбиті та вимазані брудом і кров'ю. Квартира захаращена побутовим сміттям та пустими пластиковими пляшками та пляшками з-під алкогольним напоїв. Згідно письмових пояснень мешканців будинку [ADDRESS] у м. Маріуполі, колишнього дільничного інспектора вбачається, що [PERSON], яка мешкає у квартирі [NUMBER] вищевказаного будинку протягом 20 років влаштовує сварки, зловживає спиртними напоями, грубо порушує громадський порядок, погрожує фізичною розправою. Сусіди постійно скаржаться на її поведінку, на заходи громадського впливу остання не реагує. Неодноразово органами виконкому складалися акти соціального інспектування та направлялися листи до прокуратури щодо прийняття заходів. Згідно ч.3 ст.9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо особа, яка проживає в жилому приміщенні, систематично руйнує чи псує це приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання із нею в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, її виселення на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно роз'яснень викладених в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року із наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Позивачами приведені докази щодо використання жилого приміщення не за призначенням та систематичного порушення правил співжиття з боку відповідачки. Так, виселення особи можливе лише за умови, що до неї попередньо були вжиті заходи попередження або громадського впливу. З огляду на законодавство України суд вважає, що вжиті до відповідачки заходи є достатніми для виселення останньої з квартири. На підставі ст.116 Житлового кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (з змінами та доповненнями),

Outcome: partial