Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 06 жовтня 1984 року вона з відповідачем [PERSON] зареєструвала шлюб у Т.Реметівській селищній раді Перечинського району Закарпатської області. За час перебування у шлюбі сімейне життя між ними поступово почало погіршуватися, причиною чого стало небажання відповідача вирішувати проблеми сім'ї, що призвело до того, що сторони перестали вести спільний побут. Вважає, що їхній шлюб існує лише формально, неповнолітніх дітей у них немає, всі можливі засоби примирення вичерпані, а тому просить шлюб між ними розірвати. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак у поданій нею позовній заяві, просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 06 жовтня 1984 року було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів від 06 жовтня 1984 року зроблено відповідний актовий запис за №20. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка і дружини відповідно [PERSON]. Місце реєстрації шлюбу є Т.Реметівська селищна рада Перечинського району Закарпатської області (а.с.4). Також встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, відносини між ними ускладнилися, на даний час вони взагалі не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, що свідчить про те, що збереження їхнього шлюбу фактично буде суперечити їхнім же інтересам. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме позивачкою [PERSON], яка продовжувати подальше спільне подружнє життя з відповідачем не бажає, а також що подальше збереження їхнього шлюбу буде суперечити їхнім же інтересам, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому,

Outcome: approved