Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивачка 03.12.2015 року звернулась до суду з позовною заявою, зазначає, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з травня 2011 року, сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. З серпня 2013 року відповідач не проживає спільно із позивачкою. За змістом позову в добровільному порядку він не надає кошти на утримання дитини, не цікавиться її життям, офіційно не працевлаштований. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.. При проведенні судового засідання позивачка не була присутня, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на позовних вимогах, підтверджує викладені в заяві обставини, не заперечує проти винесення заочного рішення в разі неявки належним чином повідомленого відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся за останньою відомою адресою, що підтверджується матеріалами справи, про причини своєї неявки суд не сповістив, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав. Оскільки причини неявки відповідача визнаються судом неповажними, у відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд, враховуючи думку позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню у зв'язку із наступним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 141 СК України врегульовано, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За змістом ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд також виходить з правового змісту ч. 2 ст. 182, ч.1 ст. 183 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено судом, сторони у справі є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 05.05.2015 року (а.с.3). Дитина проживає з позивачкою, що встановлено на підставі довідки Єдиної абонентської служби ЗМР №5503 від 20.08.2015 року (а.с.4), знаходиться на її утриманні. Сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. Судом встановлено, що відповідач офіційного місця працевлаштування не має, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, розвитком та станом здоров'я, не забезпечує матеріально в добровільному порядку. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Так, аліменти підлягають стягненню з 03.12.2015 року (а.с.1) Тому, враховуючи обставини справи, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти у частці від його заробітку (доходу) в розмірі 1/4 частини, щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. За змістом п.3 ч.1 ст. 80. ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 551,20 грн., від сплати яких позивачка була звільнена при пред'явленні позову до суду. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved