Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю житлового будинку по [ADDRESS] набутого під час шлюбу між сторонами. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 17.02.2001 року проживала в шлюбі з відповідачем, який розірвали за рішенням Хустського районного суду від 18.08.2014 року. Посилається на те, що з відповідачем вона проживала у зареєстрованому шлюбі з 2001 року до його розірвання - 18.08.2014 року, що стверджується рішенням Хустського районного суду від 18.08.2014 року. Під час перебування у шлюбі ними було набуто нерухоме майно - житловий будинок по [ADDRESS] , на який видано свідоцтво про право власності на відповідача [PERSON] від 14.12.2005 року. На даний час відповідач користується їхнім спільним будинком на власний розсуд. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, і виходячи з підстав визначених ст.ст.60,63,70-71 СК України просила суд ухвалити рішення про задоволення позову, визначивши набутий ними під час шлюбу вище вказаний житловий будинок об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, її представник - адвокат Грицак Я.В. подав заяву про розгляд справи без участі позивачки та без його участі. Вимоги позовної заяви підтримує повністю та просив суд на підставі наявних у справі доказів задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади, однак про причини неявки суд не повідомляв. Відзиву на позов відповідачем не подавалось. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. З врахуванням наведеного, та у відповідності до порядку, визначеного ст.223 ч.4, ст.247 ч.2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин по справі вбачається, що такі вимоги позивачки є обґрунтованими та доведеними. З`ясувавши всі обставини щодо вказаних позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем проживала у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2001 року. За рішенням Хустського районного суду від 18.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Вказаним рішенням встановлено, що за час проживання в шлюбі у сторін народилося троє дітей, з яких на даний час двоє дітей є неповнолітніми. Під час перебування у шлюбі сторони набули право власності на нерухоме майно (збудували будинок), а саме на житловий будинок по [ADDRESS] . Актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації №142 від 26.10.2005 року, даний будинок сторони ввели в експлуатацію. На підставі акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації №142 від 26.10.2005 року та на розпорядження голови Хустської РДА Качур В.Ю. за №490 від 16.11.2005 року видано свідоцтво про право власності в цілому на житловий будинок по [ADDRESS] від 14.12.2005 року на ім`я відповідача [PERSON] . Наведені обставини свідчать про те, що сторони по справі перебуваючи у шлюбі набули право власності на житловий будинок, який відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України є майном, набутим подружжям за час шлюбу і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки одним із подружжя в період шлюбу (14.12.2005 року) оформлено та зареєстровано право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , то в силу ст.60 СК України у подружжя виникла спільна сумісна власність. Дана обставина під час розгляду справи не спростована наявними доказами доданими до позовної заяви, на яку відповідач також не подав жодних заперечень та відзиву. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю, з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Речі, набуті до шлюбу з будь-яких правових підстав, є особистою власністю дружини і особистою власністю чоловіка. Речі, придбані за кошти, що належали їй, йому особисто, є особистою власністю дружини, чоловіка. Спільна сумісна власність подружжя може виникнути в результаті вкладення кожним із них у придбання майна на свої кошти, або за рахунок дошлюбного майна, або сумісного вкладення коштів. У такому випадку спільна сумісна приватна власність стає частковою. На даний час між сторонами шлюб розірваний за судовим рішенням, однак це не позбавляє їх права відповідно до ч.1 ст. 69 СК України як дружину і чоловіка, на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Тому позивачка правомірно та обґрунтовано, виходячи з підстав визначених ст.ст.60,63,68 СК України пред`явила позов про визнання нерухомого майна набутого під час шлюбу спільною сумісною власністю подружжя, що дає суду підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved