Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання договору недійсним до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Старлайф №1» посилаючись на те, що під час розгляду Козелецьким районним судом Чернігівської області цивільної справи за позовом Чернігівського обласного центру зайнятості до неї про стягнення виплаченого забезпечення, дізналася, що вона, перебуваючи на обліку як безробітна, уклала з 15.01.2019 року договір про надання послуг з ТОВ «Старлайф №1». Зазначає, що листом від 28.08.2019 року ТОВ «Старлайф №1» підтверджено факт укладення із нею цивільно-правового договору від 15.01.2019 року. За результатами розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним складений акт №73 від 05.09.2019 року. Вказує, що за період з 15.01.2019 року їй було нарахована та виплачена допомога по безробіттю, тому 18.06.2019 року директором Філії прийнято наказ «Про повернення коштів [PERSON] » в розмірі 16792,79 грн. Позивачка стверджує, що вона не укладала з ТОВ «Старлайф №1» жодного цивільно-правового договору. Зазначає, що відповідно до довідки ТОВ «Старлайф №1», вона надавала відповідачу послуги згідно з договором цивільно-правового характеру №553936, за що їй одноразово нарахована комісійна винагорода за лютий 2019 року - 967,11 грн., однак комісійна винагорода за лютий 2019 року не була виплачена, оскільки відсутній належним чином оформлений акт наданих послуг. Крім того, позивачка вказує, що листом від 28.08.2019 року ТОВ «Старлайф №1» повідомлено директора Козелецької районної філії Чернігівського ОЦЗ, що ТОВ «Старлайф №1» в трудових відносинах з нею не перебуває, заробітна плата їй не нараховується і не виплачується, з нею укладено договір цивільно-правового характеру №553936 від 15.01.2019 року, однак через недозаповнення нею декількох граф договору, обидва екземпляри повернуто їй на доопрацювання, тому відповідач не має змоги надати копію договору. Відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку з суми 967,11 грн., відповідачем сплачено податки у розмірі 174,08 грн. з ознакою доходу 102, що у державному реєстрі персональних карток іменується як особи, які працюють за угодами цивільно-правового характеру. Стверджує, що вона цивільно-правовий договір №553936 від 15.01.2019 року з ТОВ «Старлайф №1» не укладала, не підписувала, також не бачила та не підписувала акт виконаних робіт, відповідач ніяких розрахунків з нею не проводив. На основі викладеного, позивачка просить суд визнати договір цивільно-правового характеру №553936 від 15.01.2019 року, укладеного між нею та ТОВ «Старлайф №1», недійсним, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Ухвалою судді від 13 лютого 2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старлайф №1» про визнання договору недійсним - відкрито. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи від позивачки надійшло клопотання, згідно якого просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Старлайф №1»в судове засідання не з`явився, однак до початку розгляду судом справи надійшло клопотання, згідно якого просить справу розглянути у його відсутності та відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що в провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебувала на розгляді цивільна справа за позовом Чернігівського обласного центру зайнятості до [PERSON] про стягнення виплаченого забезпечення, оскільки [PERSON] , перебуваючи на обліку як безробітна, уклала з 15.01.2019 року договір про надання послуг з Товариством з обмеженою відповідальністю «Старлайф №1», що підтверджується копією позовної заяви (а.с.22-23). Суд вважає, що посилання позивачки на те, що вона не укладала з ТОВ «Старлайф №1» жодного цивільно-правового договору є безпідставним, оскільки як вбачається з копії заяви [PERSON] від 25.07.2019 року (а.с.55), позивачка зазначила, що нею було направлено в ТОВ «Старлайф №1» два екземпляри договору від 15.01.2019 року про співпрацю, однак через недооформлення договору, обидва екземпляри повернуто їй на доопрацювання. Крім того, в заяві від 25.07.2019 року [PERSON] вказала, що в неї станом на 25.07.2019 року через сімейні обставини змінилося рішення відносно роботи в ТОВ «Старлайф №1», а також вона просила виключити її із списку працівників та видати довідку про відсутність трудових відносин між нею та ТОВ «Старлайф №1». Аналізуючи заяву [PERSON] до ТОВ «Старлайф №1» від 25.07.2019 року (а.с.55), суд приходить до висновку, що позивачка, посилаючись на сімейні обставини як на підставу розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин (ст.652 ЦК України), сама визнає факт укладення договору, починаючи з моменту його формування (15.01.2019 року) до дати написання відповідної заяви (25.07.2019 року). Як вбачається з копії заяви [PERSON] до ТОВ «Старлайф №1» від 18.05.2019 року (а.с.54), позивачка зазначає про укладення полісів на дітей №94957171/172 та №95153181/182, тобто підтверджує факт укладення цивільно-правового договору з ТОВ «Старлайф №1» та виконання нею обов`язків по вказаному договорі. Відповідно до довідки ТОВ «Старлайф №1» (а.с.12), позивачка [PERSON] надавала ТОВ «Старлайф №1» послуги згідно договору цивільно-правового характеру №553936, за що їй одноразово нарахована комісійна винагорода: лютий 2019 року - 967,11 грн., з якої сплачено податки, що підтверджується копією податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (а.с.15). Згідно з повідомленням ТОВ «Старлайф №1» від 28.08.2019 року (а.с.13), з [PERSON] укладено договір цивільно-правового характеру №553936 від 15.01.2019 року, однак через недозаповнення [PERSON] декількох граф договору, обидва екземпляри повернуто їй на доопрацювання. Вказані договори знаходяться у позивачки [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття такої пропозиції другою стороною. Суд вважає, що позивачка [PERSON] погодилась з умовами договору та направила його після підписання до ТОВ «Старлайф №1», тобто договір є укладеним, однак через недозаповнення [PERSON] відповідач повернув його позивачці на доопрацювання. Відповідно до акту №73 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 05.09.2019 року (а.с.14), під час проведення звірки (перевірки) перебування в трудових відносинах, Козелецька районна філія Чернівецького обласного центру зайнятості Державного центру зайнятості прийшла до висновку, що дійсно [PERSON] уклала договір цивільно-правового характеру з ТОВ «Старлайф №1». Доказів того, що [PERSON] не укладала договір цивільно-правового характеру від 15.01.2019 року, позивачкою суду не надано, що є її процесуальним обов`язком згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися заявлені позовні вимоги. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Старлайф №1» про визнання договору недійсним необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачки [PERSON] відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Старлайф №1» понесені судові витрати в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed