Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення з відповідача по 50 000 гривень на кожного позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. Позов мотивують тим, що 14 травня 2017 року о 15:00 годині відповідач, керуючи автомобілем марки «Rover 75» [NUMBER], рухаючись автодорогою Львів-Шегині, в с. Бартатів, Городоцького району, Львівської області, грубо порушив Правила дорожнього руху України, виїхавши на смугу зустрічного руху здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo» [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого транспортні засоби зазнали значних технічних пошкоджень, а позивачі травмувались. Постановою слідчого від 20 червня 2017 року кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017140180000429 було закрито у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 22 серпня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Зазначають, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазнали моральної шкоди, яка полягає в перенесеному фізичному болі та душевних стражданнях, оскільки потребували лікування та змушені були таке проходити. В обґрунтування позовних вимог посилаються на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди, спричинені тілесні ушкодження та право вимоги до відповідача. Як на підставу задоволення вимог вказують на положення ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1194 ЦК України. Ухвалою суду від 3 квітня 2018 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в ньому, просила такий задовольнити. Представник позивачів [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідчених довіреностей від 21 травня 2018 року позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в ньому, просив такий задовольнити. Відповідач в судові засідання 21 травня 2018 року, 15 червня 2018 року, 20 липня 2018 року та 28 вересня 2018 року не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач [PERSON] та її представник не заперечили. Заслухавши пояснення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів. Частини 3, 4, 5 статті 23 ЦК України визначають, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. У відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій. Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т. ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Ч. 6 ст. 82 ЦПК України визначає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 22 серпня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Встановлено, що [PERSON] 14 травня 2017 року о 14:00 годині на автодорозі Львів-Шегині неподалік с. Бартатів, Городоцького району, Львівської області, керуючи автомобілем марки «Rover 75» [NUMBER], проявив неуважність до дорожньої обстановки та не відреагував на її зміну, при обгоні попутного транспортного засобу виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Polo» [NUMBER], що спричинило пошкодження транспортних засобів, після чого залишив місце події. Постановою про закриття кримінального провадження від 20 червня 2017 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12017140180000429, у зв'язку з відсутністю в діях кримінального правопорушення. Вказаною постановою встановлено, що 14 травня 2017 року о 14:00 годині на автомодорі Львів-Шегині, а саме неподалік с. Бартатів, Городоцького району, Львівської області, автомобіль марки «Rover 75» [NUMBER], під керуванням [PERSON] виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем марки «Volkswagen Polo» [NUMBER], під керуванням [PERSON] Після чого [PERSON] з діагнозом струс головного мозку, забій грудної клітки, пасажир [PERSON] з діагнозом струс головного мозку, забій грудної клітки доставлені в Городоцьку ЦРЛ. Заподіянні тілесні ушкодження [PERSON] та [PERSON] відносяться до легких тілесних ушкоджень. Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння позивачам відповідачем шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим суд вважає доведеним також і факт спричинення відповідачем позивачам моральної шкоди, яка виразилась як у фізичному болі так і в душевних переживаннях внаслідок порушення звичного ритму їх життя у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При визначенні розміру грошового відшкодування суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає, що з відповідача на користь позивачів слід стягнути відшкодування моральної шкоди в розмірі по 30 000 гривень на кожного, оскільки позивачами не представлено в порушення ст. 81 ЦПК України доказів спричинення їм моральної шкоди в сумі позовних вимог. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачами судові витрати в розмірі по 704,8 гривень судового збору кожним.

Outcome: partial