Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства Україський інноваційний банк, треті особи: [PERSON], Приватний нотаріус ЛМНО [PERSON] про визнання недійсним договору від 27.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №6453 зі змінами та доповненнями, вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону відчуження нерухомого майна за адресою Львівська обл., м.Львів, вулиця Окуневського Т.[ADDRESS], тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 3793249, зареєстровано 27.09.2006р. 14:48:59 за №3793249 реєстратором приватний [PERSON], Львівський міський, 79060, [ADDRESS], 264-69-91, підстава обтяження договір іпотеки, 6453, 27.09.2006, [PERSON], обєкт обтяження квартира за адресою Львівська обл.., м.Львів, вулиця Окуневського Т.[ADDRESS], номер РПВН 16111730, виключення із Державного реєстру іпотек запис про іпотеку нерухомого майна за адресою Львівська обл., м.Львів, вулиця Окуневського Т.[ADDRESS], номер РПВН 16111730, реєстраційний номер обтяження №3798206, тип обтяження: іпотека, зареєстрованого 07.11.2007 12:30:46 реєстратором: приватний нотаріус [PERSON][ADDRESS], 264-69-91, підстава обтяження повідомлення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою, 19/2054, 06.11.2007, ЛФ АТ «Укрінбанк». Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.09.2006 року між відповідачами [PERSON] - іпотекодавець та АТ Україський інноваційний банк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Україський інноваційний банк) - іпотекодержатель було укладено [PERSON] іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №6453 зі змінами та доповненнями. Відповідно до укладеного договору предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] та як зазначено в договорі дана квартира належала [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 25.05.2000р. На виконання оспорюваного Договору іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено запис про заборону відчуження нерухомого майна та включено в Державний реєстр іпотек запис про іпотеку нерухомого майна за адресою Львівська обл., м.Львів, вулиця Окуневського Т.[ADDRESS]. Позивачі вважають, що укладений між відповідачами [PERSON] іпотеки від 27.09.2006 року порушує їх права, оскільки рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 25 травня 2000 року. Позивачі вказують, що відповідач [PERSON] фактично передав в іпотеку майно що йому не належить, а належить позивачам, що є порушенням прав позивачів. В зв'язку з вищенаведеним вони змушені звернутися до суду, просять позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та надала пояснення, аналогічні позовній заяві просила позов задовольнити у повному обсязі. В подальшому просила здійснювати розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] позов визнав, просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача ПАТ «Український інноваційний банк» в судовому засіданні проти позов заперечила, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи, в подальшому в судові засідання не зявлялася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового розгляду справи, що стверджується відмітками в журналі вихідної кореспонденції суду та долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового розгляду справи, що стверджується відмітками в журналі вихідної кореспонденції суду та долученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін по справі, оглянувши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2006 року між відповідачем АТ Україський інноваційний банк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Україський інноваційний банк) та [PERSON] укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №6453 зі змінами та доповненнями, внесенимими Договором від 24 жовтня 2007 року. На підставі даного договору в Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено запис про заборону відчуження нерухомого майна за адресою Львівська обл., м.Львів, вулиця Окуневського Т.[ADDRESS], тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 3793249, зареєстровано 27.09.2006р. 14:48:59 за №3793249 реєстратором приватний [PERSON], Львівський міський, 79060, [ADDRESS], 264-69-91, підстава обтяження договір іпотеки, 6453, 27.09.2006, [PERSON], обєкт обтяження квартира за адресою Львівська обл., м.Львів, вулиця Окуневського Т.[ADDRESS], номер РПВН 16111730. Також внесено в Державний реєстру іпотек запис про іпотеку нерухомого майна за адресою Львівська обл., м.Львів, вулиця Окуневського Т.[ADDRESS], номер РПВН 16111730, реєстраційний номер обтяження №3798206, тип обтяження: іпотека, зареєстрованого 07.11.2007 12:30:46 реєстратором: приватний нотаріус [PERSON][ADDRESS], 264-69-91, підстава обтяження повідомлення про реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою, 19/2054, 06.11.2007, ЛФ АТ «Укрінбанк». Відповідно до п. 1.2.1 вищевказаного Договору предметом іпотеки стала квартира [ADDRESS]. В п.2.1 вищевказаного Договору іпотеки вказано, що вказана квартира належить іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, 25.05.2000р. за Р.№2158. Судом встановлено, що Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2015 року рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 травня 2014 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 25 травня 2000 року, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №2158 та прихований ними договір застави цієї квартири. Відповідно до ст. 59 Цивільний кодекс Української РСР (який діяв на час укладення Договору купівлі-продажу квартири) угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Таким чином, на момент укладання іпотечного договору [PERSON] не був власниками майна переданого в іпотеку, оскільки з визнанням недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 25 травня 2000 року, за яким він став власниками наведеної вище квартири, втрачаються ті правові наслідки, які випливають з даного договору з моменту його укладення. Частиною 2 ст. 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що належить іпотекодавцю на праві вланості і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 2 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ст. 10 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин). За правилами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до правил ст.236 ЦК України правочин визнаний судом недісним, є недійсним з моменту його вчинення. З огляду на зазначене, недісність договору, на підставі якого виникло право власності на передану в іпотеку квартиру, тягне за собою недійсність договору іпотеки, оскільки такий договір передбачає наявність права власності у іпотекодавця на час його укладення. Відсутність права власності іпотекодавця на нерухоме майно на час укладання договору іпотеки, дає підстави визнати такий договір іпотеки недійсним з моменту його укладання. В порядку застосування недійсності договору іпотеки підлягають задоволенню позовні вимоги про припинення та вилучення обтяження на нерухоме майно. Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи ст.15, 16, 203, 215, 216, 583 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про іпотеку», постанову пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»

Outcome: approved