Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просила суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, які повинен сплачувати [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей з 600 грн. щомісячно на кожного із дітей до 1 200 грн. щомісячно на кожного з дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що з відповідачем [PERSON]II. вона перебувала узареєстрованому шлюбі з 05 червня 2004 р. по 10 червня 2014 р. 10.06.2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова між нею та відповідачем був розірваний шлюб. Від шлюбу із відповідачем у них народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на повному утриманні позивачки. 28 листопада 2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на двох малолітніх дітей у розмірі 800 грн. щомісячно на кожного із дітей до досягнення дітьми повноліття. Апеляційним судом Львівської області від 07 грудня 2015 p., рішення Шевченківського районного суду м. Львова змінено, яким розмір стягуваних аліментів зменшено до 600 грн. щомісячно на кожного із дітей. Вищим спеціалізованим судом України від 04 квітня 2016 р. рішення Апеляційного суду Львівської області залишено без змін. Внаслідок злісного невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.09.2016 року у сумі 50 316,44 грн., що підтверджується доданим до заяви розрахунком державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС. У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться справа за позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Починаючи з листопада 2012 р. відповідач фактично усунувся від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню своїх неповнолітніх дітей. Відповідач не сплачує аліменти, а також додатково забезпечувати в добровільному порядку відмовляється. [PERSON] на теперішній час не має постійного місця роботи, стабільного заробітку, так само, як і постійного місця проживання. Діти - [PERSON] та [PERSON] знаходяться на «Д» спостереженні в лікаря з діагнозом: дискінезія жовчовивідних шляхів і потребують відповідного лікування, особливого догляду та оздоровлення. У звязку з цим вона несе додаткові витрати на дітей, викликані їх хворобою. Крім того, позивачкою здійснюються постійні витрати на придбання одягу, взуття та обладнання для навчання дітей, а також оплати гуртків, не говорячи про те, що вони потребують нормального, збалансованого, здорового харчування тощо. Так, наприклад, щоденно на обіди дітям необхідно по 25 грн. У місяць на 2-х дітей на обіди витрачається 1 100 грн. При розгляді справи просить також врахувати, що позивачка не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан дітей, оскільки з 14 грудня 2015 р. працює на 0,5 ставки з посадовим окладом 1 465 грн. 75 коп., а прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 р. по 30.11.2016 р. становить 1 531 грн., з 01.12.2016 р. - 1 637 грн., що згідно ст. 141 СК України щодо рівності обовязку батьків по утриманню дитини, а також розміру прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, не забезпечить прожитковий мінімум, визначений законодавством. Тому, враховуючи ці; обставини, вона змушена звертатись до суду про збільшення розміру аліментів. Відповідач утриманців не має та проживає сам. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні тим, що викладені у поданому до суду позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем перебували узареєстрованому шлюбі з 05 червня 2004 р. по 10 червня 2014 р. 10.06.2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова між нею та відповідачем був розірваний шлюб. Від шлюбу з відповідачем у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та перебувають на повному її утриманні. 28 листопада 2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на двох малолітніх дітей у розмірі 800 грн. щомісячно на кожного із дітей до досягнення дітьми повноліття. Апеляційним судом Львівської області від 07 грудня 2015 p., рішення Шевченківського районного суду м. Львова змінено, яким розмір стягуваних аліментів зменшено до 600 грн. щомісячно на кожного із дітей. Вищим спеціалізованим судом України від 04 квітня 2016 р. рішення Апеляційного суду Львівської області залишено без змін. Вказане рішення відповідачем не виконується та внаслідок цього за відповідачем утворилася заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.09.2016 року у сумі 50 316,44 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця Новомосковського міськрайонного ВДВС. У провадженні Шевченківського районного суду м. Львова знаходиться справа за позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Також органом досудового розслідування відкрито кримінальне провадження за ст. 164 КК України злісне ухилення від сплати аліментів. Судом встановлено, що діти - [PERSON] та [PERSON] знаходяться на «Д» спостереженні в лікаря з діагнозом: дискінезія жовчовивідних шляхів і потребують відповідного лікування, особливого догляду та оздоровлення. У звязку з цим позивачка несе додаткові витрати на дітей, викликані їх хворобою. Крім цього, позивачкою здійснюються постійні витрати на придбання одягу, взуття та обладнання для навчання дітей, а також оплати гуртків. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан дітей, оскільки з 14 грудня 2015 р. працює на 0,5 ставки з посадовим окладом 1 465 грн. 75 коп., а прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 р. по 30.11.2016 р. становить 1 531 грн., з 01.12.2016 р. - 1 637 грн., що згідно ст. 141 СК України щодо рівності обовязку батьків по утриманню дитини, а також розміру прожиткового мінімумуна дітей відповідного віку, не забезпечить прожитковий мінімум, визначений законодавством. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обовязок не залежить від матеріального становища батьків. Отже, обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх з відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Підсумовуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума аліментів в розмірі 600 грн. на місяць на одну дитину є недостатньою для повноцінного утримання дитини та забезпечення її усім необхідним, а тому розмір аліментів слід збільшити та стягувати на кожну дитину щомісячно аліменти в розмірі по 830грн., який підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, до досягнення кожною дитиною повноліття. У звязку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати в розмірі 551,20 грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial