Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивачі звернулись до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом до ПАТ «Банк Восток», у якому посилаючись на укладені між сторонами договори банківського рахунку та надання відповідачем за такими договорами послуг неналежної якості, просили суд зобов'язати банк виконати їх платіжні доручення у іноземній валюті. В обґрунтування заявленого позову позивачі вказували, що між кожним із них та відповідачем укладено договори банківського рахунку, за якими відповідач взяв на себе зобов'язання з відкриття на імена позивачів банківських рахунків та їх обслуговування, однак, коли позивачі звернулись до банку у визначеному законодавством та договором порядку з платіжними дорученнями у іноземній валюті та належними супровідними документами, банком було відмовлено у виконанні таких доручень із посиланням на Постанову НБУ №540 від 29.08.2014 року. Виходячи з зазначеної банком причини відмови у виконанні доручень позивачі, вважаючи такі підстави необґрунтованими та надуманими, вважають, що банком надається послуги у неналежній якості, та за такого просять суд захистити їх права споживачів такої послуги шляхом зобов'язання банку виконати його обов'язок з виконання платіжних доручень. У судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги та обставини, викладені у позові - підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та вказувала на законність та обґрунтованість відмови банку у виконанні платіжних доручень у іноземній валюті, просила суд долучити до матеріалів справи письмові заперечення та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків про обставини справи та кореспондуючі ним правовідносини. Позивачами з метою відкриття поточних рахунків в іноземній валюті в ПАТ «БАНК ВОСТОК» для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів було укладено з Відповідачем договори банківського рахунку, а саме: - договір банківського рахунку фізичної особи в іноземній валюті №0/7206/Т від 17.01.2012 року, укладений між [PERSON] та банком; - договір банківського рахунку №10/23054/Т від 22.08.2013 року, укладений між [PERSON] та банком; - договір банківського рахунку №2/10529/Т від 30.10.2012 року, укладений між [PERSON] та банком; згідно умов яких банк зобов'язався відкрити Позивачам поточні рахунки у валюті ЄВРО та здійснювати розрахункові операції за дорученням клієнта (п.п.1.1., 2.1.1. та 2.1.2 Договорів банківського рахунку, копії яких долучені до матеріалів справи). На виконання умов Договорів банківського рахунку банком було відкрито відповідні поточні рахунки. 16 жовтня 2014 року позивачі звернулись до відділення №1 ПАТ «БАНК ВОСТОК» з метою здійснення переказів грошових коштів за кордон з їх рахунків та надали з відповідними документами: [PERSON] надав до відділення платіжне доручення в іноземній валюті №06 від 16.10.2014 року та Індивідуальну ліцензію №131 на здійснення інвестиції за кордон, що видана Національним банком України 08.10.2014 року, згідно яких з рахунку [PERSON] [NUMBER] у ПАТ «БАНК ВОСТОК» підлягала перерахуванню іноземна валюта у сумі 5000000,00 ЄВРО на рахунок [NUMBER] Zapad banka akcionarsko drustvo Podgorica в PRVA BANKA CRNE GORE AD (Чорногорія); [PERSON] надав до відділення платіжне доручення в іноземній валюті №05 від 16.10.2014 року та Індивідуальну ліцензію №132 на здійснення інвестиції за кордон, що видана Національним банком України 08.10.2014 року, згідно яких з рахунку [PERSON] [NUMBER] у ПАТ «БАНК ВОСТОК» підлягала перерахуванню іноземна валюта у сумі 550000,00 ЄВРО на рахунок [NUMBER] Zapad banka akcionarsko drustvo Podgorica в PRVA BANKA CRNE GORE AD (Чорногорія); та відповідно [PERSON] надала до відділення банку платіжне доручення в іноземній валюті №04 від 16.10.2014 року та Індивідуальної ліцензії №133 на здійснення інвестиції за кордон, що видана Національним банком України 08.10.2014 року, згідно яких з рахунку [PERSON] [NUMBER] у ПАТ «БАНК ВОСТОК» підлягала перерахуванню іноземна валюта у сумі 950000,00 ЄВРО на рахунок [NUMBER] Zapad banka akcionarsko drustvo Podgorica в PRVA BANKA CRNE GORE AD (Чорногорія). Копії відповідних доручень та індивідуальних ліцензій долучено до матеріалів справи. В свою чергу відповідач, посилаючись на Постанову НБУ від 29.08.2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» зі змінами згідно Постанови НБУ від 22.09.2014 року № 591, повернув позивачам зазначені платіжні доручення без виконання, про що свідчать долучені до матеріалів справи копії платіжних доручень з відповідними відмітками Банку про відмову та листи банку з обґрунтуванням відмови. Вказані обставини справи, згідно пояснень представників сторін, що були надані у судовому засіданні сторонами, ними не заперечуються. Згідно тексту листів, що були надіслані банком на адреси позивачів, відповідач обґрунтував свою відмову від виконання вказаних вище платіжних доручень посиланнями на Постанову НБУ від 29.08.2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», зі змінами згідно Постанови НБУ від 22.09.2014 року № 591, згідно якої (п. п. 14 п. 1): «запроваджуються такі заходи щодо діяльності банків та фінансових установ: 14) заборонити проведення таких операцій в іноземній валюті: на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України (крім випадків здійснення операцій на підставі індивідуальних ліцензій на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України, виданих Національним банком України юридичним особам). Проте, суд погоджується із думкою позивачів, про те, що вказані положення Постанови не підлягають застосуванню до проведення операцій на виконання зазначених платіжних доручень позивачів виходячи з наступного. Положення Постанови, на яке посилається у своїй відмові відповідач, було прийнято НБУ 22.09.2014 року (шляхом внесення змін до Постанови НБУ від 29.08.2014 року №540), а індивідуальні ліцензії на здійснення інвестицій за кордон, були надані Національним банком України Позивачам 08.10.2014 року, відповідно до положень яких позивачам надано відповідний дозвіл на інвестування закордон валютних цінностей, з рахунків у : ПАТ «БАНК ВОСТОК» (Україна) на рахунки Zapad banka akcionarsko drustvo Podgorica в PRVA BANKA CRNE GORE AD (Чорногорія), тобто після прийняття зазначеного положення НБУ, а отже НБУ, діючи у межах своєї компетенції та на підставі законодавства, утому числі із врахуванням положень зазначеної Постанови НБУ, надав позивачам відповідні дозвільні документи, що свідчить про їх обов'язковість при пред'явленні до виконання. Декрет Кабінету міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлює, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом (п.1 ст. 5 Декрету). Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: е) здійснення інвестицій за кордон, у тому числі шляхом придбання цінних паперів, за винятком цінних паперів або інших корпоративних прав, отриманих фізичними особами - резидентами як дарунок або у спадщину (п.4. ст.5 Декрету). Згідно Інструкції «Про порядок видачі індивідуальних ліцензій на здійснення інвестицій за кордон», затвердженої Постановою НБУ від 16.03.1999 року №122, «Індивідуальна ліцензія Національного банку України на здійснення інвестиції - належним чином оформлений письмовий дозвіл Національного банку України на право здійснення конкретним резидентом конкретної інвестиції. Для здійснення усіх видів інвестицій (незалежно від строків та сум) резидентам потрібно обов'язково попередньо одержати ліцензії.» (п. 1.1. Інструкції). Власник ліцензії особисто пред'являє оригінал ліцензії уповноваженому банку, через який має переказуватися іноземна валюта за межі України (у разі здійснення інвестиції за кордон у безготівковій формі). Уповноважений банк на цій ліцензії робить відмітку, що має містити суму та дату переказування іноземної валюти за межі України, і зберігає її копію з відмітками в установленому Національним банком України порядку. (п.3.5. Інструкції). Отже, вказане вище свідчить про правомірність вимог позивачів про проведення перерахунку грошових коштів на зазначені рахунки Zapad banka akcionarsko drustvo Podgorica в PRVA BANKA CRNE GORE AD (Чорногорія). Враховуючи викладене та те, що між сторонами по справі були укладені вищевказані договори банківського рахунку, за якими банк взяв на себе зобов'язання з своєчасного та повного здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів за дорученнями позивачів, суд доходить висновку про те, що банком у порушення умов зазначеного договору було відмовлено позивачам у виконати платіжне доручення в іноземній валюті. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», визначено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг (у тому числі відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій) Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Пункт 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 58, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Виходячи з викладеного, та приймаючи до уваги положення п.5 ч.2 ст. 16 ЦПК України, відповідно до якого способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивачів та необхідність їх задоволення.

Outcome: approved