Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові зазначила, що вона має сина [PERSON], [INFO], батьком дитини у свідоцтві про народження був зазначений [PERSON] на підставі спільної заяви та вимог ст. 125, 126 СК України, у зв'язку із чим відділом РАГС Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя 14.05.2002р. було видано Свідоцтво про встановлення батьківства. Приблизно у 2006 році вона з відповідачем перестала проживати разом та з дитиною повернулася жити до своїх батьків, а з 2007 року разом із дитиною стала проживати однією сім'єю із [PERSON]. 27.09.2009 року позивачка з [PERSON] зареєструвала шлюб та [INFO] у них народилась спільна дитина [PERSON]. З часу припинення спільного проживання із відповідачем [PERSON] життям дитини, його вихованням та станом здоров'я відповідач не цікавився, зник із життя дитини, місце перебування його не відоме. Позову про стягнення аліментів позивачка не подавала, оскільки відповідач веде кочовий спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями. У зв'язку із зазначеними обставинами обов'язки батька неповнолітнього сина [PERSON] на протязі 10 років фактично виконує [PERSON], якого дитина називає батьком та ставиться до якого, як до рідної людини, дорожить відносинами. [PERSON] також любить дитину та ставиться до неї, як до рідного сина. Позивачка, вважає, що така поведінка відповідача є підставою для позбавлення його батьківських прав, тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 888,50 грн. щомісячно із індексацією відповідно до закону до повноліття дитини. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду щодо позову не надав. Представник третьої особи служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив рішення прийняти в інтересах дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що [PERSON], народився [INFO], батьками якого є: батько - [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12.03.2002. (а.с.52). Оскільки [PERSON] з [PERSON] у шлюбі не перебували, батьком [PERSON] у свідоцтві про народження [PERSON] був зазначений на підставі спільної заяви, що підтверджується Свідоцтво про встановлення батьківства серія [NUMBER] виданим 14.05.2002 року відділом РАГС Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя.(а.с.53) 27.03.2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серія [NUMBER] від 27.03.2009. (а.с. 54) [INFO] у них народилась спільна дитина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 03.03.2016. (а.с. 55) Відповідач [PERSON], з 2006 року, з часу припинення спільного проживання з позивачкою, проживає окремо, не цікавиться життям сина, його здоров'ям, фізичним та духовним розвитком, не надає матеріальної допомоги, зник із життя дитини, місце перебування його не відоме, відповідач веде кочовий спосіб життя, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] На підставі ст.ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №05/01-27/0164 від 23.02.2018 про позбавлення батьківських прав [PERSON], який був наданий на запит суду, зазначено, що орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району прийшов до висновку, беручи до уваги, що гр. [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до неповнолітнього сина, права і інтереси якого повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважати за можливе позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.72-73) Відповідно до Довідки КЗ «Запорізька спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Козацький ліцей» Запорізької облради №303 від 21.03.2017р., Довідки ГО «Спеціалізована дитячо-юнацька школа олімпійського резерву по гандболу» №30 від 21.03.2017р, Довідки Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №66 Запорізької міськради від 22.03.2017, з початку навчання сина у вказаних учбових закладах з 2009 року відповідач [PERSON] школи не відвідував, на батьківських зборах чи дитячих святах не з'являвся, шкільним життям дитини не цікавився. (а.с.59-61) Згідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Неповнолітній [PERSON], [INFO], в судовому засіданні також підтримав позов, щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідност.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2018 року складає - 1860 гривень, з 01.07.2018 буде складати - 1944 гривень.. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставин суд вважає встановленим, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на відсутність у відповідача постійної роботи та постійного доходу, враховуючи інтереси дитини та матеріальний стан сторін, забезпечуючи надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 888,50 гривень, щомісячно, починаючи з 27 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивачку було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved