Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про скасування усиновлення [PERSON] [INFO], яке відбулось відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.10.2003 року та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. Позов мотивується тим, що батьки з дня усиновлення піклувались за дитиною як за своєю рідною. Забезпечували її гармонійний розвиток, утримання. Однак з 2010 року сімейні відносини між батьками та дитиною не склалися. [PERSON] неодноразово тікає з школи, з дому, схильна до бродяжництва, самостійно звернулась до органу опіки про позбавлення позивачів батьківських прав відносно неї. На теперішній час дитина знаходиться у КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Одеської міської ради. Батьки не можуть, через поведінку дитини, виконувати свої батьківські обов’язки. Проживання батьків та дитини однією сім’єю суперечать інтересам як дитини так і батьків. Позовні вимоги ґрунтуються на положенні ч.1,ч.3,ст.238 СК України. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги та пояснили, що ставились і ставляться до [PERSON] як до своєї рідної дитини, однак її грубе відношення до них, втечі з дому та школи, проживання в невідомих для позивачів місцях, роблять неможливим їх спільне проживання однією сім’єю, позивачі з побоюванням ставляться до майбутніх дій дитини щодо них. Позивачі згодні придбати дитині окреме житло та заявили, що будуть підтримувати дитину матеріально та морально. Суд задовольнив клопотання відповідача та залучив у якості її законного представника - КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Одеської міської ради, враховуючи перебування дитини у закладі з 14.06.2018 року. В судовому засіданні законний представник [PERSON] проти позову заперечував, пояснив, що сама поведінка дитини не є підставою для скасування усиновлення. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що батьки занадто пильно контролюють її поведінку дома та в школі, що її не подобається, перешкоджають у спілкуванні з друзями яких вона сама вибирає та нав’язують спілкування з дітьми до яких у неї немає симпатії, що призводить до втечі з дому. В майбутньому надіється на покращення відносин з батьками. Представник органу опіки та піклування категорично заперечувала проти задоволення позову з підстав необгрунтування заявлених вимог. Представник відділу РАЦСу Суворовського району м.Одеси надала заяву про розгляд справи без їх участі. Судом встановлені обставини, які свідчать про те, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 03.10.2003 року позивачам дозволено удочеріння дитини, яка в подальшому отримала ім’я [PERSON] [INFO] (а.с.14). Згідно свідоцтва про народження позивачі є батьками [PERSON] [INFO] (а.с.15). Довідкою Ф-1 встановлено, що сторони проживають однією сім’єю (а.с.16). В копії заяви дитини до органу опіки та піклування, щодо позбавлення позивачів батьківських прав зазначено, що спільне проживання стало нестерпним, методи виховання звелися до приниження дитини та застосування фізичної сили (а.с.87). В копії заяви позивачів до органу опіки та піклування, щодо позбавлення їх батьківських прав зазначено, що в останній час [PERSON] вийшла з під контролю, не ночує дома, не реагує на зауваження, спалахи агресії, погрожує позбавити їх життя (а.с.88). Відповідно до листа КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Одеської міської ради, [PERSON] [INFO] знаходиться у центрі з 14.06.2018 року, доставлена по акту Суворовського відділу поліції м.Одеси (а.с.85). Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради №134 від 18.06.2018 року [PERSON] поставлена на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах і систематично залишає місце постійного проживання (а.с.86). Матеріалами справи (фотографії, медична історія розвитку дитини, довідка про склад сім’ї, характеристика дитини з навчального закладу, характеристика батьків з місця роботи), поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановлено обставини проживання тривалий час позивачами та відповідачем як повноцінної сім’ї, піклування позивачів за дитиною, надання дитині всіх можливостей для повного фізичного, морального та духовного розвитку, забезпечення позивачами здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки дитини до самостійного життя. Також, з характеристики навчального закладу встановлено факти втечі з уроків без поважних причин, конфліктів з учителями та однокласниками. (а.с.53). З характеристики КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Одеської міської ради встановлено, що дитина за час перебування у закладі швидко адаптувалася, поводиться спокійно і тихо. Соціальний розвиток відповідає віку. На контакт іде важко, замкнута. Мотивація до навчання низька, успішність у навчанні середня. Емоційно стабільна. за час перебування у цетрі поводилась чемно та спокійно, дотримувалась режиму та правил поведінки закладу, з іншими вихованцями не конфліктує (а.с.54). З вищезазначених доказів судом встановлено наявність конфлікту в сім’ї щодо виховання дитини. Суду не надано доказів того, що усиновлення суперечить інтересам дитини та не забезпечує їй сімейного виховання (п.1ч.1ст.238 СК України). Судом з наданих доказів не встановлено обставин наявності стосунків, які незалежно від волі усиновлювачів роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов’язків (п.3ч.1ст.238 СК України). Згідно ст.240 СК України, право на звернення до суду з позовом про скасування усиновлення чи визнання його недійсним мають батьки, усиновлювач, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, прокурор, а також усиновлена дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст.238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ч.1, 2 ст. 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, яка ратифікована Законом № 3017-VI від 15.02.2011 р. із застереженням та заявою, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Враховуючи положення ч.7 ст.7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, суд переконаний, що поведінка дитини, якою б вона не була, не є підставою для скасування усиновлення, позбавлення дитини у важкий для неї час родинних зв’язків не відповідає найвищим інтересам дитини, а тому позов є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed