Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вказала, що вона є власником квартири № 32 у будинку № 17 мкр-на Шахтарський в м. Красноармійськ Донецької області. Вказана квартира належить їй на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] Відповідач по справі, її колишній зять, перебував у зареєстрованому шлюбі з її донькою [PERSON] з 02.10.2010 року . Рішенням суду від 10.12.2014 року шлюб між ними розірвано. З грудня 2014 року відповідач по справі у належній їй квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, тому, посилаючись на ст. 405 ЦК України, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 32 у будинку № 17 мкр-на Шахтарський у м. Красноармійську Донецької області. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що з27.03.2015 року згідно Указу Президента «Про мобілізацію» перебуває у Збройних Силах України, в теперішній час проходить контрактну службу у м. Красноармійську. З боку позивачки та її колишній дружини йому чиняться перешкоди у користуванні спірним житлом, тому він не має можливості ним користуватися. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі, є її колишній сусід, який проживав разом зі своєю сім»єю за адресою: м. Красноармійськ, мкр-н Шахтарський, 17/32. Більше року він в спірній квартирі не проживає. У вересні 2015 року вона його бачила останній раз, коли він, його колишня дружина та їх донька виходила з під»їзду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є колишньою дружиною відповідача по справі [PERSON], з яким вона перебувала у шлюбі з жовтня 2010 року по 10.12.2014 рік та проживали у квартирі № 32 у будинку № 17 мкр-на Шахтарський у м. Красноармійську. З моменту укладення шлюбу відповідач був зареєстрований і проживав у спірному житлі, а з кінця листопада грудня 2014 року пішов з квартири та з того часу в ній не проживає. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири № 32 у будинку № 17 мкр-на Шахтарський в м. Красноармійськ Донецької області ( а. с. 7, 15). Відповідач по справі [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з донькою позивачки [PERSON] з 02.10.2010 року ; рішенням красноармійського міськрайонного суду від 10.12.2014 року шлюб між ними розірвано ( а. с. 12). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі № 32 у будинку № 17 мкр-на Шахтарський в м. Красноармійськ і проживав на спірній жилій площі до грудня 2014 року. ( а. с. 6). Вказана обставина підтверджена також поясненнями сторін в судовому засіданні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 405 ЦК України\~ передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 9 ЖК України \~ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Суд посилався на конституційні положення та принципи\~Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод про непорушність права власності. У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, позивач має довести, що відповідач, який є членом сім'ї власника житла, втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а відповідач, відповідно, що не втратив право користування цим житлом, оскільки постійно ним користувався; між ним та власником житла існувала певна домовленість щодо користування спірним житлом або ж він (відповідач) був відсутній у спірному житлі понад один рік з поважних причин. Судом встановлено, що що між сторонами не було жодних домовленостей щодо порядку користування спірною квартирою, відповідач є колишнім чоловіком власника спірного житла (позивача), проте він не проживає у зазначеній квартирі понад встановлений законом термін, у тому числі з причини його призову з 27.03.2015 року у Збройні Сили України згідно Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 року, ( а. с. 36), не сплачує витрати на утримання квартири. Згідно Указу Президента «Про часткову мобілізацію» від 14.01.2015 року оголошена часткова мобілізація \~у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цьогоУказу. Не заперечуючи проти доводів позивачки про те, що вона, як власник житла, має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд; суд не може погодитися з тим, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання у спірній квартирі на підставі ст. 405 ЦК України, підлягає до задоволення, оскільки він без поважних причин відсутній у спірній квартирі понад один рік. Факт перебування відповідача у Збройних Силах України підтвердила сама позивачка в судовому засіданні. В судовому засіданні не встановлені обставини щодо відсутності відповідача у спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин. У пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї\~\~власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Таким законом не може бутиЖК, а застосуванню підлягають норми, передбачені\~ главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім'ї\~\~власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення ст. 405 ЦК України. Відсутність члена сім'ї\~\~понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї\~\~права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71,72 ЖК України\~\~застосуванню не підлягають. Частинами 1 та 4 ст. 156 ЖК України\~\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу . Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.\~ Таким чином, законом не передбачено те, що припинення сімейних відносин з власником будинку автоматично позбавляє колишніх членів сім'ї їх права користування житлом. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання\~\~ (частина перша ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). За таких обставин, суд приходить до висновку про те , що позивачкою не доведено, що відповідач втратив право користування житлом на підставі ст. 405 ЦК України . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed