Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] 6 листопада 2019 року звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та стягнення неустойки (пені) внаслідок несплати аліментів, мотивуючи позов тим, що відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 травня 2017 року з відповідача на її користь ухвалено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 31 березня 2017 року, до повноліття дитини. Відповідач свій обов`язок зі сплати аліментів належним чином не виконує, аліменти не сплачує, внаслідок чого станом на жовтень 2019 року у нього утворилася заборгованість по аліментах у сумі 37 660 грн 09 коп., а проведеним нею розрахунком встановлено розмір неустойки (пені) за період з березня 2018 року по вересень 2019 року (включно) в сумі 72 729 грн 88 коп. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментах у сумі 37 660 грн 09 коп., та неустойку (пеню) за період з 1 березня 2018 року по 1 жовтня 2019 року в сумі 72 729 грн 88 коп. Відповідно до ухвали судді від 13 листопада 2019 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді від 4 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не прибула, у відповіді на відзив зазначила, що заявлені нею позовні вимоги законні, обгрунтовані; крім того, спрямувала до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, справу розглядати у її відсутності. Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив у позові відмовити, так як стягнення заборгованості по аліментах не передбачено чинним законодавством, а розрахунок суми неустойки (пені) проведено невірно, та сума пені не може бути більшою чим 100 відсотків заборгованості по аліментах. Крім того, з 2001 року він хворіє бронхіальною астмою та не може знайти постійне місце роботи. 2 липня 2020 року до початку судового засідання спрямував до суду заяву, в якій зазначив, що підстави викладені у відзиві на позов щодо відмови у задоволенні позовних вимог підтримує, справу просив розглядати без його участі. Суд, перевіривши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача неустойки (пені), позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментам задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження (серія [NUMBER] ), [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є: батько [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (серія [NUMBER] ) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 3 грудня 2011 року. [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 травня 2017 року у справі (справа номер 648/948/17, провадження номер 2/648/529/17) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, позовні вимоги задоволено повністю та ухвалено: розірвати шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 3 грудня 2011 року Музиківською сільською радою Білозерського району Херсонської області, запис № 11; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 31 березня 2017 року, до повноліття дитини. Із довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 648/948/17, виданим Білозерським районним судом Херсонської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 31 березня 2017 року, складеної 18 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області В.Тумка вбачається, що сума заборгованості по аліментах за період з березня 2018 року по вересень 2019 року (включно) складає 3 7660 грн 09 коп. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами 1, 2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. Відповідач у відзиві на позовну заяву повідомив, що з 2001 року хворіє бронхіальною астмою та долучив виписку Комунального некомерційного підприємства «Херсонська міська клінічна лікарня імені Афанасія та Ольги Тропіних» Херсонської обласної ради із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, датовану 22 січня 2020 року, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] хворіє та йому встановлено діагноз «бронхіальна астма». Однак, наявність захворювання у відповідача не може звільнити його від обов`язку сплачувати аліменти, так як відповідач не визнаний особою з інвалідністю, є працездатним, будь-яких доказів того, що він звертався до Державного центру зайнятості у пошуках роботи не надав. Враховуючи, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, однак свого обов`язку не виконує, то є всі підстави для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивачкою у позовній заяві був проведений розрахунок розміру неустойки (пені) за період з 1 березня 2018 року по 1 жовтня 2019 року, відповідно до якого розмір неустойки (пені) за цей період складає 72 729 грн 88 коп. з яким суд погоджується, так як він проведений у відповідності до формули, яка була зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі № 127/20291/16-ц. Разом з тим відповідно до частини 1 статті 196 СК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. А тому з урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів за період з 1 березня 2018 року по 1 жовтня 2019 року, у розмірі загальної суми заборгованості по аліментам, що складає 37 660 грн 09 коп. Позовні вимоги позивачки щодо стягнення заборгованості по аліментах, не підлягають задоволенню, так як суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року. Так, згідно пункту 7 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Також, пунктом 9 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року становлено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно пункту 10 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012 року, у разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини 3 статті 71 Закону України України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Відповідно до частини 8 статті 71 Закону України України «Про виконавче провадження», суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, у разі відсутності спору про розмір заборгованості зі сплати аліментів, які вже стягнуті рішенням суду, то відсутні і правові підстави для повторного стягнення вказаної заборгованості рішенням суду. Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності до приписів статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial