Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] 20.10.2020 року звернулася у Сколівський районний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] та зареєстрований Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис за № 7. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] », а судові витрати у справі покласти на відповідача. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 30.10.2020 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Визначену дату судового засідання щодо розгляду справи по суті 19.11.2020 року, 09.30 год.. \~ \~ \~ \~Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 19.11.2020 року (головуючий суддя Микитин В.Я.) розгляд справи по суті відкладено із викладенням причин такого відкладення. Визначено нову дату судового засідання щодо розгляду справи по суті 03.12.2020 року, 11.30 год.. Позов [PERSON] \~обґрунтовано тим,\~що їх\~з відповідачем\~сім`я фактично\~розпалася та\~існує тільки\~формально.\~Сторони втратили\~одне до\~одного почуття\~поваги і\~любові,\~стали чужими\~людьми.\~Сторони протягом\~тривалого часу\~не підтримують\~шлюбних відносин.\~Від спільного\~проживання у\~сторін народилася\~дочка [PERSON] ,\~яка проживає\~та надалі\~проживатиме разом\~з позивачкою,\~за зареєстрованим\~її місцем\~проживання.\~Позивачка зазначає\~також,\~що вона\~не примирилася\~з відповідачем.\~Спору з\~приводу поділу\~спільно нажитого\~майна у\~сторін на\~даному етапі\~немає.\~Відтак,\~позивачка просить\~на підставі\~ст.\~ст.\~3,\~24,\~56,\~105,\~110,\~112\~СК України\~позов задовольнити. Відзиву на позовну заяву відповідачем у запропоновані судом строки та порядку не подано. Про дату, час та місце судового засідання щодо розгляду справи по суті, котре було призначене на 03.12.2020 року о 11.30 год., сторони були повідомлені належним чином завчасно. Позивачка у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилася, однак попередньо через канцелярію суду подала заяву від 13.11.2020 року за вх. № 5562, у котрій просила проводити розгляд справи без її участі. Одночасно у такій заяві висловила позицію на підтримання своїх позовних вимог у повному обсязі. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті також не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі, котре було призначене на 03.12.2020 року о 11.30 год., без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, вивчивши позовну заяву, давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так,\~судом встановлено,\~щосторони, які є громадянами України, вступили у шлюб 12.06.2017 року, який був зареєстрований Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 7. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 12.06.2017 року (оригінал міститься у справі). В силу ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Згідно із\~ст. 24 зазанченого Кодексу,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно\~із ст. ст. 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З цього приводу судом встановлено, що сторони уже протягом тривалого часу проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства, а також створенням відповідачем нової сім`ї. Тому позивачка вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе, наполягає на розірванні шлюбу. За час спільного проживання сторін та перебування у шлюбі у них народилося дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає та залишиться проживати разом із позивачкою. На переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам позивачки, оскільки у матеріалах справи відсутні докази з приводу вжиття сторонами заходів щодо їх примирення упродовж усього терміну, починаючи із дати звернення позивачки до суду із цим позовом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у зв`язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею та документально підтверджені судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 840 грн. 80 коп. (квитанція № 40 від 20.10.2020 року, оригінал міститься у справі).

Outcome: approved