Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і просили відповідача [PERSON], [INFO] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. На підтвердження своїх позовних вимог позивачі вказали наступне, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 червня 1999 року № 406 їм належить квартира [ADDRESS] в якій зареєстрований відповідач, як чоловік [PERSON] 16 червня 2011 року шлюб між позивачкою [PERSON] і відповідачем [PERSON] офіційно розірвано. З осені 2012 року по теперішній час відповідач фактично не мешкає в квартирі, але зніматися з реєстрації добровільно не бажає. Згідно актів обстеження факт не проживання відповідача підтверджується свідками. Ніяких речей або майна відповідача у спірній квартирі не має. Відповідач фактично мешкає за іншою адресою, де у відповідача є офіційно інша сім`я, відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою, офіційно зареєстрував шлюб з іншою жінкою з якою і проживає однією сім`єю до теперішнього часу. Позивачі вважють, що їх права, як власників квартири, порушені. Вони не мають можливості розпоряджатися своїм майном, як власники, не мають змоги оформити субсидію, несуть усі витрати по утриманню житла. Відповідач не бере ніякої участі у сплаті за комунальні послуги. На підставі вище викладеного вважали, що позов підлягає задоволенню. Відповідач та його представник позов не визнав. На заперечення проти позову позивачів відповідач посилався на наступне: Оскільки з аналогічним позовом позивачі вже звертались до суду і рішенням суду від 17 липня 2012 року їм було відмовлено і це рішення чинне то суд повинен відмовити позивачам у їх вимогах, а провадження по справі закрити. Крім того відповідач вважав, що позивачі не в повному обсязі внесли судовий збір і це теж не враховано судом. Крім вказаного, в судовому засіданні представник позивача вказував, що позивач [PERSON] винен відповідачу значну суму грошей, що є причиною не зняття відповідача з реєстрації у спірній квартирі. На підставі викладеного вважав, що позов не підлягає задоволенню. Вислухавши представників сторін, свідків, вивчивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. До такого висновку суд приходить з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві приватної власності належить квартира за адресою: квартира [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності [NUMBER], виданого житловим ремонтно-експлутаційним підприємством міста Ізюма Харківської області 24 червня 1999 року (а.с.14). Відповідач в квартирі позивачів не мешкає, право власності на квартиру не має, що підтверджується вказаним свідоцтвом [NUMBER], договору про ви наймання житла з власниками квартири сторонами не було укладено. Згідно актового запису про шлюб № 224 від 18 серпня 2015 року відповідач [PERSON] перебуває у шлюбі з другою жінкою, що не заперечує і відповідач. (а.с.156). Той факт, що один з позивачів винен відповідачу гроші не є підставою для відмови у позові. Той факт, що позивачі заявили спільні вимоги і внесли суму судового збору спільно не є підставою для відмови у позовних вимогах. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач понад 5 років не мешкає і не з`являється у спірній квартирі, має іншу сім`ю. Згідно діючих норм Житлового Кодексу України передбачено, що якщо особа не проживає за місцем реєстрації понад встановлені строки вона може бути визнана такою, що вратила право користування в цьому приміщенні. Отже законних підстав для мешкання та реєстрації відповідача у спірній квартирі не має. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач порушує право власності позивачів, володіння та користування її майном.

Outcome: approved