Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

позивачі звернулись у суд із позовом до відповідача у якому просять визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що відповідач є членом наймача у вищевказаної квартири та зареєстрований у спірному житлі. Однак, починаючи з 2010 року не проживає за вказаною адресою. На даний час місце перебування відповідача не відомо. Реєстрація відповідача створює перешкоди у користуванні майном. У відповідності до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, просять позов задовольнити. Відповідачем не подано відзиви, які б містили би заперечення на позов. 01 березня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. 18 червня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суту за правилами загального позовного провадження. 26 червня 2019 року позивачами подано до суду заяву про слухання справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю. Просять позов задовольнити. 22 серпня 2019 року позивачкою [PERSON] подано заяву до суду про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце цього засідання, що підтверджено матеріалами справи. Не подав відзив на позовну заяву. Тому зі згоди сторони позивача, яка викладена в заявах, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачі [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (син основного квартиронаймача) та відповідач [PERSON] (син основного квартиронаймача), що підтверджено довідкою ТзОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» від 26.07.2018 № 3554, інформацією від органу реєстрації місця проживання відносно відповідача від 20.02.2019 / арк. спр. 12, 16/. Між сторонами виникли житлові відносини щодо захисту права користування житловим приміщенням шляхом втрати такого права у членів сім`ї наймача, у зв`язку з тимчасовою їх відсутністю, які регулюються нормами статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Повертаючи до матеріалів справи суд установив, що відповідач [PERSON] з 2010 року фактично не проживає за адресою [ADDRESS] , тобто понад встановлені строки, що підтверджено актами ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 04 квітня 2018 року, 19 червня 2018 року, 17 грудня 2018 року / арк. спр. 9-11/. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки відповідач добровільно залишив зареєстроване місце проживання, не проживає у ній понад встановлений строк збереження права користування такою без поважних причин; жодних поважних причин відсутності відповідача за вказаною адресою суд не встановив; відповідач не несуть обов`язків тимчасово відсутнього члена сім`ї, які покладені законом, а тому суд прийшов висновку, що відповідача необхідно визнати таким, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Суд приймає аргументи позивачів, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи, та такі відповідають вимогам закону. Суд застосовує спеціальні норми права, передбачені у статтях 71, 72 ЖК УРСР, адже саме вони регулює спірні відносини, що склались між сторонами, та на які поряд із загальними нормами права вірно покликався позивач у позовній заяві. Інших обставини справи, які б мали вирішальне значення для правильного вирішення справи та на які сторони не покликались, суд не встановив. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи та який необхідно стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved