Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона являється власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок позивачка придбала у гр. [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.07.2002 року, який посвідчений нотаріусом. Право власності позивачки на вказаний будинок зареєстровано на її ім'я в БТІ м. Запоріжжя реєстраційний № 509. Також на житловий будинок мається технічний паспорт та домова книга. У вересні 2007 року до позивачки звернулась її знайома [PERSON] із проханням зареєструвати її в належному позивачці будинку. [PERSON] пояснила ситуацію, що в її паспорті відсутня реєстрація, а їй необхідно влаштуватися на роботу. [PERSON] запевнила позивачку, що після вирішення всіх своїх проблем, а також якщо позивачка буде наполягати, то вона добровільно зніметься з реєстрації за адресою позивачки. Позивачка [PERSON] зазначає, що вона повірила відповідачці та зареєструвала її за своєю адресою, про що мається штамп про реєстрацію [PERSON] в Домовій книзі від 25.09.2007 року. Також позивачка вказує, що в її будинок відповідачка не поселялась і своїх речей вона до будинку позивачки не перевозила. На даний час позивачці невідомо не працює та мешкає відповідачка, так як за весь цей час відповідачка не приходила та не телефонувала позивачці. Позивачка зазначає, що відповідачка втратила право на житло в її будинку. В даний час позивачці необхідно оформити субсидію, але так як зареєстрована відповідачка, позивачка не має змоги це зробити. Крім цього, у випадку якщо позивачка забажає розпорядитися будинком, реєстрація відповідачки також їй перешкоджає. Добровільно вирішити дане питання у позивачки не має можливості, тому вона змушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу без фіксації судового процесу. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про місце та час розгляду справи, заперечень на позов суду не надала. Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог позивача не порушує невизнані або оскаржувані права, свободи чи інтереси будь-яких осіб. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, а саме документами, наданими позивачкою, копії яких знаходяться в матеріалах справи, а їх оригінали були досліджені судом в судовому засіданні. [PERSON] являється власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок позивачка придбала у гр. [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.07.2002 року, який посвідчений нотаріусом. Право власності позивачки на вказаний будинок зареєстровано на ім'я [PERSON] в БТІ м. Запоріжжя реєстраційний № 509. Також на житловий будинок мається технічний паспорт та домова книга. У вересні 2007 року позивачка зареєструвала у своєму будинку знайому [PERSON] за її проханням, про що мається штамп про реєстрацію [PERSON] в Домовій книзі від 25.09.2007 року. Згідно довідки № 883 від 24.07.2014 року, яка видана Балабинською селищною радою Запорізького району Запорізької області вбачається, що відповідачка [PERSON] [INFO]. зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 24.09.2007 року по теперішній час не проживає. Статтею 319 ЦК України встановлено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати , закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 405 ЦК України лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Питання проживання членів сім'ї власника житла, врегульовано ст.ст. 810-826 ЦК України, в яких передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення. Ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР встановлено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, згідно з якою до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони дійсно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не належить до членів сім'ї позивачки. Договір найму житлового будинку між позивачкою та відповідачкою не укладався. [PERSON] в будинок позивачки не вселялась. Перешкод у користуванні будинком відповідачці позивачка не чинила, не позбавляла її можливості мешкати у будинку. Враховуючи, що [PERSON] з моменту реєстрації не проживає в будинку, і позивачка як власник, який на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном, але наявність реєстрації місця проживання відповідачки в належному позивачці житловому будинку створює перешкоди у розпорядженні будинку та порушує права позивачки як власника. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Статтею 7 зазначеного Закону визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення. Яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved