Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивачі подали до суду позов до відповідача, в якому просять визнати його таким, що втратив право користування квартирою №81 в б.4 по вул.Дорошенка в м.Запоріжжі, оскільки він з 1997 року в квартирі не проживає, проживає в іншому місці зі своєю родиною, комунальні послуги не сплачує. Відповідач в судовому засіданні з позовом не погодився та зазначив, що дійсно з 1997 року він, за домовленістю між усіма членами родини, пішов проживати до своєї дружини, оскільки його брат [PERSON] також одружився та родина вирішила, що саме він проживатиме у спірній квартирі. З осені 2015 року у сторін по справі зіпсувались відносини з приводу користування спірною квартирою, у вересні 2015 року він подавав позов про визначення порядку користування квартирою та укладення з ним окремого договору найму квартири, але йому було відмовлено. В зв»язку з цим позивачі подали до суду позов про визнання його таким, що втратив право користування квартирою. В даний час він з дружиною та двома неповнолітніми дітьми проживає у орендованій квартирі, будь-якого іншого житла не має, ключів від спірної квартири у нього немає, тому просить у задоволенні позову відмовити. Від представників третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі ордеру №2000 від 03.10.1996 року отримала в користування трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно довідок МКП «Основаніє» від 03.09.2015 року, у вказаній квартирі зареєстровані позивачі [PERSON], [PERSON], його дружина [PERSON], син [PERSON] [INFO], донька позивачки [PERSON], відповідач [PERSON] та його син [PERSON] [INFO]. Згідно акту від 03.09.2015 року, складеного комісією МКП «Основаніє», зі слів сусідів в квартирі [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають [PERSON] та його неповнолітній син [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою родини [PERSON]. Більше 12 років вона не бачить в квартирі [PERSON], він там не проживає, його речей вона в квартирі не бачила. При цьому, в квартирі вона буває рідко, які саме речі має відповідач, а які позивач [PERSON] їй не відомо. Також, їй не відомі причини, з яких в квартирі не проживає відповідач. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою родини [PERSON]. Вона товаришує з [PERSON] та з [PERSON] та його дружиною. Часто буває в квартирі, там проживають тільки [PERSON] зі своєю родиною, та часто буває [PERSON]. [PERSON] вона бачила в квартирі раніше, лише під час днів народження він приходив поздоровляти. Відповідач в квартирі не проживає, його речей там немає, їй не відомо, щоб йому створювались перешкоди в проживанні. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 01.10.2015 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про зміну договору найму жилого приміщення, зобов»язання укласти окремий договір найму та визначення порядку користування квартирою №81 в б.4 по вул.Дорошенка в м.Запоріжжі. Рішення набрало законної сили. Вказаним рішенням суду, крім іншого, встановлено, що порядок користування квартирою сторонами не визначений. Вислухавши сторони, свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. У відповідності до ст.61,63,64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами та несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку вселити в займане ним приміщення своїх неповнолітніх дітей без згоди інших членів сім»ї. Згідно ст.71,72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо вони відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжений наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. У відповідності до ст.10,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов»язок надання яких покладається на сторони по справі. В даному випадку встановлено, що відповідач [PERSON] після свого одруження в 1997 році пішов проживати в інше місце, за домовленістю між ним та матір»ю з братом. Позивачі вказані обставини фактично не оспорюють. Ці обставини свідчать про те, що за між наймачем жилого приміщення та членами його родини досягнута домовленість щодо збереження за відповідачем його права користування спірною квартирою. Про це свідчить і та обставина, що з 1997 року до вересня 2015 року позивачі не оспорювали право відповідача на користування квартирою, добровільно сплачували комунальні послуги, оскільки могли користуватись жилими приміщеннями, які відповідач тимчасово не займав. За вказаний період часу позивачі не подавали до відповідача позовів про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою, та позовів про стягнення з нього сплачених ними витрат за комунальні послуги. Лише 29.09.2015 року позивачі подали до відповідача позов про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тоді як на початку вересня 2015 року відповідач подав до суду позов про зміну договору найму жилого приміщення, зобов»язання укласти окремий договір найму та визначення порядку користування квартирою №81 в б.4 по вул.Дорошенка в м.Запоріжжі. Рішенням суду від 01.10.2015 року йому було відмовлено у задоволенні цього позову лише з підстав недостатньої житлової площі для виділення у користування неповнолітній дитині. При цьому, подання відповідачем у вересні 2015 року позову до суду про визначення порядку користування спірною квартирою та укладення з ним окремого особистого рахунку свідчить про намір відповідача користуватись своєю частиною спірного житлового приміщення. Таким чином, протягом останніх шести місяців відповідач здійснив дії щодо підтвердження свого права користування спірною квартирою. Крім того, у відповідності до ст.29 ЦК України місцем проживання неповнолітніх дітей є постійне місце проживання їх батьків, а відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти члена сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідач суду пояснив, що не має будь-якого іншого постійного місця проживання, або житла у власності, як і його неповнолітній син [PERSON], який також зареєстрований у спірній квартирі. Заявляючи позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, позивачі бажають фактично позбавити права користування цим жилим приміщенням і його неповнолітнього сина, оскільки місцем його проживання є місце проживання батьків. Позивачі не надали суду жодних доказів того, що відповідач та його неповнолітній син мають інше постійне місце проживання, або будь-яке інше житло у власності. Виходячи з наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №81 в б.4 по вул.Дорошенка в м.Запоріжжі, передбачених ст.ст.71,72 ЖК України, не вбачається, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed