Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивачка 13 червня 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 3-5). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що із 24 квітня 1999 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з червня 2016 року, а також, наголошуючи на тому, що причиною розпаду родини є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри, що суперечить інтересам сторін, просила розірвати шлюб із відповідачем. Судові витрати стягнути із відповідача на свою користь. Суд надавав сторонам строк для примирення, але не вони так і досягли згоди. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні змінивши свою позицію і вимоги позову визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні. Повний текст складений 24 жовтня 2016 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно актового запису № 234, складеного 24 квітня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану міської ради м. Запоріжжя, Україна, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7,8). Позивач та відповідач втратили один до одного почуття взаємної поваги, любові, дружби та взаємодопомоги. Мешкають окремо із червня 2016 року, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не мають намірів щодо підтримання шлюбних відносин. При таких обставинах, суд вважає, що сім'я сторін існує формально і розпалася остаточно, примирення сторін є не можливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачкою при подачі позову було сплачено судовий збір, і її вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved