Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая», третя особа: Вугледарське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про стягнення моральної шкоди, завданої смертю, яка пов`язана з виробництвом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 квітня 2020 року близько 15 години 15 хвилин, під час виконання трудових обов`язків на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» загинув чоловік позивачки - [PERSON] . Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, складено Акт спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П від 07 вересня 2020 року, відповідно до висновків якого нещасний випадок стався на підприємстві під час виконання потерпілим трудових обов`язків та пов`язаний з виробництвом. Під час розслідування також встановлено, що місцем події є будівля підйомної машини №2 повітряподавального стволу №2, стан якої, на момент проведення спеціального розслідування не відповідав нормативним документам з охорони праці: покрівля будівлі була в аварійному стані та потребувала ремонту. Також комісією з розслідування встановлено, що причинами настання нещасного випадку, який стався з чоловіком позивачки, з боку відповідача є: незадовільне функціонування, недосконалість або відсутність системи управління виробництва та охороною праці, а саме - неналежне функціонування нарядної системи в частині відсутності розпорядчих документів щодо організації видачі нарядів черговим працівникам електромеханічної служби у 2,3 та 4 зміни, та щодо визначення відповідальних осіб за контроль стану виробничого процесу, до якого залучаються чергові працівники електромеханічної служби у 2, 3 та 4 зміни. Разом із цим у висновках комісії з розслідування зафіксовано безліч порушень норм інструкцій, а також технології виробництва з боку наступних осіб керівного складу (відсутність належного контролю за ходом виконання робіт) та працівників підприємства відповідача. З наведеного вбачається, що смерть потерпілого наступила за наявності вини відповідача. На момент смерті позивачка із потерпілим проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивачка знаходилася на утриманні свого чоловіка. У зв`язку зі смертю на виробництві чоловіка позивачки - [PERSON] , позивачці було завдано моральну шкоду, яка виразилась у безповоротній втраті близької людини та відчуттям самотності, внаслідок чого їй доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Зокрема, пристосовуватися до середовища, в якому немає близької людини. Крім того, моральна шкода полягає у тому, що позивачка постійно перебуває у пригніченому стані та переживає сильні душевні страждання, остання просить суд стягнути з відповідача на її користь маральну шкоду у розмірі 200000,00 гривень. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 04 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, судове засідання призначено на 28 квітня 2021 року (а.с. 35). Позивачка та її представник про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та прозпискою про отримання ухвали (а.с. 36-37). Представник відповідача про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 38). Від державного підприємства «Шахта імені М.С. Сургая» на адресу суду надійшов відзив на позов, у строки, передбачені ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 04 березня 2021 року, згідно з яким, відповідач просить суд зменшити розмір позовних вимог, оскільки через проведення антитерористичної операції матеріально-фінансовий стан підприємства значно погіршився, відповідачем не спростовано факту смерті чоловіка позивачки на виробництві та перенесення нею моральних страждань у зв`язку із цим, відповідач заявив клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 46). Представник третьої особи про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 36). Від Вугледарського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на адресу суду надійшов відзив на позов, у строки передбачені ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 04 березня 2021 року, згідно з яким за результатами спеціального розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] , було складено акт розслідування за формою Н-1/П від 07.09.2020, за висновками якого нещасний випадок настав з вини відповідача, який не забезпечив належні та безпечні умови праці(а.с. 39-41). Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначається, що відповідачем пропущено строк на надання відзиву, визначений ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 04 березня 2021 року, який підлягає залишенню без розгляду, та те, що третя особа у своєму відзиві не надала жодних заперечень щодо заявлених позовних вимог (а.с. 57). Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, від сторін не надходило. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 27 квітня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, постраждалий [PERSON] та позивачка [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 березня 2001 року (а.с. 6). Згідно з довідкою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Алмаз-Вугледар» №045 від 06 листопада 2020 року [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з 12 січня 1978 року по 29 квітня 2020 року, на момент смерті до складу його сім`ї входила дружина [PERSON] (а.с. 25). З трудової книжки [PERSON] від 16 липня 1968 року вбачається, що загиблий на момент смерті працював на підприємстві відповідача та 29 квітня 2020 року наказом №326 його було вилучено із списків працівників у зв`язку із смертю (а.с. 19-22). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 травня 2020 року Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), та лікарського свідоцтва про смерть №88 від 30 квітня 2020 року [PERSON] помер [INFO] на робочому місці через сполучену травму тіла з переламами хребта ребер, тазу розривами аорти, печінки та селезінки (а.с. 23, 24). Згідно з Актом спеціального розслідування нещасного випадку, затвердженим т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області 08 вересня 2020 року, причинами нещасного випадку, який стався з [PERSON] , стали: - неналежне функціонування нарядної системи в частині відсутності розпорядчих документів щодо організації видачі нарядів черговим працівникам електромеханічної служби у 2,3 та 4 зміни, та щодо визначення відповідальних осіб за контролем стану виробничого процесу, до якого залучаються чергові працівники електромеханічної служби у 2,3 та 4 зміни; - незадовільний технічний (аварійний) стан будівлі підйомної машини №2 в частині руйнування даху будівлі підйомної машини №2 повітряподавального стволу №2, що є порушенням п.2 гл.1 р ІV НПАОП 10.0-1.01-10 Правил безпеки у вугільних шахтах України, затверджених наказом державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 22 березня 2010 року №62; - невиконання посадових обов`язків головним інженером підприємства [PERSON] , а саме: незабезпечення належних умов праці на промисловому майданчику вентиляційного стволу №1 та не вжито заходів щодо недопущення несанкціонованого потрапляння працівників підприємства на об`єкти незавершеного будівництва - до будівлі підйомної машини №2 повітряподавального стволу №2, чим порушено п. 11 р.5 Посадової інструкції головного інженера шахти, затвердженої в.о. директора державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» 19 вересня 2016 року, п.1 гл.5 р.ІV НПАОП 10.0-1.01-10 Правил безпеки у вугільних шахтах України, затверджених наказом державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду від 22 березня 2010 року №62, ст.14 Закону України «Про охорону праці», введеного в дію Постановою ВР №2695-ХІІ від 14 жовтня 1992 року; - невиконання посадових обов`язків начальником дільниці підйомів та стволів [PERSON] , а саме: невжиття заходів щодо недопущення несанкціонованого потрапляння працівників дільниці на об`єкти незавершеного будівництва - до будівлі підйомної машини №2 повітряподавального стволу №2, чим не забезпечено безпечних умов праці на промисловому майданчику вентиляційного стволу №1, чим порушено п.18 р.4. Посадової інструкції начальника дільниці підйомів та стволів, затвердженої в.о. директора державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» 30 вересня 2016 року; - невиконання посадових обов`язків механіком дільниці підйомів та стволів [PERSON] , а саме: невжиття заходів щодо недопущення несанкціонованого потрапляння працівників дільниці на об`єкти незавершеного будівництва, - до будівлі підйомної машини №2 повітряподавального стволу №2, чим не забезпечено безпечних умов праці на промисловому майданчику вентиляційного стволу №1, чим порушено п.18 р.4 Посадової інструкції механіка дільниці підйомів та стволів, затвердженої в.о. директора державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» 30 вересня 2016 року; - електрослюсар підземний дільниці підйомів та стволів [PERSON] допустив порушення інструкції з охорони праці щодо знаходження на даху будівлі, коли це не було передбачено змінним завданням (а.с. 7-17). Приймаючи до уваги надані докази та обставини, викладені учасниками процесу у заявах по суті, відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, сторонами визнається, не оспорюється та не підлягає доказуванню факт смерті чоловіка позивачки - [PERSON] 29 квітня 2020 року від нещасного випадку на виробництві, який стався з ним під час виконання трудових обов`язків на державному підприємстві «Шаха ім. М.С. Сургая», а також завдання позивачці у зв`язку із смертю чоловіка моральної шкоди. Однак, спірним є питання щодо розміру грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] . Відповідно до ст. 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. У разі неможливості повного усунення небезпечних і шкідливих для здоров`я умов праці власник або уповноважений ним орган зобов`язаний повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, який може надати тимчасову згоду на роботу в таких умовах. Згідно зі ст. 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , яка є дружиною померлого [PERSON] , відноситься до кола осіб, які за законом мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка. Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Окрім того, вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Враховуючи ступінь моральних страждань, яких зазнала та зазнає позивачка після смерті чоловіка, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у житті, що позбавляє її звичних життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, приймаючи до уваги матеріальний стан відповідача, ступінь його вини у настанні нещасного випадку з [PERSON] , а також те, що нещасний випадок стався в тому числі і з причин, які залежали від самого [PERSON] , виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка, підлягає 180000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивачка пережила, переживає та буде переживати, а в задоволенні іншої частини позову позивачці слід відмовити. Відповідно до ч. ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи, що позовні вимоги позивачки, звільненої від сплати судового збору у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», задоволено частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 817,20 гривень (180000,00 грн.*908,00грн./ 200000,00 грн. = 817,20грн.). Також позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. Відповідно до договору доручення №524 про представництво та надання правничої допомоги від 11 листопада 2020 року, укладеного між клієнтом - [PERSON] та виконавцем - адвокатом Мамоновим Андрієм Анатолійовичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії №4791, виданого 28 лютого 2017 року), який зобов`язується представляти інтереси клієнта у суді першої інстанції за позовом до державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю, яка пов`язана з виробництвом, вартість наданих послуг за договором становить 5000,00 грн. Відповідно до ордеру серії ДН №069076 від 27 лютого 2021 року та акту від 27 лютого 2021 року приймання - здачі виконаних робіт за договором доручення №524 про представництво та надання правничої допомоги від 11 листопада 2020 року, адвокатом Мамоновим А.А. фактично було надано послуги на суму 3600,00 (три тисячі шістсот) грн., а саме: - усна консультація з вивченням документів вартістю 200,00 грн.; - правовий аналіз правочину вартістю 400,00 грн.; - складання позовної заяви з додатками вартістю 3000,00 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового ордеру №45 від 27 лютого 2021 року [PERSON] фактично сплатила 5000,00 (п`ять тисяч) грн. за договором про представництво. З наведеного вбачається, що адвокатом Мамоновим А.А. за договором №524 про представництво та надання правничої допомоги від 11 листопада 2020 року було фактично надано послуги Позивачці у сумі 3600 (три тисячі шістсот) грн. 00 копійок. Таким чином, відповідно до ч.2 ст. 137, ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, зважаючи на надані позивачем докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу та часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивачки понесені останньою судові витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 3240 (три тисячі двісті сорок) гривень (180000 грн.* 3600 грн. / 200000 грн. = 3240 грн.). Оскільки, відповідно до вимог статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вищевикладеного,

Outcome: partial