Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивачі через свого представника звернулися до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи Мелітопольської державної нотаріальної контори у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про тлумачення заповіту. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у позивачів по справі [INFO] померла мати - [PERSON] , а [INFO] й батько - [PERSON] . Батько позивачів, за своє життя набув право власності на земельну ділянку загальною площею 4.8136га., кадастровий номер: 2323083900:05:027:0019, яка розташована на території Світлодолинської сільської Ради Мелітопольського району, Запорізької області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності приватна, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №178805, виданого від 26.10.2009р., а також на земельну ділянку загальною площею 4.7889га., кадастровий номер: 2323083900:05:027:0018, яка розташована на території Світлодолинської сільської Ради Мелітопольського району, Запорізької області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності приватна, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №178804, виданого від 26.10.2009р. - додаються їх копії. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у вигляді вказаних земельних ділянок. Дана обставина знаходить своє підтвердження у заповіті, який залишив після себе [PERSON] та відповідно до якого, саме позивачі - є спадкоємцями вказаними у цьому заповіті. Станом на сьогодні у державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа, але державний нотаріус не може видати позивачам свідоцтвом про прийняття спадщини за заповітом, так, як він не відповідає нормам діючого на території України законодавства. Наразі загальна вартість спадкового майна відповідно до висновків за №53, №54 від 02.10.2020 року, складає: 67 307,57 гривень. Інших спадкоємців за Законом або за Заповітом, наразі не має. Приймаючи до уваги, що позивачі свій спадок після смерті їх батька не можуть оформити через третю особу - державного нотаріуса, оскільки є різночитання тексту самого заповіту та у зв`язку з не можливістю оформлення нотаріально, вони звернулись до суду з позовом, про тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно. 20.05.2021 року до суду подано уточнену позовну заяву відповідно до якої позивачі просять тлумачити зміст заповіту. 05 липня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, але від їх представника - адвоката Тимцяся Р.А. надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про слухання справи за відсутності державного нотаріуса. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 29 травня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області /а.с. 22 на звороті/. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 20 на звороті/. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 20 /. Згідно заповіту від 22 вересня 2004 року, посвідченого секретарем Світлодолинської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області Кузьменко М.С., [PERSON] на випадок своєї смерті заповів: все його майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належити йому на день його смерті і на що за законом матиме право [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] в рівних частках. Один земельний пай заповів [PERSON] , другий земельний пай заповів [PERSON] /а.с. 27/. [INFO] померла [PERSON] , згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 04 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області /а.с. 25 на звороті/. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЗП № 178805 від 26 жовтня 2009 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4.8136 га, розташованої на території Світлодолинської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 2323083900:05:027:0019 /а.с. 24/. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЗП № 178804 від 26 жовтня 2009 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4.7889 га, розташованої на території Світлодолинської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: 2323083900:05:027:0018 /а.с. 26/. Згідно матеріалів спадкової справи № 638/2011, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] та [PERSON] 21 липня 2011 року звернулися до Мелітопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Також, з відповідною заявою звернулася [PERSON] . На заяви [PERSON] та [PERSON] від 21 липня 2011 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом у виді земельного паю державним нотаріусом постановою від 20.04.2021 року № 581/02-31 було відмовлено у зв`язку з тим, що правильним тлумаченням заповіту для оформлення спадщини не має можливості, оскільки в заповіті відсутні вказівки даних щодо Державних актів на землю /а.с. 32/. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. На підставі ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пунктом 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 передбачено, що заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Вказане кореспондується з вимогами п. 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Статтею 1256 ЦК України визначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнанні правочинів недійсними» визначено, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників. Згідно зі ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Правочином є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Вказане положення закріплено у ч. 1 ст. 202 ЦК України. Тобто, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з`ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Аналіз зазначених вище обставин свідчить, що спадкодавець [PERSON] , заповідаючи у 2004 році земельні паї [PERSON] та [PERSON] , висловив свою волю щодо передачі у спадщину останнім саме земельних паїв, а саме земельної ділянки загальною площею 4.7889 га, кадастровий номер: 2323083900:05:027:0018, яка розташована на території Світлодолинської сільської ради Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної ділянки загальною площею 4.8136 га, кадастровий номер: 2323083900:05:027:0019, яка розташована на території Світлодолинської сільської ради Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того позивачами погоджено кому яка земельна частка перейде у спадок, оскільки різниця в площі є не значною. За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилалися позивачі як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved