Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дітей. Стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на своє утримання у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. Стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 2014 року. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, тому на даний час вони разом не проживають. Діти проживають разом з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Їй самій важко утримувати дітей, забезпечити їм необхідний рівень життя для їх нормального фізичного та духовного розвитку. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сім`ї не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Вона потребує матеріальної допомоги, оскільки ніде не працює, здійснює догляд за малолітніми дітьми, її матеріальне становище незадовільне. Відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, працює на сезонних роботах за кордоном, отримує високі доходи, а тому може надавати їй кошти на утримання дітей та на своє утримання. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на викладені у позовній заяві обставини, просила про задоволення позову. Крім цього пояснила, що на даний час ніде не працює, оскільки змушена доглядати за малолітніми дітьми. Їй самій важко утримувати дітей, забезпечити їх всім необхідним. Відповідач матеріально їм не допомагає, хоч має таку можливість, оскільки раніше працював у Республіці Сербії, а на даний час працює в галузі лісозаготівлі в Житомирській області, а тому має можливість надавати матеріальне утримання своїй сім`ї у зазначеному нею розмірі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що на даний час офіційно непрацевлаштований, час від часу працює на сезонних роботах в галузі лісозаготівлі, однак його заробітки є нерегулярними. Зазначив, що не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей, однак у меншому розмірі ніж просить позивачка, а саме у визначеному законом мінімальному розмірі на дітей відповідного віку. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання позивачки до досягнення їхнім сином [PERSON] трьох річного віку, просив відмовити. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.02.2014 та копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 20.03.2020, серії [NUMBER] від 05.10.2015 (а.с.4-6). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставни, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України (частина друга статті 182 СКУ із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2021 рік в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально надавати допомогу матері (у вигляді сплати аліментів) для утримання дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей, визначений законодавством\~прожитковий мінімум\~для дітей\~відповідного віку,\~який на\~час ухвалення\~рішення відповідно\~до віку\~дітей сторін\~становить 1921 грн., матеріальний стан\~позивачки,\~яка не\~працює у зв`язку з доглядом за малолітніми дітьми, той факт, що діти проживають разом з позивачкою, а тому остання несе більші витрати на утримання дітей, враховує потреби дітей на їх фізичний та духовний розвиток. Крім цього,суд враховує фізичний та майновий стан відповідача, який є фізично здоровою особою працездатного віку, періодично працює на сезонних роботах у галузі лісозаготівлі, а тому може надавати матеріальне утримання своїм дітям, інших утриманців, окрім дітей [PERSON] та [PERSON] немає, часткове визнання відповідачем позову, а тому суд вважає вимогу позивачки про стягнення аліментів підставною, однак у меншому розмірі ніж нею заявлено, оскільки останньою переконливих доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, не надано. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, що відповідає визначеному Законом прожитковому мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Отже, дружина з якою проживає дитина, має право на одержання утримання та матеріальної підтримки з боку чоловіка. Враховуючи те, що у сторін від шлюбу є малолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною, позивачка не працює, тому потребує матеріальної допомоги, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище, а тому суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, а тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: partial