Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, зокрема, що їм на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [NUMBER] з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS]. За вказаним будинком рахується земельна ділянка площею 0,15 га. Сусіднє будинковолодіння [ADDRESS] належить на праві часткової власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] За даним будинком закріплена земельна ділянка площею 0,10 га. В листопаді 2011 року позивачі звернулись до Вендичанської селищної ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо посвідчення права власності на земельну ділянку площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] на що рішенням № 154 Вендичанської селищної ради [NUMBER] сесії 6 скликання від 24 листопада 2011 року отримали такий дозвіл. Технічну документацію було виготовлено, проте закінчити приватизацію вказаної земельної ділянки сторонам не вдалось, оскільки виник спір з відповідачем [PERSON] з приводу користування нерухомим майном. Позивачі вказують, що в 1961 році Вендичанська селищна рада виділила для забудови батькам позивачів земельну ділянку площею 0,25 га. В 1983 році батько надав згоду на те, щоб з його земельної ділянки сільська рада виділила його сину [PERSON], під забудову 0,10 га. В подальшому, рішенням 15 сесії 22 скликання від 05.03.1998 Вендичанською селищною радою було передано у приватну власність матері позивачів [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га., а рішенням 10 сесії 23 скликання від 22.12.1999 їх брату [PERSON] передано у безкоштовну приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га. Надаючи суду заяви, як їх назвали позивачі про уточнення позовних вимог, вони вказували про те, що відповідачі чинять їм перешкоди в користуванні належним їм нерухомим майном, а саме криницею, позначеною на плані літ. «3», оскільки встановлено паркан у виді металевої сітки, яким відгороджено їх криницю до території будинковолодіння відповідачів. Враховуючи те, що сторони спору не можуть досягти згоди з приводу того де має проходити межа між їх будинковолодіннями та з метою можливості приватизації земельної ділянки вони просять встановити порядок користування земельними ділянками їх домоволодінь. Відповідно до заяви про зміну предмета позву від 01.12.2016 позивачі просять суд вирішити спір в межах вимог про встановлення порядку користування земельними ділянками на яких розташовані домоволодіння [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] відповідно до варіанту №1 експертизи від 24.11.2014 та зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди в користуванні колодязем шляхом демонтажу самочинно встановленого паркану (Т.2, а.с. 12). Позивачі та представник позивача - адвокат Пограничний А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Наполягали на встановленні порядку користування земельними ділянками згідно варіанту №1 експертизи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної вимоги щодо встановлення порядку користуванні земельними ділянками на яких розташовані домоволодіння сторін спору. При вирішенні питання щодо встановлення такого порядку покладалась на розсуд суду Разом з тим, заперечила проти задоволення позовної вимоги, щодо її зобов'язання не чинити перешкоди в користування колодязем, з огляду на те, що вона не чинить позивачам жодних перешкод в користуванні їх майном, оскільки не встановлювала паркан і взагалі не проживає в будинку [NUMBER] по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Заперечував проти задоволення будь-яких вимог позивачів, зазначивши, що спірний колодязь він сам будував, а тому він належить йому. Йому також відомо де проходить межа між будинковолодіннями і він уже встановив по ній паркан у виді металевої сітки. Представник третьої особи Вендичанської селищної ради в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності. Заперечень з приводу задоволення позову висловлено не було. Суд, розглянувши позов, заслухавши пояснення сторін спору та представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що з метою вирішення спору між сторонами з приводу користування нерухомим майном за адресами вказаними в позві, який виник та триває досить довгий час, позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи таке. За правилами ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, розглядає дану цивільну справу в межах заявлених позовних вимог (Т.2, а.с.12,14,15) і на підставі наданих суду доказів. Як слідує з матеріалів справи позивачі є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] а відповідачі є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] Власність є спільною частковою, як у позивачів так і у відповідачів. Дані домоволодіння межують між собою. Земельні ділянки на яких розміщено будинковолодіння не приватизовані. Такий висновок суду ґрунтується на такому. Земельні ділянки під забудову даних домоволодінь надавались [PERSON] та [PERSON]. В матеріалах справи наявна архівна виписка з протоколу №12 від 01.08.1985 засідання правління колгоспу «Червоний Жовтень», згідно якої слухали заяву [PERSON] [PERSON] про відписання з його користування землі 0,10 га [PERSON]. [PERSON] та ухвалили наділити 0,10 га землі [PERSON]. (Т.1, а.с. 65). В матеріалах інвентарної справи на будинковолодіння [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS] наявне рішення виконкому Вендичанської селищної ради №23 від 19.10.1987 про оформлення права особистої власності на будинок, згідно якого в зв'язку з смертю голови колгоспного двору [PERSON] по [ADDRESS] переведено погосподарський номер на дружину [PERSON] Відповідно до рішенням 15 сесії 22 скликання від 05.03.1998, з додатком до нього, Вендичанською селищною радою було передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,15 га, в тому числі ріллі 0,10 га та під будівлями 0,5 га., а також рішенням тієї ж селищної ради 10 сесії 23 скликання від 22.12.1999, з додатком до нього, [PERSON] передано у безкоштовну приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,10 га. для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі 0,05 га ріллі та 0,05 га під будівлями (а.с.[NUMBER]-16). Вендичанською селищною радою Могилів-Подільського району 22.10.1987 [PERSON] було видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS]. Свідоцтво було видано на підставі рішення виконкому Могилів-Подільської районної ради народних депутатів №23 від 19.10.1987. Право власності на жилий будинок зареєстровано в КП «Могилів-Подільське бюро технічної інвентаризації» 22.10.1987 в книзі 1 за №724 та Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.08.2008, реєстраційний номер 24381230. Дана обставина зазначена в договорі дарування даного нерухомого майна, який було посвідчено нотаріусом (Т.1, а.с. 9). Також, з даного договору слідує, що 26.08.2008 [PERSON] подарувала, [PERSON] і [PERSON] прийняли в дар вказаний вище об'єкт нерухомого майна (серія [NUMBER]). При цьому, [PERSON] належить 1/3 частки вказаного будинку, а [PERSON] відповідно 2/3 частки відчужуваного будинку. Правовий режим та норма користування земельною ділянкою не встановлені (Т.1, а.с.9). На підставі вказаного вище договору позивачі провели реєстрацію права власності належних їм часток вказаного вище об'єкту нерухомого майна, що підтверджується: витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.06.2013; копією технічного паспорту; оригіналом матеріалів інвентарної справи № 670 на будинок [ADDRESS]. У вказаних документах зазначено, що до складу об'єктів нерухомого майна, розташованих за вказаною вище адресою входять: прибудова позначена літ. «а», сарай позначений літ. «Б», сарай-прибудова позначений літ. «б», вбиральня позначена літ. «В», огорожа позначена номерами «1-2», колодязь позначений номером «3», відмостка позначена літ. «І» (а.с.10-12). На підставі заяв позивачів рішенням Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області [NUMBER] сесії 6 скликання № 154 від 24 листопада 2011 року їм було надано дозвіл позивачам на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права спільної сумісної власності на земельну ділянку орієнтовною площею 0,15 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Пограничній, [NUMBER] в смт. Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с.17). Щодо права власності відповідачів на будинковолодіння [NUMBER], яке розташовано по сусідству із будинком позивачів то як слідує з матеріалів справи рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21.05.2009, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, зокрема, визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], по ? частині за кожним. Рішення набрало законної сили 02.06.2009 (Т.1, а.с.21). В мотивувальній частині рішення суду зазначено, що право власності на житловий будинок оформлене на [PERSON] згідно свідоцтва на права особистої власності на житловий будинок від 20.03.2001 і, в матеріалах інвентарної справи міститься копія такого свідоцтва на якому вчинено написи про те, що його видано на підставі рішення виконкому Могилів-Подільської районної ради народних депутатів від 20.02.2001 та записано в реєстрову кригу за реєстровим №1053 від 20.03.2001. Згідно інформації голови райдержадміністрації від 31.10.2013 (лист №04-Т-92-2) відділом архітектури і будівництва Могилів-Подільського райвиконкому 28.10.1958 надано будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд [PERSON] в смт.Вендичани по вул. Пограничній на підставі рішення №8/67 від 30.08.1985 виконкому Вендичанської сільської ради народних депутатів та рішення №12 від 01.08.1985 загальних зборів колгоспників колгоспу «Червоний жовтень» с. Вендичани Могилів-Подільського району; проект на забудову. Площа земельної ділянки - 0,10 га. (Т.1, а.с. 18,66). В матеріалах інвентарної справи на будинковолодіння [NUMBER] по [ADDRESS] містяться витяги про реєстрацію права власності відповідачів на вказане вище нерухоме майно на підставі рішення суду. Дата витягів 11.08.2009 та 26.10.2009. Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 11.08.2009. Оригінали вказаних вище документів, а саме: виписки з рішення №338 від 30.11.1985 разом з проектом забудовника земельної ділянки; акт винесення в натурі меж земельної ділянки і розбивки побудов зі схемою, містяться в будівельному паспорті на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON], який разом з оригіналами інвентарних справ на будинковолодіння сторін спору надавались судом експерту для можливості виконання вимог ухвали суду від 21.07.2014 про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яку було призначено за клопотанням позивачів. Як слідує з висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №1228/1229/1230/14-21 від 24.11.2014 під час проведеного візуального обстеження об'єктів дослідження встановлено, що по [ADDRESS], розташована неприватизована забудована земельна ділянка, на земельній ділянці розташовані житловий будинок «А», прибудова «а», ганок «а1», погріб «А1», гараж «Б», сарай «В» та «в» - що відповідає матеріалам інвентаризаційної справи на домоволодіння [NUMBER] Також на земельній ділянці розташовані споруди відомості про як: відсутні в матеріалах інвентаризаційної справи (див. фото та додаток 1 висновку), під'їзд до земельної ділянки здійснюється з вул. Прикордонна, земельна ділянка по периметру зі сторони подвір'я, крім частини земельної ділянки яка межує з домоволодінням [NUMBER] та від городу огороджена заборами (див. фото у додатку 7 до висновку). По [ADDRESS], розташована неприватизована забудована земельна ділянка, на які розташовані житловий будинок «А», прибудова «а», сарай «Б» та «б», убиральня «В», криниця «З», що відповідає матеріалам інвентаризаційної справи №670 на домоволодіння [NUMBER] Також на земельній ділянці розташовані споруди відомості про як: відсутні в матеріалах інвентаризаційної справи (див. додаток 1 до висновку), під'їзд до земельної ділянки здійснюється з вул. Прикордонна, земельна ділянка по периметру зі сторони подвір'я, крім частини земельної ділянки яка межує з домоволодінням [NUMBER] та від городу, огороджена заборами (див. фото у додатку 7 до висновку). Тобто, самочинно збудовані будівлі наявні, як у позивачів так і у відповідачів і, як слідує з додатків до висновку у відповідачів і у позивачів таких будівель більше, оскільки у позивачів їх три, а у відповідачів лише 2. Також, як слідує з висновку експерта після проведеного візуально-інструментального обстеження встановлено, що земельні ділянки домоволодіння [ADDRESS] є окремими ділянками, але між ними відсутня чітка межа. Під час проведення огляду об'єктів дослідження землевпорядною організацією ПП «Сервіс - центр» було проведено геодезичну зйомку земельних ділянок домоволодіння [ADDRESS] (див. додаток 1 до висновку) по фактичному використанню. Згідно даних геодезичної зйомки загальна площа земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] становить 0,2617 га. Тобто, сторони спору спільно користуються більшою площею землі ніж виділялось селищною радою. Експерт також вказує про те, зокрема, що в рішенні 10 сесії 23 скликання Вендичанської селищної ради від 22.12.1999 та Рішенням №154 13 сесії 6 скликання Вендичанської селищної ради від 24.11.2011, щ містяться в матеріалах справи, не вказано розміри та конфігурація земельних ділянок, а тільки їх площа, тому для визначення можливого порядку користування земельними ділянками експертом було використано наявний в матеріалах справи «Проект земельного участка застройщика». Під час проведення дослідження було відтворено конфігурація та розміри земельної ділянки домоволодіння [NUMBER] відповідно до вищенаведеного проекту та графічно відображено в додатку 2 до висновку. При співставленні фактичних розмірів земельних ділянок домоволодіння [NUMBER] та [ADDRESS] (додаток 1 до висновку), з ймовірними розмірами та конфігурацією земельної ділянки домоволодіння [NUMBER], що визначені в «Проекті земельного участка застройщика», що графічно відображено в додатку 3, експерт прийшов до висновку, що будівлі та споруди домоволодіння [NUMBER] згідно «Проекту земельного участка застройщика» не відповідають їх фактичному розташуванню, а межа земельної ділянки домоволодіння [NUMBER] проходить по криниці «З» та прибудові «б», що належить домоволодінню [NUMBER] (дивись відповідь на друге питання), а фактична довжина земельної ділянки в сторону городу більша ніж зазначено в «Проекті земельного участка застройщика». В зв'язку з численними невідповідностями зазначеними вище експертом не представляється за можливе встановити межу між земельними ділянками домоволодіння [NUMBER] та [NUMBER] розташованих по вуж. Прикордонна в смт. Вендичана Могилів-Подільського району Вінницької області відповідно до правовстановлюючих документів. Оцінюючи висновок експерта в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи суд, зважає на те, що будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної [PERSON], як індивідуальному забудовнику в якому міститься і «Проект земельного участка застройщика» виготовлені в 1985 році, а криниця, що позначена на плані літ. «3» була побудована уже в 1999 році, як зазначають самі позивачі в позовній заяві, а як слідує з матеріалів інвентарної справи на будинковолодіння позивачів, даний об'єкт нерухомого майна внесено до «сводного акта стоимости строений и сооружений» лише в 2008 році. В резолютивній частині висновку зазначено, що на підставі проведеного вище дослідження та в зв'язку з численними невідповідностями в фактичних розмірах та конфігурації земельних ділянок домоволодіння [NUMBER] та [NUMBER] розташованими по [ADDRESS] відповідно до правовстановлюючих документів експертом не представляється за можливе надити варіант проходження межі між земельними ділянками вказаних домоволодінь у відповідності до правовстановлюючих документів. На розгляд суду надано варіанти 1,2,3 можливого проходження межі між земельними ділянками домоволодіння [ADDRESS] по фактичному користуванню, виходячи з фактичного розташування будівель та споруд, та приналежності їх відповідно до правовстановлюючих документів за певними домоволодіннями з урахування рішень Вендичанської сільської ради та «Проекту земельного участка застройщика», та графічно відображено в додатку 4,5,6 до висновку відповідно (Див. дослідну частину висновку). Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог суд, не вважає доведеними обставини про які вказувала позивач [PERSON] в письмових поясненнях наданих суду в засіданні 27.12.2016 (Т.2, а.с. 28,29) з приводу підробки та фальсифікації документів, які стосуються майна відповідачів за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин. Також, такі питання не є предметом спору в даній справі. Право власності відповідачів на об'єкти нерухомого майна, за виключенням двох самочинно збудованих будівель, зареєстровано і доказів щодо скасування рішення про таку реєстрацію суду надано не було і про наявність такого рішення суду не повідомлено. Як слідує з матеріалів інвентарних справ на будинковолодіння сторін спору, зазначеного вище висновку експерта та пояснень сторін спору, наданих ними в ході розгляду справи, криниця позначена на плані літ. «3» згідно правовстановлюючих документів належить позивачам. До набуття позивачами у власність будинковолодіння [NUMBER] його власником була їх мати, яка також була матір'ю відповідача [PERSON] До переходу права власності на вказане будинковолодіння від матері до позивачів між будинковолодіннями сторін спору не було встановлено жодних парканів. Такого паркану не було встановлено і на час проведення експертизи в листопаді 2014 року, про що вказано в описовій частині дослідження. В правовстановлюючих документах на нерухоме майно відповідачів відсутні данні щодо наявності у них у власності криниці. Також в матеріалах інвентарної справи та у висновку експерта відсутні відомості щодо наявності другої такої господарської побудови на земельних ділянках будинковолодінь сторін спору. Факто того, що власники домоволодінь [NUMBER] та [NUMBER] завжди спільно користувались криницею, що позначена на плані літ. «3» та те, щ такий об'єкт нерухомості лише один на території двох домоволодінь не заперечувався жодною із сторін спору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звертались до суду з позовом [PERSON] та [PERSON] з вимогами про витребувати з їх володіння господарської споруди - колодязя літ. «3», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на їх користь. Просили визнати недійсним договір дарування від 26.08.2008, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за №1673 в частині переходу до відповідачів 2/3 частки та відповідно 1/3 частки такої господарської споруди. Також скасувати реєстрацію складової частини об'єкту нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Прикордонній, [NUMBER], в смт. Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області вказаного колодязя за відповідачами у відповідних частках і зобов'язати КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» внести зміни в інвентарні справи домоволодінь [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] а саме: виключити зі складу господарських будівель та споруд домоволодіння [NUMBER] - колодязь літ. «3», та включити його, як господарську споруду до домоволодіння [NUMBER] Разом з тим, рішенням суду апеляційної інстанції від 01.04.2016, яке залишено без змін ухвалю суду касаційної інстанції від 16.06.2016 в задоволенні вказаного вище позву було відмовлено повністю (Т.1, а.с. 178-180). Суду надано акту обстеження земельної ділянки позивачів, датований 31 жовтня 2016 року, складеного комісією в складі: спеціаліста-землевпорядника Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області та депутатом цієї ж ради, який є членом земельної комісії, згідно якого за заявою [PERSON] та [PERSON], комісією було проведено обстеження щодо факту встановлення загорожі між домогосподарством за адресою [ADDRESS] та домогосподарством за адресою [ADDRESS]. В ході обстеження виявлено, що по умовній межі даних домогосподарств дійсно встановлено загорожу, яка закріплена на металевих опорах висотою 1-1,2 м. забитих в землю з інтервалом 2,5-3 м. Довжина даної загорожі складає 21 м.; початок від металевих воріт та закінчується біля стіни господарської прибудови, які належать [PERSON] та [PERSON] Загорожа встановлена та належить [PERSON] (Т.2, а.с.27). Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи визнав ту обставину, що він встановив такий паркан, оскільки стверджував, щ криниця позначена на плані літ «3» належить йому, скільки він сам її будував. Підтвердив ту обставину, що відовідач [PERSON] там не проживає і паркан вона не встановлювала. Ту обставину, що [PERSON] не проживає в належній їй частці будинковолодіння та те, що вона паркан між будинковолодіннями сторін спору не встановлювала визнанно самою [PERSON] та не заперечувалось позивачами та представником позивачів. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ст. 103 ЗК України, за змістом добросусідства, власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання відповідно до їх цільового призначення при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчинені дії, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Статтею 91 п. «г» та «е» ЗК України передбачено, що власники зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства, тощо. Відповідно до ч.2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до статті 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Механізм відновлення меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками передбачений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376 (далі - Інструкція). Згідно п. 1.2 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. Межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межові знаки встановлюються у поворотних точках меж земельної ділянки, але не рідше ніж через 200 м. Мінімальна відстань між межовими знаками в поворотних точках меж земельної ділянки не повинна бути менше ніж 1 м. (п. 3.4 Інструкції). За правилами ст. 158 ЗК України у разі неможливості вирішення земельного спору в органі місцевого самоврядування спір вирішується судом. Як слідує з висновку експерта, при досліджені ним використовувалась вказана вище Інструкція і, варіанти експертизи розроблені з врахуванням положень цієї інструкції. Враховуючи вказане вище, встановлені у справі обставини, дослідивши висновок експерта суд, вважає, що порядок користування вказаними вище земельними ділянками слід визначити відповідно до варіанту № 3 висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №1228/1229/1230/14-21 від 24.11.2014, згідно якого: власники домоволодіння [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] користуються земельною ділянкою площею 0,1000 га. позначеною на план-схемі (Додаток 6) салатовим кольором; власники домоволодіння [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] користуються земельною ділянкою площею 0,1500 га. позначеною на план-схемі (Додаток 6) блакитним кольором; рожевим кольором на план-схемі (Додаток 6) позначена земельна ділянка площею 0,0117 га, що належить Вендичанській селищній раді Могилів-Подільського району Вінницької області; червоною лінією на план-схемі (Додаток 6) позначена межа порядку користування земельними ділянками. Така позиція суду ґрунтується на тому, що такий варіант встановлення порядку користування є найбільш прийнятний з урахуванням інтересу усіх сторін спору, оскільки суд, захищаючи права позивачів не може робити це за рахунок порушення прав відповідачів. З метою дотримання балансу інтересів та враховуючи принцип розумності та справедливості суд вважає переважним право відповідачів, як власників нерухомого майна на обслуговування житлового будинку, позначеного на плані літ. «А», зокрема його обслуговування та ремонт, перед правом позивачів на обслуговуванням такої господарської споруди, як добудова до сараю, що позначена на плані літ. «б». Більш того, як уже зазначалось вище власники домоволодінь [NUMBER] та [NUMBER] до виникнення даного спору завжди сумісно користувались спірним колодязем і у власності відповідачів такої господарської споруди немає. Даний колодязь розташований безпосередньо біля будинку відповідачів, біля веранди, позначеною на плані літ. «а» та біля сараю, який, як вказав відповідач [PERSON] та що не заперечувалось позивачами, використовується, як літня кухня і, враховуючи розміщення споруд на території домоволодіння та їх призначення третій варіант експертизи наддасть відповідачам можливість облаштувати на території земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні свою криницю, чим фактично буде вичерпано тривалий спір між сторонами, які також є кровними родичами, за виключенням відповідача [PERSON] Також, при вирішенні цього питання суд зважає на те, що при розробленні такого варіанту експертом враховано необхідність дотримання ДБН 360-92 «Містобудування, планування і забудова міських та сільських поселень», зокрема, п. 3.25, оскільки мінімальна відстань розташування відносно межі в 1 метр лише від однієї господарської будівлі позивачів, а саме добудови до сараю, яка позначена на плані літ «б» та до однієї господарської будівлі відповідачів, а саме сараю, що позначений на плані літ. «Б». При такому варіанті в жодному випадку не порушуються права позивачів, оскільки від крайньої точки добудови до їх жилого будинку, яка позначена на плані літ. «а» до межі між будинковолодіннями відстань 3 м. 72 см. Такий варіант єдиний, що передбачає найрівнішу межу між будинками. Більш того, як слідує з додатку 3 до висновку експерта будинковолодіння відповідачів та господарська споруда, позначена на плані літ. «В» побудовані далі від межі, ніж передбачалось в «Проекте земельного участка застройщика». Тобто ближче до території іншого суміжного домоволодіння, а не до території домоволодіння позивачів. Із оригіналу вказаного вище проекту дійсно слідує, що ширина земельної ділянки будинковолодіння [NUMBER] розраховувалась в розмірі 15,0 м. і від будинку до межі з територією будинковолодіння [PERSON] в проекті вказано 2,0 м. (див. оригінал буд.паспорту). Доказів того, що такий варіант взагалі є неприйнятним позивачі, які наполягали лише на варіанті №1, суду не надали. Крім того, згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном і, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною ч. 1 ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є не порушеним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, стосовно вимоги позивачів щодо зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні колодязем суд вважає, що слід задовольнити таку вимогу лише частково, оскільки в судовому засіданні встановлено та визнано сторонами спору, що паркан, яким відгороджено криницю до території будинковолодіння відповідачів встановив сам [PERSON] Натомість [PERSON] там не проживає і паркан вона не встановлювала, а відтак доказів того, що вона чинить позивачам будь-які перешкоди в користуванні їх майном суду не надано. Відтак, права позивачів підлягають захисту шляхом зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди позивачам в користуванні належним їм колодязем шляхом демонтажу самочинно встановленого паркану, що перешкоджає доступ до даного об'єкту нерухомого майна його власникам. Враховуючи викладене та

Outcome: partial