Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивачі звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог у судовому засіданні 03.10.2017р., просять: стягнути з відповідача на користь [PERSON] майнову шкоду, спричинену в результаті ДТП, у розмірі 15222,53 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати у вигляді судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 1200,00грн. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі. Представник [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні визнала позов в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 12251,33 грн., проти задоволення решти вимог заперечувала з мотивів їх необґрунтованості. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] є співвласником домоволодіння за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 28.01.1993р. Постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.04.2017р. у справі № 205/1599/17 (3/205/790/17) встановлено, що 03.03.2017р. о 03:45год. в м. Дніпро на вул. Ю.Кондратюка, 95 відповідач по справі в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем [NUMBER], будучи недостатньо уважною, не врахувала дорожньої обстановки під час вибору безпечної швидкості, внаслідок чого виїхала за межі проїзної частини та спричинила наїзд на паркан будинку № 93/95 по вул. Ю. Кондратюка, чим завдала матеріальної шкоди. У зв'язку з викладеним вказаною постановою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.04.2017р. у справі № 205/1599/17 (3/205/790/17) притягнено [PERSON] до адміністративної відповідальності у зв'язку з вчиненням нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 756/03-17 від 06.04.2017р. розмір понесеної шкоди внаслідок руйнації частини огорожі з залізобетонних набірних секцій та металевих воріт з хвірткою за адресою [ADDRESS], після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 03.03.2017р., становить 12251, 33 грн. Розмір нанесених збитків відповідачем не оспорювався, позов у частині відшкодування майнової шкоди у сумі 12251,33 грн. відповідач визнала, а відтак суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення вимог в цій частині. Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Вартість проведеного експертного будівельно-технічного дослідження № 756/03-17 від 06.04.2017р. згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 756 від 06.04.2017р. складає 2971,20грн. Оскільки розмір збитків, завданих [PERSON] внаслідок пошкодження огородження належного їй домоволодіння, визначається судом на підставі висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 756/03-17 від 06.04.2017р.,суд доходить висновку, що витрати позивача у розмірі 2971,20 грн. на проведення відповідної експертизи є витратами, які особа зробила для відновлення свого порушеного права у розумінні ст. 22 ЦК України, а відтак підлягають стягненню з відповідача як складова частина реальних збитків. Таким чином, у суду існують підстави для задоволення позову в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь [PERSON] майнової шкоди, спричиненої в результаті ДТП, у розмірі 15222,53 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, позивачі посилаються на погіршення стану їх здоров'я, у зв'язку з чим вони були змушені звертатись до лікарів, купувати ліки, витрачати власний час та нерви на відновлення паркану, нести додаткові хвилювання весь той час, коли їх домівка була не огороджена та не захищена, оскільки мали місце факти і знаходження в цей час на порозі будинку чоловіка в нетверезому стані, про що був зроблений виклик до поліції, і потрапляння на територію двору собаки, яка привела цуценят і яких потім прийшлось годувати та шукати їм домівку. Крім цього [PERSON] як особі похилого віку було важко переживати ці події, знаходитись у постійному напруженні та витрачати свої нерви та час та вирішення завданих проблем. Водночас суд не бере до уваги посилання позивачів як на докази погіршення стану їх здоров'я внаслідок ДТП, що сталась 03.03.2017р., на квитанцію про придбання ліків від 13.06.2017р., виписку з медичної карти хворого [PERSON] від 23.08.2017р. та доказ виклику швидкої медичної допомоги 03.09.2017р., оскільки вказані докази підтверджують погіршення здоров'я позивачів більш ніж через 3 місяці після факту ДТП. Оскільки позивачами не надано інших доказів на підтвердження погіршення стану їх здоров'я саме внаслідок ДТП, суд доходить висновку, що позивачі не довели існування прямого причинно-наслідкового зв'язку між фактом ДТП 03.03.2017р. та погіршенням стану їх здоров'я. Інші обставини, наведені позивачами на обґрунтування завданої моральної шкоди, не є доказами заподіяння моральної шкоди, оскільки не мають прямого причинно-наслідкового зв'язку з ДТП, а пов'язані з відсутністю своєчасного відновлення відповідної огорожі, у зв'язку з чим не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої ДТП. Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження здійснених витрат на правову допомогу позивачами надано договір-доручення про надання правничої допомоги №31/08-17 від 31.08.2017р., відповідно до п. 4.1 якого умови оплати визначаються додатком до даного договору, який є невід'ємною частиною даного договору. Всупереч п. 4.1 Договору-доручення про надання правничої допомоги №31/08-17 від 31.08.2017р. позивачами не надано додатку про умови оплати наданих послуг, натомість надано рахунок № 01 від 03.09.2017р. на суму 1200,00 грн. та квитанцію від 04.09.2017р. про оплату вказаного рахунку. Таким чином, оскільки позивачами не надано додатку до Договору-доручення про надання правничої допомоги №31/08-17 від 31.08.2017р. про умови оплати наданих послуг, а також розрахунку витрат на правову допомогу, у суді відсутні підстави для стягнення таких витрат з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial