Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивачка 20.07.2018 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, за змістом уточненої позовної заяви, поданої 03.09.2018, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - квартирою [ADDRESS] За змістом позову, [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також у вказаному приміщенні зареєстровані зять позивачки [PERSON], її онуки - [PERSON], [PERSON], які з серпня 2014 разом із третьою особою [PERSON] переїхали на постійне проживання до Російської Федерації. Позивачка є пенсіонером, оскільки сплата за житлово-комунальні послуги нараховується із врахуванням реєстрації відповідачів за вказаною адресою, вона позбавлена можливості звернутись із заявою для оформлення житлової субсидії, що зумовило звернення до суду із позовною заявою. З підстав, передбачених ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405-406 ЦК України, ст. 72 Житлового кодексу України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», позивачка просить задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою суду від 23.08.2018 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою суду від 11.09.2018 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було. Відповідачі повідомлялись про розгляд справи Шевченківським районним судом м. Запоріжжя засобами поштового зв'язку за адресою їх реєстрації, однак конверти повертались до суду із зазначенням причини невручення «за зазначеною адресою не проживають», що свідчить про факт їх не проживання за адресою реєстрації місця проживання. До суду надійшли нотаріально посвідчені заяви [PERSON]. який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], посвідчені нотаріусом нотаріального округу м. Новосибірськ Російської Федерації 19.11.2018 року, за замістом яких позовні вимоги [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням визнають в повному обсязі, не заперечують проти задоволення позову. Треті особи повідомлені про розгляд судом справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку із розглядом справи судом за відсутності її учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Предметом позову є захист права позивачки на користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] Підставою для звернення до суду із зазначеним позовом стала наявність перешкод у користуванні позивачкою вказаним нерухомим майном, що створюються з боку відповідачів, які відмовляються в позасудовому порядку знятись з реєстрації за вказаною адресою. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на справі спільної часткової власності (по 1/3 частці) належить квартира №94, розташована у будинку [ADDRESS]. На підтвердження в матеріалах справи міститься копія витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №24872066 від 29.07.2014, №24872581 від 29.07.2014, №24873744 від 29.07.2014, виданих Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції. Підстава виникнення права власності відповідно до зазначених витягів - свідоцтво про право власності №291, видане 18.09.1998 ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» м.Запоріжжя, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №14766344 від 29.07.2014. У житловому приміщенні за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про що свідчить довідка, видана Єдиною абонентською службою Центру обслуговування абонентів Запорізької міської ради № 1971 від 16.11.2015. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Так, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права. Крім того, чинним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Нормою ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мешкають за вказаною адресою з серпня 2014 року, особистих речей у будинку не зберігають. На підтвердження в матеріалах справи містяться копії актів від 17.11.2017, 17.08.2018, складених комісією ОСББ «Кузнецова-21-А», засвідчених головою правління ОСББ Євстаф'євою Ю.С. Крім того, відповідачі надали до суду нотаріально посвідчені заяви [PERSON]. який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], посвідчені нотаріусом нотаріального округу м. Новосибірськ Російської Федерації 19.11.2018 року, за замістом яких вони не заперечують того факту, що вони не проживають за адресою: [ADDRESS] З реєстраційного обліку за місцем проживання відповідачі в позасудовому порядку не зняті, житлово-комунальні послуги нараховуються із врахуванням їх реєстрації за вказаною адресою, що порушує права позивачки, яка змушена здійснювати сплату за них самостійно та позбавлена можливості звернутись до уповноваженого органу із заявою про нарахування субсидії на сплату за спожиті житлово-комунальні послуги. Оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідачів, що є членами сім'ї власника вказаного житлового приміщення, вони створюють перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачкою майном, судом встановлено підстави для задоволення позову. При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачем суд виходить зі змісту ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003 року, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тому визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, є достатньою підставою для зняття їх з реєстрації. Слід зауважити, що положення Житлового кодексу України до правовідносин, що виникли між сторонами, застосуванню, в даному випадку, не підлягають, оскільки розповсюджуються на захист прав тимчасово відсутнього наймача та членів його сім'ї, а не власника житлового приміщення.

Outcome: approved