Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезгаданим позовом, на підтвердження якого посилаються на те, що є власниками житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований також відповідач по справі, який протягом 10 років не проживає в ньому. Ще у 2007 році він забрав свої особисті речі та пішов проживати до своєї матері. Останній ніколи не намагався вселитися в дане житло та ніхто цьому в цьому не перешкоджав. Крім цього, відповідач не приймає участі в утриманні будинку. Не сплачує комунальні послуги. Через його реєстрацію вони змушені сплачувати комунальні послуги у більшому розмірі та не мають можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Відтак, змушені звернутися до суду з даним позовом. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позов підтримали та не заперечили щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією та шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у його відсутність не надав. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.12.2012 року, виданого державним нотаріусом Першої Дрогобицької нотаріальної контори Лютик Р.В. належить житловий будинок [ADDRESS] . З оглянутої будинкової книги вбачається, що в даному будинку відповідач [PERSON] зареєстрований. З оглянутого акту за №47 від 06.03.2019 року, складеного комісією КП «ЖЕО Дрогобицької міської ради» вбачається що відповідач в будинку позивачів зареєстрований, однак не проживає тривалий час, а саме з 2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, оскільки відповідач відсутній більш тривалий строк без поважних причин, то його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що єдиним способом захисту права власності позивачів є усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене та

Outcome: approved