Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі свого представника адвоката Хоміка С.Г., звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.1996 року на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Також, зазначає, що в належній позивачці квартирі зареєстровані відповідачі у справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак, вказані особи там не проживають. Відповідачі є для позивачки сторонніми людьми та співвласниками вказаної квартири не являються. А тому, просить суд усунути перешкоди у користуванні позивачкою [PERSON] її власністю та визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки через їхню реєстрацію у вказаній квартирі порушуються права позивачки, як власника, а також вона вимушена нести додаткові витрати по утриманню квартири, сплаті житлово-комунальних послуг, не може отримати субсидію і розпоряджатись квартирою на свій розсуд. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.05.2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Хомік С.Г. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, усунути перешкоди у користуванні позивачкою [PERSON] її власністю шляхом визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не не з`явилась, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем їх проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову, та зі згоди представника позивачки щодо такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] адвоката Хоміка С.Г., пояснення свідків: [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу від 26.04.1996 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2061 (а.с. 5), а також довідкою, виданою [PERSON] Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 04.08.2021 року за № 24444 о (а.с. 76). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , окрім позивачки [PERSON] , по теперішній час зареєстровані відповідачі у справі: [PERSON] , [INFO] , з 27.09.1991 року; [PERSON] , [INFO] , з 27.09.1991 року; [PERSON] , [INFO] , з 27.09.1991 року (а.с. 6). Факт реєстрації відповідачів у вказаній квартирі також стверджується відомостями відділу реєстрації Управління з питань державної реєстрації Черкаської області від 11.05.2021 року, що надійшли на адресу суду 17.05.2021 року (14-16). Однак, останні в квартирі [ADDRESS] не проживають з грудня 1996 року. Вказане стверджується актом, засвідченим головою правління ОСББ «Гагаріна 86, 87» (а.с. 7), та показами свідків [PERSON] та [PERSON] , даними в судовому засіданні, які пояснили, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в належній позивачці [PERSON] квартирі [ADDRESS] не проживають вже близько 30 років та їхніх речей у вказаній квартирі немає. Обставин, які б перешкоджали відповідачам у проживанні в квартирі [ADDRESS] судом не встановлено. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 389 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як вказано у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі №6-2931цс16, право користування чужим майном є по суті встановленням сервітуту, у зв`язку з чим його припинення повинно відбуватися з урахуванням вимог статей 405 та 406\~ЦК України як правових норм, що регулюють спірні правовідносини щодо користування чужим житлом. За приписами ст.\~406\~ЦК України сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За порівняльним аналізом ст. ст. 383,\~391,\~405\~ЦК України та ст. ст. 150, 156 ЖК України у поєднанні зі ст.\~64\~ЖК України слід дійти до висновку що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Таким чином, враховуючи, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не являються членами сім`ї позивачки, і вже тривалий час не проживають в квартирі [ADDRESS] , підстави для збереження за ними жилого приміщення за вказаною адресою відсутні, тому, суд приходить до висновку про задоволення позову та усунення позивачці перешкод у користуванні її власністю шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачці [PERSON] , оскільки реєстрація відповідачів без фактичного їх проживання у належній позивачці квартирі порушує її права, як власника, вона вимушена нести додаткові витрати по утриманню квартири та не може розпоряджатись квартирою на свій розсуд.

Outcome: approved