Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, зокрема 4027,50 доларів США, що еквівалентно по курсу долара на 05.12.2016 року 2589,8742 - 104307,18 гривнями, та 1150 гривень, як половину коштів, отриманих від позивачів [PERSON] в інтересах сім'ї з [PERSON] в якості позики за договором позики від 09 листопада 2006 року - 15 червня 2013 року. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.11.2006 року син [PERSON] одружився на [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON]. Після одруження син та невістка придбали земельну ділянку під забудову, а саме побудову житлового будинку. [PERSON] неодноразово позичав кошти у своїх батьків (позивачів) для придбання будівельних матеріалів для забудови житлового будинку в [ADDRESS], зокрема: - 29 травня 2007 року, [PERSON] позичив у батьків (позивачів) готівкою 2000 доларів США з умовою повернення грошових коштів до 02 жовтня 2017 року або раніше цього числа на першу вимогу позивачів; - 18 жовтня 2007 року [PERSON] діючи в інтересах своєї сім'ї з [PERSON] (відповідачкою), позичив у позивачів для підключення електроенергії та електрифікації будинку в [ADDRESS], готівкою 600 доларів США з умовою повернення грошових коштів до 02 жовтня 2017 року або раніше цього числа на першу вимогу позивачів; - 04 липня 2008 року, [PERSON] діючи в інтересах своєї сім'ї з [PERSON], позичив у позивачів для виготовлення документації щодо газифікації будинку, підключення до нього та на газифікацію будинку в [ADDRESS], готівкою 630 доларів США з умовою повернення коштів до 02 жовтня 2017 року або раніше цього числа на першу вимогу позивачів; - 10 листопада 2008 року, у м. Бобринець за своїм місцем проживання по [ADDRESS], [PERSON] в інтересах сім'ї з [PERSON], позичив у батьків для проведення опалення будинку в [ADDRESS], готівкою 300 доларів США з умовою повернення грошових коштів до 02 жовтня 2017 року або раніше цього числа першу вимогу позивачів; - 05 жовтня 2009 року, у м. Бобринець за своїм місцем проживання по [ADDRESS], [PERSON] в інтересах сім'ї з [PERSON], позичив у батьків кошти на закупку вагонки та лінолеуму для облаштування кухні та коридору будинку в [ADDRESS], готівкою 800 гривень з умовою повернення грошових коштів до 02 жовтня 2017 року або раніше цього числа першу вимогу позивачів; 18 липня 2010 року, у м. Бобринець за своїм місцем проживання по [ADDRESS], [PERSON], в інтересах сім'ї з [PERSON], позичив у батьків для обладнання огорожі двору в [ADDRESS], готівкою 400 доларів США з умовою повернення грошових коштів до 02 жовтня 2017 року або раніше цього числа першу вимогу позивачів; 22 липня 2011 року, у м. Бобринець за своїм місцем проживання по [ADDRESS], [PERSON], в інтересах сім'ї з [PERSON], позичив у батьків для будівництва гаража в [ADDRESS], готівкою 1625 доларів США з умовою повернення грошових коштів до 02 жовтня 2017 року або раніше цього числа першу вимогу позивачів; 15 червня 2013 року у м. Бобринець за своїм місцем проживання по [ADDRESS], [PERSON], в інтересах сім'ї з [PERSON], позичив у батьків для будівництва погрібу в м.Бобринці по [ADDRESS], готівкою 1500 грн., умовою повернення грошових коштів до 02 жовтня 2017 року або раніше цього числа першу вимогу позивачів. Відтак, позивачі та їхній син [PERSON], діючий в інтересах сім'ї з [PERSON], вчинили погоджені дії двох сторін, спрямовані на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків. Позивачі вважають, що виступають позикодавцями, за вищезазначеними договорами позики, надавши у власність готівкові грошові кошти на загальну суму 8055 доларів США та 2300 гривень - [PERSON] та [PERSON] (позичальникам) та договір позики є укладеним з моменту передання позичальникам [PERSON] та [PERSON] коштів. На думку позивачів, договір позики, укладений між ними та їхнім сином в інтересах сім'ї, відповідно до вимог діючого законодавства. 01 листопада 2016 року позивачі звернулися до сина [PERSON] та невістки [PERSON] з вимогою про повернення позики достроково, син погодився повернути добровільно половину коштів, отриманих як позику від батьків, для чого зобов'язався оформити кредит у банку. На даний час, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 листопада 2016 року, а тому оскільки невістка [PERSON] відмовилась виконати вимоги в частині повернення половини коштів у розмірі 4027,50 доларів США та 1150 грн., тим самим остання порушила умови договору позики та права позивачів, а тому останні змушені звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та попросили суд задовольнити їх, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та попросив їх задовольнити (а.с.57). Третя особа на стороні позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити пояснивши, що ним власноручно було складено розписки про отримання коштів в борг від своїх батьків, які витратив на цілі, що в них зазначено, зокрема на придбання земельної ділянки, будівництво будинку та оформлення документів тобто в інтересах сім?'ї. Кошти за розписками є для нього цінним майном, окрім за розпискою на суму 800 грн. Згоди дружини за кожною розпискою від дружини не отримував та про суму отриманих коштів за кожною розпискою не повідомляв. Відповідач лише знала, що кошти на будівництво він бере у батьків. Відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позову, пояснивши, що в 2006 році вони з чоловіком [PERSON] одружилися. Кошти на проведення весілля були надані її батьками. На весілля їм подарували кошти більше 10000 гривень, які витратили на придбання будинку за адресою: [ADDRESS] та на оформлення документів на будинок. На той час вони з чоловіком працювали та вирішили добудувати до будинку веранду. Для цього вони в с. Сальнікове придбали будинок на розборку будівельних матеріалів за 800 гривень. Для того, щоб розібрати будинок та перевезти будівельні матеріали була залучена важка техніка, яку фермер надав безкоштовно, покривалися лише витрати на придбання палива. З вказаного будинку в с. Сальнікове були отримані будівельні матеріали: цегла, ліс, камінь, шифер. На вказані витрати було витрачено близько 3000-4000 гривень, а не 2000 доларів США, як зазначено в розписках. На той час коли здійснювалось будівництво вони з чоловіком проживали на квартирі. У серпні 2008 року вже була готова одна кімната та підведено електроенергію до будинку, але в будинку не було опалення, та вони з чоловіком вирішили проживати в одній кімнаті та опалювати її обігрівачем. ЇЇ батьки взяли кредит в банку на суму 5000 гривень. На ці кошти було придбано котел за суму 3700 грн., труби та інші будівельні матеріали для проведення опалення, а також обігрівач, щоб опалювати кімнату. Не знала, що її чоловік бере кошти у позику у своїх батьків. Згоду на отримання чоловіком коштів у позику від батьків не давала. Дізналася про існування розписок після звернення позивачів до суду з позовом. На той час постійно працювала в дитячому садку та станом на 1 квартал 2008 року отримувала близько 600 грн. в місяць. Кожна окремо сума позики за розписками для неї є цінним майном. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову, так як [PERSON] про зазначені позивачами договори позики відповідачку не повідомляв та, якщо останній отримував кошти у своїх батьків, дані кошти він не витрачав в інтересах сім'ї, а здійснення ремонту в будинку здійснювалось за рахунок їхніх спільних коштів. Крім того, [PERSON] не отримував згоди від відповідачки на отримання даної позики, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Кошти, які були отримані згідно договору позики, зокрема по кожній розписці, для відповідачки є цінним майном. Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 01.11.2006 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після укладення шлюбу прізвище дружини «[PERSON]». Згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23.11.2016 року, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 01.11.2006 року розірвано. Рішення набрало законної сили 06.12.2016 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між позивачами та третьою особою [PERSON] укладено договора позики, що підтверджується розписками [PERSON] від 09.11.2006 року (а.с.11), 29.05.2007 року (а.с.12), 18.10.2007 року (а.с.13), 04.07.2008 року (а.с.14), 10.11.2008 року (а.с.15), 05.10.2009 року (а.с. 16), 18.07.2010 року (а.с.17), 22.07.2011 року (а.с.19) та 15.06.2013 року (а.с.18), всього на загальну суму 8055 доларів США та 2300 гривень. Зі змісту вказаних розписок кошти отримані [PERSON] від позивачів (його батьків) мали цільове направлення, а саме значиться, що дані кошти отримані в інтересах сім'ї [PERSON] та [PERSON], зокрема на: придбання земельної ділянки та оформлення документів (в розмірі 2500 доларів США), купівля строй матеріалів (в розмірі 2000 доларів США), підключення електроенергії та електрифікації будинку (в розмірі 600 доларів США), підключення газу та газифікації будинку (в розмірі 630 доларів США), проведення опалення по будинку (300 доларів США), закупки вагонки та лінолеуму для ремонту кухні (800 грн), на обладнання огорожі двору (400 доларів США), будівництва погебу (1500 грн), гаража (1625 доларів США). Тобто на загальну суму 8055 доларів США та 2300 гривень. Строк повернення даних коштів зазначений у договорі позики значиться до 02 жовтня 2017 року або раніше цього числа на першу вимогу позикодавців. Зі змісту інвентарної справи, щодо будинку, який розташований по вулиці Карла Маркса, 35А м.Бобринець, вбачається наступне. 21.11.2006 року рішенням Бобринецької міської ради №197, згідно списку громадян, яким надано дозвіл на проведення інвентаризації присадибних земельних ділянок, зокрема [PERSON] в [ADDRESS], надано дозвіл на проведення інвентаризації земельної ділянки для забудови та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. 30.11.2006 року рішенням Бобринецької міської ради №409, [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS]. І згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 31.01.2008 року №9, виданого на підставі рішення Бобринецької міської ради від 31.01.2008 року №50, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS]. Отже, твердження третьої особа на стороні позивачів [PERSON] про те, що ним було отримано кошти від позивачів у розмірі 2500 доларів США за розпискою від 09.11.2006 року (а.с.11) для придбання земельної ділянки та оформлення документів для забудови житлового будинку в [ADDRESS] жодним доказом не доведено здійснення таких витрати чи розмір таких витрат. Крім того, вказане твердження сторони позивача спростовано матеріалами інвентарної справи, за якою [PERSON] безоплатно надано дозвіл на проведення інвентаризації земельної ділянки для забудови та обслуговування житлового будинку з метою передачі її у власність. Договір про користування електричною енергією від 02.04.2008 року, зі змісту якого вбачається, що між [PERSON] та ВАТ «Кіровоградобленерго», в особі начальника філії Бобринецький РЕМ [PERSON] укладено договір про користування електричною енергією в [ADDRESS] (а.с.96-97), копія робочого проекту на газопостачання житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] (а.с.98-107) не містять відомостей щодо здійснення [PERSON] витрат на їх замовлення (оформлення) та розміру таких витрат, а тому є належними доказами по справі про стягнення боргу за договорами позики. Відтак, стороною позивача не надано суду жодних доказів, які б підтверджували витрати [PERSON] коштів отриманих від позивачів як позику на придбання земельної ділянки та оформлення документів (в розмірі 2500 доларів США), купівлю будівельних матеріалів (в розмірі 2000 доларів США), підключення електроенергії та електрифікації будинку (в розмірі 600 доларів США), підключення газу та газифікації будинку (в розмірі 630 доларів США), проведення опалення по будинку (300 доларів США), закупки вагонки та лінолеуму для ремонту кухні (800 грн.), на обладнання огорожі двору (400 доларів США), будівництва погребу (1500 грн.), гаража (1625 доларів США). Розписки про отримання коштів, згідно договору позики підписані [PERSON] Підпис відповідача в розписках чи письмова згода відповідача на отримання [PERSON] коштів в позику відсутня. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно ч.2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором використано на її потреби. Статтею 360-7 ЦПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20 лютого 2013 року по справі № 163цс12, вбачається необхідність довести той факт, що отримані грошові кошти при укладенні договору, були витрачені в інтересах сім'ї, що потребує підтвердження відповідними доказами, а також має бути з'ясовано чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Згідно ч.1 ст. 31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Позивачі на підтвердження того, що договора позики укладені [PERSON] в інтересах сім'ї надали розписки про отримання коштів із зазначенням їх цільового використання, однак не врахували, що вказані договора позики виходять за межі дрібного побутового договору в розумінні ч.1 ст. 31 ЦК України. З пояснень [PERSON] та відповідача вбачається, що кошти по кожній розписці окремо є для них цінним майном. Однак з пояснень [PERSON] вбачається, що він перебуваючи в шлюбі з відповідачем при отриманні коштів в позику дружині (відповідачу) не повідомляв та її згоди на укладення таких договорів позики не отримував. Разом з тим, враховуючи, що для відповідача окремо кожна сума позики за розписками є цінним майном, для їх укладення одним із подружжя згода другого з подружжя має бути подана письмово, чого зроблено не було. Такими чином, суд приходить до висновку, що договора позики за вищевказаними розписками, складеними [PERSON], не створюють обов'язки для [PERSON] (відповідача), оскільки стороною позивача не доведено, що кошти, отримані [PERSON] в позику від своїх батьків, витрачені в інтересах сім'ї подружжя [PERSON] та [PERSON] (на їх потреби), а їх укладення відбувалось без письмової згоди [PERSON] Отже, за відсутності у відповідача обов'язку по поверненню сум позик за розписками вимога про стягнення вказаних сум з відповідача задоволенню не підлягає. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що суми позики та обов'язок по їх поверненню не є майном в розумінні ч.3 ст.65 СК України є помилковим, оскільки відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків, щодо відповідача (а.с.69) та позивачів (а.с.112-113), а також довідки про доходи позивачів та третьої особи (а.с. 115-118), є не належними доказами по справі, оскільки наявність у позивачів можливості надавати зазначені в розписках кошти значення для вирішення даного спору про стягнення сум позик не мають. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову через недоведеність позивачами обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог - не доведено належними та допустимими доказами факт того, що грошові кошти, які отримав [PERSON] (третя особа) за договорами позики з позивачами були витрачені в інтересах сім'ї та на задоволення її потреб, а відповідач не надавала ні усної, ні письмової згоди на укладення таких договорів [PERSON], що підтверджено останнім та не оспорюється. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за договорами позики не доведеним будь-якими належними та допустимими доказами, та не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed