Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Тернопільської райдержадміністрації, про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що у них з відповідачем є спільний син, який проживає разом з нею. [PERSON] не проявляє до дитини батьківських почуттів, піклування та турботи, не бере участі в утриманні сина, не цікавиться його станом здоров'я, фізичним і духовним розвитком. Саме тому його слід позбавити батьківських прав та стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття. До початку розгляду справи по суті відповідач пред'явив зустрічний позов до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Тернопільської райдержадміністрації, про звільнення його від сплати аліментів. Обґрунтовуючи такі свої вимоги вказує, що він страждає тяжким захворюванням (рак), ніде не працює, на утриманні у нього перебувають батьки пенсійного віку, власного житла не має та сам потребує матеріальної допомоги, тому вважає, що стягувати з нього аліменти на утримання сина неможливо. У судове засідання [PERSON] не з'явилась. ЇЇ представник - [PERSON], подала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. У цій заяві також вказує, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, зустрічний позов визнає. Відповідач у судове засідання також не з'явився. Його представник - [PERSON], подала заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. У заяві також вказує, що проти задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав не заперечує. Представник Служби у справах дітей Тернопільської райдержадміністрації у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини таких дій та не надіславши на адресу суду заяви про розгляд справи за його відсутності, тому, на підставі ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), дану неявку суд розцінює як таку, що допущена без поважних причин і вважає, що розгляд справи слід провести без його участі на підставі наявних доказів. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, приходить до переконання, що первинний позов підлягає до часткового задоволення, а у задоволенні зустрічного слід відмовити з огляду на таке: частиною 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується фотокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07 грудня 2001 року, виданого Великоберезовицькою селищною радою, Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до довідки № 3541 від 15 серпня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Великоберезовицької селищної ради, Тернопільського району Тернопільської області, дитина зареєстрована та проживає з матір'ю. 03 квітня 2017 року комісія з питань захисту прав дитини Тернопільської районної державної адміністрації винесла висновок № 01-585/01-10 у якому зазначила, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] Винесенню висновку передували співбесіди з позивачкою, диною та відповідачем. Також було взято до уваги свідчення сусідів [PERSON] та інформацію заступника директора Великоберезовицької ЗОШ І-ІІІ ст. де навчається [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: <…>; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини <…>. Як уже зазначалось вище, відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Судом не встановлено обставин, котрі свідчили б про те, що таке визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, а тому позов [PERSON] у цій частині слід задовольнити. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів, а також зустрічного позову про звільнення від сплати аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне: при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України. Отож, враховуючи, що суд прийшов до переконання про задоволення позову про позбавлення батьківських [PERSON] виник обов'язок вирішити питання про стягнення з нього аліментів. Судом встановлено, що визнання представником позивача зустрічного позову суперечить вимогам закону, а тому у прийнятті такого визнання слід відмовити. Частиною 1 ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законодавцем визначено єдиний виняток за якого батьки можуть бути звільнені від утримання дитини (ч. 1 ст. 188 СК України), це тоді, коли дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Таких обставину судом не встановлено, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову та звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання сина. Посилання відповідача на ч. 2 ст. 197 СК України є необґрунтованим, оскільки цією нормою права визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Того факту, що [PERSON] є платником аліментів щодо [PERSON], як і наявності заборгованості по їх сплаті на момент винесення цього рішення судом не встановлено, а отже і правових підстав для звільнення від її сплати немає. Обставини на які посилається відповідача, а саме: його незадовільний стан здоров'я, наявність інших утриманців, відсутність майна та роботи, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України, враховуються судом при визначені розміру аліментів, однак не можуть бути підставою для звільнення його від обов'язку утримувати дитину. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і присуджується у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України). Враховуючи, що суду не надано доказів стабільного доходу у відповідача, вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів у частці від доходу є необґрунтованою. У даному випадку з останнього слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, як того вимагає ч. 1 ст. 184 СК України. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а саме наявність у нього захворювань, та те що разом з ним проживають батько та матір пенсійного віку, відсутність місця офіційного працевлаштування і вважає, що з нього слід стягувати 534 грн. (не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, станом на момент ухвалення рішення) щомісячно, починаючи з 03 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд бере до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року де зазначено, що «<…> Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. <…>». Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial