Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про скасування рішення, визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання прийняти рішення про призначення опіки, посилаючись на те, що рішенням колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 27 листопада 2013 року № 347 було задоволено заяву відповідачки та призначено її опікуном малолітнього [PERSON], 2009 р. н., який був позбавлений батьківського піклування. При цьому заяву позивачів про призначення їх опікунами [PERSON] представники райадміністрації залишили без розгляду. Вважають оскаржуване рішення таким, що порушує їх права, а також права малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], які є рідними братом та сестрою. Посилаються на те, що при вирішенні питання про призначення опікуна малолітньому [PERSON] представниками райадміністрації не було узято до уваги інтереси дитини, його родинні зв'язки, що у нього є рідна сестра [PERSON], усиновлена позивачами. Посилаються на те, що вони мали перевагу перед [PERSON] у призначенні опіки над [PERSON], оскільки ними були оформлені усі необхідні документи для призначення їх опікунами. На підставі переліченого вважають, що при призначенні опікуна [PERSON] представники відповідача повинні були взяті до уваги також те, що позивачі є подружжям, в родині яких вже виховується малолітня сестра [PERSON]. Однак на засідання колегії райадміністрації позивачів не запросили, вирішивши питання про опіку над [PERSON] у їх відсутність, не врахувавши, що на момент розгляду цього питання [PERSON] та [PERSON] перебували в базі потенційних опікунів. На підставі переліченого просили суд скасувати, як незаконне, рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 27 листопада 2013 року про призначення опікуном [PERSON] над малолітнім [PERSON], 2009 р. н.. Просили також визнати неправомірною бездіяльність та зобов'язати Орджонікідзевську райадміністрацію Маріупольської міської ради призначити опікунами малолітнього [PERSON] позивачів. Ухвалою суду від 18 лютого 2014 року до участі у справі в якості співвідповідача була залучена [PERSON] (а. с. 76). Позивачі підчас вирішення заявленого позову в судовому засіданні добровільно погодились на розкриття таємниці усиновлення ними малолітньої [PERSON], 2012 р. н., в рамках вказаної цивільної справи з метою захисту інтересів [PERSON] В судовому засіданні [PERSON], підтримуючи заявлені позовні вимоги, посилався на те, що в червні 2012 року він та його дружина, [PERSON], звернулись до служби у справах дітей Орджонікідзевської райадміністрації Маріупольської міської ради з метою усиновлення малолітньої дитини. 17 жовтня 2012 року рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя позивачі усиновили малолітню [PERSON], 2012 р. н., братом якої є [PERSON], 2009 р. н., висловившись при цьому, що у подальшому планують опікуватися також [PERSON], про що повідомили представників служби у справах дітей та дитячого будинку, звідки вони забирали [PERSON] В травні 2013 року він та його дружина висловили письмове бажання представникам служби у справах дітей Орджонікідзевського району міста Маріуполя опікуватись [PERSON], які запропонували позивачам оформити документи на створення прийомної родини. Також звернули увагу позивачів на те, що житлова площа їх однокімнатної квартири недостатня для створення належних умов для двох дітей. Для цих вимог позивачами було проведено обмін однокімнатної квартири на двокімнатну. Після направлення них до центру соціальних служб, вони зібрали усі необхідні документи для створення прийомної родини 30 липня 2013 року. З 31 липня 2013 року вони очікували, коли збереться група для проходження навчання кандидатів у прийомні батьки, яка утворилась лише 23 вересня 2013 року. Однак вже при проходженні навчання в м. Донецьку, вони дізнались, що [PERSON] отримала направлення служби у справах дітей на контакт з [PERSON] За невідомих причин їх не було запрошено на проходження курсів з 5 по 8 серпня 2013 року, коли у них були зібрані вже всі необхідні документи. Позивачами були написані заяви з проханням приймати участь в усіх питаннях, що вирішуються щодо [PERSON], бо вони проходили навчання для прийняття у свою родину саме цю дитину. 28 жовтня 2013 року позивачі були внесені у єдину базу потенційних опікунів, після того як [PERSON] успішно пройшла комісію по правам дітей, де вирішувалось питання її опіки над [PERSON] Однак 27 листопада 2013 року колегія відповідача призначила опікуном [PERSON] відповідачку. При цьому не заперечував в суді, що позивачі чекали півроку, щоб змінився статус [PERSON], бо вони бажали його усиновити. Коли ж до травня 2013 року цього не сталось, вони вирішили іншим шляхом влаштувати до своєї родини [PERSON]. Вони знали, що дитину можуть передати в іншу родину під опіку, однак вважали, що оскільки у них вже виховується його сестра, то вони мають перевагу перед іншими кандидатами в опікуни. Спочатку вирішили прийняти [PERSON] до своєї родини, як прийомні батьки, бо у цьому разі був би більший контроль та допомога з боку соціальних служб. Коли ж дізнались, що [PERSON] оформлює опіку над дитиною, тому змінили свій статус на кандидатів в опікуни, щоб конкурувати з відповідачкою. Питання ж про призначення опікунами позивачів досі не було вирішено. Просив повністю задовольнити позов. Аналогічні пояснення були надані в судовому засіданні [PERSON], яка просила суд задовольнити позов повністю. Представник позивача, яка діє на підставі договору, [PERSON], в судовому засіданні, підтримуючи позовні вимоги, вказувала, що усі умови для призначення опікунами [PERSON] та [PERSON] дотримані, [PERSON] є біологічним братом усиновленої позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є подружжям, які щиро бажають опікуватися саме [PERSON] Вказувала також, що представники служби у справах дітей фактично не дали можливості реалізувати позивачам їх права по відношенню до [PERSON], що стало наслідком ухвалення незаконного рішення від 27 листопада 2013 року, чим були суттєво порушені права позивачів та малолітнього [PERSON], 2009 р. н. Додавала, що вирішуючи питання про опікунство над [PERSON], представниками відповідача застосовувалась вибірково аналогія закону щодо врегулювання правовідносин опікунства нормами, що передбачені для усиновлення, та не було надано позивачам допомоги у влаштуванні в їх родину [PERSON] Позивачі робили усе від них залежне, щоб влаштувати у свою родину [PERSON], із забезпеченням для нього належної соціальної підтримки. Неодноразово звертались до представників відповідача з проханням передати [PERSON] до їх родини. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] отримали документ по завершенню курсів навчання конкретно на встановлення контакту з [PERSON], рішення відповідача про передачу дитини [PERSON] є протиправним. При зверненні до служби у справах дітей про призначення опіки не було надано позивачам належної відповіді. У оскаржуваному рішенні помилково внесено відомості, що позивачі є кандидатами для створення прийомної родини. При цьому вже 9 жовтня 2013 року служба у справах дітей надала висновок [PERSON] про можливість призначення її опікуном [PERSON] за відсутності відповідного висновку психолога, який був виготовлений лише згодом. Просила задовольнити позов повністю. Відповідачка, [PERSON], не підтримуючи заявлені позовні вимоги, вказувала, що вона пройшла навчання у кандидати в опікуни з 14 по 17 травня 2013 року з метою подальшого оформлення опікунства над малолітньою дитиною. 18 червня 2013 року вона була включена у єдину базу потенційних опікунів. Протягом деякого часу вирішувала, кого з дітей бажає узяти під опіку. Зазначала, що працювала у дитячому будинку «Центр опіки», тому в неї був відповідний контакт з [PERSON], який там перебуває. Не заперечувала, що вона була обізнана в тому, що на вказану дитину претендують й позивачі. Однак, зачекавши деякий час, вона за заявою 24 вересня 2013 року отримала направлення для контакту з [PERSON] 27 вересня 2013 року у неї відбувся позитивний контакту з ним. 27 листопада 2013 року було прийнято рішення, яке вважає законним та вмотивованим. Однак з 1 грудня 2013 року їй було заборонено спілкування з [PERSON] адміністрацією «Центру опіки», що нею оскаржується зараз в суді. Також зазначала, що оскаржуване позивачами рішення не стосується інтересів родини [PERSON] та [PERSON], бо зачіпає інтереси дитини та опікуна. Просила повністю відмовити у задоволенні заявленого позову. Представник відповідачки, який діє на підставі договору, [PERSON], зазначав, що усиновлення та встановлення опіки різні процедури, які не можна порівнювати, бо діти мають різний у такому випадку різний статус. В разі встановлення опіки над дитиною важливим моментом є лише наявність родинних зв'язків. При цьому повноваження призначення опіки над дитиною, позбавленої батьківського піклування, належить до органу опіки та піклування, а суд в свою чергу дає дозвіл на усиновлення, тому вимоги позивачів про призначення опіки над [PERSON] необґрунтовані. Додавав, що мати [PERSON] не може бути позбавлена батьківських прав, бо перебуває на лікуванні внаслідок психічного захворювання. [PERSON] були дотримані усі умови для призначення її опікуном [PERSON] Тому оскільки позивачами не було доведено, що рішення від 27 листопада 2013 року незаконне, просив суд відмовити у задоволені позову. Представник Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, [PERSON], заперечуючи проти задоволення заявлених вимог, вказувала, що малолітньому [PERSON], 2009 р. н., було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування, та передано на повне державне забезпечення до дитячого будинку «Центр Опіки», де він перебуває досі. Біологічна сестра [PERSON], [PERSON], була всиновлена родиною [PERSON] та [PERSON] за рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя. Ще тоді позивачі були обізнані щодо наявності у всиновленої [PERSON] біологічного брата, будучи ознайомленими з наслідками усиновлення. [PERSON] з 18 червня 2013 року перебувала на обліку в базі потенційних кандидатів на опіку, яка обрала собі під опіку [PERSON], звернувшись 23 вересня 2013 року для отримання направлення для контакту з ним. Зазначала також, що при видачі направлення для контакту потенційному опікуну керувались положеннями, що регулюють процес усиновлення, за аналогією закону. У той час ще не надійшли документи від центру соціальних служб по позивачам, тому з урахуванням законодавства відповідачці було видано службою у справах дітей направлення для здійснення контакту з [PERSON], бо та пройшла навчання, надавши необхідні документи. 9 жовтня 2013 року була розглянута заява [PERSON] на комісію з захисту прав дитини щодо оформлення опіки над [PERSON] 28 жовтня 2013 року родина позивачів на підставі зібраного пакету документів була поставлена на облік, як потенційні опікуни. Щодо родини [PERSON] та [PERSON] службою у справах дітей було прийнято рішення про недоцільність їх опіки над [PERSON] Внаслідок цього по родині позивачів не готувались документи на засідання колегії, бо позивачі не отримали направлення на встановлення контакту з [PERSON], від яких також не надходило заяв про призначення їх опікунами. Зазначала також, що оскільки вже один кандидат в усиновлювачі отримав направлення на контакт з дитиною, то доки не вирішиться питання по цьому кандидату, доти по іншим кандидатам в опікуни не розглядається питання. Враховуючи неоднозначність ситуації, що склалась, отримавши відповідні роз'яснення в юридичному відділі міської ради та прокуратурі міста 27 листопада 2013 року на засіданні колегії органу опіки та піклування було прийнято рішення оформити опіку над [PERSON], призначивши його опікуном [PERSON], оскільки підстав для відмови у такому призначенні не було. Вказане рішення приймалось виключно в інтересах [PERSON], тому просила повністю відмовити у задоволенні позову. Представник Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, [PERSON], заперечувала проти задоволення позову та вказувала, що [PERSON] перебував на обліку як дитина, позбавлена батьківського піклування, разом із сестрою, [PERSON] При цьому [PERSON] була кандидатом для усиновлення, а [PERSON] усиновленню не підлягав. 17 жовтня 2012 року позивачі усиновили [PERSON], будучи обізнаними про наявність у дитини біологічного брата, [PERSON] Родина позивачів була ознайомлена із наслідками усиновлення [PERSON] 24 вересня 2013 року [PERSON] було видано направлення для контакту з [PERSON] Позивачі натомість до цього не звертались до служби у справах дітей із заявою про призначення їх опікунами та за видачею направлення для контакту з [PERSON] Зазначала також, що стороною у справі може виступати за вказаним позовом лише [PERSON], а не подружжя [PERSON] та [PERSON], інтереси яких не зачіпаються оскаржуваним рішенням. Вказувала, що позивачі не звертались із відповідною заявою для призначення їх опікунами над [PERSON], тому відсутні правові умови для призначення їх опікунами [PERSON] за рішенням суду. Посилалась на те, що суд не може перебирати на себе повноваження, які делеговані органам опіки та піклування. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Орджонікідзевської райадміністрації Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, вказувала, що позивачі були обізнані при усиновленні [PERSON], що та має брата, [PERSON] Однак після усиновлення [PERSON] у останньої було розірвано родинний зв'язок із [PERSON] Посилалась також на неможливість застосування аналогії закону в даному спорі. Зазначала, що [PERSON] пройшла усю необхідну процедуру опікунства, як й родина позивачів. Однак на момент надходження до служби у справах дітей відповідної заяви від [PERSON] про її бажання оформити опіку над [PERSON] не було підстав для відмови відповідачці у цьому, бо на той момент позивачі ще не пройшли курс навчання у м. Донецьку. Також зазначала, що представники дитячого будинку «Центр Опіки» не заперечували проти опіки [PERSON] над [PERSON] На засіданні колегії Орджонікідзевської районної адміністрації було вирішено питання щодо встановлення над [PERSON] опіки в особі [PERSON], та при цьому розглядалось питання про потенційних опікунів [PERSON] та [PERSON], кандидатури яких не були підтримані. Участь будь-яких інших осіб, ніж ті, що визначені законом, не передбачено на колегії, про що роз'яснялось позивачам. Просила відмовити у задоволенні позову. Представники дитячого будинку «Центр опіки», [PERSON] та [PERSON], погоджуючись з позовними вимогами [PERSON] та [PERSON], вказували, що Орджонікідзевська райадміністрація не узяла до уваги той факт, що [PERSON] є рідним братом усиновленої позивачами [PERSON], які повинні виховуватись в одній родині. Вважають, що представники служби у справах дітей не дали змогу позивачам влаштувати [PERSON] до їх родини, про існування та бажання яких служба знала. [PERSON], як психолог, також зазначала, що психоемоційний контакт між [PERSON] та [PERSON] не є оптимальним, що може зашкодити самостійному розвитку дитини у подальшому. При цьому [PERSON] заперечувала, що на засіданні колегії вона від 9 жовтня 2013 року висловлювалась з приводу використання вже [PERSON] усіх спроб для створення контакту з потенційними батьками. На підставі переліченого просили суд задовольнити позов. Представники прокуратури, [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні вказували, що при прийняті оскаржуваного позивачами рішення від 27 листопада 2013 року були дотримані усі необхідні умови, тому воно є повністю законним. Зазначали, що влаштування у одну родину усиновленої сестри та брата під опіку, створить несприятливі наслідки для усиновленої дитини, бо мати [PERSON] зможе легко розкрити тайну усиновлення щодо доньки. Просили суд прийняти рішення, яке б максимально відповідало інтересам [PERSON] Вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року відзначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі за текстом рішення - Закон) до основних засад державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, відноситься створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім'ї та виховання й утримання дітей за принципом родинності. На підставі ст. 6 Закону за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідний орган опіки та піклування вживає вичерпних заходів щодо влаштування дитини в сім'ї громадян України: на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу. Порядок передачі дітей на усиновлення, виховання та спільне проживання в прийомні сім'ї або дитячі будинки сімейного типу затверджується Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. 243 СК опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно до ст. 61 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених ст. 60 ЦК. За ст. 63 ЦК опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених ст. 60 ЦК. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ст. 60 ЦК суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно до ст. 56 ЦК органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. За абз. 4 п. «б» ч. 1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування. Відповідно ст. 11 Закону органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, які забезпечують також вирішення питань щодо: надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування; застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; забезпечення пріоритетних форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей. В п. п. 35, 36 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 (далі за текстом рішення - Порядок № 866), зазначено, що після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім'ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу). При цьому під час визначення форми влаштування в інтересах дитини мають бути враховані обставини, за яких дитина втратила батьківське піклування, її життєвий шлях, родинні зв'язки, наявність братів і сестер, контакти із соціальним оточенням, стан здоров'я, освіта, інші потреби. При цьому рідні брати і сестри не можуть бути роз'єднані під час влаштування. На підставі ст. 13 Закону служба у справах дітей забезпечує створення і ведення банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, основна мета якого удосконалення соціального захисту таких дітей, перш за все щодо процесу вилучення та влаштування таких дітей та осіб з їх числа, реалізації їх права на здоровий розвиток та сімейне виховання. Відповідно до ст. 14 Закону потенційні опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі в разі необхідності зобов'язані пройти курс підготовки з проблем виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за програмою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, до моменту передачі їм дітей на виховання та для спільного проживання. Згідно п. 39 Порядку № 866 особи, в сім'ї яких влаштовуються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, зобов'язані пройти за направленням служб у справах дітей курс навчання з проблем виховання таких дітей (за винятком осіб, які бажають усиновити дитину) в центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. На підставі п. 41 Порядку № 866 служба у справах дітей за місцем проживання особи, яка виявила бажання взяти на виховання в сім'ю дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, з урахуванням результатів навчання у центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді: приймає документи, зазначені у п. 40 Порядку; реєструє осіб у журналі обліку потенційних опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів; вносить відомості про осіб до єдиного банку даних; протягом 10 днів після отримання заяви складає акт обстеження житлово-побутових умов, який додається до документів; готує висновок про доцільність (недоцільність) встановлення опіки, піклування та відповідність її/його інтересам дитини. Згідно до п. 42 Порядку № 866 опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Відповідно до положень, закріплених у ст. 10 СК вбачається, якщо певні сімейні відносини не врегульовані СК, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю сторін, до них застосовуються норми СК, які регулюють подібні відносини за аналогією закону. Приклад застосування аналогії закону самим законодавцем можна знайти у ч. 3 ст. 244 СК, що регулює питання опіки, в якій зазначено, що не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в ст. 212 СК, яка, в свою чергу, регулює питання усиновлення. Згідно до ст. 210 СК, якщо на обліку для можливого усиновлення перебувають рідні брати та сестри, вони не можуть бути роз'єднані при їх усиновленні. Відповідно до ч. 1 ст. 213 СК за наявності кількох осіб, які виявили бажання усиновити одну і ту ж дитину, переважне право на її усиновлення має громадянин України: в сім'ї якого виховується дитина, а також який усиновлює кількох дітей, які є братами, сестрами. В ч. 2 ст. 213 СК також зазначено, що крім осіб, зазначених у ч. 1 ст. 213 СК, переважне право на усиновлення дитини має подружжя. Згідно п. 45 «Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 905 (далі за текстом рішення - Порядок № 905), ознайомлення кандидатів в усиновлювачі з інформацією про дітей, які можуть бути усиновлені, та видача їм направлень для знайомства з дитиною здійснюються службами у справах дітей. Відповідно до п. 60 Порядку № 905 в разі, коли протягом одного дня направлення для знайомства з дитиною видані декільком кандидатам в усиновлювачі за місцем перебування дитини на місцевому, регіональному та централізованому обліку, служба у справах дітей за місцем проживання дитини організовує знайомство кандидатів в усиновлювачі з дитиною в порядку їх звернення. Кожний наступний кандидат в усиновлювачі має право на знайомство з дитиною після того, як попередній кандидат відмовиться від її усиновлення. На підставі п. 70 Порядку № 905 після знайомства та встановлення контакту з дитиною кандидати в усиновлювачі звертаються до служби у справах дітей за місцем проживання дитини із заявою про бажання усиновити дитину. Відповідно до п. 72 Порядку № 905 для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Якщо дитина у зв'язку з її віком або станом здоров'я не усвідомлює факту усиновлення, усиновлення проводиться без її згоди. Згідно п. 74 Порядку № 905 роз'єднання братів і сестер, що перебувають на обліку дітей, які можуть бути усиновлені, не допускається окрім виключних випадках, за умови, що вичерпані усі можливості влаштування братів і сестер на виховання в одну сім'ю. За ч. ч. 1, 3 ст. 232 СК з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена, та усиновлювачем і його родичами за походженням. Матеріалами справи судом було встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого 7 лютого 2012 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1114 від 26 листопада 2009 року, [PERSON] народився [INFO], батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON]. При цьому відомості про батька дитини у актовий запис про народження дитини були внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а. с. 46, 47). Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. На підставі рішення від 31 травня 2012 року Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя, яке набрало чинності, було відібрано [PERSON], 2009 р. н., від матері, [PERSON], без позбавлення останньої батьківських прав з передачею дитини органу опіки та піклування (а. с. 48-49). За рішеннями колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 22 серпня 2012 року № 270 та від 26 вересня 2012 року № 313 було малолітньому [PERSON], 2009 р. н., надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та влаштовано на повне державне забезпечення до державного закладу (а. с. 50, 51). За інформацією від 11 жовтня 2012 року служби у справах дітей Орджонікідзевського району м. Маріуполя [PERSON], 2009 р. н., має сестру [PERSON], [INFO] (а. с. 70). Обізнаність [PERSON] та [PERSON] про існування у [PERSON] на момент її усиновлення біологічного брата, [PERSON], підтверджується висновком Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради про доцільність усиновлення [PERSON] подружжям позивачів від 18 вересня 2012 року, а також анкетою на [PERSON], 2012 р. н. (а. с. 124-125, 132). Згідно до рішення від 17 жовтня 2012 року Жовтневого районного суду міста Маріуполя, яке набрало чинності, було усиновлено малолітню [PERSON], [INFO], подружжям позивачів, [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8-9). Відповідно до заяви [PERSON] від 17 липня 2013 року вбачається, що позивачі ставили до відома службу у справах дітей про їх бажання пройти навчання та взяти до своє родини як прийомні батьки малолітнього [PERSON], 2009 р. н. (а. с. 14). Документи з Орджонікідзевського районного центру соціальних служб були передані по [PERSON] та [PERSON], як потенційних кандидатів у прийомні батьки, службі в справах дітей Орджонікідзевського району міста Маріуполя 27 вересня 2013 року (а. с. 133). Згідно до рекомендації від 30 вересня 2013 року про включення до Єдиного електронного банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, потенційних прийомних батьків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивачі пройшли курси навчання з 23 по 26 вересня 2013 року та виявили бажання взяти на виховання [PERSON], 2009 р. н. У рекомендаціях також зазначено, що доцільним буде влаштувати [PERSON] саме у родину позивачів, яким при необхідності надаватиметься необхідна допомога спеціалістами центру соціальних служб, в родині яких виховується біологічна сестра [PERSON] Зазначене також підтверджується довідками про проходження навчання позивачів у Донецькому обласному центрі соціальних служб (а. с. 12-13, 19, 20). За заявою від 30 вересня 2013 року позивачі просили службу в справах дітей запрошувати їх на розгляд усіх питань, що стосуються [PERSON], 2009 р. н., бо вони отримали рекомендації саме на цю дитину в Донецькому обласному центрі соціальних служб (а. с. 18). Згідно роз'яснень від 25 жовтня 2013 року Орджонікідзевського районного центру соціальних служб, адресованих службі у справах дітей Орджонікідзевського району міста Маріуполя, вбачається, що потенційні опікуни та прийомні батьки проходять у Донецькому обласному центрі соціальних служб навчання за однією та тією ж програмою (а. с. 130-131). За довідками від 28 жовтня 2013 року служби у справах дітей Орджонікідзевського району міста Маріуполя вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку потенційних опікунів з 28 жовтня 2013 року, які були зняті з обліку потенційних прийомних батьків 25 жовтня 2013 року, що підтверджується відповідною відповіддю керівника служби у справах дітей Орджонікідзевського району міста Маріуполя (а. с. 10, 11). З заяви від 6 листопада 2013 року на адресу служби у справах дітей Орджонікідзевської райадміністрації Маріупольської міської ради вбачається, що [PERSON] та [PERSON] звертались з проханням видати їм направлення на знайомство з [PERSON], 2009 р. н. (а. с. 15). Згідно листа директора дитячого будинку «Центр опіки» від 6 листопада 2013 року служба у справах дітей Орджонікідзевського району міста Маріуполя повідомлялась про те, що ще 30 жовтня 2012 року подружжя позивачів звертались із питанням про можливість влаштування до їх родини [PERSON], 2009 р. н. (а. с. 72). На підставі висновку служби у справах дітей Орджонікідзевського району міста Маріуполя вбачається недоцільність призначення позивачів опікунами малолітнього [PERSON], 2009 р. н., хоча при цьому було зазначено, що усі необхідні документи для призначення їх опікунами зібрані (а. с. 71). При цьому суд також встановив, що згідно довідки від 17 травня 2013 року [PERSON] пройшла навчання в Донецькому обласному центрі соціальних служб з 14 по 17 травня 2013 року та отримала рекомендацію від 3 червня 2013 року про включення її до Єдиного електронного банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, як потенційного опікуна, що виявив бажання взяти під опіку дитину віком до 5 років, в чому їй була дана позитивна рекомендація (а. с. 59-60). За заявою від 17 червня 2013 року вбачається, що [PERSON] прохала поставити її на облік потенційних опікунів для оформлення опіки над хлопчиком віком до 5 років (а. с. 58). 18 червня 2013 року службою у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради було надано висновок № 12 про можливість [PERSON] виконувати обов'язки опікуна над малолітньою дитиною віком до 5 років (а. с. 69). 24 вересня 2013 року службою у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради було видано [PERSON] направлення на знайомство з [PERSON], 2009 р. н., яке було продовжене 8 жовтня 2013 року (а. с. 52). За актом про знайомство кандидатів в опікуни з дитиною від 27 вересня 2013 року на території дитячого будинку «Центр опіки» у присутності представника служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, [PERSON], та представників дитячого будинку, [PERSON] і [PERSON], відбулось знайомство [PERSON] з [PERSON], 2009 р. н., між якими було встановлено позитивний психоемоційний контакт, про що свідчить повідомлення дитячого будинку «Центр опіки» від 7 жовтня 2013 року (а. с. 53, 54). На підставі висновку Служби у справах дітей Орджонікідзевської райадміністрації Маріупольської міської ради від 9 жовтня 2013 року № 17 було визнано доцільним встановлення опіки над [PERSON] з боку [PERSON] (а. с. 66). З виписку з протоколу № 10 комісії з питань захисту прав дитини Орджонікідзевської райадміністрації Маріупольської міської ради вбачається, що розглядались питання призначення [PERSON] опікуном [PERSON] та документи [PERSON] і [PERSON] про визначення у їх родину [PERSON], як кандидатів в прийомні батьки. За наслідками засідання було прийнято рішення отримати документи з Орджонікідзевського центру соціальних послуг та за наявності позитивних висновків клопотати перед колегією районної адміністрації про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] (а. с. 67-68). 16 жовтня 2013 року на адресу Служби у справах дітей Орджонікідзевської райадміністрації надійшли документи з Орджонікідзевського районного центру соціальних служб, складені 15 жовтня 2013 року, про оцінку потреб [PERSON] та здатність [PERSON] їх задовольнити, за якими зазначено, що відповідачка створила необхідні умови та здатна задовольнити потреби [PERSON], тому немає перешкод для призначення вказаного кандидата опікуном над [PERSON] (а. с. 61-64). За висновком психолога, [PERSON], від 15 жовтня 2013 року вбачається, що [PERSON] відповідає вимогам, необхідним для потенційного опікуна, щоб опікуватись належною мірою [PERSON], 2009 р. н. (а. с. 65). Відповідно до довідки від 21 жовтня 2013 року служба у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради вказувала, що [PERSON], 2009 р. н., ще не досяг належного віку та рівня розвитку, тому він не може висловити об'єктивно своє відношення до сімейних форм його влаштування (а. с. 73). За протоколом засідання колегії Орджонікідзевської райадміністрації Маріупольської міської ради від 27 листопада 2013 року вбачається, що при вирішенні питання встановлення опіки над [PERSON] було висловлено, що розлучати біологічних брата та сестру недоцільно, та наголошувалось, що [PERSON] є одинокою особою, хоча було проголошено затвердити проект рішення про призначення [PERSON] опікуном [PERSON] (а. с. 139-141). Відповідно до рішення № 347 від 27 листопада 2013 року колегії Орджонікідзевської райадміністрації Маріупольської міської ради «Про встановлення опіки над [PERSON]» було розглянуто заяву [PERSON] про призначення її опікуном над [PERSON], 2009 р. н., а також документи [PERSON] і [PERSON] про можливість вирішення питання влаштування до прийомної сім'ї на базі їх родини [PERSON], де було зазначено, що позивачі 2 жовтня 2013 року були включені до єдиного банку даних потенційних прийомних батьків. Однак за розглядом наведених питань було прийнято рішення відповідачем про встановлення опіки над [PERSON], 2009 р. н., з призначенням опікуном дитини [PERSON] (а. с. 74). Свідок, [PERSON], допитаний у судовому засіданні, вказував, що він працює завідуючим сектором з опіки та усиновлення Орджонікідзевської райадміністрації Маріупольської міської ради, займався питанням встановлення опіки над [PERSON] Також він знайомий з родиною [PERSON] та [PERSON] Першою виявила бажання бути опікуном [PERSON] відповідачка, яка знала дитину по «Центру опіки», де працювала. Нею були зібрані усі необхідні документи, вона пройшла навчання, після чого була включена у єдину базу потенційних опікунів, отримавши направлення на контакт з обраною дитиною, [PERSON], бо законодавчих перешкод для цього не було. Додавав, що при усиновленні розривається зв'язок спорідненості між братом та сестрою, які один до одного не мають відношення. Підтвердив, що у позивачів була замала житлова площа для проживання двох дітей, тому їм знадобився певний час для врегулювання цього питання. Усі необхідні документи збирались позивачами, після чого передавались до центру соціальних послуг, де кандидати повинні були пройти навчання. Однак [PERSON] випередила позивачів, тому їм не було видано направлення на контакт з тією ж дитиною. Чому довго оформлювались документи позивачів у центрі соціальних послуг, свідку невідомо. Спочатку позивачі були кандидатами у потенційні прийомні батьки. Зазначав, що потенційні кандидати у прийомні батьки контролюються центром соціальних послуг, а потенційні опікуни - органом опіки та піклування, бо це різні процедури, хоча курс навчання один й той же. Після видачі направлення [PERSON] на контакт з [PERSON] він вже не займався питаннями опіки над [PERSON] Свідок, [PERSON], вказував, що він є представником служби у справах дітей Жовтневої райадміністрації Маріупольської міської ради, та знає сторін у справі, бо приймав участь при знайомстві [PERSON] з [PERSON] в дитячому будинку «Центр опіки», де відбувся позитивний контакт потенційного опікуна та дитини. Зазначав, що внаслідок віку [PERSON] той не мав змоги самостійно визначитись щодо свого бажання у визначенні опікуна. Також зазначав, що приймав участь при усиновленні родиною позивачів малолітньої [PERSON] Позивачі знали, що у [PERSON] є брат, однак він не підлягав усиновленню. Зазначав, що у позивачів був реальний шанс стати опікунами [PERSON], бо в них був зібраний повний пакет документів для усиновлення [PERSON], тому не було перешкод для збору аналогічного переліку документів для опіки. Вони мали житло, заробітну плату, були подружжям. Свідок, [PERSON], допитана у судовому засіданні, вказувала, що вона працювала у центрі соціальних служб Орджонікідзевського району міста Маріуполя, приймала участь при створенні контакту між [PERSON], потенційним опікуном, та малолітнім [PERSON] в «Центрі опіки» за дорученням служби у справах дітей у присутності представника Жовтневої служби у справах дітей, психолога та в. о. директора вказаного дитячого будинку. Зазначала, що усі потрібності малолітнього [PERSON] [PERSON] забезпечувала. Між ними створився гарний психоемоційний зв'язок одразу. Дитина називала [PERSON] матір'ю. Свідок була присутня у двох зустрічах дитини з [PERSON], яка до цього працювала у групі, де виховувався [PERSON] Зазначала також, що для дитини завжди стресова ситуація по встановленню опіки. Загалом свідок працювала з дитиною 21 день, до 15 жовтня 2013 року. [PERSON], допитана у судовому засіданні в якості свідка, зазначала, що бажала разом із [PERSON] забрати у свою родину брата [PERSON], тому вони зачекали, щоб дитина набула статусу для усиновлення. Для цієї ж мети позивачі провели обмін житлом із рідними, щоб мешкати у двокімнатній квартирі. Дізнавшись в решті, що дитину не можна буде усиновити, вони шукали інші шляхи для того, щоб [PERSON] потрапив у їх родину. З відповідними заявами звертались до служби у справах дітей, збирали необхідні документи, дізнавались про навчання у центрі соціальних послуг. Вже перебуваючи на курсах потенційних опікунів, дізнались, що на [PERSON] було видано направлення іншому кандидату. У службі у справах дітей впевнили, що відповідачка є основним претендентом на цю дитину, хоча навчання позивачі проходили саме на [PERSON] 9 жовтня 2013 року на засідання комісії з захисту прав дитини позивачів просили відмовитись від [PERSON] Про рішення від 27 листопада 2013 року вони дізнались згодом. При зборі документів представники служби у справах дітей, починаючи з офіційного звернення позивачів у травні 2013 року та до 30 липня 2013 року, коли були зібрані усі необхідні документи, допомагали, роз'яснювали, що є інші кандидати на [PERSON] Свідок не знає, чому в рішенні колегії від 27 листопада 2013 року зазначено, що позивачі є кандидатами у прийомні батьки, коли вони вже були кандидатами в опікуни. Проаналізувавши наведені нормативно-правові акти та встановленні при вирішення справи в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що при вирішенні 27 листопада 2013 року питання про призначення опікуном малолітнього [PERSON], 2009 р. н., були суттєво порушенні права вказаної дитини, а також позивачів та біологічної сестри [PERSON] - [PERSON] До такого переконання суд прийшов з огляду на те, що у порушення ст. 3 Конвенції «Про права дитини» 1989 року та ст. 7 СК представниками відповідача не було надано першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, [PERSON] та [PERSON], та не забезпечено максимальне урахування їх інтересів, що згідно вимог закону підлягає судовому захисту, та було порушено один з принципів державної політики щодо соціального захисту дітей, позбавлених батьківського піклування, в частині створення належних умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім'ї за принципом родинності. При цьому, незважаючи на визначений постановою КМУ від 24 вересня 2008 року № 866 «Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», після встановлення [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, орган опіки та піклування не вжив необхідних заходів для влаштування цієї дитини в сім'ю громадян України з урахуванням наявності у [PERSON] біологічної сестри, оскільки рідні брати і сестри не можуть бути роз'єднані під час такого влаштування. Також при вирішенні питання призначення опіки над [PERSON] колегією Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради 27 листопада 2013 року не було застосовано аналогію закону, що закріплено в положеннях ст. 10 СК, для врегулювання спірного питання опіки нормами СК, що регулюють подібні відносини, тобто відносини усиновлення. Таким чином при вирішенні питання призначення опіки над [PERSON] з боку опікуна, [PERSON], відповідачем було проігноровано заборону на роз'єднання рідних брата та сестри, передбачену в ст. 210 СК. Суд при цьому зазначає, що за законом родина позивачів мала перевагу у призначенні їх опікунами малолітнього [PERSON], виходячи з положень ст. 213 СК, бо вони є подружжям, в родині яких виховується біологічна сестра [PERSON] - [PERSON] При цьому суд відхиляє посилання відповідачів, як на обґрунтування своїх заперечень, на те, що після усиновлення малолітньої [PERSON] вона утратила на підставі ст. 232 СК усі зв'язки із своїм рідним братом [PERSON], бо зазначенні норми визначають втрату особистих та майнових права і обов'язки між усиновленою дитиною та іншими її родичами за походженням, що розповсюджується насамперед на майбутнє, однак які не скасовують біологічного споріднення дітей, чим безпосередньо повинні керуватися компетентні органи для захисту прав та інтересів дитини. Таким чином з моменту усиновлення [PERSON] у позивачів також виникло право захищати інтереси своєї доньки, тому посилання відповідачів на те, що рішення колегії від 27 листопада 2013 року не зачіпає інтересів позивачів, не ґрунтуються на законі. Враховуючи перелічене суд дійшов висновку, що, незважаючи на те, що з боку [PERSON] була дотримана процедура оформлення опікунства над [PERSON], право на опіку якого вона відстоює за цим позовом, вона не мала переваги над [PERSON] та [PERSON] при вирішенні питання її опікунства 27 листопада 2013 року на засіданні колегії органу опіки та піклування, бо за наявності кандидатів в опікуни на [PERSON] позивачів саме вони мали першочергове право на отримання направлення для встановлення контакту з дитиною. На підставі того, що формально процедуру оформлення опіки над [PERSON] з боку [PERSON] представниками служби зі справ дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради було дотримано, однак все ж були порушені законні права [PERSON] виховуватися у родини подружжя разом зі своєю біологічною сестрою, права [PERSON] на схоронність родинного зв'язку зі своїм братом та переважне право родини позивачів перед іншими кандидатами на влаштування у їх сім'ю малолітнього [PERSON] З огляду на перелічене рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 27 листопада 2013 року підлягає скасуванню, як таке, що було прийнято без врахуванням прав малолітньої дитини, тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Однак суд не вбачає законних підстав для задоволення заявлених вимог позивачами про зобов'язання орган опіки та піклування призначити [PERSON] та [PERSON] опікунами [PERSON], бо такими повноваженнями суд не наділений, які в свою чергу віднесені до компетенції Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради, яка вирішує таке питання відповідно до визначеного законом та підзаконними актами порядку після надання усіх необхідних документів кандидатами в опікуни. Таким чином позовні вимоги про призначення [PERSON] та [PERSON] опікунами [PERSON] є безпідставними, бо вони не відповідають положенням закону, оскільки відсутні підстави для призначення опіки судом, які визначені ст. 60 ЦК. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких за п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України відноситься судовий збір. При цьому Законом України «Про судовий збір» не передбачено звільнення органів місцевого самоврядування від сплати судових витрат, понесених позивачами при задоволенні судом їх позовів, бо такі органи звільнені від сплати судового збору лише при поданні до суду заяв відповідної категорії. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] було сплачено судовий збір на загальну суму в розмірі 487,20 грн. за подання вказаного позову до суду та подання заяви про забезпечення позову. На підставі часткового задоволення заявлених позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути на користь позивачів суму сплаченого ними судового збору в розмірі 243,60 грн. в рівних частках з обох відповідачів у справі.

Outcome: partial