Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять визнати за кожним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0762 га, яка розташована по вул. Куйбишева, буд. 3 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області (надалі земельна ділянка), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 19.06.2014 року. В обґрунтування заявленого позову позивачі посилаються на те, що 19.06.2014 року померла їх мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, у тому числі на земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №2-1217. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачам все своє майно в рівних частинах. Позивачі у встановлений строк звернулись із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса. Приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] 06.12.2014 року видала позивачам кожній свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться по вул. Куйбишева, буд. 3 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області. Постановою від 31.01.2015 року приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї державного акту про право приватної власності на землю. Земельна ділянка раніше належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №006598, виданого 10.12.1999 року Новомосковською міською радою, але після придбання земельної ділянки у [PERSON] за життя [PERSON] не оформила державний акт на земельну ділянку та не зареєструвала його. За таких обставин позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивачі не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача в судове засідання не зявився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності свого представника не надав. Третя особа в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.06.2014 року померла [PERSON], яка є матірю [PERSON] та [PERSON] (позивачів), що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6), свідоцтвами про народження (а.с.7,8), свідоцтвами про укладення шлюбу (а.с.9,10) та свідоцтвами про розірвання шлюбу (а.с.11,12). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 31.05.2002 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №2-2582, яким на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах житловий будинок з надвірними побудовами та земельною ділянкою, що знаходиться по вул. Куйбишева, буд. 3 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області (а.с.47). Після смерті [PERSON] позивачі у встановлений строк звернулись із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.39,41). 06.12.2014 року вказаним нотаріусом було видано позивачам кожній свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку житлового будинку, що знаходиться по вул. Куйбишева, буд. 3 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області (а.с.50,51). В той же час, постановою від 31.01.2015 року приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на неї державного акту про право приватної власності на землю (а.с.51 звор.). З листа Управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 07.05.2015 року (а.с.36) та витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.12.2013 року (а.с.17,18) суд вбачає, що земельна ділянка площею 0,0762 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1211900000:03:004:0179, яка розташована по вул. Куйбишева, буд. 3 в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, за даними державного земельного кадастру зареєстрована за [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №006598, виданого 10.12.1999 року Новомосковською міською радою. Однак, з матеріалів справи суд вбачає, що за життя [PERSON] придбала у власність вказану земельну ділянку у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.03.2001 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №2-1217 (а.с.19). За життя [PERSON] не оформила державний акт на право приватної власності на землю на земельну ділянку, але згідно відмітки на вказаному договорі купівлі-продажу земельна ділянка 12.04.2001 року була зареєстрована за [PERSON] в Новомосковському БТІ. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України та ст. 131 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено, що 30.03.2001 року за договором купівлі-продажу [PERSON] було набуто у власність спірну земельну ділянку. Отже, [PERSON] за життя набула право власності на вказану земельну ділянку, і лише не оформлення нею нового державного акту на право власності на землю на своє імя, на думку суду, не може бути підставою для позбавлення спадкоємців [PERSON] права на отримання спадщини після її смерті, оскільки це не відповідає принципам розумності та справедливості. Інформації про інших спадкоємців, які крім позивачів прийняли спадщину після смерті [PERSON], матеріали справи не містять. Тому позов слід задовольнити і визнати право власності за позивачами на земельну ділянку в рівних частинах. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved