Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, свої позовні вимоги мотивували тим, що позивачам на праві часткової власності належить житловий будинок, що знаходиться в с.Зібранівка по вул. Стефаника,16, Снятинського району, Івано-Франківської області. Позивачка по справ [PERSON] 01.09.2006 р. зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] Після реєстрації шлюбу відповідач був зареєстрований в належному позивачам будинку в с. Зібраніка по вул. Стефаника,16, Снятинського району, Івано-Франківської області. Так як сімейне життя між [PERSON] та відповідачем не ладилось то він вибув з належного позивам будинку, та перейшов проживати до своїх батьків. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у 2015 р.. Після розірвання шлюбу відповідач вибув з належного позивачам будинку та знятись з реєстрації не бажає. [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, з яким проживає в даному будинку і у них є спільна дитина. Оскільки відповідач вибув з належного позивач житла більше одного року, добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому позивачі вимушені були звернутися до суду із даним позовом. Позивачі подали до суду заяви, про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задоволити, на заочний розгляд справи згідні. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився повторно, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, суд прийшов до такого переконання з слідуючих міркувань: Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстрований житловий будинок загальною площею 141,7, житлова площа 71,4, що в с. Зібранівка, вул. Стефаника (Суворова), буд.16, Снятинського району, Івано-Франківської області. З довідки від 08.08.2017 р. № 670, виданої Шевченківською сільською радою, слідує, що в житловому будинку по вул. Стефаника, 16 с. Зібранівка, Снятинського району зареєстровані такі особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], який зареєстрований в даному господарстві з 23.08.2013р. З акту обстеження матеріально- побутових умов від 08.08.2017 р.№218, слідує, що в господарстві [PERSON], [PERSON] не проживає з 2014 р., зі слів його колишньої дружини виїхав за кордон. З свідоцтва про народження ІІІ-НМ №481747, виданого на [PERSON] слідує, що батьками останньої записано [PERSON]П та [PERSON] З свідоцтва про шлюб, [PERSON] І-НМ №152096, слідує, що [PERSON] та [PERSON] 16.01.2016 р. зареєстрували шлюб. Після одруження «Данілін» присвоєно прізвище «Жмендак». Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якої вони є. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із наведеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у належному позивачам житловому будинку понад 1 рік, тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання у цьому будинку. На підставі ст.319, 405 ЦК України,

Outcome: approved