Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Державної казначейської служби України, [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Барське відділення поліції [PERSON] відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування. У позовній заяві позивачі зазначили, що 19.12.2015 у нічний час у с. Шипинки Барського району Вінницької області невідома особа, керуючи автомобілем невстановленої моделі, здійснила зіткнення з мотоблоком «Зубр», яким керував [PERSON] Після зіткнення водій, який вчинив наїзд, зник з місця пригоди. У результаті ДТП [PERSON] та [PERSON], яка також перебувала на мотоблоці, одержали тілесні ушкодження, серед яких переломи кісток тазу. 19.12.2015 [PERSON] за телефоном «102» було повідомлено Барське відділення поліції [PERSON] відділу поліції ГУНП у Вінницькій області про дану подію. До Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015020080000653 було внесено відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, [PERSON] та [PERSON] було визнано потерпілими. Досудове розслідування здійснювали різні слідчі слідчого відділення Барського відділення поліції [PERSON] відділу поліції ГУНП у Вінницькій області (далі Барського ВП [PERSON] ГУНП у Вінницькій області), які належно не виконували своїх службових обов'язків, при цьому начальник Барського ВП [PERSON] ГУНП у Вінницькій області (який змінювався на цій посаді протягом часу розслідування) не вживав жодних заходів для організації їх роботи та не здійснював контроль за проведенням досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Позивачі подавали клопотання про виконання окремих слідчих дій, однак вони нехтувалися слідчими, процесуальні рішення не приймалися, а начальник слідчого відділення вказаних порушень не усував. Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 12.08.2016 задоволено скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та визнано протиправною його бездіяльність у частині невиконання ним своїх службових обов'язків. Даною ухвалою було зобовязано слідчого, який проводив на той час розслідування вказаного кримінального провадження, внести до ЄРДР відомості, про вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України. Однак вимога суду не виконана та інші важливі слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні не проведені. Позивачі вважають, що протиправною бездіяльністю слідчих та начальника слідчого відділення Барського ВП [PERSON] ГУНП у Вінницькій області їм завдано моральної шкоди, яку вони оцінюють у 10000 грн для кожного. Позивачі зазначають, що шкода полягає у моральних переживаннях, через те, що особа, яка вчинила відносно них злочин, відома слідству, однак, її не притягують до кримінальної відповідальності, відповідні слідчі дії у кримінальному провадженні не проводяться, клопотання позивачів слідчим ігноруються. Усе це триває з 19.12.2015, тому позивачі були вимушені їздити до слідчого з вимогами провести досудове слідство у кримінальному провадженні та направити його для судового розгляду. Оскільки у результаті ДТП позивачі отримали переломи кісток тазу, переломи кінцівок та інші тілесні ушкодження, перенесли хірургічні операції, крім цього, позивачі є літніми людьми і проживають у [INFO], яке знаходиться на відстані близько 30 км від м. Бар Вінницької області, тому під час вимушених поїздок у місто позивачі морально і фізично страждали, їм було важко рухатися, відчували свою безпорадність. Після кожного спілкування з слідчим у позивачів підвищувався артеріальний тиск, починала боліти голова, відчувалося сильне серцебиття, потрібно було приймати ліки для заспокоєння. При цьому, слідчим на протязі 10 місяців навіть не призначено судово-медичні експертизи щодо встановлення тяжкості тілесних ушкоджень, які позивачі одержали у результаті ДТП. Позивачі зазначають, що односельці насміхаються з них, вказують, що вони нічого не добються у слідства. Вказане вище принижує честь і гідність позивачів, завдає моральних страждань. Позивачі вважають, що усі пережиті фізичні та моральні страждання виникли через протиправну бездіяльність слідчих та начальника слідчого відділення Барського ВП [PERSON] ГУНП у Вінницькій області під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №12015020080000653, просили задовольнити позовну заяву та стягнути на їх користь моральну шкоду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі з наведених у ньому підстав. Додатково зазначив, що слідством було встановлено, що водієм автомобіля, який вчинив наїзд на позивачів є [PERSON] При цьому останній коли [PERSON] робили операцію, то трохи надавав матеріальну допомогу, але після того зник, і не спілкується з позивачами. Під час ДТП [PERSON] отримав перелом кісток тазу, гомілки та двох ребер, у звязку з цим переніс довготривале хірургічне втручання (операція тривала близько 9 год.), що суттєво погіршило його стан здоровя. При цьому, позивач був змушений близько 30 разів приїздити до м. Бар до слідчого, в прокуратуру та до адвоката, щоб захищати свої права. Поряд з цим, позивач зазначив, що він з дружиною у с. Шипинки мешкає далеко від зупинки автобуса, тому у звязку з поганим станом здоровя позивачі були змушені винаймати автомобіль, яким доїжджали до зупинки автобуса. За увесь цей час до позивачів тільки один раз приїжджали слідчі Купрій та Петренко, коли позивачі лікувалися удома, та відібрали пояснення. Позивач також зазначив, що був на прийомі у заступника прокурора Вінницької області, де скаржився на бездіяльність слідчого. Після звернення до заступника прокурора Вінницької області влітку 2016 року кримінальне провадження передали до [PERSON] На запитання представника позивачів [PERSON] позивач [PERSON] суду пояснив, що моральні страждання спричиняли поїздки у м. Бар до слідчого, кожного разу під час поїздок позивач переживав за своє здоровя, оскільки кістки тазу у нього ззовні не скріплені. Останнім часом підвищується тиск. Позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі з наведених у ньому підстав. Пояснила, що унаслідок ДТП у неї був перелом стегнової кістки лівої ноги, у звязку з чим вона перенесла дві операції. Останнім часом часто підвищується артеріальний тиск, чого раніше ніколи не було. Позивач вказала, що переносить моральні страждання, бо правоохоронні органи нічого не роблять, у жодних слідчих діях позивач не приймала участі. Позивач вважає приниженням її честі, оскільки винну особу не притягнуто до відповідальності. Представник позивачів [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 08.06.2016 (а.с. 50-51), у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що вказані у позовній заяві, просив задовольнити позов. Звернув увагу суду, що вимоги позивачів ґрунтуються на положеннях ст. 1174 ЦК України, відповідно до яких, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. Пояснив суду, що протиправна бездіяльність слідчого та начальника слідчого відділення барського ВП завдала моральної шкоди позивачам, що полягала у тому, що останні були змушені неодноразово звертатися до слідчого з клопотаннями про проведення слідчих дій, незважаючи на неодноразові звернення, більше року слідчими не проводилося жодних слідчих дій, слідчі навіть не виконали вимоги ухвали слідчого судді, досі не притягнуто до відповідальності винну особу. Через те, що позивачі змушені часто їздити до м. Бар, у них порушилися нормальні життєві звязки. Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції у Вінницькій області [PERSON], яка діє на підставі довіреності №18 від 15.12.2016 (а.с. 64), у судовому засіданні проти позову заперечила, вказала, що вважає його безпідставним та необґрунтованим. На заперечення позовних вимог зазначила, що підстави відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду визначені у ст. 1176 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди. Основним критерієм для відшкодування шкоди відповідно до вимог цього закону є незаконність дій вищезазначених органів. Представник відповідача зазначила, що на сьогоднішній день немає жодного рішення суду у порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій ГУНП у Вінницькій області, [PERSON] ГУНП у Вінницькій області та Барського ВП [PERSON] ГУНП у Вінницькій області , які були вчинені відносно позивачів, а, відтак, факт незаконності їх дій представник відповідача вважає недоведеним. Рішень органів досудового розслідування у кримінальному провадженні відносно позивачів не існує, а обставини, про які вказують позивачі, як на підставу своїх вимог, не підпадають під жодну з підстав передбачених вказаним вище Законом та ст. 1176 ЦК України, які дають право на відшкодування моральної шкоди у порядку передбаченому даними законодавчими нормами, а тому представник відповідача вважає, що права на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, позивачі не мають. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, тому представник відповідача вважає факт наявності у позивачів моральної шкоди недоведеним та просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився повторно, про час, дату та місце розгляду справи, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, був належним чином повідомлений (а.с. 61, 75, 88), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Барського відділення поліції [PERSON] відділу поліції ГУНП у Вінницькій області у судове засідання не з'явився повторно, про час, дату та місце розгляду справи, з урахуванням положень ч.\~5 ст. 74 ЦПК України, був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У судовому засіданні були досліджені наступні письмові докази, що підтверджують наведені позивачами обставини. Позивач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. М.І. Пирогова з 24.12.2015 по 20.01.2016 з діагнозом: полі травма; закритий уламковий через-ацетабулярний перелом обох колон та задньої стінки вертлужної западини зліва з центральним вивихом стегна; закритий перелом зовнішньої кісточки лівої гомілки, ЗТГК, перелом ІІ ребра зліва без плевральних ускладнень; гострий оклюдуючий тромбоз стегново-підколінного венозного сегмента зліва; виразкова хвороба 12ПК в садії загострення, ускладнена кровотечею, а/с міокардіосклероз аорти і коронарних судин, синусова тахікардія (а.с. 13). Позивач [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній клінічній лікарні ім. М.І. Пирогова з 05.01.2016 по 20.01.2016 з діагнозом: закритий внутрішній перелом нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням; стабільна стенокардія напруги; а/с міокардіосклероз аорти і коронарних судин тощо (а.с. 14). [PERSON] 26.06.2016 звертався зі скаргою до [PERSON] місцевої прокуратури щодо недотримання розумних строків та бездіяльність слідчого Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області. Відповідно до даних відповіді заступника керівника [PERSON] місцевої прокуратури №74-142-16 від 20.07.2016 встановлено, що у провадженні старшого слідчого СВ Барського ВП [PERSON] ГУНП у Вінницькій області [PERSON] перебуває кримінальне провадження від 19.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.\~286 КК України. 03.03.2016 за заявами позивачів їх було залучено як потерпілих та допитано. Постановою слідчого від 27.03.2016 було призначено судово-автотехнічну експертизу. Крім того, зазначено, що 20.07.2016 заступником керівника [PERSON] місцевої прокуратури процесуальному керівнику було надано обовязкові для виконання письмові вказівки, зокрема, щодо призначення судово-медичної експертизи щодо тяжкості тілесних ушкоджень, вивчення питання перекваліфікації кримінального правопорушення на ч. 2 ст. 286 КК України та реєстрації нового кримінального провадження за ч. 3 ст. 135 КК України (а.с. 15-16). Адвокат позивачів як представник потерпілих у кримінальному провадженні 05.08.2016 звертався з клопотанням до слідчого відділення Барського ВП [PERSON] ГУНП у Вінницькій області про проведення слідчих дій (а.с. 17-19). Наведена копія клопотання не містить відмітки органу досудового розслідування про отримання ними клопотання, однак представником відповідача даний факт не оспорювався, тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, суд приймає даний документ як доказ у справі. У червні 2016 року позивачі зверталися до слідчого судді Барського районного суду Вінницької області зі скаргою на бездіяльність слідчого Барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області (а.с. 20-22). Ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 12.08.2016 було визнано протиправною бездіяльність слідчого та начальника слідчого відділення Барського ВП [PERSON] ГУНП у Вінницькій області, що полягає у невиконанні слідчих дій, необхідних для завершення досудового розслідування та направлення кримінального провадження до суду; зобовязано слідчого внести до ЄРДР відомості про вчинення злочину, передбаченого ст. 135 КК України (а.с. 89-90). Вирішуючи якими нормами закону врегульовані правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Підставою для відшкодування шкоди у даній справі є протиправна бездіяльність слідчого та начальника слідчого відділення Барського ВП [PERSON] ГУНП у Вінницькій області у частині невиконання своїх службових обов'язків, що встановлена ухвалою слідчого судді Барського районного суду Вінницької області від 12.08.2016, тому спеціальні підстави для застосування\~ст. 1176 ЦК України відсутні. Таким чином, у цій частині суд приймає заперечення представника відповідача про те, що до правовідносин, які виникли, не застосовуються положення ст. 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. На підставі викладеного, суд приймає твердження представника позивачів про те, що позивачам була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст. 1174 ЦК України. Наведене вище цілком кореспондується з висновком Верховного Суду України, що висловлений у постанові №6-440цс16 від 25.05.2016, який суд ураховує при застосуванні даних норм права. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У судовому засіданні було доведено, що під час поїздок до м. Бар (до слідчого та прокуратури) позивачі морально та фізично страждали, оскільки їм було важко рухатися, що обєктивно підтверджується даними про отримані тілесні ушкодження, та не заперечувалося представником відповідача. Крім того, позивачі морально та фізично страждали, оскільки їм було важко відчувати свою безпорадність, що обєктивно підтверджується даними ухвали слідчого судді, а також тим, що станом на день розгляду даної цивільної справи, слідчим не було виконано, ні письмові вказівки, надані заступником керівника місцевої прокуратури, ні вимоги ухвали слідчого судді. Більше того, позивачі були змушені неодноразово звертатися до слідчого та до прокуратури, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні триває вже більше року, і органом досудового розслідування не було забезпечено виконання завдань кримінального провадження, зокрема, щодо захисту осіб та забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування (ст. 2 КПК України). Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що моральна шкода позивачів полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою щодо них (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність причинного звязку між моральною шкодою позивачів та протиправною бездіяльністю слідчого та начальника слідчого відділення. Визначаючись щодо розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить з принципів розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань та інших обставин, які мають істотне значення, таких як тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, що передбачено\~ст. 23 ЦК України\~та п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Поряд з цим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що під час розгляду даної цивільної справи, судом не досліджувалися обставини щодо наявності та розміру моральної шкоди, що заподіяна позивачам у звязку з ДТП. Відтак, вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності слідчого та начальника слідчого відділення, що підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] та [PERSON], на підставі викладених вище положень закону, суд вважає, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди буде по 3000 грн кожному та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial