Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з уточненим позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] , мотивуючи тим, що 41/50 часток житлового будинку на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 20.12.1990 належить [PERSON] . Інша частина цього житлового будинку - 9/50 частин, належить на праві власності [PERSON] . У вказаній квартирі зареєстрована відповідачка - [PERSON] , проте з липня 2012 року за місцем реєстрації не проживає. Реєстрація відповідача у належній позивачам квартирі порушує їх права як власників щодо володіння, користування та розпорядження належним їм майном. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Пузія О.В. до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за їхньої відсутності чи заперечень проти позовних вимог від них не надходило. Тому суд визнає неявку відповідачів з неповажних причин, та, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за законом №1-6181 від 20.12.1990 належить 41/50 часток житловий будинок [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до довідки №6132 від 29 жовтня 2009 року виданою Мелітопольською держаною нотаріальною конторою, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] - 41/50 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Мелітопольською державною нотаріальною контрою 20.12.1990 р. за №1-6181; за [PERSON] - 9/50 часток на підставі договору дарування, посвідченого Мелітопольською державною нотаріальною конторою 21.03.1992 р. за р№1-831. (а.с.9 на звороті). Відповідач зареєстрований у вказаному будинку (а.с.15). Однак згідно з довідкою голови вуличного комітету від 16.07.2020, [PERSON] з липня 2012 за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с.7). Судом встановлено, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у належному позивачам будинку, останні не можуть в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном. Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до Постанови №5 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Оскільки житловий будинок належить на праві власності позивачам, відповідачка проживала у будинку як члени сім`ї власника, будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача у будинку судом не встановлено, тому враховуючи вищезазначені норми права та обставини справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання відповідача такими, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно приписів п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач звільнений від сплати судового збору так як є інвалідом 2 групи. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved