Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 20.11.1993 року в Меденицькій селищній раді Дрогобицького району Львівської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 23. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через те, що між ними часто виникали сварки та непорозуміння, у зв'язку на протязі двох років вони разом не проживають. За наведених обставин вона втратила до відповідача почуття любові та поваги, їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер. Вона переконана, що здорової та міцної сім'ї у них не буде, а тому вирішила розірвати шлюб з відповідачем. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали суду заяву, в якій просять суд розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги повністю підтримують, наполягають на розірванні шлюбу. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали суду заяву, в якій вказали, що не заперечують проти розірвання шлюбу, просять справу розглянути у їх відсутності. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 20.11.1993 року в Меденицькій селищній раді Дрогобицького району Львівської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 23, що стверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.11.1993 року. Від даного шлюбу між сторонами народилася донька [PERSON], [INFO], яка на даний час є неповнолітньою та знаходиться на утриманні позивача. Наданий судом термін для примирення між сторонами до позитивного результату не привів, позивачка поновлювати сімейні стосунки не бажає, а відповідач в свою чергу не представив суду доказів та не навів суду жодних обставин за яких можливе примирення з позивачкою і що для цього він готовий робити. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, є недоцільним та неефективним. Беззаперечно встановлено той факт, що сім'я позивача та відповідача фактично розпалась, існує тільки формально, так як вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, позивач твердо переконана, що міцної сім'ї у них не буде та примирення між ними неможливе. Беззаперечно встановлено той факт, що сім'я позивачки та відповідача фактично розпалась, існує тільки формально, так як вони не підтримують шлюбних відносин, позивачка твердо переконана, що міцної сім'ї у них не буде, примирення між ними неможливе, вони втратили один до одного почуття поваги та любові. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. У відповідності із положеннями ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved