Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять стягувати з відповідача на їх користь аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку (доходів) кожному, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду і довічно. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є батьками [PERSON] , [INFO] . З моменту народження до досягнення сином повноліття, займались його утриманням та вихованням. На теперішній час вони потребують допомоги від свого повнолітнього сина, оскільки [PERSON] є непрацездатною особою, оскільки досяг пенсійного віку та отримує пенсію за віком в розмірі 1600 грн., [PERSON] має статус особи з інвалідністю другої групи та отримує відповідну пенсію також у розмірі 1600 грн. Розмір їхнього доходу менший за встановлений прожитковий мінімум, що унеможливлює задоволення потреб щодо купівлі ліків, медичного обстеження, лікування, оплати житлово-комунальних послуг, придбання продуктів харчування, купівлі речей першої необхідності. Позивачі зауважують, що відповідач є фізично здоровою особою, офіційно працевлаштований, має регулярний стабільний дохід, інших аліментних платежів не сплачує, а інших близьких родичів, які спроможні надавати допомогу не мають. Позивачі в судове засідання не з`явились, у заяві просять суд розглядати позов у їхню відсутність, за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи судом, в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не повідомив. З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 31.01.2018 [PERSON] є пенсіонером (а.с. 5). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 04.09.2006 [PERSON] є інвалідом другої групи (а.с. 6). Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Судом встановлено, що позивачі в розумінні чинного законодавства є непрацездатним, оскільки [PERSON] досяг пенсійного віку, а [PERSON] є інвалідом другої групи. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі, що узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Звертаючись до суду із відповідним позовом, позивачами не надано жодних доказів на підтвердження того, в якому розмірі вони отримують пенсію, а також того, що вони несуть витрати на оплату комунальних послуг, телефонного зв`язку, лікування, придбання продуктів харчування, одягу та щодо розміру цих витрат, і, відповідно, що вони потребують матеріальної допомоги у зв`язку з понесеними витратами. Отже, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, враховуючи те, що позивачами не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження їх потреби у матеріальній допомозі,

Outcome: dismissed