Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому просять визнати відповідача втратившим право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та виселити його з цієї квартири, посилаючись на, те що він здійснив тяжкий злочин проти своєї колишньої дружини [PERSON], наніс їй 8 ножових поранень, за що був засуджений Ізмаїльським міськрайонним судом до 2 років позбавлення волі, тобто він своїми діями зробив не можливе на теперішній час проживання з колишньою дружиною та дітьми в одній квартирі. Позивачка [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали, та вважає, що відповідач має бути виселений з спірного житла оскільки сумісне проживання відповідача разом з нею колишньою дружиною та дітьми не можливе, оскільки відповідачем відносно [PERSON], було вчинено тяжкий злочин. Відповідач позов не визнав, та пояснив, що його не може бути позбавлено житла, оскільки іншого житла у нього не має. Вислухавши пояснення сторін та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. За положенням ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне з найповажніших соціально - економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Повага до права людини на житло закріплена у ст..8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У відповідності до ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї понад шість місяців у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі залишились проживати інші члени сім'ї. Судом встановлено, що жилий будинок [ADDRESS] не відноситься до комунальної власності Ізмаїльської міської ради, утримання якого здійснює ОСББ «Агат», що підтверджено довідкою від 20.06.2012 року. Право власності на квартиру [ADDRESS] не оформлено, що підтверджено довідкою від 04.07.2013 року. У 1988 році старшому інспектору відділу кадрів ПМК - 70 позивачці [PERSON], з дочкою [PERSON], було виділено дві кімнати №№ [NUMBER]-[NUMBER], загальною площею 43,08 кв.м. в сімейному гуртожитку по [ADDRESS]. У 1989 році позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON] У 1991 році ПМК-70 сім'ї [PERSON] з двома дітьми виділено 2 кімнати під [NUMBER] загальною площею 34,8 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 13.06.2002 року № 580 гуртожитку присвоєно статус жилого будинку. В результаті пере нумерації квартира [PERSON] стала квартирою [NUMBER]. У 2002 році після народження третьої дитини проведено обмін квартири [PERSON] - [ADDRESS]. В аналітичному обліку ЖКК ПМК-70 значилось два наймача [PERSON], (кв. [NUMBER]) та [PERSON] (кв. 7). В подальшому від кімнати були об'єднані в одну під [NUMBER] за усною заявою адміністрації та профкому ПМК- 70, де була зареєстрована сім'я [PERSON] з п'яти осіб та перереєстрована [PERSON] наймачем якої є [PERSON] У зв'язку з ліквідацією ПМК -70 архіви, в тому числі договори найму, не збереглись. Правомірність проживання сторін у спірній квартирі ОСББ «Агат» не оспорювалось та підтверджено довідками [NUMBER],9 від 13.08.2012 року та картками прописки. Згідно довідки від 15.06.2012 року ОСББ «Агат» у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - квартиронаймач, [PERSON] - колишня дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук, [PERSON] - донька, [PERSON] - донька, [PERSON] - теща. Згідно з довідки № 27 від 17.10.2013 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], квартиронаймач. Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 123 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2011 року шлюб між [PERSON], та [PERSON] розірвано. Відповідач іншого житла не має. Основним квартиронаймачем квартири [NUMBER] яка складається з колишньої [NUMBER] є [PERSON], та [NUMBER] ([PERSON]) крім того, припинення шлюбних відносин не позбавляє особу права користування житлом відповідно до ч. 3 ст. 64 ЖК України. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 02.10.2013 року, залишеного в силі Апеляційним судом Одеської області, [PERSON] вселений в спірну квартиру. Таким чином, вислухавши сторони, суд вважає відповідача не може бути виселено із вказаного житла, оскільки він являються основним квартиронаймачем, та колишнім членом сім'ї позивачки [PERSON], право в квартирі він не втратив, іншого житла у нього немає, факт вчинення відповідачем злочину відносно колишньої дружини не може служити підставою для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed