Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 28.10.2020 року звернулися у Сколівський районний суд Львівської області до відповідача - [PERSON] з позовною заявою, в якій просять визнати за ними право спільної часткової власності - по ј частині за кожним на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з підвалом, сходами, мансардою та двома верандами, загальною площею 174,6 кв. м., житловою площею 78,1 кв. м., з господарскими будівлями - гаражем (позначений у технічному паспорті літерою Ж), шістьма сараями (позначені у технічному паспорті літерами С, З, М, Б, В, Д) і спорудами - погребом (позначений у технічному паспорті літерою Л), двома навісами (позначені у технічному паспорті літерами Т, Р), огорожею № 1, розташований у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Також просять визнати за ними право спільної часткової власності - по Ѕ частині за кожним на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з двома підвалами, двома сходами та двома верандами, загальною площею 123,4 кв. м., житловою площею 42,2 кв. м., житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою Б-2) з сходами, загальною площею 56,4 кв. м., житловою площею 28,2 кв. м., з господарськими будівлями - убиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Д) і спорудами - двома навісами (позначені у технічному паспорті літерами В, Е), воротами № 1 та огорожею № 2, розташовані у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після мерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 11.11.2020 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено дату підготовчого судового засідання у справі - 30.11.2020 року, 11.00 год.. Позов [PERSON] та [PERSON] обґрунтовано тим, що [INFO] у с. Головецько Сколівського району Львівської області у віці 69 років померла їхня з відповідачем мати - [PERSON] , а [INFO] у с. Тухолька Сколівського району Львівської області у віці 71 рік їх батько - [PERSON] , про що сільськими радами за місцем проживання й смерті обох спадкодавців були видані відповідні свідоцтва про смерть. Заповітів обоє спадкодавців за життя не складали, за винятком заповіту, складеного батьком сторін 15.08.2013 року у с. Тухолька Сколівського району Львівської області та зареєстрованого у реєстрі за № 25, згідно котрого він один із належних йому житлових будинків, що у [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2500 га, на котрій розміщене це домоволодіння, а також дві земельні ділянки площами 0,3293 га та 0,3527 га для ведення особистого селянського господарства, заповів своєму синові - відповідачеві у справі і такі об`єкти нерухомого майна не є предметами даного спору. Після смерті матері відкрилася спадщина за законом - на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, розташованого у [ADDRESS] , котру вона успадкувала після смерті свого батька [PERSON] .. У свою чергу, після смерті батька відкрилася спадщина за законом - на ціле домоволодіння з двох житлових будинків, господарських будівель та споруд, розташованого у [ADDRESS] , забудовником котрих він був. На даний час обоє позивачів є єдиними спадкоємцями за законом прав та обов`язків, котрі залишились після смерті їх батьків на майно, що є предметом спору, оскільки інший спадкоємець таких прав та обов`язків за законом - відповідач у справі, відповідних заяв про прийняття спадщини за законом після смерті кожного з батьків у встановленому порядку до нотаріальної контори не подавав, відмовившись таким чином від спадщини за законом після їх смерті, однак у встановленому порядку прийняв спадщину за заповітом після смерті батька на майно,котре не є предметом даного спору. Незважаючи на такий стан речей, оформити таке право на спадщину за законом після смерті обох батьків позивачі у відповідних частинах не можуть у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне майно. З огляду на вказане, отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, пов`язаних із видачею свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті кожного з батьків, позивачі змушені були звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Позивачі у підготовче судове засідання не з`явилися, хоча обоє були належно повідомленими про дату, час та місце проведення такого у справі (а. с. 62, 63). Разом з тим, обоє позивачів 23.11.2020 року кур`єрською поштою надіслали суду спільну заяву (надійшла до суду 24.11.2020 року під вх. № 5784, а. с. 71),в якій свій позов підтримали повністю, просили такий задовольнити з наведених у ньому підстав, а розгляд справи у цілому проводити без їх участі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце проведення такого у справі (а. с. 64). Разом з тим, відповідач 23.11.2020 року кур`єрською поштою надіслав суду заяву (надійшла до суду 24.11.2020 року під вх. № 5785, а. с. 65-66), в якій повідомив суду про визнання позову, а також просив розгляд справи проводити без його участі. У такій заяві відповідач зазначив також про обізнаність із наслідками визнання позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, немає. Оскільки у підготовче судове засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити таке без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] та [PERSON] за пред`явленими ними позовними вимогами, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] , після смерті якої позивачі мають намір оформити спадщину за законом, померла [INFO] у віці 69 років у с. Головецько Сколівського району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11.06.2019 року Головецькою сільською радою Сколівського району Львівської області (копія міститься у справі, а. с. 22). У свою чергу, [PERSON] , після смерті якого позивачі мають намір оформити спадщину за законом, попер [INFO] у віці 71 рік у с. Тухолька Сколівського району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05.08.2019 року Тухольківською сільською радою Сколівського району Львівської області (копія міститься у справі, а. с. 23). Вказані дні смерті [PERSON] та [PERSON] , у відповідності до положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після смерті кожного з них відповідно. Покійні [PERSON] та [PERSON] являються батьком та матір`ю обох позивачів та відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 14.01.1984 року Тухольківською сільською радою Сколівського району Львівської області (копія міститься у справі, а с. 7), свідоцтвом про народження позивача [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 28.04.1978 року Тухольківською сільською радою Сколівського району Львівської області (копія міститься у справі, а с. 13) та свідоцтвом про народження відповідача серії [NUMBER] , виданим 11.10.1979 року Тухольківською сільською радою Сколівського району Львівської області (копія міститься у справі, а с. 20). За життя, а саме 15.08.2013 року, спадкодавець [PERSON] у с. Тухолька Сколівського району Львівської області у приміщенні сільської ради склав заповіт (копія міститься у справі, а. с. 28), котрим належні йому права та обов`язки з приводу окремого нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] , земельної ділянки площею 0,2500 га, на котрій це домоволодіння знаходиться, а також двох земельних ділянок площами 0,3292 га та 0,3527 га для ведення особистого селянського господарства, заповів своєму синові [PERSON] - відповідачеві по справі. Сторонами визнається та обставина, що відповідач прийняв спадщину за заповітом після смерті батька, а охоплене цим заповітом нерухоме майно не є предметом даного спору. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи наявність в обох спадкодавців інших прав та обов`язків з приводу об`єктів внерухомого майна та відсутність складених ними заповітів щодо розпорядження цими правами й обов`язками на випадок смерті, спадкування у такому випадку щодо нерухомого майна, не охопленого заповітом, здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, які прийняли спадщину. Спадкоємцями прав та обов`язків за законом після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] є позивачі та відповідач, як троє їх синів. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частина 1 ст. 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] , який бажає прийняти спадщину після смерті обох батьків, у визначений законом строк, а саме 21.11.2019 року та 30.01.2020 року відповідно, подав у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області заяви про прийняття спадщини після смерті матері та після смерті батька (копії містяться у справі, а. с. 24, 25), у встановленому законом порядку та строки не відмовився від спадщини після смерті матері та після смерті батька. Позивач [PERSON] , який також бажає прийняти спадщину після смерті обох батьків, у визначений законом строк, а саме 09.12.2019 року та 04.02.2020 року відповідно, подав у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області заяви про прийняття спадщини після смерті матері та після смерті батька (копії містяться у справі, а. с. 26, 27), у встановленому законом порядку та строки не відмовився від спадщини після смерті матері та після смерті батька. Отже, судом встановлено, що позивачі прийняли спадщину за законом після смерті матері та батька. З матеріалів справи вбачається, що на підставі вказаних вище заяв Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області 21.11.2019 року відкрито спадкову справу № 271/2019 після смерті [PERSON] , а 30.0.2020 року відкрито спадкову справу № 22/2020 після смерті [PERSON] , про що свідчать Витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58412850 від 21.11.2019 року, Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 58412785 від 21.11.2019 року (копія містяться у справі , а. с. 36, 37) та Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59219757 від 30.01.2020 року, Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59219707 від 30.01.2020 року (копія містяться у справі , а. с. 33, 35). У свою чергу, у матеріалах справи відсутні належні й допустимі докази на підтвердження факту звернення відповідача, який на день відкриття спадщини проживав окремо від спадкодавців, у встановлені законом строк та порядку у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області із завами про прийняття спадщини за законом після смерті матері та після смерті батька. Натомість, відповідач у поданій ним на адресу суду письмовій заяві визнав позов, підтвердивши, таким чином, свій намір не приймати спадщини за законом після смерті обох батьків, оскільки прийняв спадщину після смерті батька за заповітом. Відтак, саме позивачі вправі успадкувати усі права та обов`язки, які належали обом спадкодавцям на момент відкриття спадщини після смерті кожного з них, і не припинилися внаслідок їх смерті, а також входили до складу спадщини та не охоплювалися складеним батьком на користь відповідача заповітом. Так, детально перевіряючи відповідні права та обов`язки, які належали зазначеним спадкодавцям на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок їх смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на половину домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] та ціле домоволодіння, розташоване у [ADDRESS] , котрі є предметом спору у межах пред`явлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавців, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом з`ясовано, що відповідні свідоцтва про право власності на спірні половину та ціле домоволодіння відсутні, реєстрація таких домоволодінь не здійснювалась в силу незнання спадкодавцями відповідних прав та обов`язків з вказаного приводу, а також з інших причин. Так судом встановлено, що обидва домоволодіння є придатними до проживання та не є самочинними об`єктами будівнитцва. Житловий будинок, що у [ADDRESS] , має загальну площу 174,6 кв. м., житлову площу 78,1 кв. м., позначений у технічному паспорті літерою А-1, має підвал, сходи, мансарду та дві веранди, до нього приналежні гараж (позначений у технічному паспорті літерою Ж), шість сараїв (позначені у технічному паспорті літерами С, З, М, Б, В, Д), погріб (позначений у технічному паспорті літерою Л), два навіси (позначені у технічному паспорті літерами Т, Р), огорожа № 1. Усвою чергу, житловий будинок, що у [ADDRESS] , складається з двох будинків, перший з котрих має загальну площу 123,4 кв. м., житлову площу 42,2 кв. м., позначений у технічному паспорті літерою А-1, має два підвали, двоє сходів та дві веранди, а інший має загальну площу 56,4 кв. м., житлову площу 28,2 кв. м., позначений у технічному паспорті літерою Б-2, має сходи, до них приналежні убиральня (позначена у технічному паспорті літерою Г), сарай (позначений у технічному паспорті літерою Д), два навіси (позначені у технічному паспорті літерами В, Е), ворота № 1 та огорожа № 2. Наведені вище обставини стверджуються наявними у справі інвентаризаційними матеріалами КП ЛОР «Стрийське МБТІ» (а. с. 44-47, 49-52). Будинки збудовані у 1951 році та 1977 роках відповідно, з добудовами приналежних до них господарських будівель і споруд у 1960, 1970 та 1993 роках, та 1978 та 1990 роках. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то органи місцевого самоврядування в особі Головецької та Тухольківської сільських рад Сколівського району Львівської області зобов`язані були видати довідки про належність житлових будинків на праві приватної власності спадкодавцям [PERSON] (на половину) та [PERSON] (на цілий), а нотаріус зобов`язаний прийняти такі довідки разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Крім того, наявний не скасований та не визнаний недійсним заповіт [PERSON] (батька спадкодавця [PERSON] ) від 26.05.2015 року, реєстровий № 21 (копія міститься у справі, а. с. 30), на підставі котрого спадкодавець [PERSON] успадкувала належну їй половину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , та, після смерті батька як одного із забудовників, стала власником цієї половини домоволодіння. Щодо іншого спірного домоволодіння, то забудовником такого у цілому був спадкодавець [PERSON] , що стверджується наявними у справі інвентаризаційними матеріалами, наявними в архіві КП ЛОР «Стрийське МБТІ». Судом також встановлено, що, незважаючи на викладене вище, обоє спадкодавців своє право власності в органах БТІ не зареєстрували (не оформили). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Встановлено й те, що Головецька сільська рада Сколівського району Львівської області не видавала довідки про належність половини одного із спірних житлових будинків на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON] , оскільки тривалий час існували спори з приводу зазначеного домоволодіння між спадкодавцем [PERSON] та її батьком й братами, у тому числі й щодо розміру часток у такому майні, а також оспорювався заповіт батька спадкодавця [PERSON] щодо розпорядження частиною цього будинку на користь останньої, і такі спори завершені. Так, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 25.03.2013 року у цивільній справі № 1320/87/12, провадження № 2/456/146/2013, за позовом [PERSON] до Головецької сільської ради Сколівського району Львівської області, з участю третіх осіб - [PERSON] та [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення про оформлення права власності, у позові відмовлено повністю і таке рішення суду 29.04.2013 року набрало законної сили. У свою чергу, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухваленим 25.03.2019 року у цивільній справі № 453/797/16-ц, провадження № 2/456/106/2019, за позовом [PERSON] до [PERSON] , з участю третьої особи - Головецької сільської ради Сколівського району Львівської області, про визнання заповіту недійсним, у позові відмолено повністю і таке рішення суду 07.05.2019 року набрало законної сили. Щодо того, чому саме Тухольківська сільська рада Сколівського району Львівської області не видавала довідки про належність іншого із спірних житлових будинків на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON] , матеріали справи будь-якої інформації не містять. Тому, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірні домоволодіння у відповідних частинах у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності їх будівництва у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутні відмітки про самочинне будівництво, а також наявності нескасованого заповіту на користь спадкодавця [PERSON] .. Суд переконаний, що зібрані матеріали справи повністю підтверджують права кожного спадкодавців на спірні домоволодіння (у частині та повністю), які не залежали від їх реєстрації на момент здійснення. Судом також встановлено, що позивачі, які прийняли спадщину у встановленому порядку, зверталися до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, однак 08.10.2020 року кожен одержали відмову у вчиненні зазначених нотаріальних дій за вих. № 599/01-16 та вих. № 600/01-16, через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів (копії містяться у справі, а. с. 38, 39). Як уже йшлося вище, після смерті обох спадкодавців Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області була заведені спадкові справи, згідно котрих єдиними спадкоємцями, які прийняли спадщину та подали заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків, є позивачі. Відтак, саме позивачі, як сини, вправі успадкувати усі права спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , оскільки інших спадкоємців за законом першої черги після їх смерті, які б у встановленому порядку прийняли спадщину та не відмовились від неї, немає. Крім того, суд враховує також подану відповідачем у справі (ще одним сином спадкодавців, а братом позивачів) належно оформлену письмову заяву про визнання позову. Отже, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Розподіл судових витрат у справі, слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, та, з урахуванням відповідної позиції обох позивачів, слід залишити за ними.

Outcome: approved