Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивачі звернулися до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що їм на праві приватної власності належить в рівних долях частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є сином позивачів, та зареєстрований у вказаному житловому будинку. Проте відповідач - [PERSON] з грудня 2011 року в зазначеному будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, особистих речей його в будинку не має і, взагалі будинком він не цікавиться. Так, як відповідач не сплачує комунальні платежі, то позивачі сплачують їх самостійно, перешкод у користуванні жилим приміщенням вони відповідачу не чинять. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад семи років без поважних причин. У зв'язку з чим, вони змушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивачі не з'явився, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, за зареєстрованим місцем проживання. Третя особа у судове засідання не з'явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин суд на підставі ч. 4 ст. 280 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачам [PERSON] та [PERSON], на праві власності належить в рівних частках кожному по 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами, що підтверджується копією договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20 жовтня 2011 року, копією витягу про реєстрацію з Державного реєстру правочинів № 10532584 від 20 жовтня 2011 року та витягу про Державну реєстрацію прав від 29 жовтня 2011 року (а.с.7-10). Інша 2/5 частин вказаного житлового будинку належить [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 22.01.2009 року, що підтверджується наданою копією договору та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. [PERSON] є сином позивачів, [PERSON] та [PERSON], та зареєстрований в будинку [ADDRESS], але з грудня 2011 року за вказаною адресою не проживає, про що зазначено у довідці з місця проживання від 14.08.2018 року (а.с.13). Внаслідок того, що відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку, але не проживає в ньому більше семи років, є перешкодою для позивачів у реалізації свого права власності на належний їм житловий будинок. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Суд вважає, що позивачами надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідач з грудня 2011 року без поважної причини не проживає за місцем своєї реєстрації. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідач не проживаючи за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS], понад семи років, фактично змінив своє місце мешкання, не перереєструвавши у відповідності до діючого законодавства місце свого мешкання. Те, що відповідач залишається зареєстрованим у вищевказаному будинку, перешкоджає його власникам реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved