Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2002 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2014 року розірвано. Спільне господарства не ведуть, не живуть однією сім»єю та за різними адресами. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, має регулярний дохід, надає повноцінну матеріальну допомогу на утримання та виховання дітей в середньому по 15 000 грн. щомісячно, й з метою забезпечення цього права на майбутнє, вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], діюча на підставі довіреності від 15 січня 2014 року (а.с.13), позовні вимоги підтримала з тих же підстав, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі довіренсті від 01 серпня 2015 року (а.с.20), в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив стягувати з нього 1/6 частину від заробітку/доходу, оскільки такий розмір коштів, який складає в середньому 15 000 грн., він надавав щомісячно (середньомісячний його заробіток складає приблизно 79 000 грн.). Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2002 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2014 року розірвано (а.с.4, 5). Спільне господарства не ведуть, не живуть однією сім»єю та за різними адресами. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7), які проживають з позивачкою. Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами. Відповідач працює, має регулярний дохід, приймає участь у вихованні та матеріальному утриманні дітей, які проживаю з позивачкою, шляхом сплати коштів в середньому по 15 000 грн., інших утриманців, крім вказаних дітей, він не має. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дітей, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, не працює, та на утриманні якої знаходяться малолітні діти, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, інших утриманців, крім вказаних синів не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на їх утримання. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дітей, дісної участі батьків у їх утриманні, зважаючи на те, що відповідач працевлаштований, має регулярний заробіток/дохід, який складає в середньому 78 724 грн. (а.с.24), стягненню підлягають аліменти в розмірі 1/5 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на двох дітей, й до повноліття сина [PERSON], а потім в розмірі 1/7 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 липня 2015 року, й до досягнення сином [PERSON] повноліття. Суд виходив з того, що обумовлена сторонами частка аліментів, яку сплачував відповідач в розмірі приблизному 15 000 грн. на місяць відповідає 1/5 частини від його заробітку (доходу) (78 724 грн. - середньомісячний заробіток \\ 5 = 15 744 грн.), що визнається сторонами. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 08 липня 2015 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: partial