Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що є співвласниками в рівних частинах квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрована також відповідач, яка є колишньою дружиною та відповідно невісткою позивачів, проте не проживає у помешканні понад рік. У свою чергу реєстрація [PERSON] у вищезгаданій квартирі створює позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю, пов`язані з витратами при нарахуванні оплати за комунальні послуги та може створити труднощі при подальшому відчуженні майна. За змістом позову, відповідачка спільним побутом зі співвласниками квартири не пов`язана, оскільки рішенням Богунського районного суду м. Житомир шлюб між нею та [PERSON] було розірвано, тому право на користування [PERSON] чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. З огляду на викладене у позовній заяві, позивачі просять суд усунути перешкоди у здійсненні нами права користування та розпоряджання майном шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 10.06.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. [PERSON] додав, що відповідач фактично проживала у квартирі до 29.01.2020 року та після того до помешкання не навідувалась. Спочатку була домовленість, що [PERSON] добровільно випишеться із квартири, проте цього вона у подальшому не зробила. На запитання суду [PERSON] відповів, що він із іншим позивачем надали добровільну згоду на прописку відповідачу. Просив не стягувати судовий збір із відповідача у разі задоволення позову. Відповідач у судовому засіданні заперечила проти позову. Пояснила, що зареєстрована у квартирі була на законних підставах за добровільної згоди позивачів, проте вимушена була з`їхати із сином на зйомну квартиру через певні обставини. [PERSON] зазначила, що не заважає користуватись позивачам квартирою та обов`язково випишеться, коли з`явиться можливість прописатись за іншою адресою. Визнала, що не проживає у квартирі по [ADDRESS] із січня 2020 року та на запитання суду відповіла, що після того не навідувалась до квартири, не ночувала у ній та в цілому розлучилась із [PERSON] , оскільки не могла жити у даній квартирі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , яку набули у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №9262. У вказаній квартирі також зареєстрована [PERSON] , яка вселилася в спірну квартиру як член сім`ї одного зі співвласників - дружина позивача [PERSON] , що підтверджується довідкою ПП «ВЖРЕП №4» від 19.03.2021 №475 та поясненнями сторін у засіданні. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.05.2020 у справі №295/17731/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до актів ПП «ВЖРЕП №4» від 11.11.2020, від 16.12.2020 та від 20.01.2021 відповідач не проживає за місцем реєстрації зі слів сусідів із 29.01.2020 року. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Отже з огляду на встановлені судом обставини справи, відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї співвласника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що позивачі є співвласниками квартири по [ADDRESS] , [PERSON] на час розгляду справи не є членом сім`ї позивачів, спільним побутом з ними не пов`язана та не проживає у спірній квартирі понад один рік, натомість реєстрація відповідача створює перешкоди позивачам у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном. що, на переконання суду, у цілому свідчить про наявність підстав для задоволення позову та визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Висновки щодо застосування відповідних норм права, зокрема викладені Верховним Судом у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18 та від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц. Враховуючи викладене,

Outcome: approved