Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивачі просять стягнути з відповідача заборгованість по Договору про надання кредиту № 958/117-КУ8-КС2 на придбання товарів тривалого користування, а також просять стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 17.10.2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Чернігівської обласної філії і відповідачем [PERSON], було укладено Договір про надання кредиту № 958/117-КУ8-КС2 на придбання товарів тривалого користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п.1.1 надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 2870,10 гривень, зі сплатою 27 процентів річних з кінцевим терміном повернення 16.10.2009 року. Відповідно до п.1.4. договору кредиту, кредит надавався відповідачу [PERSON], для придбання побутової техніки. Зобов,язання визначені у Договорі кредиту, а саме п.3.1.1 були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером. Відповідач протягом тривалого часу не здійснює погашення заборгованості по кредиту. Станом на 15.09.2015 року у відповідача є борг на загальну суму кредиту з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 13\~894,18 гривень. Тому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, понесені судової витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, до суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, а також письмову заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 17.10.2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Чернігівської обласної філії і відповідачем [PERSON], було укладено Договір про надання кредиту № 958/117-КУ8-КС2 на придбання товарів тривалого користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти. Відповідно до п.1.1 надання кредиту здійснювалось одним траншем у сумі 2870,10 гривень, зі сплатою 27 процентів річних з кінцевим терміном повернення 16.10.2009 року. Відповідно до п.1.4. договору кредиту, кредит надавався відповідачу [PERSON], для придбання побутової техніки. Погашення кредиту здійснюється щомісячно включно до 10 числа згідно графіку та виплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 27% річних. У відповідності до Кредитного договору Банк надав відповідачу [PERSON], грошові кошти. Згідно п.1.1, 1.4 Кредитного Договору відповідач [PERSON], зобов'язаний повернути Кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту у липні 2009 року, при цьому сплата боргу повинна бути щомісячними рівними сумами. З наданих документів і розрахунків вбачається, що відповідач [PERSON], свої зобов'язання по Кредитному договору виконує не належним чином, що виражається в не поверненні кредиту в строк передбачений Кредитним договором. Станом на 15.09.2015 року загальна заборгованість по поверненню кредиту та відсотків складає 13\~894,18 гривень, яка складається з: кредитної заборгованості 2509,43 гривні; заборгованості за відсотками 5294,71 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кожен випадок 1149,18 гривень; пеня за несвоєчасне повернення відсотків за кожен випадок 1888,59 гривень; інфляційні витрати за кредитом 1154,34 гривень; інфляційні витрати за відсотками 1897,94 гривень. В звязку з викладеним суд зауважує про наступне. Відповідно до положень статей 10, 11, 57 - 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилом ч.1 ст.1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що наслідки порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п.3.3.6. Кредитного договору сторони погодились про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення сплати Кредиту, відсотків за користування Кредитом за будь-який період, Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту позичальником. Відповідно до п.4.1. Кредитного договору у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобов,язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частинами) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі 1 (одного) відсотка від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період. В той же час відповідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірах та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Як вбачається зі змісту Договору це є Договір кредиту на придбання товарів тривалого використання, строк дії Договору закінчився в липні 2009 року. Відповідно до ч.3,4 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов,язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. В самому Кредитному Договорі чітко виписані права і обов,язки сторін. Тому суд прийшов до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв,язку з пропуском строку позовної давності. Якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або іншого боргового зобов,язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, термін давності якого минув. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Проте відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш порівняно із загальною позовною давністю, наприклад один рік. Відповідно до ч. З ст. 267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За правилом ч. 4 цієї статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що у судовому засіданні відповідач просив суд застосувати позовну давність до основної вимоги по сумі кредиту та по вимозі позивача про стягнення пені і інших виплат, позивачем не ставилось питання про поновлення строку позовної давності, а суд з власної ініціативи не знаходить поважних причин для поновлення строку позовної давності, то суд дійшов висновку, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності, а оскільки відповідач наполягає на застосуванні строку давності, у задоволенні позову слід відмовити, оскільки виходячи з наведеного обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню вважається клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску позивачами строків позовної давності та відмови у задоволенні їх вимог з таких підстав. Така позиція викладена, зокрема, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На підставі викладеного суд доходить висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску позивачами строків позовної давності. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачами судові витрати відшкодуванню не підлягають

Outcome: dismissed