Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] у вересні 2018 року звернулись до суду з позовом до [PERSON] , яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 298598,00 грн., в рахунок відшкодування наслідків заподіяння моральної (немайнової шкоди) 486015,96 грн. та на користь [PERSON] в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 298598,00 грн., в рахунок відшкодування наслідків заподіяння моральної (немайнової шкоди) 486015,96 грн. Мотивуючи вимоги тим, що 12.11.2016 року слідчим слідчого відділу поліції № 4 Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві внесено відомості до ЄРДР за № 12016100100014433 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України за фактом використання завідомо підробленого документа, де їх визнано потерпілими у даному кримінальному провадженні. Зазначили, що відповідач [PERSON] будучи представником [PERSON] за довіреністю використав у суді в якості доказу копію документа «Звіту про оцінку майна № RS48-151007-006 від 07.10.2015 року», об`єктом якого без укладення договору і згоди мешканців квартири [ADDRESS] . Вказали, що відповідач використовуючи заздалегідь підроблені документи, розробляв для подання своєю довірителькою [PERSON] абсолютно безпідставні позови до них і спадкодавців з метою незаконного заволодіння квартирою [ADDRESS] . Внаслідок використання відповідачем заздалегідь підроблених документів їм була завдана матеріальна шкода яку вони оцінюють у розмірі 298598,00 грн. на кожного, які були використані ними для лікування та реабілітацію. Крім того, зазначили, що разом з матеріальною шкодою їм була спричинена моральна шкода, яка в порядку п.п. 2.3 ч. 3 ст. 1167 ЦК України та ч. 2 ст. 127, 128 КПК України має бути відшкодована відповідачем, розмір якої становить 486015,96 грн. на кожного відповідно до висновку № 34/2020/02/20 фахівця в галузі психології/психологічного дослідження комплексного науково-психологічного дослідження моральної шкоди [PERSON] від 20.04.2020 року. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву, якою просить провести розгляду справи у його відсутність. Крім того, відповідачем 31.10.2018 року до суду було подано відзив, яким відповідач просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на його необґрунтованість оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази вручення йому підозри про вчинення злочину, відсутній вирок суду по даному кримінальному провадженні де б його було визнано винним у вчиненні злочину а також відсутні докази того що з його вини позивачам заподіяна матеріальна та моральна шкода. Суд, вислухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 74 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. за №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11.11.2016 року до ВП № 4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві звернулась [PERSON] з приводу підробки документів, а саме свідоцтва про право власності на житло. 12.11.2016 року зазначені у заяві відомості слідчим Шевченківського районного управління внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100100014433 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (а.с. 15 т. 1). Позивачів [PERSON] та [PERSON] було визнано потерпілими у кримінальному провадженні № 12016100100014433 (а.с. 13-14 т. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час досудове розслідування по кримінальному провадженні № 12016100100014433 триває, підозри на даний час нікому невручено. Із абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Пленум ВСУ роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Однак позивачами не доведено те, що дії [PERSON] були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина. Крім того, позивачами не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст.77, 78 ЦПК України проте, що позивачі понесли витрати на лікування в розмірі 298598,00 грн. на кожного, внаслідок неправомірних дій саме відповідача [PERSON] суду не надано, а тому позов в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Щодо вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди, суд також приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від встановлення порушеного права, а судом не встановлено порушення права, то вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі повного та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Питання судових витрат вирішити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed