Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права на частку у нерухомому майні та визнання права власності та відповідно до уточнених позовних вимог просили припинити право власності [PERSON] на ј частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28 грудня 2000 року, та зареєстрована Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 06 лютого 2001 року, запис № 482, шляхом виплати компенсації, що знаходиться на депозитному рахунку Вінницького міського суду Вінницької області в сумі 146 501 грн., яка встановлена висновком судового експерта від 11 лютого 2019 року № 5303/18-21 як ринкова вартість ј частки квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на ј частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивачів понесені судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що спірне нерухоме майно є неподільною річчю, частка (1/4) відповідача [PERSON] у ньому є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим та припинення права власності відповідача [PERSON] не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2018 року було призначено судову оціночно-будівельну експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 лютого 2019 року було поновлено провадження у справі. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник позивачів - адвокат Сарафанюк О.П. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Слободян Г.В. у судовому засіданні позов не визнали, оскільки припинення права на частку у спільному майні (житлі) завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, а також з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 21.09.2018 року, який долучено до матеріалів справи (а.с. 75-77). Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками у рівних частках (по ј частці) квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло від 28.12.2000 року, виданим згідно з рішенням від 28.12.2000 року № 1881, зареєстрованим КП «ВООБТІ» 06.02.2001 року в реєстрову книгу № 482 за реєстровим № 263/43236 (а.с. 12). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є колишнім подружжям, шлюб між яким розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.05.2015 року у цивільній справі № 127/2507/15-ц, яке набрало законної сили 21.07.2015 року (а.с. 32-33). Позивачі [PERSON] , [PERSON] є сином і дочкою відповідача [PERSON] . Як вбачається з Висновку судового експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 11.02.2019 року № 5305/18-21, ринкова вартість ј частки квартири [ADDRESS] , станом на час проведення експертизи становить 146 501 грн. (а.с. 83-105). Позивачем [PERSON] внесено на депозитний рахунок кошти у розмірі 146 501 грн. - 112 000 грн. (квитанція № 0.0.1087316797.1 від 18.07.2018 року, а.с. 4) та у розмірі 34 501 грн. (квитанція № 0.0.1301401870.1 від 19.03.2019 року, а.с. 123). Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю сторін - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї; суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-68цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною; саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Відповідачеві [PERSON] на праві власності не належить жодного нерухомого майна (житла), а тому припинення його права на ј частку квартири [ADDRESS] завдасть істотної шкоди його інтересам. При цьому, суд критично оцінює посилання позивачів на те, що його дружині [PERSON] на праві власності належить кімната № [ADDRESS] та житловий будинок по [ADDRESS] , оскільки дані об`єкти нерухомого майна є особистою власністю [PERSON] , а не спільною сумісною власністю подружжя (а.с. 37-40). Що стосується посилання позивачів на можливість придбання відповідачем за кошти, що становлять компенсацію його частки у спільній частковій власності, іншого придатного для проживання житла, то на даний час це є припущенням, на якому в силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися (викопіювання з сайту www.dom.ria.com щодо вартості житла не є достатніми доказами цієї обставини). Оцінюючи наявність обставин, передбачених частиною першою статті 365 ЦК України, суд також звертає увагу на таке. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.06.2018 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру, встановлення порядку користування житловими приміщеннями квартири було усунуто [PERSON] перешкоди в користуванні належною йому та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] в дану квартиру; встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками даної квартири наступним чином: виділено в користування [PERSON] кімнату, площею 15,8 кв.м.; залишено у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 11,0 кв.м., кімнату площею 22,2 кв.м, з балконом 1,8 кв.м та кімнату площею 8,1 кв.м, а всього жилої площі - 41,3 кв.м.; кухню, площею 9,4 кв.м., вбиральню, площею 1,0 кв.м, ванну кімнату, площею 2,5 кв.м., коридор, площею 17,3 кв.м., залишити в суспільному користуванні всіх співвласників квартири, пропорційно до їх долей у праві спільної часткової власності на квартиру (по ј ідеальній частині кожного із перерахованих приміщень за кожним із 4-х співвласників квартири). Отже, у судовому порядку встановлено порядок користування спірню квартирою, а тому відсутні підстави стверджувати, що спільне володіння і користування майном є неможливим. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року № 760/8958/15-ц, 1/3 квартири не може вважатися незначною часткою у спільній частковій власності незважаючи на виплату справедливої грошової компенсації; оскільки 1/3 квартири є єдиною приватної власністю відповідача, то припинення права на цю власність може призвести до порушення його прав відповідно до п. 4), ч.1, ст. 365 ЦК України. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Крім того, після набрання рішенням суду законної сили слід повернути позивачеві [PERSON] внесені нею кошти на депозитний рахунок у розмірі 112 000 грн. (квитанція № 0.0.1087316797.1 від 18.07.2018 року) та у розмірі 34 501 грн. (квитанція № 0.0.1301401870.1 від 19.03.2019 року). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed