Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 08.08.2008 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між сторонами припинені в листопаді 2016 року, з тієї причини, що сімейні стосунки не склалися, оскільки в них різні погляди на сімейне життя та сімейні обов»язки, вони не знаходили спільної мови з питань ведення господарства та виховання дитини, з приводу чого виникали сварки та скандали, спільне господарство не ведеться. Вважає примирення неможливим, спору про розподіл майна та про місце проживання дитини немає. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] В судове засідання позивач не зявилася, про день та час слухання повідомлена належним чином, надала суду заяву, де просить розглядати справу без її участі (а.с.15). В судове засідання відповідач не зявився, про день та час слухання повідомлений належним чином, надав суду заяву, де визнає позов та просить розглядати справу без його участі (а.с.14). Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з 08.08.2008 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №299 (а.с.7), від якого мають сина [PERSON], [INFO], про що виконкомом Новоекономічної селищної ради Красноармійського району Донецької області, було зроблено актовий запис №20 від 23.07.2009 року (а.с.8). Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені з листопада 2016 року, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами не було порозуміння, наявність постійних сварок у зв»язку з несумісністю характерів, відсутнє почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач з цим згодний, примирення не бажає. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов»язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами, суд вважає примирення між сторонами неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно розяснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову,\~яке має бути безумовним,\~і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права,\~свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача),\~суд ухвалює рішення про задоволення позову,\~обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону,\~права,\~свободи чи інтереси інших осіб не порушує,\~суд вважає,\~що позов в частині,\~визнаній відповідачем,\~підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved