Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що [INFO] померла бабуся її чоловіка - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 3/10 частин житлового будинку [ADDRESS] , яке після її смерті ніхто не оформив. Однак спадщину прийняли позивачка та її чоловік відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 р. шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , який був власником іншої 7/30 частин вказаного будинку. Після його смерті позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину на належну померлому частку. Позивачка зазначає, що оскільки після смерті бабусі чоловіка ніхто не оформив спадщину, вона звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у результаті чого отримала відмову в оформленні спадкового майна. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на 3/10 частин будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належно, направили заяви про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення позову не заперечували. Третя особа державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альона Петрівна в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, завідувач Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М. направила клопотання про розгляд справи без участі її представника при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с. 9/. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 3/10 частин житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується висновком про реєстрацію домоволодіння Білоцерківського міського виконкому від 02.09.1965 року, за реєстровим №1564. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , 1908 р.н. з 03.02.1979 року по день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи №15.2-03/3608 від 30.09.2020 року, № 15.2-03/3606 від 30.09.2020 року та № 15.2-03/3607 від 30.09.2020 року. Згідно інформації Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області №74/01-16 від 14.01.2021 року, спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] згідно спадкових книг та алфавітної книги обліку спадкових справ станом від 2000 року по сьогоднішній день нотаріальною конторою не заводились /а.с. 63/. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема, на 3/10 частки будинковолодіння, яку прийняв чоловік позивачки як спадкоємець за законом першої черги шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с. 10/. Інші спадкоємці за законом першої черги - діти покійного, які відмовились від прийняття спадщини на користь матері та рідні сестри, які є третіми особами у справі та на спадщину не претендують. Вказані обставини, які сторонами не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. 20 вересня 2000 року Другою Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області заведено спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] /а.с. 48/. 01 грудня 2000 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Кушнір Н.Б. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із 7/30 частин житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] /а.с. 54/. 12 червня 2020 року позивачка звернулась до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадкове майно, однак отримала відмову нотаріуса, оскільки відсутній факт прийняття спадщини померлим [PERSON] після смерті його баби [PERSON] , що підтверджується постановою № 1214/02-31 від 12.06.2020 року /а.с. 21/. Оскільки позивачка не має можливості реалізувати спадкові права через органи нотаріату, позивачка звернулась до суду. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї. Ст.ст. 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На виконання ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус перевіряє склад спадкового майна. Згідно п. 4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України на підтвердження складу спадкового майна від спадкоємців витребовуються відповідні документи. Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 3/10 частини будинку за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) після померлої [INFO] [PERSON] .

Outcome: approved