Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

позивачі звернулися до суду з даним позовом до відповідача вказуючи, що 23 липня 2007 року помер їх дід [PERSON], який постійно проживав в [INFO]. За життя, 09 січня 2007 року дід склав заповіт, яким заповів позивачам все своє майно, яке йому належить, де б воно не знаходилось, все те, на що він буде мати право, у рівних частках. Після смерті діда, у встановлений законом строк для прийняття спадщини позивачі подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку покійного через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на спадкове майно. Позивачі зазначили, що від спадщини вони не відмовлялись, своєчасно звернулись до нотаріуса із заявами та фактично прийняли спадщину, тому просили визнати за ними право власності у порядку спадкування на майно покійного [PERSON], по 1/2 частці за кожним з них. [PERSON], [PERSON] подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 23 липня 2007 року в селі Успенівка Саратського району Одеської області (а.с.9). 09 січня 2007 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Успенівської сільської ради Саратського району, яким заповів все своє майно, яке на день смерті буде йому належати, де б воно не знаходилось [PERSON] та [PERSON], в рівних частках. На день смерті спадкодавця заповіт є чинним, зареєстрований у спадковому реєстрі (а.с.8,10). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок приватного житлового фонду, виписки з книги погосподарського обліку Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області, довідок сільської ради, житловий будинок під номером 104, розташований по вул. Кишинівська в с. Успенівка, Саратського району Одеської області належав [PERSON], який помер 23 липня 2007 року (а.с.11-31). Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року, реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Тобто, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,30 гектара, яка розташована на території Успенівської сільської ради Саратського району Одеської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, успадкована ним після смерті дружини [PERSON] (кадастровий номер земельної ділянки 5124586800:01:003:0083), що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.17-20). Спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита нотаріусом за заявами про прийняття спадщини за заповітом, які надійшли від [PERSON], [PERSON] (а.с. 61-74). Нотаріус відмовив [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності покійного на спадкове майно ( а.с.25,26) . Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], як спадкоємці за заповітом майна [PERSON] не відмовлялися від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті діда, своєчасно подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, де була відкрита спадкова справа. Не оформили спадщину у нотаріуса з поважних причин, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за позивачами слід визнати право власності на спадкове майно, яке належало спадкодавцю [PERSON], у рівних частках.

Outcome: approved