Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, який у подальшому уточнили та остаточно просять визнати договір іпотеки № 3918 від 13 листопада 2008 року та додатковий договір іпотеки № 1 від 13 травня 2009 року, укладені між [PERSON] та [PERSON] та посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., недійсними з моменту їх укладення. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що в забезпечення зобов'язань за договором позики від 13 листопада 2008 року [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,12 га по [ADDRESS]. Позивачі та відповідач [PERSON] проживають разом однією сім'єю в вищезазначеному будинку, крім того з ними проживають та зареєстровані двоє неповнолітніх онуків 2009 та 2012 року народження, а також без реєстрації проживає дружина позивача [PERSON] Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу з 1996 року за адресою: [ADDRESS], а з 21.02. 2003 року за адресою: [ADDRESS]. Зазначена обставина встановлена рішенням Харківського районного суду від 17 грудня 2013 року. Спірне домоволодіння та земельна ділянка були придбані позивачами та відповідачем [PERSON] за спільні кошти, які вони отримали від продажу належних їм на праві власності квартир [ADDRESS], однак право власності було оформлено тільки на відповідача [PERSON] Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого2015 року за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано за кожним право власності на 1/3 частину спірних житлового будинку та земельної ділянки. В зв'язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи, що розпорядження майном, яке знаходиться у спільній частковій власності, здійснюється тільки за згодою всіх співвласників, яка у даному випадку повинна бути оформлена письмово та нотаріально посвідчена, відповідач [PERSON] не мала права передавати спірні житловий будинок та земельну ділянку в іпотеку відповідачу [PERSON] без письмової згоди співвласників [PERSON] та [PERSON] Такої згоди на укладення як договору іпотеки від 13 листопада 2008 року, так і додаткового договору іпотеки позивачі не надавали. Таким чином, позивачі вважають, що спірні договор іпотеки та додатковий договір іпотеки укладені з порушенням вимог ст.578 ЦК України та ч. 2 ст.6 Закону України «Про іпотеку», що є підставою для визнання їх недійсними. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, пояснив про обставини, викладені вище, а також зазначив, що про укладення його дружиною договорів іпотеки належного їм майна він дізнався лише після отримання в 2011 році копії позовної заяви про виселення, а самі спірні договори побачив лише в 2013 році в матеріалах судової справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги просив задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові пояснення про визнання позовних вимог, в яких зазначила, що після розірвання шлюбу в 1994 році продовжила проживати з позивачем [PERSON] однією сім'єю, спірні житловий будинок та земельну ділянку вони придбали за кошти, які отримали від продажу належних їм з чоловіком та сином [PERSON] трьох квартир [ADDRESS]. При укладенні з [PERSON] договору іпотеки помилялася при підписанні заяви про відсутність зареєстрованого шлюбу, хоча в той час проживала однією сім'єю з [PERSON], вважає, що підписала спірний договір іпотеки внаслідок процесуальних порушень з боку нотаріуса Широкової В.А., яка зобов'язана була отримати письмову згоду від її чоловіка [PERSON] та всіх проживаючих та зареєстрованих в спірному домоволодінні осіб, інформація про яких була наявна в наданій нотаріусу довідці з місця проживання. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги визнала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені позивачами. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі довіреності, не з'явились, останнім надана заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача. Крім того, представником відповідача [PERSON] надане клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. В обґрунтування зазначеного клопотання представник відповідача посилається на те, що позивачі, враховуючи положення ст.257 ЦК України, мали право пред'явити позов про визнання договору іпотеки недійсним не пізніше 13 листопада 2011 року, оскільки зазначений договір був укладений 13 листопада 2008 року, а позов про визнання недійсним додаткового договору іпотеки №1 - 13 травня 2012 року, оскільки він був укладений 13 травня 2009 року, натомість позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише 03 жовтня 2014 року, тобто після спливу встановленого законом трирічного строку позовної давності для пред'явлення вимог про визнання договору іпотеки та додаткового договору іпотеки недійсними, при цьому зважаючи на твердження позивача щодо спільного проживання однією сім'єю з [PERSON], представник відповідача робить висновок про те, що позивач був обізнаний про факт укладення оспорюваних договорів з моменту їх підписання та нотаріального посвідчення. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Широкова В.А. у судове засідання не з'явилась, надавши суду письмові пояснення щодо обставин посвідчення нею спірних договорів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 13 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. та зареєстрований в реєстрі за №3921, відповідно до умов якого, в забезпечення виконання зобов'язання за договором позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 13 листопада 2008 року зареєстрованим в реєстрі за №3918, [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] загальною площею 346,40 кв.м., житловою площею 131,40 кв.м. та земельну ділянку площею 0,12 га кадастровий [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], надану для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд. Вартість зазначеного майна сторони оцінили у 500000 гривень. Крім того, 13 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений додатковий договір №1 до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 13 листопада 2008 року за реєстровим №3920, відповідно до умов якого п.п. 1, 2, 7 та 18 договору іпотеки викладені у новій редакції, в зв'язку з укладенням додаткового договору №1 до договору позики між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А. 13 травня 2009 року за реєстровим №1842. Вищевказаний жилий будинок з надвірними будівлями на момент укладення договорів позики та іпотеки належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки від 15 жовтня 2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим номером 2905. Договір зареєстрований у Харківському міжміському БТІ, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №373357 від 16 квітня 2003 року, реєстраційний номер 724019. Зазначена земельна ділянка площею 0,12 га кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS] належала на момент укладення договорів позики та іпотеки [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 28 травня 2003 року Харківським районним відділом земельних ресурсів Харківської області, акт зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №200. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 листопада 1966 року по 01 березня 1994 року, шлюб припинено в Дзержинському районному відділі РАГС м.Харкова, актовий запис № 194, про що маються відмітки в паспорті [PERSON] Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2013 року, встановлений факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 1996 року по 21 березня 2003 року за адресою: [ADDRESS], а з 21 березня 2003 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили. Згідно довідки №12511 від 15 вересня 2004 року, виданої Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області у будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що також підтверджується довідкою Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області №3220 від 07 листопада 2013 року, з якої також вбачається, що зазначені особи проживають в спірному будинку з моменту його купівлі. Згідно довідки № 1648 від 19 вересня 2014 року, виданої Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області в вищезазначеному будинку зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітні [PERSON], [PERSON] Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року, за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнане право спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку, як розташовані за адресою: [ADDRESS] та визнано за кожним з них право власності на 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за зазначеною адресою. Рішення набрало законної сили. Як вбачається зі змісту вищезазначеного рішення суду підставою для визнання права спільної сумісної власності на спірний будинок та земельну ділянку стало те, що зазначені об'єкти були придбані [PERSON] за спільні кошти від продажу належних на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] трьох квартир [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В зв'язку з чим судом не досліджуються надані позивачами докази на підтвердження факту придбання спірного житлового будинку та земельної ділянки за спільні кошти. Відповідно до ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Як вбачається з письмових пояснень приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Широкової В.А., а також наданих нею письмових доказів, для посвідчення договору іпотеки 13 листопада 2008 року [PERSON] були надані у тому числі правовстановлюючі документи на заставне майно (житловий будинок та земельну ділянку розташовані за адресою: [ADDRESS]), згідно яких єдиним власником такого майна є [PERSON], паспорт [PERSON] з відміткою про розірвання шлюбу 01 березня 1994 року, письмова заява [PERSON] про відсутність прав власності та прав користування малолітніх, неповнолітніх дітей на житловий будинок з надвірними спорудами, письмова заява [PERSON] про те, що на момент придбання спірного житлового будинку вона в зареєстрованому шлюбі або в будь-яких інших шлюбних відносинах не перебувала та на момент укладення договору не перебуває. Аналогічні документи та заяви були надані [PERSON] приватному нотаріусу 13 травня 2009 року і для посвідчення додаткового договору № 1 до вищезазначеного договору іпотеки від 13 листопада 2008 року. Щодо наданої нотаріусу довідки з місця проживання № 2427 від 13 листопада 2008 року, виданої виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради, згідно змісту якої разом з [PERSON] зареєстрований та проживає її чоловік [PERSON], на яку посилаються позивачі в обґрунтування позовних вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.21 Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» (який був чинний на момент укладення спірних договорів іпотеки), факт реєстрації акта громадянського стану підтверджується відповідними свідоцтвами, у тому числі про одруження. Паспорт [PERSON] має відмітку про розірвання шлюбу із зазначенням номеру актового запису. Таким чином, довідка з місця проживання не є належним документом, який має підтверджувати факт перебування особи у шлюбі. Свідоцтва про одруження [PERSON] нотаріусу надано не було, крім того сама [PERSON] у своїй письмовій заяві повідомляє про відсутність зареєстрованого шлюбу або будь-яких інших шлюбних відносин на момент придбання у власність житлового будинку та земельної ділянки. Факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 1996 року був встановлений рішенням суду від 17 грудня 2013 року, тобто вже після укладення спірних договорів від 13 листопада 2008 року та 13 травня 2009 року. Крім того, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року правовий статус житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS], визначений як спільна сумісна власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі придбання цього майна за спільні кошти, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя. При цьому, зазначене рішення суду про визнання права власності на спірне майно ухвалено після укладення договору іпотеки 13 листопада 2008 року та додаткового договору іпотеки 13 травня 2009 року, тобто право власності у сторін на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, виникло після набранням рішенням законної сили - 27 лютого 2015 року. Таким чином, жодних підстав у приватного нотаріуса для отримання письмової згоди будь-яких осіб, у тому числі [PERSON] та [PERSON], на момент укладення спірних договорів [PERSON] не було. Ст. 215 ЦК України передбачає підставами для визнання правочину недійсним недодержання вимог, які є необхідними для чинності правочину, саме в момент вчинення правочину стороною. При укладенні договору іпотеки та додаткового договору іпотеки сторонами були дотримані загальні вимоги, додержання яких необхідно для чинності правочину, а саме встановлені ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України. Ці правочини не суперечать нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочини вчинено у письмовій формі та нотаріально посвідчені. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що особи, які їх вчиняли, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, а також що правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, обумовленими ними. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 639312 гривень 11 копійок (еквівалент 79984 доларів США за курсом НБУ на 05.09.2013 року), а також суму нарахованих штрафів у розмірі 1830000 гривень та суму судового збору у розмірі 3219 гривень. Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2013 року, рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2013 року змінено, скасовано в частині задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення штрафу у розмірі 1830000 гривень та відмовлено в задоволенні позову в цій частині, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішення набрало законної сили. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2014 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті проценти за користування позикою за договором позики від 13 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 13 травня 2009 року за період з 27 грудня 2012 року по 26 травня 2014 року в розмірі 86199 гривень 75 копійок та три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 13 листопада 2008 року в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 13 травня 2009 року за період з 27 грудня 2012 року по 26 травня 2014 року в розмірі 36319 гривень 50 копійок, а також витрати по оплаті судового збору у сумі 160 гривень 77 копійок. Беручи до уваги наявність вищезазначених судом рішень, суд вважає що заявлений спір є нічим іншим, ніж спробою виведення нерухомого майна з іпотеки з метою уникнення [PERSON] відповідальності за невиконання зобов'язань щодо повернення заборгованості за договорами позики. Крім того, оскільки позивачі визнали за собою право власності на 1/3 частину спірного майна за кожним на підставі рішення суду від 16 лютого 2015 року, відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про іпотеку» вони набули всі права та обов'язки відповідача [PERSON] за іпотечними договорами. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст..88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 10, 11, 79, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України,

Outcome: dismissed