Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, який мотивує тим, що 01.08.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Протягом тривалого часу сімейне життя між нею та відповідачем погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач проживає окремо і став для позивачки чужою людиною. Позивачка стверджує, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім`ю. впродовж тривалого часу ведення спільного господарства припинено. Позивачка переконана, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а відтак вважає, що шлюб між ними необхідно розірвати. Окрім цього позивачка зазначає, що від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , а оскілки відповідач нехтує своїм обов`язком батька по відношенню до сина, позивачка вимушена також через суд вирішити питання стягнення аліментів. Позивачка стверджує, що відповідач не забезпечує дитину матеріально, не бере участі в його вихованні, навчанні та розвитку, зовсім не піклується про його фізичний і моральний розвиток, а тому, вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 3500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Поряд з цим позивачка просить суд визначити місце проживання дитини разом з нею, а також стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання. 08.02.2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Доводи відзиву зводяться до того, що обставини викладені позивачкою у позовній заяві є безпідставними та надуманими, відповідач любить свого сина, піклується про нього, надає необхідні кошти для його нормального життя та розвитку. Твердження позивачки, що він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї вважає такими, що не відповідає дійсності, оскільки, робив все можливе для нормального сімейного життя. Фактично відповідач не заперечує проти задовольняння позовних вимог, а заперечує тільки щодо підстав такого задоволення, а також щодо розміру аліментів. [PERSON] стверджує, що така сума є надто великою та непід`ємною для нього , просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з нього на користь позивачки витрат на правову допомогу, оскільки останньою не долучено до матеріалів справи жодного доказу понесення таких. З урахуванням наведеного , відповідач просить суд врахувати цей відзив, позовні вимоги задовольнити частково: шлюб розірвати; визначити аліменти у розмірі 2000,00 грн.; у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити; судові витрати щодо судового збору розподілити між сторонами. 27.01.2021 року представником третьої особи подано висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 592/23/02-14 від 11.09.2020 року щодо доцільності визначення місця проживання дитини. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.03.2021 року постановлено закрити підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. [PERSON] та її представник Свида О.Г. у судове засідання не з`явилися, однак, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач до суду також у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, однак у прохальній частині відзиву на позовну заяву просив суд розгляд справи проводити у його відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак, подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому, позовні вимоги в межах їх висновку підтримує. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено з матеріалів справи, 01 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ), було зареєстровано шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане 01 серпня 2015 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 592. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 грудня 2015 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Шлюбні відносини між сторонами припинено, позивачка [PERSON] бажає розірвати шлюб і не має наміру примиритися з відповідачем, про що свідчить зміст позовної заяви. Позивач не заперечує про розірвання шлюбу, про що також свідчить поданий ним відзив на позовну заяву. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, а також наявність малолітньої дитини, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. У відповідності до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, із наданого представником третьої особи Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 592/23/02-14 від 11.09.2020 року вбачається, що позивачка гр. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає у двокімнатній квартирі за адресою [ADDRESS] , за цією ж адресою проживає її малолітній син [PERSON] , [INFO] . За вказаною адресою, працівниками служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання. Згідно Акту обстеження, умови проживання у двокімнатній квартирі знаходяться на належному рівні, кімнати облаштовані необхідними меблями та сучасною побутовою технікою, наявне автономне газове оппалення. Умови проживання малолітньої дитини також знаходяться на належному рівні. У дитини є окрема кімната в якій є письмовий стіл, ліжко, шафа, шкільне приладдя, розвиваючі ігри. Дитина забезпечена необхідним одягом, взуттям та продуктами харчування. Стосунки між сином та матір`ю доброзичливі, традиційні. Громадянка [PERSON] , [INFO] , є матеріально забезпеченою, працює на посаді менеджера з персоналу у ТзОВ «Мастерпласт Україна». По місцю роботи характеризується, як кваліфікований та відповідальний працівник. Враховуючи інтереси дитини орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з його матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою її місця проживання. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про доцільність залишення малолітньої дитини проживати з позивачкою [PERSON] . Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачкою ставиться вимога про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зі змісту ст.182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи наявні у справі докази, та враховуючи те, що син проживає та перебуває на утриманні матері, хоча обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд дійшов до висновку, що відповідач зобов`язаний нести витрати на утримання свого сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 гривень щомісячно. Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі є необхідним для забезпечення нормального розвитку дитини та підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з позовом позивачка звернулася 07.10.2020 року, то аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. За приписами п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь понесені нею витрати на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Однак, матеріали справи не містять доказів понесення позивачкою витрат на правничу допомогу адвоката, а тому суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу до задоволення не підлягає. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі 3500,00 грн.. Судом вимогу задоволено частково та вирішено стягнути аліменти у розмірі 2000,00 грн., тобто, позовну вимогу задоволена на 57,1 відсоків (2000х100:3500). Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 481,24 грн. (840,80х57,1:100)

Outcome: partial