Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із даною позовною заявою та просять суд усунути [PERSON] від права на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO], та покласти судові витрати на відповідача. В обгрунтування позову зазначають, що [PERSON] є братом позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дядьком [PERSON] За життя брат хворів та отримав інсульт, будучи тяжко хворим перебував у безпорадному стані та потребував постійного стороннього догляду. Позивачі за життя доглядали та годували [PERSON], оплачували його перебування у лікарні, а після його смерті похоронили та встановили пам'ятник за свій рахунок. [PERSON] свого чоловіка не доглядала та не хоронила його, хоча є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] Позивачі вважають, що [PERSON] повинна бути усунена від спадкування так як ухилялася від надання допомоги своєму чоловіку, та посилаючись на ст. 1224 ЦК України просили задоволити позов. 01.11.2017р. в запереченні на позовну заяву [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що у її чоловіка були діти від першого шлюбу - [PERSON] та [PERSON], які як і вона є спадкоємцями за законом першої черги. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, та згідно положення Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008р. «разом із вимогою про усунення від права на спадкування спадкоємця, одночасно подається позов про одержання права на спадкування з підстав визначених у ч.2 ст. 1259 ЦК України», а у даному випадку позивачі такого позову не подавали. Окрім того вказує, що її чоловік не був у безпорадному стані, оскільки був декілька днів у реанімації та помер він внаслідок крововиливу в стовбур головного мозку, а до того часу жодного разу нічим таким не хворів, що змогло бути причиною безпорадного стану. Єдине з чим погоджується [PERSON] є те, що позивачі встановили надмогильний пам'ятник та те, що приходили до її чоловіка в лікарню, проте не усі. Ухвалою суду від 15.12.2017р. задоволено заяву позивачів та залучено [PERSON] та [PERSON] в якості співвідповідачів у даній цивільній справі. 15.12.2017р. позивачі також подали заяву у якій просили усунути [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від права на спадщину за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] та покласти судові витрати на відповідачів. Позивачі в судове засідання 01.03.2018р. не прибули та не повідомили суд про причини неявки. Хоча належним чином були повідомлені про місце та час судового розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову заперечує, просить суд врахувати подані заперечення від 01.11.2017р. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не прибули, проте подали заяву про розгляд справи у їхній відсутності, проти позову заперечують, вважають такий безпідставним, надуманим та таким що не відповідає дійсності та вимогам закону. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ч. 1, 6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 55 років. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] був рідним братом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджено копіями свідоцтва про народження, доданих до матеріалів справи. Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Однак як встановлено із матеріалів справи спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та доньки [PERSON] та [PERSON], які звернулися у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Відповідно до ст. 1224 ЦК України, право вимоги щодо усунення від спадкування належить особі, яка сама є спадкоємцем відповідної черги, або коли її право на спадкування виникає після усунення негідного спадкоємця від спадкування. Такий висновок ґрунтується на тому, що у разі усунення негідного спадкоємця спадщина має перейти до іншого за чергою спадкоємця. Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно абзацу 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З досліджених у судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворого №4092 виданої головним лікарем Сокальської ЦРЛ Швед Р.Т. встановлено, що гр. [PERSON] діагнозували крововилив у праву півкулю з проривом крові в шлуночоки головного мозку. 15.05.2013р. [PERSON] був госпіталізований, а вже у вечері [INFO] констатовано смерть. Інших медичних довідок чи виписок з історії хвороби суду не надано, тому довести факт того, що [PERSON] страждав на важкі захворювання, внаслідок чого він перебував у тяжкому стані та потребував постійної сторонньої допомоги. Піклування родичів про спадкодавця та встановлення йому надмогильного пам'ятника свідчить про міцність родинних відносин, характер та ступень спілкування, моральні зобов'язання, які є етичними нормами, а не про наявність підстав для зміни черговості спадкування після його смерті. Суду позивачами не надано доказів, відповідно судом не встановлено факт того, що спадкодавець, у зв'язку з хворобою висловлював прохання або бажання про надання допомоги, а спадкоємеці - його друдина та доньки свідомо від її надання ухилялись, хоча мали таку можливість. Тобто, факту навмисного ухилення спадкоємцями від надання допомоги безпорадному спадкодавцю з боку відповідача не доведено. Таким чином, дослідивши всі надані докази в сукупності суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо усунення відповідачів від права на спадкування після смерті [PERSON], не можуть бути задоволені, оскільки позивачі не надали жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані а відповідачі ухилялись від участі у догляді за хворим чоловіком та батьком. Та згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed