Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять усунути їм перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеною квартирою. Свої позовні вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] у 1994 році одружився з [PERSON] і з 2000 року проживав разом з нею та їхніми дітьми [PERSON] та [PERSON] у вказаній квартирі. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З цього часу відповідачка перестала бути членом сім`ї позивача, не вела з ним спільного господарства та проживала окремо. Позивачі зазначають, що відповідачка більше року у квартирі не з`являється, проте з реєстрації місця проживання не знялася. Таким чином, факт реєстрації відповідачки у квартирі позивачів порушує їх право власності на таку. Просять позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.02.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] дали пояснення аналогічно наведеними в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи належним чином, відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухвалення заочного рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та представника позивачів [PERSON] , оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 25.11.1996 року /а.с. 21/. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб виданої ОСББ «Широка 66» від 25.01.2021 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с. 23/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 01.10.1994 р., розірвано. У вказаному рішенні встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком. Згідно актів про фактичне проживання особи від 12.05.2020 р. та 25.01.2021 р. відповідачка [PERSON] зареєстрована у вкартирі [ADDRESS] , однак не проживає в такій з 20.01.2020 року, що підтверджено особистими підписами сусідів /а.с. 24-25/. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачка більше року відсутня за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] , вона не являється членом сім`ї позивачів, в судовому засіданні не встановлено домовленості між нею і власниками житла щодо порядку користування житловим приміщенням, добровільно відповідачка не виписалася із квартири позивачів, тим самим створює їм перешкоди у здійсненні свого конституційного права власності на житло, яким вони вправі володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд, а тому відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В порядку\~ст. 141 ЦПК України\~стягнути з відповідача в користь позивача 908 грн. судового збору. На підставі\~наведеного та\~

Outcome: approved