Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до територіальної громади міста Хуст в особі Хустської міської ради, в якому просять визнати за ними, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] та [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , майнові права забудовника щодо квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], в тому числі, але не виключно, право здати квартиру в експлуатацію після реконструкції, право у встановленому порядку зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру на своє ім`я в рівних частках. Позов обґрунтовують тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Їх мати [PERSON] померла раніше - [INFO] . На день смерті [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та постійно проживали за адресою [ADDRESS] . Після смерті батьків відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] (раніше - [ADDRESS] ; [ADDRESS] ), яка належала їм на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеному між [PERSON] та Хустською міською Радою народних депутатів 22 грудня 1992 року та посвідченому державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О., зареєстрованому в реєстрі за № 4417, за правом спільної сумісної власності. Позивачі, [PERSON] та [PERSON] - діти [PERSON] та [PERSON] , є спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців немає. На час смерті кожного з батьків вони постійно проживали разом з ними, а тому є такими, що прийняли їх спадщину автоматично, без подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Підтвердженням факту постійного проживання із спадкодавцем є відмітка у їх паспортах про реєстрацію місця проживання - [ADDRESS] , яка також включає в себе відомості про дату такої реєстрації - 05.11.1996 р. та 23.03.1989 р. Жодна з них не подавала заяву про відмову від спадщини. У жовтні 2019 року вони звернулись до державного нотаріуса Хустської державної нотаріальної контори з метою подати заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкову квартиру. Однак зареєструвати спадкову справу нотаріус в усній формі відмовилась, оскільки, на її думку, відсутній належний правовстановлюючий документ на квартиру: після реконструкції квартира не прийнята в експлуатацію і право на реконструйовану квартиру не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав. Їх батьки [PERSON] та [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу викупили цю квартиру від Хустської міської ради 1992 року. Квартира складалася з 4-х кімнат, мала загальну площею 77,4 кв. м, в т.ч. житлову площу 54,0 кв. м. 1995 року батько одержав дозвіл на ведення індивідуального будівництва. Відповідно до рішення виконавчого комітету Хустської міської Ради народних депутатів від 09 березня 1995 року № 100 [PERSON] дозволено надати правовстановлюючі документи на надбудовані над існуючою житловою квартирою дві жилі кімнати, кухню ванну, кладову, коридор, терасу, влаштовану над господарськими приміщеннями, а також дозволено переобладнати існуюче горище в мансардне приміщення. На підставі цього рішення батькові було виготовлено і видано будівельний паспорт реєстраційний № 40/55 від 06 квітня 1995 року на проведення будівельних робіт. В результаті здійснення будівельних робіт з реконструкції квартири її площа збільшилась до 152,4 кв. м, в т.ч. житлова площа збільшилася до 91,7 кв. м, кількість кімнат збільшилась до 7, надбудований II поверх з терасою. Після реконструкції квартири батько важко захворів і через хворобу не встиг оформити документи про введення квартири в експлуатацію та переоформити право власності на квартиру з урахуванням її перебудови. Мати змушена була останніх десять років доглядати за хворим батьком та одночасно працювала, тому також не приділила уваги оформленню документів. 2017 року вона раптово померла, а через півтора року помер батько. Внаслідок таких обставин вони позбавлені можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на об`єкт нерухомого майна - квартиру в житловому будинку, яка належала їхнім батькам на праві власності і є їхньою спадщиною. Оскільки спадкову квартиру, реконструкція якої була здійснена 1995 року, не прийнято до експлуатації, право власності на неї не зареєстровано, а тому квартира не може бути об`єктом спадкування, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, що змусило їх звертатися до суду з цією позовною заявою. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи квартирою з юридичної точки зору, квартира вважається об`єктом незавершеного будівництва. Батьки позивачів набули право власності на зазначену квартиру правомірно: придбали за правочином купівлі-продажу, оформленому у належній формі; здійснили реконструкцію квартири, одержавши відповідні дозволи і документи на будівництво, але за життя не завершили юридичне оформлення своїх прав на неї після реконструкції. Вважають, що визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входить до складу спадщини, у даному випадку є належним способом захисту прав спадкоємця на спадкове майно. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися. У позові просили справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача територіальної громади міста Хуст в особі Хустської міської ради в судове засідання не з`явився. До суду надійшло клопотання від представника відповідача Маханець Г.В. про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Питання повернення судового збору позивачі у позові не ставлять.

Outcome: approved