Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - ПрАТ «СК «Українська страхова група»), [PERSON], треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий центр» (надалі - ТОВ «Український лізинговий центр»), Повне товариство «Найкращий ломбард «Богдан Ю.М. і Компанія», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 січня 2014 року о 15 год. 40 хв. на площі Перемоги, 1 у м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER], яким керував водій [PERSON]. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2014 року винним у вчиненні зазначеної ДТП визнано водія автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого на час вчинення ДТП була застрахована ТОВ «Український лізинговий центр» у ПрАТ «СК «Українська страхова група». У зв'язку з вказаним, [PERSON] 10 січня 2014 року подала до ПрАТ «СК «Українська страхова група» всі необхідні документи для виплати страхового відшкодування, на підтвердження чого від останнього отримала довідку від 10 січня 2014 року. Проте, станом на день пред'явлення позову належне страхове відшкодування виплачено не було. На підставі зазначеного позивачі просили стягнути з відповідачів на користь [PERSON] заподіяну матеріальну шкоду, яка відповідно до рахунку-фактури від 30 липня 2014 року № РА-0000055, виготовленого станцією технічного-обслуговування офіційного представника «Daihatsu» в Україні та з урахування суми франшизи, передбаченої Полісом № АС/4564513, становить 9 006 грн. 86 коп. При цьому, враховуючи положення ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закону) щодо максимального строку прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та його виплату, позивачі вказують, що 9 квітня 2014 року було тією граничною датою, до якої ПрАТ «СК «Українська страхова група» повинна була виплатити страхове відшкодування [PERSON], у зв'язку з чим просили стягнути з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь [PERSON] пеню за затримку виплати страхового відшкодування у розмірі 822 грн. 22 коп. Також, позивачі вважають, що з вини відповідачів [PERSON] була заподіяна окрім матеріальної, ще й моральна шкода, яка полягає в тому, що з моменту ДТП позивач вимушений вже 9 місяців їздити на не відремонтованому автомобілі, витрачати свої нерви на відвідування та дзвінки відповідачам щодо виплати суми страхового відшкодування. У зв'язку з зазначеним позивачі просили стягнути з відповідачів на користь [PERSON] моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі 5 000 грн. Крім того, в позовній заяві зазначено, що внаслідок ДТП позивачу [PERSON] також було заподіяно моральну шкоду, оскільки вона із-за страху зриву вагітності, в стані якої вона перебувала на час ДТП, боїться сідати за кермо та перебувати у звичному ритмі громадського життя. При цьому після ДТП у [PERSON] погіршились відносини з сестрою [PERSON], яка є власником пошкодженого автомобіля, а також з'явилась недовіра у сім'ї, погіршились зв'язки з друзями та знайомими. У зв'язку з зазначеним позивачі просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. [PERSON] як позивач та представник співпозивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити його. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову в частині вимог, пред'явлених до нього, заперечував та просив відмовити у задоволенні позову у вказаній частині. Представник відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група» [PERSON] позов визнав частково та пояснив, що страховою компанією у передбаченому законодавством порядку було визначено розмір страхового відшкодування у сумі 853 грн. 03 коп., яке підлягало виплаті на користь власника пошкодженого автомобіля - [PERSON] Вказані кошти були перераховані 13 червня 2014 року на вказані [PERSON] у її заяві від 07 лютого 2014 року банківські реквізити. Проте, у це й же день вказані кошти були повернуті банком у зв'язку з невірно вказаними реквізитами одержувача. При цьому, представник зазначив, що оскільки документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, а саме - постанови суду від 03 та від 10 лютого 2014 року були подані [PERSON] з порушенням строку, встановленого ч. 1 ст. 331 Закону, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату було збільшено на кількість днів такого прострочення. З огляду на це строк, передбачений ч. 2 ст. 36 Закону, протягом якого страховик зобов'язаний був прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, слід обраховувати з 05 березня 2014 року, тобто з дня надання [PERSON] до страхової компанії останніх необхідних для прийняття рішення документів - постанов суду від 03 та від 10 лютого 2014 року. Таким чином, вимоги щодо стягнення з страхової компанії пені у сумі 822 грн. 22 коп. не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки страховиком прострочено строк виплати страхового відшкодування лише на сім днів. Більш того, на даний час відповідач не може провести виплату страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю вірних банківських реквізитів. У зв'язку з зазначеним, на думку представника відповідача, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення страхового відшкодування у сумі, яка перевищує 853 грн. 03 коп. Окрім того, [PERSON] зазначив, що не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. 00 коп., оскільки [PERSON] не зазнала будь-якого ушкодження здоров'я під час ДТП, а, відтак, вказана вимога не ґрунтується на положеннях ст. 261 Закону, згідно яких моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди. Представник третьої особи - повного товариства «Найкращий ломбард «Богдан Ю.М. і Компанія» Куліш Р.Ю. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував. Третя особа - ТОВ «Український лізинговий центр» свого представника у судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 09 січня 2014 року о 15 год. 40 хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки «Nissan X-Trail», державний номерний знак [NUMBER], на площі Перемоги, 1 у м. Києві не вибрав безпечну дистанцію, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2014 року, в якій виправлено допущені описки постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП (а.с. 7, 8). В результаті ДТП автомобілю марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], були завдані механічні пошкодження, а його власнику матеріальна шкода. Положенням ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, цивільно-правова відповідальність [PERSON] в період з 01 серпня 2013 року по 31 липня 2014 року була застрахована ТОВ «Український лізинговий фонд» у ПрАТ «СК «Українська страхова група», про що свідчить копія Полісу № АС/4564513 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 60). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Крім того, п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно вимог ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. При цьому, у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Згідно вимог п. 36.5 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] 07 лютого 2014 року звернулася до відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від третьої особи (а.с. 62), а також подала заяву з вказаними реквізитами рахунку, на який слід здійснити страхову виплату (а.с. 69). Проте, не зважаючи на те, що згідно вимог п. 331.1 ст. 331 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Копії постанов Шевченківського районного суду м. Києва від 03 та від 10 лютого 2014 рок були подані до ПрАТ «СК «Українська страхова група» лише 05 березня 2014 року, що підтверджується вхідними штемпелями, проставленими на них і копії яких долучені Позивачем до позову (а.с. 7, 8). Відтак, строк, передбачений п. 36.2 ст. 36 Закону, протягом якого страхувальник зобов'язаним був прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, слід обраховувати з 05 березня 2014 року, тобто з дня надання [PERSON] до страхової компанії останніх необхідних для прийняття рішення документів - постанов суду від 03 та від 10 лютого 2014 року. Враховуючи вказане та положення п. 331.1 ст. 331, п. 36.2 ст. 36 Закону, ПрАТ «СК «Українська страхова група» зобов'язане було прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його не пізніше 03 червня 2014 року. Однак, розрахунок суми страхового відшкодування та страховий акт було складено лише 12 червня 2014 року, а розпорядження про виплату страхового відшкодування було прийнято лише 13 червня 2014 року (а.с. 57, 58), тобто з порушенням вищевказаних строків. При цьому, згідно розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту, розмір матеріального збитку, заподіяного власнику пошкодженого під час ДТП автомобіля марки «Daihatsu Terios», державний номерний знак [NUMBER], становить 1 363 грн. 03 коп., що підтверджується також Ремонтною калькуляцією від 17 січня 2014 року, складеною головним спеціалістом відділу врегулювання збитків ПрАТ «СК «Українська страхова група» Ковтун О.О. (а.с. 64), а сума страхового відшкодування за вирахуванням франшизи у розмірі 510 грн. становить 853 грн. 03 коп. Страхове відшкодування у вказаному розмірі було перераховано 13 червня 2014 року на вказані [PERSON] у її заяві від 07 лютого 2014 року банківські реквізити. Проте, у це й же день вказані кошти були повернуті банком у зв'язку з невірно вказаними реквізитами одержувача (а.с. 69-71). З огляду на зазначене ПрАТ «СК «Українська страхова група» було направлено лист від 01 грудня 2014 року, адресований позивачу [PERSON], в якому повідомлялось, що для виплати страхового відшкодування необхідно надати письмову заяву з правильно зазначеними реквізитами (а.с. 99). Однак, у зв'язку з допущеною опискою в номері будинку позивача вказаний лист йому доставлено не було (а.с. 100). Проте, суд вважає, що саме по собі направлення вказаного листа на невірну адресу не є самостійною підставою для нарахування пені по день пред'явлення до суду позову, як того просять у позовній заяві позивачі, оскільки неможливість здійснення виплати страхового відшкодування 13 червня 2014 року та по день розгляду справи зумовлена саме наданням позивачем [PERSON] до страхової компанії невірних реквізитів, на які слід було перерахувати вказані кошти. З огляду на вказані та встановлені в судовому засіданні обставини, згідно вимог п. 36.5 ст. 36 Закону підлягає стягненню з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь [PERSON] пеня за період прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, тобто з 04 по 13 червня 2014 року. Крім того, відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У відповідності до вимог п. 36.6. ст. 36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Як вбачається у Полісі № АС/4564513 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 60) розмір франшизи встановлений у сумі 510 грн. 00 коп. Також слід зазначити, що згідно вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). На підставі зазначеного, враховуючи вказані положення закону і встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь [PERSON] заподіяної матеріальної шкоди у сумі 9 006 грн. 86 коп. підлягає частковому задоволенню, а саме: з відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група» підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 853 грн. 03 коп., а з відповідача [PERSON] - сума франшизи у розмірі 510 грн. 00 коп. В іншій частині вказані позовні вимоги є безпідставними, оскільки позивачами не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 9 006 грн. 86 коп. та спростовували суми заподіяних збитків і страхового відшкодування, вказані в Розрахунку страхового відшкодування. Не встановлено наявності таких доказів і під час розгляду справи в суді, оскільки, не зважаючи на роз'яснення в судовому засіданні особам, які брали участь у справі, їх прав та обов'язків, попередження про наслідки не вчинення процесуальних дій згідно вимог ч. 4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), позивачі відповідних клопотань про отримання таких доказів, зокрема про призначення експертизи, не заявляли. Крім того, з відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь [PERSON] згідно вимог п. 36.5 ст. 36 Закону підлягає стягненню пеня за період прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, тобто з 04 по 13 червня 2014 року, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в цей період, у сумі 4 грн. 44 коп. Щодо вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як встановлено в судовому засіданні, в результаті ДТП [PERSON] заподіяно позивачам як власнику та користувачу пошкодженого автомобіля моральну шкоду. Однак, враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд находить суму моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. 00 коп. та 10 000 грн. занадто завищеною, та такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає, що стягненню підлягає з вказаного відповідача на користь кожного із позивачів сума моральної шкоди в розмірі по 500 грн. 00 коп. При цьому, вимоги щодо стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] з відповідача ПрАТ «СК «Українська страхова група» є безпідставними, оскільки [PERSON] під час ДТП не знаходилась в автомобілі та не зазнала будь-якого ушкодження здоров'я внаслідок вказаної події, а, відтак, зазначена вимога не ґрунтується на положеннях ст. 261 Закону, згідно яких моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, слід зазначити, що стягнення моральної шкоди з страховика з підстав тривалої невиплати та не в повному обсязі страхового відшкодування не ґрунтується на вимогах закону, оскільки можливість відшкодування моральної шкоди за невиплату та прострочення виплати страхового відшкодування не передбачена чинним законодавством та умовами договору. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачами предмету спору та підстав для його задоволення, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує пропорційно до задоволених позовних вимог, з урахуванням прохальної частини позову про стягнення судового збору саме на користь [PERSON], а також розміру сплаченого позивачами при зверненні до суду судового збору, положень Закону України «Про судовий збір», якими передбачено окреме стягнення судового як з вимог майнового характеру так і з вимог про стягнення моральної шкоди окремо, до стягнення на користь позивача [PERSON] з ПрАТ «СК «Українська страхова група» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 152 грн. 75 коп. та з відповідача [PERSON] - у сумі 95 грн. 54 коп., які сплачено позивачами за подання позову до суду, а також з [PERSON] на користь держави у сумі 238 грн. 91 коп., виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи викладене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 12, 22, 29, 331, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 Закону України «Про страхування», ст.ст. 23, 525, 526, 979, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України та

Outcome: partial