Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна, в якому зазначили, що домоволодіння розташоване за адресою [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] , якому належить 46/200 частин домоволодіння, [PERSON] , якій належить 46/200 частин домоволодіння та матері позивача [PERSON] - [PERSON] , якій за життя належало 54/100 частин домоволодіння. [INFO] [PERSON] померла. [PERSON] звернувся до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї матері - [PERSON] . 08.04.2021 року він отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на нерухоме майно, на магазин розташований за адресою [ADDRESS] накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 5215647, підстава обтяження - постанова AM 112666 з ориг. АА 734400, від 18 червня 2007 року Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Вірко В.С. ВП № 581/07, що зареєстрована Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 червня 2007 року. Відповідно до копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії AM № 112666 від 18.06.2007 року зі змісту якої вбачається, що арешт мав бути накладений на не житлове приміщення-магазин розташований за адресою [ADDRESS] », однак реєстратором Першої дніпровської державної нотаріальної контори під час виконання постанови державного виконавця було здійснено помилку та накладено арешт на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] . Отже арешт був накладений помилково, а тому позивачі просили суд скасувати арешт на вищевказане майно. У судове засідання позивачі надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння розташоване за адресою [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] , якому належить 46/200 частин домоволодіння у відповідності до договору ВВО № 948633 реєстр-1-3403, 18.12.2004, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, позивача [PERSON] , якій належить 46/200 частин домоволодіння у відповідності до договору ВВО № 948633 реєстр-1-3403, 18.12.2004, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та матері позивача [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] та якій за життя належало 54/100 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності на частину домоволодіння виданого АНД виконкомом. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на нерухоме майно, на магазин розташований за адресою: [ADDRESS] накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 5215647, підстава обтяження - постанова AM 112666 з ориг. АА 734400, від 18 червня 2007 року Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, державний виконавець Вірко В.С. ВП № 581/07, що зареєстрована Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 27 червня 2007 року. Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії AM № 112666 від 18.06.2007 року зі змісту якої вбачається, що арешт накладений на нежитлове приміщення-магазин розташований за адресою [ADDRESS] , однак реєстратором , відповідачем по справі, під час виконання постанови державного виконавця було здійснено помилку та накладено арешт на житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] . Згідно зі ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до частини 1, 5 ст. 1268 України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач є спадкоємцем першої черги і накладення арешту на житловий будинок, перешкоджає йому користуватись, володіти та розпоряджатись належним йому майном. Через наявність арешту позивачі позбавлені можливості розпоряджатись своїм майном. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачів. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачі довела ті обставини, на які посилались, як на підставу своїх позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved