Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивачка 26 січня 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені за прострочення сплати аліментів, який уточнивши 05 лютого 2015 року, посилається на те, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року з відповідача стягуються аліменти на її користь на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму. З моменту набрання рішення законної сили відповідач допустив заборгованість по сплаті аліментів за період з січня 2014 року по грудень 2014 року включно в розмірі 5 069 гривень 56 копійок, яка до цього часу в добровільному порядку не відшкодована. Неодноразові звернення з цього приводу до відповідача позитивних результатів не дали. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням строку позовної давності для стягнення неустойки (1 рік) сума пені складає 9 917 гривень 77 копійок виходячи із наступного розрахунку: - 401,63 грн (борг за січень 2014 року) х 1% х 31 день в січні 2014 року = 124,50 грн.; - 853,26 грн (борг за лютий 2014 року) х 1% х 28 днів в лютому 2014 року = 238,91 грн.; - 1254,89 грн (борг за березень 2014 року) х 1% х 31 день в березні 2014 року = 389,01 грн.; - 1656,52 грн (борг за квітень 2014 року) х 1% х 30 днів в квітні 2014 року = 496,95 грн.; - 2058,15 грн (борг за травень 2014 року) х 1% х 31 день травні 2014 року = 638,02 грн.; - 2459,78 грн (борг за червень 2014 року) х 1% х 30 днів в червня 2014 року = 737,93 грн.; - 2861,41 грн (борг за липень 2014року) х 1% х 31 день в липні 2014 року = 887,03 грн.; - 3263,04 грн (борг за серпень 2014 року) х 1% х 31 день в серпні 2014 року = 1011,54 грн.; - 3664,67 грн (борг за вересень 2014 року) х 1% х 30 днів в вересні 2014 року = 1099,40 грн.; - 4266,30 грн (борг за жовтень 2014 року) х 1% х 31 день в жовтні 2014 року = 1322,55 грн.; - 4667,93 грн (борг за листопад 2014 року) х 1% х 30 днів в листопада 2014 року = 1400,37 грн.; - 5069,56 грн (борг за грудень 2014 року) х 1% х 31 день в грудні 2014 року = 1571,56 грн. Тому виникла необхідність звернення до суду для примусового стягнення. В зв'язку з чим, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті аліментів на сина [PERSON], [INFO], за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно у розмірі 5 069 гривень 56 копійок та пеню за прострочення виплати аліментів у розмірі 9 917 гривень 77 копійок, а всього 14 987 гривень 33 копійки. У судове засідання позивачка з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, при цьому пояснила, що відповідачем до 01 січня 2014 року регулярно сплачувались аліменти, оскільки він працював та з його заробітної плати вони стягувались, а з 01 січня 2014 року відповідач аліменти в повному обсязі не сплачував та визнала заборгованість у розмірі 4869 гривень 56 копійок відповідно до наданого державним виконавцем розрахунку, в якому не пораховано суми в розмірі 300 гривень, квитанції на яку надано відповідачем в судовому засіданні, а саме за квітень 300 гривень та 200 гривень за листопад 20114 року. Також пояснила, що на даний час виконавчий лист зі стягнення з відповідача аліментів знаходиться на виконанні у ВДВС Магдалинівського районного управління юстиції і примусовим стягненням аліментів займається ДВС. Представник відповідача - [PERSON], що діє на підстав угоди про представництво клієнта адвокатом від 23 лютого 2015 року (а.с. 14) в судовому засіданні та відповідач в раніше проведеному судовому засіданні, позовні вимоги визнали частково, а саме визнали, що дійсно у відповідача перед позивачкою існує заборгованість з виплати аліментів в розмірі 4869 гривень 56 копійок з урахуванням наданих ними квитанцій за листопада 2014 року в сумі 300 гривень та квітень 2014 року в сумі 300 гривень та не визнали позовних вимог щодо стягнення пені оскільки вона розрахована не за вірною формулою та без урахувань сплати відповідачем їй аліментів, надавши письмові заперечення (а.с. 15), згідно яких за їх розрахунками сума пені складає 1481 гривня 87 копійок. Також пояснили, що дійсно до 01 січня 2014 року у відповідача була відсутня заборгованість з виплати аліментів так як він працював в ТОВ «Віват В» і здійснювались з його заробітної плати відповідні відрахування, на даний час він офіційно не працює та сплачує аліменти по мірі своїх грошових можливостей підробляючи неофіційно. Заборгованість в розмірі 4869 гривень 56 копійок відповідач визнає і спору стосовно того, що йому її необхідно сплатити не має. Представник третьої особи - Відділу державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області Михайлінчик В.М., який діє на підставі довіреності № В-3 від 26 лютого 2015 року (а.с. 18), в судове засідання з'явився, щодо вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду, при цьому пояснив, що у нього в проваджені на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист Магдалинівського районного суду стосовно стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів. До 01 січня 2014 року відповідачем сплачувались аліменти в повному обсязі, оскільки він працював в ТОВ «Віват В» і з його заробітної плати відбувались відповідні відрахування. З 01 січня 2014 року по теперішній час відповідач частково сплачує аліменти та його заборгованість з виплати аліментів, згідно наданих відповідачем в судовому засіданні квитанцій, які не були ним враховані при складені довідки-розрахунку заборгованості від 23 січня 2015 року, дійсно складає за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно в сумі 4869 гривень 56 копійок, що відповідачем та позивачем в судовому засіданні не оспорюється. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суди, відповідно до ст. 15 ЦПК України розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року з відповідача [PERSON], [INFO], стягуються аліменти на користь позивачки [PERSON], [INFO] (а.с. 9) на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, які визнані сторонами, доказуванню не підлягають. Судом в судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що відповідно до вказаного рішення суду у Відділі державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області на даний час знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист стосовно стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки. До 01 січня 2014 року у відповідача була відсутня заборгованість з виплати аліментів, що підтверджується поясненнями позивачки, відповідачки та третьої особи, оскільки відповідач працював у ТОВ «Віват В» і з його заробітної плати здійснювались відповідні відрахування на сплату позивачці аліментів. У відповідності до наданої суду довідки-розрахунку за № 46/3 від 23 січня 2015 року (а.с. 8) заборгованість відповідача перед позивачкою за несплату аліментів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року складає 5069 гривень 56 копійок, що як встановлено судом в судовому засіданні не відповідає дійсності і сторонами не визнається, так як відповідачем надано три квитанції про сплату аліментів розмірі 600 гривень (а.с. 15), а саме за квітень 2014 року в розмірі 300 гривень та листопад 2014 року в розмірі 300 гривень, в той час як державним виконавцем відображено в розрахунку сплати аліментів відповідачем у розмірі по 200 гривень за квітень та листопад 2014 року. В зв'язку з чим, встановлений судом розмір заборгованість зі сплати відповідачем аліментів у період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року становить 4869 гривень 56 копійок. Вказаний судом розмір заборгованості позивачем та відповідачем і його представником, а також представником третьої особи в судовому засіданні не оспорюється і ними визнається. Позивачка посилаючись на заборгованість в розмірі 5069 гривень 56 копійок просить її стягнути з відповідача (а.с. 1, 7), а також просить стягнути пеню за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 9 917 гривень 77 гривень, виходячи з наступного розрахунку: - 401,63 грн. (борг за січень 2014 року) х 1% х 31 день в січні 2014 року = 124,50 грн.; - 853,26 грн. (борг за лютий 2014 року) х 1% х 28 днів в лютому 2014 року = 238,91 грн.; - 1254,89 грн. (борг за березень 2014 року) х 1% х 31 день в березні 2014 року = 389,01 грн.; - 1656,52 грн. (борг за квітень 2014 року) х 1% х 30 днів в квітні 2014 року = 496,95 грн.; - 2058,15 грн. (борг за травень 2014 року) х 1% х 31 день травні 2014 року = 638,02 грн.; - 2459,78 грн. (борг за червень 2014 року) х 1% х 30 днів в червня 2014 року = 737,93 грн.; - 2861,41 грн. (борг за липень 2014року) х 1% х 31 день в липні 2014 року = 887,03 грн.; - 3263,04 грн. (борг за серпень 2014 року) х 1% х 31 день в серпні 2014 року = 1011,54 грн.; - 3664,67 грн. (борг за вересень 2014 року) х 1% х 30 днів в вересні 2014 року = 1099,40 грн.; - 4266,30 грн. (борг за жовтень 2014 року) х 1% х 31 день в жовтні 2014 року = 1322,55 грн.; - 4667,93 грн. (борг за листопад 2014 року) х 1% х 30 днів в листопада 2014 року = 1400,37 грн.; - 5069,56 грн. (борг за грудень 2014 року) х 1% х 31 день в грудні 2014 року = 1571,56 грн.. а всього просить стягнути з відповідача суму в розмірі 14 987 гривень 33 копійки (а.с. 1, 7). Виходячи зі встановлених в судовому засіданні обставин вказаних вище, які сторонами та третьою особою не оспорюються та визнаються і у зв'язку з цим не підлягають доказуванню, відповідно до ст. 61 ЦПК України, суд вважає за необхідним відмовити позивачці в позовних вимог стосовно стягнення заборгованості з виплати аліментів та частково задовольнити позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину. Згідно із ч.1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст.187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягуються за рішенням суду. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Судом беззаперечно встановлено, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2013 року з відповідача [PERSON], [INFO], стягуються аліменти на користь позивачки [PERSON], [INFO] (а.с. 9) на сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму та у Відділі державної виконавчої служби Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області на даний час знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист, відповідно до вказаного рішення суду, стосовно стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки та до 01 січня 2014 року у відповідача була відсутня заборгованість з виплати аліментів. Як встановлено судом у судовому засіданні заборгованість у відповідача зі сплати аліментів виникла з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року і складає в розмірі 4869 гривень 56 копійок, що сторонами та третьою особою не оспорюється. Суд при вирішенні даних спірних правовідносин виходить з того, що своїми діями, які розцінюються судом як дії, що спрямовані на ухилення від сплати аліментів, відповідач неналежно виконував свої обов'язки, передбачені ст. 180 СК України, щодо утримання дитини, внаслідок чого утворилась зазначена заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно в сумі 4869 гривень 56 копійок. Однак, суд не може стягнути вказану заборгованість з відповідача на користь позивачки, так як дана заборгованість може бути стягнута за рішенням суду тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачки, відповідача та його представника, представника третьої особи, відповідачем розмір заборгованості не оспорюється та відповідач не заперечує проти її сплати, однак у нього відсутні грошові кошти у зв'язку зі скрутним матеріальним положенням так як він на даний час ніде офіційно не працює. При відсутності такого спору, заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення аліментів. Враховуючи, що виконавчий лист до теперішнього часу знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі, суд приходить до висновку про безпідставне стягнення суми заборгованості по аліментам станом на час ухвалення рішення, оскільки рішення про стягнення аліментів підлягає виконанню на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» до повного погашення заборгованості по аліментам. Тому підстав для повторного стягнення заборгованості по сплаті аліментів суд не вбачає. На підставі викладеного суд вважає за таких наведених судом обставин відмовити позивачці в задоволені її позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості з виплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Що стосується позовних вимог позивачки щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, то суд вважає за необхідним задовольнити їх частково, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв'язку із юридичним фактом порушення особою обов'язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов'язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов'язку зі сплати аліментів. Суд, частково задовольняючи позовні вимоги, приходить до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів, оскільки згідно ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до роз'яснень п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Заперечення відповідача та представника відповідача проти стягнення з відповідача неустойки у зв'язку з тим, що позивачкою проведено невірний її розрахунок, є безпідставними та неспроможними, оскільки заборгованість з виплати аліментів існує та її розмір в сумі 4869 гривень 56 копійок встановлений судом в судовому засіданні та позивачка, в зв'язку з цим має право на стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Таким чином, відповідно до вимог ст. 196 СК України, наявні підстави для покладення на платника аліментів [PERSON] відповідальності за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені). Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України в Постанові від 11 вересня 2013 року в справі №6-81 цс 13, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та зурахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Оскільки згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, тому за змістом наведеної норми пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Таким чином, законодавець не ставить право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в залежність від того, чи існувала така заборгованість на час звернення до суду з такою вимогою, чи від відкриття виконавчого провадження у справі, а також від виклику боржника до виконавчої служби і попередження його про наявність заборгованості. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набуття рішенням законної сили та не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм ЗУ «Про виконавче провадження», тобто з моментом (часом) відкриття виконавчого провадження. Однак, суд не погоджується з розрахунком неустойки, наданим позивачкою, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне з цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розмірі нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму. Проводячи розрахунок пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів, суд виходить з розрахунку заборгованості відповідача по аліментам, встановленого судом в судовому засіданні за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно та враховує час звернення позивачки до суду як 26 січня 2015 року. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачка просила стягнути пеню за період заборгованості з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 26 січня 2015 року, тобто по день звернення позивачки до суду, за період заборгованості по аліментам з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, у розмірі 9365 гривень 90 копійок з розрахунку: Аліменти за січень 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 401,63 грн. у лютому 2014 року, з 01 лютого 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 401,63 грн. х 1% х 360 днів (з 01 лютого 2014 року по 26 січня 2015 року) = 1445 гривень 86 копійок; Аліменти за лютий 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 451,63 грн. у березні 2014 року, з 01 березня 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 451,63 грн. х 1% х 332 днів (з 01 березня 2014 року по 26 січня 2015 року) = 1499 гривень 41 копійка; Аліменти за березень 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 401,63 грн. у квітні 2014 року, з 01квітня 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 401,63 грн. х 1% х 301 день (з 01 квітня 2014 року по 26 січня 2015 року) = 1208 гривень 90 копійок; Аліменти за квітень 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 301,63 грн. у травні 2014 року, з 01 травня 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 301,63 грн. х 1% х 271 день (з 01 травня 2014 року по 26 січня 2015 року) = 817 гривень 41 копійка; Аліменти за травень 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 401,63 грн. у червні 2014 року, з 01 червня 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 401,63 грн. х 1% х 240 днів (з 01 червня 2014 року по 26 січня 2015 року) = 963 гривні 91 копійка; Аліменти за червень 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 401,63 грн. у липні 2014 року, з 01 липня 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 401,63 грн. х 1% х 210 днів (з 01 липня 2014 року по 26 січня 2015 року) = 843 гривні 42 копійки; Аліменти за липень 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 401,63 грн. у серпні 2014 року, з 01 серпня 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 401,63 грн. х 1% х 179 днів (з 01 серпня 2014 року по 26 січня 2015 року) = 718 гривень 91 копійка; Аліменти за серпень 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 401,63 грн. у вересні 2014 року, з 01 вересня 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 401,63 грн. х 1% х 148 днів (з 01 вересня 2014 року по 26 січня 2015 року) = 594 гривні 41 копійка; Аліменти за вересень 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 401,63 грн. у жовтні 2014 року, з 01 жовтня 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 401,63 грн. х 1% х 118 днів (з 01 жовтня 2014 року по 26 січня 2015 року) = 473 гривні 92 копійки; Аліменти за жовтень 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 601,63 грн. у листопаді 2014 року, з 01 листопада 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 601,63 грн. х 1% х 87 днів (з 01 листопада 2014 року по 26 січня 2015 року) = 523 гривні 41 копійка; Аліменти за листопад 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 301,63 грн. у грудні 2014 року, з 01 грудня 2014 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 301,63 грн. х 1% х 57 днів (з 01 грудня 2014 року по 26 січня 2015 року) = 171 гривня 92 копійки; Аліменти за грудень 2014 року відповідач зобов'язаний був сплатити в сумі 401,63 грн. у січні 2014 року, з 01 січня 2015 року на них нараховується неустойка (пеня), тому 401,63 грн. х 1% х 26 днів (з 01 січня 2015 року по 26 січня 2015 року) = 104 гривні 42 копійки. З матеріалів справи та пояснень сторін також вбачається, що відповідач на даний час офіційно не працює та не має постійного доходу, перебуває в скрутному матеріальному стані, до 01 січня 2014 року у нього була відсутня заборгованість з виплати аліментів, оскільки відрахування здійснювались на їх погашення із заробітної плати відповідача в ТОВ «Віват В». Враховуючи матеріальний стан відповідача, а також той факт, що за своїм характером неустойка (пеня) за невиплату аліментів є своєрідним покаранням за несплату аліментів, враховуючи матеріальний стан відповідача, той факт що відповідач до 01 січня 2014 року не мав заборгованості з виплати аліментів та на даний час здійснює часткову сплату аліментів, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки (пені) за несплату аліментів до 5000 гривень, у зв'язку з чим в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, стягненню підлягає з відповідача на користь позиваки сума судових витрат в розмірі 243 гривні 60 копійки. На підставі викладеного та

Outcome: partial