Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.03.2018 року зменшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 497450 гривень та шкоду, завдану смертю потерпілого, в розмірі 40522,20 грн., а всього 537972,20 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що 02.05.2008 року близько 07 год. 35 хв. в с. Угерсько Стрийського району Львівської області [PERSON], керуючи автомобілем «Шкода Супер Б», р.н. [NUMBER], грубо порушив вимоги ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля з автомобілем «ВАЗ-21099», р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який від отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень загинув на місці події. Згідно з вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 (два) роки. Вона є донькою [PERSON] та на час смерті батька була повнолітньою. Вважає, що має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди, оскільки зазнала моральних страждань у зв'язку із несподіваною втратою свого батька, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв'язків, постійного пригніченого стану, швидкої втоми, постійного відчуття психологічного дискомфорту, порушення сну, депресивного стану. Її благополучне сімейне життя було зруйноване, а за тривалістю її душевні страждання є пожиттєвими, оскільки втрату батька вона не зможе забути, її душевні страждання в подальшому збільшуватимуться по мірі поступового, що раз глибшого, усвідомлення втрати свого батька, тому розмір завданої безпосередньо їй моральної шкоди, з урахуванням суми в межах ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, вона оцінює в 497450,00 грн. Окрім цього, зазначила, що з 01.09.2008 року по 01.03.2011 року вона навчалась у ВНКЗ ЛОР «Бориславський медичний коледж» на денній формі навчання, тобто у 2008 році-4 місяці, в 2009 році - 12 місяців, в 2010 році - 12 місяців, в 2011 році - 2 місяці, а всього навчалась на денній формі навчання 30 місяців і на час закінчення навчання не досягла 23 років. Згідно з довідкою ПАТ «Укртрансгаз» Філія «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» № 143 від 12.10.2017 року нарахована заробітна плата її батька [PERSON] за останні три місяці до настання смерті становила: лютий 2008 року - 5434,28 грн., березень 2008 року - 3002,83 грн., квітень 2008 року - 3819,57 грн., а всього 12156,68 грн. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1197 ЦК України середньомісячний заробіток, дохід обчислюється за бажанням потерпілого за 12 або 3 календарні місяці роботи. Відповідно середньомісячний заробіток [PERSON] за останні три місяці до настання його смерті становив 4052,22 грн. (12156,68:3=4052,22). Тобто, на неї припадала 1/3 частина доходу [PERSON] - 1350,74 грн. (4052,22:3=1350,74). Відповідно, у зв'язку зі смертю батька вона має право на відшкодування майнової шкоди за період з 01.09.2008 року по 01.03.2011 року по 1350,74 грн. за 30 місяців, що дорівнює 40522,20 грн. (30х1350,74=40522,22), яку повинен відшкодувати відповідач [PERSON], оскільки відповідно до ст. 27.2 Закону України ''Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності'' (в редакції станом на 02.05.2008 року) страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія автомобіля ''Шкода Супер Б'' р.н. [NUMBER], не мала обов'язку виплачувати їй як студентці страхову виплату у зв'язку зі смертю годувальника до закінчення навчання, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримали. Додатково пояснили, що на момент смерті [PERSON] [PERSON] виповнилося 18 років, тобто страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія автомобіля «Шкода Супер Б», р.н. [NUMBER], не мала обов'язку виплачувати [PERSON] страхову виплату у зв'язку зі смертю годувальника до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років. Тобто, у разі задоволення позову [PERSON] до [PERSON] в частині відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, [PERSON] не матиме права звертатись до страхової компанії в порядку регресу для стягнення зазначеного відшкодування. Відповідно, стягнення з [PERSON] відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не потягне за собою появи у страхової компанії, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія автомобіля «Шкода Супер Б», р.н. [NUMBER], будь-яких прав та обов'язків. Відповідно до ст. 22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на 02.05.2008 року) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше, ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 цього закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Пунктом 9.3 цього закону встановлено, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 грн. на одного потерпілого. Відповідно 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3 цього закону, складає 2550 грн. (51000х0,05=2550). Враховуючи вищенаведене, просять стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 497450,00 грн. та майнову шкоду в розмірі 40522,20 грн. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково, ухваливши заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що батьком [PERSON] був [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.12.2005 року /а.с. 5/. 02 травня 2008 року [PERSON] о 07 годині 35 хвилин, керуючи автомобілем «Шкода Супер Б», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись по автодорозі Київ-Чоп у напрямку міста Київ, при проїзді ділянки дороги 606 км+950 м, що в с. Угерсько Стрийського району Львівської області, при наближенні до виїзду із ГАЗС, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, грубо порушив вимоги розділу 1 п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.10; розділу 2 п.2.3.6; розділу 12 п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, які виразились у тому, що [PERSON], проїжджаючи через населений пункт, позначений дорожнім знаком 5.45 (початок населеного пункту) Правил дорожнього руху України, рухався зі швидкістю 108...118 км/год., що є перевищенням максимально допустимої швидкості. Крім цього, при наближенні до виїзду із ГАЗС, що прилягає до дороги Київ-Чоп з правого боку за напрямком його руху, з моменту виявлення транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ-21099», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який не даючи дороги автомобілю «Шкода Супер Б», реєстраційний номер [NUMBER], перетинав його смугу руху справа наліво, тобто який виїжджав із ГАЗС на головну дорогу, з моменту виникнення небезпеки для руху [PERSON] не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до зупинки, у межах своєї смуги руху, а змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, в результаті чого виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення із автомобілем «ВАЗ-21099», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті даної ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ -21099», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] та водій даного автомобіля [PERSON] від отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень загинули на місці події, ще один пасажир вказаного автомобіля [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, водій автомобіля «Шкода Супер Б», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, чотири пасажири автомобіля «Шкода Супер Б» отримали різного ступеня тілесні ушкодження, а саме: [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, [PERSON] - тяжкі тілесні ушкодження, [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, [PERSON] - середньої тяжкості тілесні ушкодження. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.05.2008 року /а.с. 6/. Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п'яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки, на підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки. Вирок набрав законної сили 02.03.2015 року /а.с. 9-12/. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року в справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох людей) є встановленою та не підлягає доведенню. Відтак, судом достовірно встановлено, що саме відповідачем заподіяно матеріальну та моральну шкоду позивачці [PERSON], а тому позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пункті 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Згідно з архівною довідкою № 243 від 13.09.2017 року, виданою Вищим навчальним комунальним закладом Львівської обласної ради «Бориславський медичний коледж», [PERSON] з 01.09.2008 року по 01.03.2011 року навчалась у ВНКЗ ЛОР «Бориславський медичний коледж» на денній формі навчання /а.с. 8/. Таким чином, у 2008 році навчання тривало - 4 місяці, в 2009 році - 12 місяців, у 2010 році - 12 місяців, у 2011 році - 2 місяці, а всього - 30 місяців. На час закінчення навчання 28.02.2011 року [PERSON] не досягла двадцяти трьох років. При обчисленні середньомісячного заробітку (доходу) позивачка просить врахувати середньомісячний заробіток [PERSON] за останні три місяці до настання його смерті. Згідно з довідкою про доходи № 143 від 12.10.2017 року, виданою філією «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», дохід [PERSON] за лютий-квітень 2008 року становив 12156,68 грн. Відтак, середньомісячний заробіток [PERSON] за останні три місяці до дня його смерті становить 4052,22 грн. (12156,68:3=4052,22). Таким чином, на [PERSON] припадала 1/3 частина доходу її батька [PERSON], а саме: 1350,74 грн. (4052,22:3=1350,74). Відтак, суд приходить до висновку, що [PERSON], вчинивши 02.05.2008 року ДТП, під час якого загинув батько позивачки [PERSON], що встановлено вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.02.2015 року, який набрав законної сили, заподіяв [PERSON] майнову шкоду, яка за період з 01.09.2008 року по 01.03.2011 року становить 40522,20 грн. (1350,74 грн. х 30 місяців = 40522,20), яку необхідно стягнути з відповідача в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Протиправність діяння полягає у невиконанні юридичного обов'язку встановленого нормою права. Відповідно до форм юридичних обов'язків протиправність виступає у формі дії і бездіяльності. При цьому, під протиправною поведінкою розуміють поведінку, що заборонена законом, а під протиправною бездіяльністю - невчинення особою дій, які вона була зобов'язана за законом вчинити. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов'язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства. Виходячи з матеріалів справи «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення, заявник отримав певну моральну шкоду. Враховуючи, що позивачка до теперішнього часу отримує моральні страждання, тому суд повинен керуватися при визначенні суми відшкодування моральної шкоди принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із вимог ст.ст. 23, 1187 ЦК України та визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, за яких було спричинено моральну шкоду позивачці, ступінь вини відповідача, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань позивачки, непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачки і наслідків, що наступили, той факт, що позивачка безповоротно втратила батька, перенесла страждання, пов'язані зі смертю батька, його похованням, і продовжує нести ці душевні страждання, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, а також враховуючи, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 85000 грн. моральної шкоди, що враховуючи особу відповідача і характер його дій, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною. В задоволенні решти позову слід відмовити. Судові витрати, пропорційно до задоволеної частини вимог, підлягають стягненню з відповідача в користь держави відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial