Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визнання права власності. В обґрунтування предявленого позову посилалась на те, що її батьку [PERSON], померлому 25.08.1996 року, належали 2/5 частини домоволодіння по вул.Нахімова,32 в м.Дніпропетровську на земельній ділянці площею 405 кв.м, на підставі договору дарування від 05.10.1988 року. Вона є єдиною спадкоємицею всього спадкового майна [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину від 25.09.2009 року. Інші 3/5 частин домоволодіння належить [PERSON] на підставі договору дарування від 12.09.1987 року. Після смерті батька відповідачкою [PERSON] було зведено житлову прибудову літ.А1-2 та облаштовано вхід до неї. За домовленістю з відповідачкою після завершення будівництва новостворене майно було передано їй (позивачці) в користування, розпорядження та володіння. 16.04.2010 року спеціалістом КП «ДМБТІ» було обстежене домоволодіння та складено акт ідеальних часток, які змінились в звязку з наступним узаконенням самочинно збудованих: в 2005 році житлової прибудови літ.А1-2, літ.А3-1 та в 1997 році гаражу літ.б. Згідно акту у її фактичному користуванні перебуває 67/100 часток, відповідача [PERSON] 33/100 часток. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 560 кв.м., щодо якої не було встановлено порядку користування. Рішенням Дніпропетровської міської ради №53/45 від 25.12.2013 року було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. Протягом останніх років вона знаходиться поза межами України та тимчасово не користується належним їй майном. В травні 2014 року відповідач [PERSON] скориставшись її тривалою відсутністю, заволодів та користувався її помешканням. Для недопущення цього за її проханням в належній їй частині квартири оселились її родичі брат [PERSON] із сімєю. Відповідач [PERSON] постійно чинить їм перешкоди в користування домоволодінням та земельною ділянкою, не виконав покладені на нього рішенням міської ради зобовязання та відмовився прийняти технічну документацію, виготовлену ТОВ «Градзем» на їх спільне замовлення, чим позбавив її можливості отримати право на земельну ділянку та в подальшому на самочинно зведену прибудову. В липні 2014 року вона звернулась до ТОВ «НВП «ГеоЛекс-Центр» за виготовленням проекту розподілу домоволодіння та отримала проект та план розподілу. Відповідач [PERSON] відмовився погодити власним підписом цей проект, будь-якого іншого не запропонував. З урахуванням зазначеного позивачка просила суд встановити порядок користування земельною ділянкою в межах домоволодіння №32 по вул.Нахімова в м.Дніпропетровську згідно проекту розподілу , виготовленого в 2014 році ТОВ «НВП «ГеоЛекс-Центр» та визнати за нею право власності на житлову прибудову літ.А1-2 до житлового будинку літ.А-1 по вул.Нахімова,32 в м.Дніпропетровську. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] було предявлено зустрічний позов до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією, шляхом зобовязання знести самовільно зведений будинок та привести земельну ділянку в попередній стан, встановлення порядку користування земельною ділянкою. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилався на те, що на підставі договору дарування від 12.09.1987 року є власником 3/5 частин домоволодіння по вул.Нахімова,32 в м.Дніпропетровську. Власником інших 2/5 частин домоволодіння був [PERSON] Вказаний житловий будинок з 1961 року був об лаштований двома окремим входами та поділений парканом. В 1995 році [PERSON] розпочав пере будівництво належної йому частини будинку, а саме: будівництво нового двоповерхового будинку на місці старого сараю, зніс розмежувальний паркан та на його місці встановив прибудову, без його на те згоди. Після смерті [PERSON] добудовою в 1997 році почала займатись [PERSON] Вказана самовільна добудова розташована на межі з домоволодіння №30 по вул.Нахімова таким чином, що доступу до неї з цієї сторони до будинку не існує. Тобто під час проведення самовільного будівництва [PERSON] свідомо перекрила собі прохід з задньої сторони будинку та самовільно без згоди позивача почала користуватись входом до домоволодіння зі сторони будинку, належного йому. Самовільне перепланування та будівництво остання провела з порушенням правил будівництва та без відповідних дозвільних документів. 25.09.2009 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] стала власником 2/5 частин житлового будинку №32 по вул.Нахімова в м.Дніпропетровську. З урахуванням зазначеного, посилаючись на те, що самовільно зведена відповідача споруда порушує його права та чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою, позивач за зустрічним позовом просив суд усунути йому перешкоди в користуванні прибудинковою територію 3/5 частин житлового будинку №32 по вул.Нахімова в м.Дніпропетровську, розташованого на земельній ділянці площею 0,0575 га, шляхом зобовязання [PERSON] знести самовільно зведений житловий будинок літ.А-1 та привести земельну ділянку в попередній стан; встановити порядок користування земельною ділянкою в межах домоволодіння №32 по вул.Нахімова в м.Дніпропетровську пропорційно часткам домоволодіння та відповідно до проекту розподілу виготовленого ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру». В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом підтримав заявлені [PERSON] позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі. В зустрічному позові просив відмовити за необґрунтованістю. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені зустрічні позовні вимоги. Проти задоволення первісного позову заперечували. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні 01.04.2015 року не заперечувала проти задоволення позову [PERSON] та просила подальші судові засідання проводити за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.09.2009 року [PERSON] є власником 2/5 частин домоволодіння №32 по вул.Нахімова в м.Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці площею 405 кв.м. [PERSON] на підставі договору дарування від 12.09.1987 року є власником 3/5 частин домоволодіння №32 по вул.Нахімова в м.Дніпропетровську, яке розташоване на земельній ділянці площею 405 кв.м. Вказана земельна ділянка по вул.Нахімова,32 в м.Дніпропетровську перебуває у комунальній власності та право користування останньою мають позивачі за первісним та зустрічним позовами, як власники розташованих на ній домоволодінь та на підставі рішення виконкому Кіровської районної ради депутатів трудящих №177 від 17.03.1959 року щодо закріплення земельної ділянки площею 405 кв.м на рівних правах без розподілу за [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація прав на обєкт незавершеного будівництва та їх обтяжень у випадках, установлених законом, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого обєкта. Статтею 2 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч.1,3,4 ст.3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визна-ються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до п.п.1,3, ч.1 ст.4 Закону №1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно; інші речові права відповідно до закону. Відповідно до ст.5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч.ч.2,3,5 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В своєму первісному позові [PERSON] просила визнати за нею право власності на прибудову А1-2 до житлового будинку літ.А-1 по вул.Нахімова,32 в м.Дніпропетровську. Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи вказана прибудова є самочинним будівництвом, здійснена без належним чином затвердженого проекту та дозволу на будівництво, в експлуатацію у передбаченому законом порядку не введена. Крім того, вказане будівництво здійснено на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності без дозволу на це власника земельної ділянки Дніпропетровської міської ради, яка позивачкою до участі у справі також не була залучена та відповідних клопотань згідно ст.33 ЦПК України під час розгляду справи стороною позивача не заявлялось. Окрім цього, суд враховує, що в своєму первісному позові позивачка [PERSON] посилалась на те, що самочинну прибудову літ.А1-2 в 2005 році було зведено її матірю відповідачкою [PERSON] Тобто [PERSON] не була забудовником земельної ділянки, не здійснювала ніяких будівельних робіт щодо реконструкції домоволодіння, зазначена вище прибудова, як самочинне будівництво, не входило до спадкової маси після померлого [PERSON], будь-які правочини стосовно останньої між [PERSON] та [PERSON] у передбаченому законом порядку не укладались. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею право власності на самочинну прибудову А1-2 до житлового будинку літ.А-1 по вул.Нахімова,32 в м.Дніпропетровську є безпідставними, не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. Що стосується первісних позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою №2 по вул.Нахімова в м.Дніпропетровську пропорційно часткам кожного у домоволодінні та відповідно до наданих останніми проектів розподілу, виготовлених ТОВ «НВП «ГеоЛекс-Центр» та ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» відповідно, суд враховує наступне. Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно з ч.ч.2,3 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. З наданих позивачами за первісним та зустрічним позовом проектів розподілу земельної ділянки вбачається, що останні розроблені виходячи із загальної площі земельної ділянки 575 кв.м. Разом з тим, як вбачається з рішення виконкому Кіровської районної ради депутатів трудящих №177 від 17.03.1959 року та акту відводу земельної ділянки від 27.05.1959 року у користування виділялась земельна ділянка по вул.Нахімова,32 в м.Дніпропетровську площею 405 кв.м. Тобто площа земельної ділянки в розмірі 140 кв.м зайнята сторонами самовільно, що також відображено в планах земельної ділянки, що містяться в технічних паспортах на домоволодіння по вул.Нахімова,32 в м.Дніпропетровську. Таким чином, за відсутності факту передачі сторонам в користування спірної земельної ділянки площе 575 кв.м у передбачений законом спосіб та у зв'язку з тим, що її конфігурація та площа органом місцевого самоврядування не визначалася, позов про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою між співвласниками будинку є передчасним. В звязку з цим, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та зустрічних позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою №2 по вул.Нахімова в м.Дніпропетровську пропорційно часткам кожного у домоволодінні та відповідно до наданих останніми проектів розподілу, виготовлених ТОВ «НВП «ГеоЛекс-Центр» та ДРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» також слід відмовити. Не підлягають задоволенню і зустрічні позовні вимоги [PERSON] про усунення йому перешкод в користуванні прибудинковою територію 3/5 частин житлового будинку №32 по вул.Нахімова в м.Дніпропетровську, розташованого на земельній ділянці площею 0,0575 га, шляхом зобовязання [PERSON] знести самовільно зведений житловий будинок літ.А-1 та привести земельну ділянку в попередній стан. В обґрунтування предявленого позову в цій частині позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилався на те, що здійснивши самочинне будівництво [PERSON] перекрила собі прохід до домоволодіння з задньої сторони будинку та почала користуватись входом до домоволодіння зі сторони належної йому частини будинку. Разом з тим, суд враховує, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, а також за відсутності технічної можливості усунути виявлені порушення в інший спосіб. Спір з приводу порядку користування земельною ділянкою за вказаних вище обставин сам по собі не є достатньою підставою для знесення самочинною прибудови та позивачем за зустрічним позовом не надано доказів щодо наявності істотних порушень будівельних норм та правил при будівництві прибудови, відсутності технічної можливості усунути ці недоліки в інший спосіб, зокрема шляхом облаштування іншого входу до належної [PERSON] частини будинку зі сторони земельної ділянки, яка находиться в її фактичному користуванні. Окрім цього, суд враховує, самочинною є прибудова літ.А1-2, а не будинок літ.А-1 в цілому, про знесення якого заявляє вимоги [PERSON] Будівництво прибудови літ.А1-2 здійснювалось не [PERSON], до якої заявлені відповідні вимоги, а іншою особою відповідачкою [PERSON] За вказаних обставин в задоволенні позову [PERSON] в цій частині слід відмовити за необґрунтованістю та не доведеністю належними доказами. Таким чином, в задоволенні первісного та зустрічного позову слід відмовити повністю. В звязку з відмовою в задоволенні позовів, понесені позивачами судові витрати по справі слід віднести на користь держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed