Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Середино-Будська міська рада Сумської області, про визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що є власницею квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрована колишня власниця [PERSON] , яку після продажу зазначеної квартири забрали родичі до Російської Федерації. З того часу позивачка неодноразово намагалась зв`язатися з відповідачкою та її родичами з проханням знятися з реєстрації, проте будь-який зв`язок з ними був втрачений. Оскільки реєстрація відповідачки [PERSON] створює позивачці перешкоди в користуванні майном, просить суд задовольнити її позовну заяву в повному обсязі. Станом на 10.12.2020 відзив на позов від відповідачки [PERSON] до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі також не надходили. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Разом з цим, завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що за змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі ст.280, 284 ЦПК України, з метою забезпечення права відповідача на перегляд. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд дійшов до такого. Судом встановлено, що позивачка придбала у власність у відповідачки [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2018, посвідченого нотаріально; копією витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності №125351317 від 25.05.2018 /а.с.6, 7/. З копії будинкової книги вбачається, що у квартирі [ADDRESS] з 07.12.1982 зареєстрована відповідачка [PERSON] , [INFO] /а.с.9, 10/. Відповідно до акта встановлення фактичного проживання громадян за адресою [ADDRESS] , складеного 24.06.2020 та посвідченого дільничним інспектором Середино-Будського ВП ГУНП в Сумській області Д.Томашевичем, депутатом Середино-Будської міської ради Лєбєдєвим Л.С., старшим інспектором з питань місцепроживання, перебування фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади [PERSON] та сусідами позивачки [PERSON] та [PERSON] , за вказаною адресою [PERSON] з 2018 року і по теперішній час не проживає і не з`являється /а.с.8/. Також у п.13 договору купівлі-продажу квартири від 23.05.2018, дослідженого вище, прописано, що продавець звільнила квартиру від речей та передала ключі від квартири покупцю до підписання даного договору, та зобов`язується виписатися з неї до 01.06.2018 /а.с.6/. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень\~у\~здійсненні\~права\~користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права,\~зокрема, із позовом про усунення\~перешкод у\~користуванні власністю. Судом встановлено, що [PERSON] не є членом сім`ї позивачки чи наймачем вказаної квартири, а є попередньою власницею майна, яка після набуття позивачкою права власності на вказану квартиру в добровільному порядку з реєстрації не знялась. Позивачка самостійно несе витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг, відповідачка ж самоусунулась від таких обов`язків, що безперечно створює перешкоди у безумовному володінні, користуванні та розпорядженні позивачкою власним майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. За таких умов, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи або остаточного рішення суду. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «знаття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право такого користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, оскільки позивачка є власницею вказаної квартири, а відповідачка є колишньою власницею житла, остання втратила право користування даним житлом. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна вимога підлягає задоволенню, з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки витрати на судовий збір, сплачений при поданні позову, у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved