Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовують тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 11.11.2004 року позивачу [PERSON] належить 3/4 частини домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] є власником 1/4 частини вищевказаного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.1978 року. Житлова площа будинку становить 75,6 кв.м, загальна- 101,2 кв.м. Згідно плану та технічного паспорту будинок складається з квартири 1: кухня 1-2, площею 10,2 кв.м, житлова кімната 1-3 площею 8,1 кв.м, житлова кімната 1-4 площею 10,7 кв.м, житлова кімната 1-5 площею 18,7 кв.м, житлова кімната 1-6 площею 6,9 кв.м, житлова кімната 1-7 площею 6,6кв.м., тамбур 1-8 площею 3,8 кв.м.; квартира №2: сіни 2-І площею 4,8 кв.м., передпокій 2-2 площею 3,8 кв.м., кладова 2-3 площею 4,9 кв.м., житлова кімната 2-4 площею 14,1 кв.м.; приміщення підвалу: І площею 10,7 кв.м., ІІ площею 3,9 кв.м., ІІІ площею 6,3 кв.м., ІV площею 1,6 кв.м., V площею 3,2 кв.м., VІ площею 10,6 кв.м., VІІ площею 16,3 кв.м. Відповідно до довідки форми №3 в будинку зареєстровані: [PERSON], дружина - [PERSON], їх донька - [PERSON], син - [PERSON], а також відповідач [PERSON] і його син - [PERSON] Відповідач вселився в будинок з дозволу матері в 1989 році тимчасово після повернення із служби в армії, з ним спільного господарство не велося, тому він не був членом сім'ї і вселився тимчасово, адже неподалік проживала його мати у власному будинку, на який згодом у нього з'явилось право спадкування після її смерті. Проте, відповідач не скористався своїм правом на житло, будинок матері було продано, кошти витрачено. Відповідачі займають приміщення 2-5 (житлова кімната площею 10,5 кв.м), 2-1 (сіни площею 4,8 кв.м), 2-2 (передпокій площею 3,8 кв.м.), 2-3 (коридор/кладова площею 4,9 кв.м.), 2-4 (житлова кімната площею 14,1 кв.м.), і службові приміщення: І (10,7 кв. м.), ІІ (3,9 кв.м.) ІІІ (6,3 кв.м.). На даний час позивачі позбавлені можливості здійснення свого права власності і належного користування будинком. Спірні приміщення будинку потребують капітального ремонту, після чого, вважають позивачі, там мають проживати їх діти та онуки. Просили усунути перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном та виселити [PERSON] і [PERSON] з приміщень квартири [ADDRESS] 2-І (сіни площею 4,8 кв.м.), 2-2 (передпокій площею 3,8 кв.м.), 2-3 (коридор/кладова площею 4,9 кв.м.), 2-4 (житлова кімната площею 14,1 кв.м.), 2-5 (житлова кімната, площею 10,5 кв.м) і службових приміщень підвалу: І (10,7 кв. м.), ІІ (3,9 кв.м.) ІІІ (6,3 кв.м.). В судовому засіданні позивачі та їх представники позов підтримали, просили позов задовольнити. Відповідачі позов не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Треті особи в судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Суд вважав можливим розглядати справу у відсутність 3-х осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] належить 3/4 частини домоволодіння [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11 листопада 2004 року (а.с. 6). Позивачці [PERSON] належить 1/4 частина спірного домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 вересня 1978 року (а.с. 65). Відповідно до витягу з рішення №1556 виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів від 23 грудня 1991 року внесено зміни в технічну документацію, узаконено в будинку [ADDRESS]: службове площею 10,7 кв.м., 3,9 кв.м., 6,3 кв.м., тамбур площею 1,9 кв.м., сіни площею 10,2 кв.м., жилу кімнату площею 6,6 кв.м., сіни площею 4,8 кв.м., передпокій площею 3,8 кв.м., кладову площею 4,9 кв.м., жилу кімнату площею 14,1 кв.м. (а.с. 8). З довідки, виданої КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» за № 516 від 23 липня 2014 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 9). Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що за адресою: [ADDRESS] вона не зареєстрована та не проживає. Як зазначили позивачі та встановлено у судовому засіданні відповідач [PERSON] поселився та був зареєстрований у спірному будинку 01.06.1989 року зі згоди колишнього власника 3/4 частин жилого будинку [PERSON] та проживає в ньому до цього часу. На час поселення відповідача [PERSON] в спірному будинку співвласником будинку була також позивачка [PERSON], яка не заперечувала проти поселення та проживання відповідача, про що свідчить також і той факт, що з 1989 року вона не ставила питання про виселення відповідача. [PERSON], син відповідача, зареєстрований в спірному будинку з листопада 1996 року та проживає там. Отже, відповідачі поселилися в спірному будинку у встановленому законом порядку. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Позивачі зазначають, що на даний час вони позбавлені можливості здійснення свого права власності і належного користування будинком. При цьому, вказують на те, що будинок потребує капітального ремонту, після чого там мають проживати їх діти та онуки, при цьому посилаються на ст. 165 ЖК України, яка передбачає, що при проведенні капітального ремонту жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, коли ремонт не може бути проведено без виселення наймача, власник будинку (квартири) вправі вимагати його виселення. Власник будинку (квартири) не зобов'язаний надавати виселюваному на час ремонту інше жиле приміщення. У разі відмовлення наймача звільнити жиле приміщення власник будинку (квартири) може вимагати його виселення в судовому порядку. А також посилаються на ст. 168 ЖК України, відповідно до якої договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. Договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі протягом тривалого періоду часу проживають в спірному будинку, позивачі вважають, що відповідачів можливо вважати наймачами. Суд вважає, що позивачами не надано будь-яких доказів того, що вони попереджали відповідачів у встановлені строки про необхідність розірвання договору найму та виселення. Не довели тих обставин, що житло їм потрібно для проживання членів їх сім'ї та будинок потребує ремонту. Не обґрунтовано та не доведено позивачами і те, що відповідачі чинять їм перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження будинком, зважаючи на той факт, що позивачка [PERSON] взагалі не зареєстрована та не проживає в спірному будинку. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного. ст. ст. 9, 150, 165, 168 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed