Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до комунального підприємства «Будтеплосервіс» про стягнення середнього заробітку за затримку у виплаті заробітної плати та відшкодування моральної шкоди за несвоєчасну виплату заробітної плати при звільненні з роботи, третя особа - відділ державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 04.04.2011 р. вона була прийнята на роботу сторожем котельні на міжопалювальний період в Комунальне підприємство «Будтеплосервіс» Козятинської міської ради. Наказом директора КП «Будтеплосервіс» № 45 від 23.12.2011 р. її було звільнено з даного підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні адміністрація підприємства заборгувала їй заробітну плату на суму - 3252,86 грн. Таким чином, просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку по заборгованій заробітній платі в сумі - 19040, 00 грн. та моральну шкоду в сумі 3441,00 грн. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали письмову заяву через канцелярію суду, в якій просять суд справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Комунального підприємства «Будтеплосервіс» Козятинської міської ради - Тимощук П.А. в судовому засіданні позову не визнав і суду пояснив, що заборговану заробітну плату позивачці підприємство вчасно не виплатило, в зв'язку з тим, що відповідно до постанов ВДВС Козятинського МРУЮ від 09.09.2011 року та від 15.09.2011 року рахунки підприємства були арештовані. Представник третьої особи - відділу ДВС Козятинського МРУЮ - Щерба В.Л. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, так як позивачці була виплачена заборгованість по заробітній платі. Суд, вислухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 14 від 04.04.2011 р., позивачка була прийнята в КП «Будтеплосервіс» на посаду сторожа котельні на міжопалювальний період (а.с.6). Наказом директора КП «Будтеплосервіс» № 45 від 23.12.2011 р. її було звільнено з даного підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.6). Заборгованість відповідача перед позивачкою по заробітній платі станом на 27.11.2012 р. становила 3252,86 грн. (а.с.8). Позивачка неодноразово зверталась до адміністрації підприємства, в якому працювала, щодо виплати їй заборгованої заробітної плати, однак, отримувала відмову в зв'язку зі скрутним фінансовим становищем підприємства. Тому, в лютому 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованої заробітної плати в сумі - 3252,86 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі - 19040,00 грн. та моральної шкоди за несвоєчасну виплату заробітної плати при звільненні з роботи в сумі - 3441,00 грн. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.06.2013 р. провадження по справі в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 3252,86 грн. було закрито у зв'язку з відмовою позивачки від позову в цій частині, оскільки 23.05.2013 р. вказана заборгованість [PERSON] виплачена КП «Будтеплосервіс» (а.с.33). Рішенням Козятинського міськрайнного суду Вінницької області від 26.06.2013 р. (а.с.70-71), яке було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15.08.2013 р. (а.с.85-86), в задоволенні даного позову було відмовлено, оскільки позивачкою було пропущено тримісячний строк звернення до суду, який регламентований ст. 233 ч. 1 КЗпП України. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 04.12.2013 р. рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26.06.2013 р. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 15.08.2013 р. було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.102-104). Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. В зв'язку з цим та відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку (постанова Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11). Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 дав офіційне тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу та визначив, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу, слід розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. З огляду на вищевказане відповідач має сплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку з 23 грудня 2011 року, тобто з дня звільнення по день розрахунку відповідача з позивачкою (а.с.33). Час затримки розрахунку становить 17 місяців. Згідно довідки КП «Будтеплосервіс» Козятинської міської ради середньомісячна заробітна плата позивачки, становила - 1136, 70 грн. ((998,30 грн. + 1275,09 грн.):2) (а.с.7). Після проведеного розрахунку з відповідача на користь позивачки слід стягнути 19040 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, вимога позивачки про відшкодування моральної шкоди за несвоєчасну виплату заробітної плати при звільненні з роботи, знайшла своє підтвердження, а тому підлягає задоволенню. Суд вважає за можливе визначити розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) грн., так як винними діями відповідача [PERSON] була завдана шкода, яка полягала в моральних стражданнях та переживаннях щодо порушень трудових прав останньої. Судовий збір по справі у сумі 229 грн. 40 коп. необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved