Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивачі по справі звернулися до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до Шевченківської селищної ради, яким просили визнати за ними право власності за набувальною давністю на нежитлові будівлі: за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю складу насіннєвого зерна, за [PERSON] - право власності на нежитлову будівлю складу фуражного зерна, розташовані за адресою [ADDRESS], якими вони користуються з 2005 року. В обґрунтування позову вказали, що займаються обробітком земельних ділянок і вирощуванням тварин (свиней, овець, вуток). В зв'язку з тим, що при обробітку земельних ділянок виникла необхідність в збереженні сільськогосподарської продукції, вони в 2005 році зайняли дві порожні нежитлові будівлі насіннєвого та фуражного складів, які раніше належали ВАТ «Індустріальне», розташовані в селі Огурцівка Шевченківського району Харківської області. За час використання нежитлових будівель з 2005 року на протязі більше як 10 років позивачі проводили ремонтні роботи, огородили склади, за їх заявою виконавчий комітет Шевченківської селищної ради своїм рішенням присвоїв поштову адресу і претензій до них стосовно використання вищевказаних нежитлових будівель не надходило. У зв'язку з відсутністю у позивачів належним чином оформлених та посвідчених правовстановлюючих документів на нерухоме майно, вони не можуть повноцінно володіти та розпоряджатися вищевказаними нежитловими будівлями, внаслідок чого змушені звернутися до суду за захистом свої законних прав та інтересів. На час розгляду справи, а саме [INFO] один з позивачів [PERSON] помер. Сином позивача [PERSON] було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі на встановлений законом строк у 6 місяців для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, після чого ним було подано заяву про залишення позову в частині визнання права власності за його покійним батьком на нежитлові будівлі - без розгляду (а.с.98). Проти визнання права власності за [PERSON] не заперечував. Позивач по справі - [PERSON] у судовому засіданні підтвердив свої позовні вимоги, посилаючись на те, що він користується складом фуражного зерна з 2005 року, а іншим складом користувався померлий [PERSON], до [PERSON] його складом користувався [PERSON] Представник відповідача - Шевченківської селищної ради в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечень не надав (а.с.97). Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають залишенню без розгляду, а позовні вимоги [PERSON] - задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини пов'язані з набуттям права власності. Спірні відносини є цивільними правовідносинами, які регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, ЦК України. Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до Шевченківської селищної ради, яким просили визнати за ними право власності за кожним з них на окрему нежитлову будівлю складу насіннєвого зерна та складу фуражного зерна за адресою: [ADDRESS] якою кожен з них користувався з 2005 року. Зайнявши будівлі, позивачі зробили ремонти нежитлових будівель та стали використовувати їх для зберігання сільськогосподарської продукції і вирощування тварин. Те, що позивачі використовували дані нежитлові приміщення в суді підтвердили і свідки: [PERSON], який пояснив, що позивачів він знає з 2005 року, так як також вирощує овець в селі Олексіївка Шевченківського району. З позивачами у нього були дружні стосунки інколи вони мінялися вівцями для розплоду. [PERSON] користувався меншим складом, а [PERSON] більшим. Свідок [PERSON] пояснив, що позивачі між собою перебувають в родинних відносинах, він з ними познайомився в 2006 -2007 році, вони виділили йому територію між складами і він займався на їх території столярськими виробами. [PERSON] у своєму складі вирощував свиней. Зі слів померлого [PERSON], він знає, що менший склад належав саме [PERSON], а до [PERSON] ним користувався [PERSON]. Другим складом користувався [PERSON] , він там також тримав овець і зберігав корми. Допитаний в якості свідка син померлого позивача - [PERSON] зазначив, що його померлий батько [PERSON], і рідний племінник батька [PERSON], займались вирощуванням свиней, овець. Батько в 2005 році зайняв склад насіннєвого зерна, який був в належному стані, що йому передав його знайомий [PERSON], а другий склад, який був у неналежному стані - побитий шифер на даху, відсутні двері і який находився поряд зі складом батька наприкінці 2005 року став використовувати племінник батька [PERSON]. В суді встановлено, що раніше дані склади належали ВАТ «Індустріальне», проте ВАТ ліквідоване на підставі рішення Господарського суду Харківської області 27.04.2005 року, що підтверджується відомостями наданими Шевченківською районною державною адміністрацією Харківської області (а.с.90), що підтверджує вимоги позивачів про те, що вони користуються даними складами з 2005 року. В 2010 році за заявою позивачів рішенням виконавчого комітету Шевченківської селищної ради нежитловим будівлям була присвоєна поштова адреса: [ADDRESS] (а.с.8). За час використання нежитлових будівель з 2005 року на протязі більше як 10 років позивачі відкрито та безперервно користувалися нежитловими будівлями, утримували в належному стані, проводили ремонтні роботи і претензій до них не заявлявлялося стосовно використання вищевказаних нежитлових будівель. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо нежитлових будівель, розташованих по [ADDRESS] за відомостями за вказаними параметрами зазначено, що на склад, яким раніше користувався і володів [PERSON], а в подальшому [PERSON], накладений арешт (а.с.92). [INFO] позивач по справі - [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2017 року (а.с.101). Враховуючи, що вищевказана нежитлова будівля - склад насіннєвого зерна перебувала у користуванні [PERSON], після смерті якого спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд відповідно до пункту 1 частини 1 статті 201 ЦПК України зупинив провадження у справі, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, що підтверджується копією ухвал Шевченківського районного суду Харківської області від 22.09.2017 року (а.с.100). Після чого сином померлого позивача [PERSON] було подано заяву про залишення без розгляду позову в частині визнання права власності на нежитлову будівлю за його батьком, якою він користувався після [PERSON] Відповідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. п. 9, 11, 13 - 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Таким чином, задоволення вимог про визнання за володільцями права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності наступних умов: По-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при задоволенні майном не знала і не мала знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. По друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитися до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановленого законом строку. Четверте, відсутність інших осіб, які претендують на це майно. По п'яте, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що наведені [PERSON] обставини та надані докази є підставою для визнання за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю - склад фуражного зерна за набувальною давністю. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач [PERSON] у суді довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що лише позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині визнання за ним права власності на нежитлову будівлю - склад фуражного зерна площею 1 522 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.19-36), і є всі законні підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за ним. Тому на підставі вищевикладеного, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне позов [PERSON] - задовольнити, при цьому залишивши без розгляду позовні вимоги [PERSON]

Outcome: approved