Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до Берегометської селищної ради та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, посилаючись на таке. Позивачі являються власниками торговельного комплексу, який знаходиться по [ADDRESS] . Вказаний торговельний комплекс знаходиться на земельній ділянці, яка, також належить позивачам на праві спільної сумісної власності. У 2020р. позивачі з метою покращення умов господарської діяльності спільно до вказаного торговельного комплексу самовільно добудували нежитлове приміщення літ. «А'». Вони у грудні звернулись до відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про здачу в експлуатацію самовільного збудованого приміщення. Але відповідач своїм листом роз`яснив, що у відповідача, відсутня інформація щодо видачі будь-яких документів, які надають право на виконання будівельних робіт по [ADDRESS] . Позивачі вважають, що будівля зведена без порушень архітектурних, будівельних, санітарних та протипожежних норм, а тому просили визнати за ними право власності на вказану самовільну забудову. Ухвалою 12.03.2021р. було відкрито загальне позовне провадження у справі, та ухвалою від 08.04.2021р. за наслідками підготовчого засідання було залишено без руху позовну заяву у зв`язку тим, що позивачі, зазначаючи в позові відповідачами Берегометську селищну раду та Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, позивачі не зазначили в позові обставин та доказів на їх підтвердження щодо того, яким чином відповідачі порушують, не визнають чи оспорюють право власності позивачів на спірну нерухомість. Ухвалою від 22.04.2021р., після усунення недоліків позовної заяви було продовжено розгляд справи. Ухвалою від 16.06.2021р. підготовче засідання у справі було закрито та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Позивачі в судове засідання не з`явились. Їх представник адвокат Тарновецький В.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області у заяві вказав, що не оспорює права позивачів на самовільну забудову, зазначив, що спір між сторонами відсутній. Просив прийняти рішення на розсуд суду. Відповідач Берегометська селищна рада в заяві, яку назвали відзив на позов, наданій суду 24.03.2021р. вказав, що не заперечує проти задоволення позову. Проаналізувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, оцінивши представлені суду докази як кожен окремо, так і у їх сукупності з іншими доказами, суд приходить до наступних висновків. За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст. 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із ч. 3ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст.376 ЦК України). З контексту ч.ч. 3, 4 ст. 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм ч. 3 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів України. Судом встановлено, що з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що земельна ділянка за кадастровим номером 7320555300:01:004:0042, площею 0,2247 га, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування», яка знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , яка після шлюбу взяла прізвище « [PERSON] », [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по ? ідеальній частині кожному. Згідно копії Витягу про державну реєстрацію прав з реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.11.2013р. позивачам [PERSON] , [PERSON] , яка після шлюбу взяла прізвище « [PERSON] », [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по ? ідеальній частині кожному належить туристично-торговий центр та мийка автомобілів, що знаходяться по [ADDRESS] . З копії технічного паспорта вбачається, що прибудова літ. «А'» було добудована до вказаного торговельного комплексу в 2020р. З листа-відповіді від 10.12.2020р. ДАБІ, що був даний на звернення адвоката Тарновецького В.І. щодо прийняття в експлуатацію прибудови літ. «А'» до туристично-торгового центру по [ADDRESS] вбачається, що у ДАБІ відсутня інформація про документацію, яка надає право на забудову. Тому прибудова «А'» - є самовільною, та прийняття її в експлуатацію суперечить ст.39 закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». При цьому з останньому абзаці вказаного листа ДАБІ інформує, що «листи Держархбудінспекції та її територіальних підрозділів не є роз`ясненнями норм чинного законодавства та не несуть за собою жодних юридичних наслідків». Зі звіту про проведення технічного обстеження туристично-торгового комплексу з прибудовою «А'» по [ADDRESS] вбачається? що за результатами технічного обстеження вказаного комплексу з прибудовою «А'» встановлена можливість його надійної та безпечної експлуатації. Так, будівництво будь-якого об`єкта має відповідати вимогам законодавства, містобудівної документації, а також містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки (Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Контроль же за додержанням законодавства та містобудівної документації при забудові територій здійснюють виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад. Ці повноваження виконавчих комітетів місцевих рад передбачені статтею 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статтею 14 Закону України «Про основи містобудування». Судовий розгляд щодо визнання права власності є правовим способом визначення відповідності самочинно збудованого об`єкта вимогам законодавства, а також тієї містобудівної документації, умовам і обмеженням забудови, які діють на відповідній території, та допускається лише з залученням органу, який, здійснюючи контроль, визначить відповідність об`єкта самочинного будівництва вимогам чинного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що будівництво прибудови літ. «А'» виконано без дозволу на виконання будівельних робіт і позивач у передбаченому законом порядку не звертався до уповноваженого органу про отримання такого дозволу. Повідомлення (реєстрація декларації) про початок виконання будівельних робіт щодо вказаного об`єкта до органу державного архітектурно-будівельного контролю не подавалось. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку. Самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки. Вчинення позивачем протиправних дій у вигляді самочинного будівництва порушує зазначені вище інтереси держави. Крім того, позивач обрав неналежний та неефективний спосіб правового захисту. Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, або у спосіб не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Положення про державну архітектурно-будівельну інспекцію України», затвердженого постановою КМУ № 294 від 9 липня 2014 року, «Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю», затвердженого постановою КМУ №553 від 23 травня 2011 року, «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №461, зі змінами, внесеними Постановою КМУ №750 від 08 вересня 2015 року» органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації видають відповідний сертифікат. Рішення інспекції про відмову у видачі сертифікату чи декларації може бути оскаржено до суду. Однак в матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивачі звертались до ДАБІ в порядку, визначеному законодавством, та отримала відмову. З листа-відповіді ДАБІ вбачається, що ДАБІ повідомило, що у неї відсутня інформація про наявність дозвільної документації на забудову. Разом з тим, у вказаному листі ДАБІ відсутні відомості щодо того, що ДАБІ відмовило у видачі сертифікату. Сама по собі інформація, викладена у вказаному листі щодо того, що звернення представника позивачів здійснене з порушенням ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рекомендація звернутись до суду - не можуть розцінюватись як відмова у видачі сертифікату. В матеріалах справи не містять доказів того, що його питання щодо зверення позивачів про здачу в експлуатацію самовільно збудованого об`єкта - розглядалося по суті; відмови у прийнятті в експлуатацію об`єкту будівництва позивачі не отримував; проектна документація на самочинне будівництво відсутня; а сам лист ДАБІ у Чернівецькій області - містить лише роз`яснення норм чинного законодавства, яке надане представнику позивачів на його звернення. Крім того, як було зазначено вище, позовна заяву була залишена без руху у зв`язку з тим, що позивачі у позові не зазначили яким чином відповідачі порушують, не визнають чи оспорюють їх права. На виконання вказаної ухвали позивачі надали уточнену позовну заяву, разом з тим, в уточненій позовній заяві позивачі знову не зазначили обставин та доказів на їх підтвердження щодо того, яким чином відповідачі порушують, не визнають чи оспорюють їх права. При цьому відповідач ДАБІ в своїй заяві, адресованій суду, вказав, що він не оспорює права позивачів на самовільну забудову. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, ч.1 ст.3 ЦПК України (в редакції 2004 року). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Приймаючи до уваги обставини справи, підстав для задоволення позову про визнання права власності на самовільно збудовану прибудову «А' - не вбачається. На підставі ст.3, 15, 16, 373, 376 ЦК України, Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про основи містобудування», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,

Outcome: dismissed