Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] 23.08.2013 р. звернулася до суду із позовом до ФОП [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки з розрахунком. В заяві вказала, що вона з 08.08.2012 р. по 15.12.2012 р. згідно трудового договору працювала у ФОП [PERSON] на посаді виконавчого директора -менеджера. Даний трудовий договір був розірваний та знятий з реєстрації в Центрі зайнятості з 15.12.2013 р. Згідно п.3 укладеного трудового договору ФОП [PERSON] зобов'язана виплачувати заробітну плату в розмірі 1135 грн. щомісячно. Однак, в день звільнення їй не була виплачена зарплата. За рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2013 р. відповідачка зобов'язана виплати їй зарплату в сумі 4435 грн. Однак , до цього часу зарплата не виплачена. Прохала стягнути з відповідачки на її користь середньомісячний заробіток за час затримки з розрахунком в сумі 9 441 грн. 11 коп. В послідуючому позивачка збільшила позовні вимоги. Прохала стягнути середньомісячний заробіток за час затримки з розрахунком в сумі 14 497 грн. 03 коп. станом на 09 січня 2014 р. Також прохала стягнути завдану моральну шкоду в сумі 3000 грн. , 550 грн. за надану правову допомогу та 170 грн. за нотаріальне посвідчення довіреності на представництво інтересів в суді. 24.10.2013 р. ФОП [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення коштів, визнання права власності на кошти та майно, що знаходяться у володінні [PERSON] , витребування первинних документів. В заяві вказала , що сума заборгованості в розмірі 4 435,44 грн. визнана судом до стягнення на підставі того, що ФОП [PERSON] не надано доказів у вигляді відомостей про заробітну плату. При цьому судом відхилені надані [PERSON] інші докази отримання працівником коштів та товару, в тому числі в рахунок заробітної плати у сумі 16 050,91 грн. За період роботи [PERSON] вела зошит обліку товару та використання коштів. Згідно записів вчинених [PERSON] в цих зошитах зазначено, що вона отримала кошти в сумі 12 272, 65 грн. Звіт про витрачання коштів цілі інші , ніж заробітна плата , [PERSON] не наданий. На даний час гроші утримуються [PERSON] і не повернуті власнику. З урахуванням того , що рішенням суду не підтверджено отримання [PERSON] заробітної плати з сум виторгу , ці суми вважаються такими , що привласнені працівником без дозволу та згоди власника. Також [PERSON] повинна була сплачувати із отриманих сум податки в розмірі 2664,88 грн. Однак , не сплатила. Прохала визнати право ФОП [PERSON] на кошти та майно , які знаходяться в незаконному володінні [PERSON] та стягнути з [PERSON] завдану матеріальну шкоду в сумі 16 050,91 грн. та судові витрати. Витребувати у [PERSON] утримувані нею первинні документи обліку ФОП [PERSON], в тому числі докази сплати податків і зборів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала свій позов, зустрічний позов не визнала та пояснила , що твердження про привласнення грошової суми у розмірі 12 449,95 грн. вважає безпідставним , оскільки [PERSON] обґрунтовує свою вимогу припущенням , вважаючи, що рішення суду від 20.05.2013 р. , яким не підтверджено отримання відповідачем заробітної плати з сум виторгу , дає можливість стверджувати про привласнення цих грошових коштів позивачем. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівник може бути притягнений до матеріальної відповідальності, якщо він не порушував свої трудові обов'язки. Трудові обов'язки [PERSON] як виконавчого директора мали бути визначені посадовою інструкцією. Невиконання незаконно покладених на працівника трудових обов'язків не може бути підставою для притягнення працівника до матеріальної відповідальності. [PERSON] підтримала зустрічний позов , позов [PERSON] не визнала та пояснила, що для задоволення позову підстави були формальними , а саме : відсутність у ФОП [PERSON] відомостей про виплату зарплати, при тому , що факти отримання працівницею [PERSON] грошей та матеріальних цінностей встановлено. Вважає, що в даному випадку не може застосовуватися ст. 116 КЗпП України, оскільки між сторонами існував спір про виплату зарплати. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу , дослідивши матеріали справи , дійшов наступних висновків. Судом встановлено , що 08.08.2012 р. між [PERSON] ( фізичною особою- суб'єктом підприємницької діяльності ) та [PERSON] був укладений трудовий договір між працівником та фізичною особою , згідно якого працівник зобов*язаний виконувати згідно інструкції обов'язки виконавчого директора , а фізична особа підприємець зобов'язується оплачувати працю працівника в розмірі 1135 грн. на місяць. Вказаний договір підписаний сторонами та зареєстрований в Полтавському міському центрі зайнятості 08.08.2012 р. Трудовий договір був розірваний 15.12.2012 р. за ст. 40 п.4 КЗпП України за прогули без поважних причин та знятий з реєстрації в Полтавському міському центрі зайнятості Між сторонами виник спір стосовно виплати заробітної плати та звільнення. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.05.2013 р. по справі № 255417092013 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] в частині поновлення на роботі, позов в частині виплати зарплати задоволений частково та присуджено до стягнення на користь [PERSON] з ФОП [PERSON] заборгованість по невиплаченій заробітній платі у сумі 4 435 грн. 44 коп. ( а.с. 12 ). Заборгованість по зарплаті не виплачена станом на час розгляду справи. Відповідачка ФОП [PERSON] пояснює невиконання рішення суду тим , що у неї відсутні кошти , підприємницька діяльність фактично не ведеться та взагалі вона не згідна з рішенням суду , оскільки [PERSON] витратила значно більше її коштів, ніж існуюча заборгованість. Суд не погоджується з позицією відповідачки. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум , що належить йому від підприємства , установи, організації , провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював , то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у строки , зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство , установа , організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника . Заборгованість по виплаті зарплати триває з 15.12.2012 р. по 09.01.2014 р. Враховуючи те , що середньомісячна зарплата складає 1135 грн., середньоденна 51 грн. 59 коп ., то за затримку з розрахунком відповідачка ФОП [PERSON] повинна виплати на користь [PERSON] середньомісячний заробіток за час затримки з розрахунком в сумі 14 497 грн. 03 коп. Суд погоджується з розрахунком суми боргу , який складений позивачкою. В задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди слід відмовити , оскільки позовні вимоги в цій частині не обґрунтовані та суду не надано доказів її заподіяння. Суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення витрат за нотаріальне посвідчення довіреності на представлення інтересів в суді , оскільки ці витрати не відносяться до судових. В задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст. 56 ч.2 ЦПК України особа , яка має право на надання правової допомоги , допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в справі. Від позивача не поступало заяви про допуск [PERSON] до участі справі як особи , що надає правову допомогу. [PERSON] допущена до участі в справі лише в якості представника. Стосовно зустрічного позову слід зазначити наступне. ФОП [PERSON] вела книгу обліку реалізованого товару. [PERSON] в цих зошитах власноручно робила записи про реалізований товар і про зняття коштів. Однак , [PERSON] не надала ФОП [PERSON] звіту про використані кошти. Так , за період з серпня 2012 р. по грудень 2012 р. [PERSON] отримала коштів від реалізації товару на суму 12 272,65 грн. Дані кошти не були віддані ФОП [PERSON] , які були її власністю та не надано звіту про використання даних коштів. При здійсненні ФОП [PERSON] перевірки руху коштів було з*ясовано , що не знайшло свого підтвердження використання 12 272,65 грн. В ході судового розгляду [PERSON] надала суду частковий звіт про використання коштів. Так , кошти були використані на сплату податків та придбання деяких товарів для здійснення підприємницької діяльності. Суд бере до уваги платежі здійснені через ПАТ « Приватбанк « по сплаті податків та зборів. З наданих чеків суд не приймає до уваги сплати по чеках на суми 0,25 грн., 1, 50 грн., 0,25 грн., 4.40 грн., 1, 50 грн , 2,50 грн. , 3,80 грн. , 0,40 грн., 0,25 грн., 1 грн., 1,40 грн. , 2, 36 грн, 10,88 грн. , 3,05 грн., 3. 10 грн., оскільки невідомо які ксерокопії робила [PERSON], куди використовувала придбані бланки , для чого придбавала клей ,рідину для зняття лаку. За період з 17.10.2012 р. по 24.10.2010 р. суду надані накладні на придбання парфумерних товарів. Придбаний товар за 24.10.2012 р. не облікований в книгах обліку [PERSON] ФОП [PERSON] стверджує , що товар придбаний 17.10.2012 р. придбаний за її кошти , а не з коштів , що знаходилися у [PERSON] Достовірно встановити які саме кошти використані для придбання товарів встановити неможливо, тому суд не зараховує дані кошти як витрачені [PERSON] з доходів від реалізації товару. Суду надані підтверджуючи документи на використання коштів ФОП [PERSON] на суму 4092,02 грн. Таким чином , використання суми 8180 грн. 63 коп. залишилося непідтвердженим. Вимога про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 2664,88 грн. як несплачених податків задоволенню не підлягає , оскільки суду надані докази , які підтвердили сплату податків. Вимоги про стягнення 761 грн. за привласнення матеріальних цінностей та нестачу грошей в сумі 175,28 грн. задоволенню не підлягають за недоведеністю так як з працівником не укладався договір про повну матеріальну відповідність, товари в підзвіт не передавалися , це не оформлювалося актами прийму-передачі матеріальних цінностей. Суд вважає , що в даному випадку необхідно застосувати норми цивільного кодексу , а не КЗпП України , оскільки посадові інструкції [PERSON] відсутні , договори про матеріальну відповідальність, про передачу товарів у підзвіт відсутні . Відповідно до ст. 386 ч.3 ЦК України власник , права якого порушені , має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи , яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В задоволенні позовних вимог про витребування первинних документів у [PERSON] слід відмовити , оскільки докази по сплаті податків та зборів в ході судового розгляду передані ФОП [PERSON]

Outcome: partial