Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із даною заявою мотивуючи тим, що вони є спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] на майно, яке складається із 23/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою [ADDRESS] . Іншими співвласниками житлового будинку є відповідачі. Відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, за технічними показниками даний житловий будинок може бути поділений. Однак, належна позивачам частка майна в натурі не виділялась, тому вони змушені звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити в повному обсязі, дала покази, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивачки [PERSON] , об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Згідно статті 1 Першого Протоколу від 20 березня 1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2017 року [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] є спадкоємцями після смерті [PERSON] на 23/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до технічного паспорта у користуванні позивачів перебувають наступні приміщення у будинку: 1-1- кімната, 1-2- кімната, 1-3- кладовка, 1-7- кладовка (житловий будинок літ. А), 1-4- коридор, 1-5- ванна, 1-6- кухня (прибудова літ. «а»), загальною площею 68,6 кв.м., житловою площею 41.6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-14). Співвласниками вказаного житлового будинку є [PERSON] , якій належить 8/25 частини житлового будинку, [PERSON] , якій належить 23/100 частини житлового будинку та [PERSON] , якому належить 11/50 частини житлового будинку (а.с. 16-17). Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У відповідності до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі №6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183,358,364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Крім того, за змістом роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в п.14 постанови від 22 грудня 1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», об`єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 №55 поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна Немирівського районного бюро технічної інвентаризації від 06 лютого 2018 року № 19, 23/100 частин житлового будинку розташованого по [ADDRESS] за технічними показниками об`єкт може бути поділено. Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У п. п. 6, 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ЦПК України це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників управі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленомуст.364 ЦК України. Вимогу про стягнення з відповідачів понесених судових витрат позивачі не заявляли, тому

Outcome: approved