Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

позивачі звернулись до суду із позовом про надання дозволу без згоди матері [PERSON] на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] до Республіки Туреччини з 30.08.2018 р. по 13.09.2018р. в супроводі [PERSON], [PERSON] для оздоровлення та відпочинку. В обґрунтування позову покликаються на те, що позивач [PERSON] перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішеням Франківського районного суду м.Львова від 15.11.2013 року. Від подружнього життя у них народилася дитина - донька [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачами. Позивачі мають змогу оздоровити дитину за кордоном на морських курортах, ознайомити дитину із культурою інших країн, зокрема Туреччину. [PERSON] займається професійними танцями, займається з репетитором англійською мовою, відвідує гурток малювання, плавання та інші дитячі розвиваючі центри. 2018 навчальний рік [PERSON] закінчила ЛНВК ім. Стуса м. Львова на «відмінно» та отримала похвальний лист за високі досягнення у навчанні. Також цього року вона стала переможницею та отримала 1-ше місце у конкурсі дитячих малюнків в категорії 8-14 років. Оскільки на сьогоднішній день з [PERSON] відсутній зв'язок, позивачі змушені звернутись до суду: про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон [PERSON] без згоди матері. На позивача як на батька [PERSON], [PERSON] 05 січня 2018 року було надане нотаріальне доручення про згоду на тимчасові поїздки за корд спільної дочки. В свою чергу, як батько, останній надав нотаріальну згоду про тимчасові поїздки [PERSON] за кордон з позивачкою [PERSON], що являється законною дружиною позивача. Просять позов задовольнити. В судове засідання позивачі не з'явилися, подали заяви в яких просять справу розглядати у її відсутності, позов підтримала та просить такий задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відтак, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України та листа Державної судової адміністрації України про розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України від 24.01.2018 року №10-2141/18 у судове засідання не з'явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила. У зв'язку з чим суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 11.10.2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб, який в подальшому, розірваний рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15.11.2013 року. У цьому шлюбі народилась донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]), яка з березня 2014 року проживає лише з позивачами. 17 листопада 2015 року між позивачами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. [INFO] у шлюбі народилась спільна донька [PERSON]. А також з позивачами проживає син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] [INFO]. На позивача як на батька [PERSON], [PERSON] 05 січня 2018 року надане нотаріальне доручення про згоду на тимчасові поїздки за корд спільної дочки. В свою чергу, як батько, надав нотаріальну згоду про тимчасові поїздки [PERSON] за кордон з позивачкою [PERSON], що являється законною дружиною позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вбачається із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків /усиновлювачів/, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.п. 2, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 5 чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 З.У. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст. 7 З.У. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україн громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Частина 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 р., яка набрала чинності для України 27.09.1991 р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, який необхідний для її благополуччя, беручи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за кордоном. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки, у позивачів є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди матері. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, вважає, враховуючи інтереси дитини, зокрема її вік, необхідність у належному вихованні, а також те, що батьки неповнолітньої дитини не проживають разом, мати на день розгляду справи дозволу на виїзд дитини за кордон позивачам не надала, а тому доцільно надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон.

Outcome: approved