Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивачка 12 березня 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину (а.с.1). Уточнивши свої позовні вимоги 25 липня 2014 року, в обґрунтування позовних вимог зазначила, що із 25 квітня 1995 року по 30 травня 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Дочка з 01.09.2013 року навчається у ДВНЗ «Національний гірничий університет» на контрактній основі денного відділення. Зазначивши те, що відповідач будучи батьком дитини повинен її матеріально утримувати, просила суд стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на дитину у твердій грошовій сумі на оплату навчання дочки - [PERSON], [INFO], в розмірі 4 564,00 грн.; стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на дитину у твердій грошовій сумі пов'язаних із оплатою навчання дочки - [PERSON], [INFO], в розмірі 402,71 грн. щомісячно; допустити негайне виконання рішення суду в частині місячного платежу; стягнути на свою користь судові витрати з відповідача. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги уточненої позовної заяви підтримала у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Вступну та резолютивну частини рішення проголошено в судовому засіданні, повний текст складено 30 липня 2014 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 28 квітня 1995 року по 30 травня 1997 року (а.с.4,5). Від даного шлюбу [INFO] року народилась донька - [PERSON] (а.с.6), яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.2). Дочка навчається у ДВНЗ «Національний гірничий університет» на денній формі навчання, за контрактом (а.с.3,7). За навчання дочки у період з вересня 2013 року по квітень 2014 року позивачка сплатила грошові кошти на загальну суму 9 128,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.19-23). Відповідач працює в ТОВ «Гранд Авто» на посаді заступника генерального директора з безпеки, за період з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року мав дохід в сумі 19 527,71 грн. (а.с.38). [PERSON] від другого шлюбу має двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.36,39,40). Заочним рішенням суду від 18 лютого 2014 року (а.с.49-51) стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 13.01.2014 року і до закінчення дочкою навчання у ДВНЗ «Національний гірничий університет». Вищевказаним заочним рішенням суду встановлено, що відповідач в 1999 році змінив своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», та змінив по-батькові «[PERSON]» на «[PERSON]». А також те, що на підставі виконавчого листа Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2000 року із відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), яка була зменшена до 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дочкою повноліття. У відповідності до ч.3 ст..61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. В судовому засіданні позивачка підтвердила, що аліменти на даний час отримує від відповідача на підставі заочного рішення суду від 18.02.2014 року. Згідно ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За ст.ст. 198, 199 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За змістом п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, враховуючи те, що відповідач належним чином здійснював свої батьківські обов'язки сплачуючи аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття на підставі виконавчого листа Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2000 року, та на даний момент належним чином виконує свої батьківські обов'язки, сплачуючи аліменти на час навчання дочки - [PERSON], [INFO], згідно заочного рішення суду від 18.02.2014 року, тому вимоги позивачки щодо стягнення додаткових витрат на утримання дочки пов'язаних із її навчанням, є безпідставними, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, тому суд відмовляє у позові в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що сплачені позивачкою судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed