Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у сторін від шлюбних відносин народився син. На даний час усі проживають однією сімєю, однак шлюбні відносини не склались та шлюб між сторонами є формальним. Відповідач не бере участі в утриманні дитини та жодної домовленості з цього питання між сторонами не досягнуто, а тому має намір отримувати офіційно аліменти на утримання дитини. Відповідач має постійне місце праці, а тому просить стягувати у частині від його заробітку (доходу). У відповідності до ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, просить задовольнити позов повністю. 17 квітня 2019 року відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Зазначає, що сторони надалі перебувають у шлюбі та проживають разом із дитиною. Питання щодо місця проживання дитини не визначено, а тому немає підстав для стягнення аліментів на користь позивача. Не ухиляється від утримання дитини, а навпаки належним чином виконує батьківські обовязки. Просить у позові відмовити. 22 лютого 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи. У судовому засідання представник позивача підтримав позов повністю. Просить такий задовольнити з підстав викладений у заяві по суті. У судовому засідання сторона відповідача заперечила проти позову з підстав викладених у відзиві на позов. Просить у такому відмовити. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2012 року, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб / арк. спр. 13/. Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження /арк. спр. 14/. Дитина проживає разом із батьками за адресою [ADDRESS]. Дана обставина визнана учасниками справи, а відтак приймається судом як така, що не потребує доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України. У звязку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обовязок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до\~ст. 182 цього Кодексу\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При цьому, суд також враховує законодавчі положення, адже після ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років збільшився та складає, згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить із 01 січня 2019 року у розмірі 1626 грн, від 6 років до 18 років становить з 01 січня 2019 року у розмірі 2027,00 грн. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд приймає до уваги аргументи позивача про перебування дитини на її утриманні, хоч подружжя проживає надалі разом. Дану обставину сторона відповідача заперечила, однак не подала жодних доказів у відповідності до ст. ст. 76-81 ЦПК України, а тому їх аргументи суд не бере до уваги. Разом із тим, суд враховує матеріальне становище відповідача, який працює та отримує заробітну плату. Дана обставина не заперечила сторона відповідача, а тому приймається судом до уваги. У звязку із вищевикладеним, суд прийшов переконання, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Попри те, суд враховує матеріальне становище дитини, яку утримує та доглядає позивачка, матеріальне становище відповідача, який отримує заробітну плату, обовязок утримання дитини до досягнення нею повноліття. Стан здоровя дитини та стан здоровя відповідача, адже відсутні будь-які докази щодо незадовільного стану таких осіб. Суд прийшов висновку, що виходячи з презумпції рівномірності розподілу обовязку по утриманню дитини, з відповідача на користь позивачки на утримання дитини необхідно стягувати аліменти у частці від усіх видів заробітку доходу у розмірі 1/4, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо аргументів відповідача про проживання сімї разом за одною адресою, суд оцінює критично, адже фактичне проживання батьків разом із дитиною, коли один із яких не приймає участі у її утриманні не є належним виконанням батьківського обовязку утримання дитини, що передбачений ст. ст. 141, 180 СК України. Щодо посилання відповідача на не вирішення питання про місце проживання дитини, а тому питання про стягнення аліментів є передчасним, адже такі стягуються на того із батьків з ким проживає дитина, суд відхиляє, оскільки аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини, а тому той із батьків на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини; можливий спір між сторонами про вирішення питання про місця проживання дитини стосується створення належних умов для виховання дитини та не торкається питання обовязку батьків утримання дитини та його виконання. Разом із тим, під час розгляду справи судом не встановлено інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи, однак, не зазначались сторонами та стосувались предмету доказування. Суд застосовує спеціальні норми, які містяться у статтях 182, 191, 199-200, Сімейного кодексу України та на які вірно посилалась позивачка у поданому позові. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину. Позивачка у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання такої заяви, а тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн в доход держави. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, яка прогнозовано складатиме 5000,00 грн., що становить попередній розрахунок судових витрат позивача, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи убачається, що позивачем долучено до матеріалів справи ордер про надання правової допомоги адвокатом [PERSON] / арк. спр. 10/. Однак, стороною позивача не подано жодних доказів у відповідності до ст. ст. 76-81 ЦПК України, які б підтверджували укладення договору про надання правничої допомоги на підставі якого здійснено відповідні витрати, у відповідності до ст. 137 ЦПК України, а відтак у розподілу судових витрат з цього питання необхідно відмовити. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial