Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним вище позовом, уточненим 24.01.2014 року, в якому просили зобов'язати відповідачів не перешкоджати їм користуватися житловими га нежитловими приміщеннями квартири [ADDRESS]; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом приведення квартири [ADDRESS] у первісний стан; відновити коридор загального користування № 8, площею 7.9 кв.м. га знести броньовані двері, які відділяє коридор загального користування № 8 від належної позивачам частини квартири за особистий рахунок; забезпечити позивачам вільний доступ до коридорів загального користування та сходової площадки з мармуровими сходами, на якій розташована квартира [ADDRESS]; визнати розпорядження органу приватизації № 204968 від 21 листопада 2007 року, виданий Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на ім'я [PERSON] недійсним; визнати свідоцтво про право власності на житло № 204968, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 8-21403 від 21 листопада 2007 року на 244/1000 частин квартири [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON] недійсним; визнати договір дарування, укладений 28.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований в реєстрі за № 798 та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], недійсним. В обґрунтування заявлених вимог, позивачі зазначили наступне. [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 06 грудня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 961 належить у рівних частках кожній 158/1000 частин квартири сумісного заселення [ADDRESS]. [PERSON] на підставі договору дарування від 11 вересня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 8-4139 належить 192/1000 чистини квартири сумісного заселення [ADDRESS]. Відповідачам по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 406/3000 вищевказаної квартири кожному. Окремо відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить 244/1000 частин квартири [ADDRESS]. Позивачі в своєму позові зазначають, що з часу придбання часток у квартирі вони постійно проживають та користуються її житловими та нежитловими приміщеннями. Квартира має два виходи з коридору площею 7,9 кв.м. До 2007 року у користуванні [PERSON] та членів її родини знаходилися кімнати площею 8,6 кв.м., 9,8 кв.м., прилеглі до коридору 7.9 кв.м. та кімнати 22.5 кв.м. У 2007 році [PERSON] самочинно, без належного дозволу, провела реконструкцію вищевказаних кімнат, об'єднавши їх в одну - площею 26,9 кв.м., отримала технічний паспорт та свідоцтво про право власності на житло № 204968, а 28.11.2007 року подарувала реконструйовану кімнату [PERSON] за договором дарування, який зареєстрований в реєстрі за № 798 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Позивачі зазначають, що дозволу на реконструкцію вони не надавали, а також відсутні будь-які дозвільні документи. У 2008 році [PERSON] провела реконструкцію квартири, яка була їй подарована [PERSON], знов розділивши її приміщення: на кімнату площею 15,0 кв.м. та кімнату площею 11.4 кв.м. з якої зробила вихід з мармуровими сходами. В позові зазначено, що відповідачі виділили частину квартири в окрему без урахування інтересів інших співвласників, без їх згоди, позбавивши виходу інших власників до центрального виходу з квартири. Провели таке виділення без рішення суду та експерта про можливість виділення частки зі спільної часткової власності, поставивши співвласників у нерівне положення. В судовому засіданні представники позивачів позов, з урахуванням уточнень від 24.01.2014 року, підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, відповідачі проти задоволення позову заперечували, відповідачка [PERSON] надала письмові заперечення на позов та просила суд застосувати строки позовної давності. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає повністю, виходячи з наступного. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як випливає з матеріалів справи, позивачам [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 06 грудня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 961 належить у рівних частках кожній 158/1000 частин квартири сумісного заселення [ADDRESS], а позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 11 вересня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 8-4139 належить 192/1000 чистини вищевказаної квартири. Позивачі в своєму позові зазначають, що користуються належними їм частина квартири, а також приміщеннями загального користування з моменту придбання. Також, вони вказують, що реконструкція приміщень квартири сумісного заселення [ADDRESS] проводилась в 2007-2008 роках, тобто коли вони почали користуватися належними їх частинами квартири. Отже, суд дійшов висновку, що позивачі знали про зазначені ними перепланування частини квартири сумісного заселення [ADDRESS] з 2007 року та до 03.06.2013 року не зверталися до суду чи інших установ із відповідними скаргами. Відповідачам по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 406/3000 вищевказаної квартири кожному. Окремо відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить 244/1000 частин квартири [ADDRESS]. Належних та допустимих доказів проведення відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду позивачами надано не було, так як і не було доведено порушення їх прав. Згідно ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Ніяких заяв про поновлення строку позовної давності з обґрунтуванням поважності причин його пропуску від позивачів (представників) до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed