Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому вказують, що вони є власниками жилого будинку жилою площею 48,3 кв. м по [ADDRESS] розташованого на земельній ділянці розміром 677 кв.м на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д. 22.01.2003 року, реєстровий № 186. У даному житловому приміщенні з 23.11.2012 року зареєстрована, але не проживає відповідачка [PERSON] , яка є донькою позивачів. З лютого 2013 року відповідачка в будинку не проживає, виїхала до чоловіка на простійне місце проживання до м. Трапзон Республіки Туреччина. З зазначеного часу в будинку не мешкає, намагань повернутись та продовжувати проживати за адресою будинку не здійснювала. Особистих речей в будинку не залишила. З 2016 року відповідачка є громадянкою Туреччини. Реєстрація і не проживання відповідача у вказаному будинку перешкоджає позивачам у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном. Позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. В судове засідання позивачі не з`явились, надали клопотання розглядати позовну заяву без їх участі, на фіксуванні процесу технічними засобами не наполягали, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась. Представник третьої особи до суду не прибув, на адресу суду надано клопотання в якому зазначає, що Департамент проти позову не заперечує та просить здійснювати розгляд даної справи без їх участі. У зв`язку з відсутністю сторін у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст.ст. 280-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом установлено, що позивачі є власниками жилого будинку жилою площею 48,3 кв. м по [ADDRESS] розташованого на земельній ділянці розміром 677 кв.м на підставі договору дарування, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д. 22.01.2003 року, реєстровий № 186. Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу від 18.04.2012 року, актовий запис [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Агентством цивільного реєстру м. Батумі в республіці Грузія. З лютого 2013 року відповідачка в будинку не проживає, виїхала до чоловіка на простійне місце проживання до м. Трапзон Республіки Туреччина. З 2016 року відповідачка є громадянкою Туреччини. Таким чином, реєстрація відповідачки у будинку і її не проживання в ньому перешкоджає власникам реалізовувати надані законом права вільно розпоряджатися належним майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved