Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання але не довше ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] . На даний час позивачка є повнолітньою та навчається на денній формі навчання географічного факультету Тернопільського національного педагогічного університету імені В. Гнатюка, а тому не має можливості працювати та потребує матеріальної допомоги. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, оскільки йому на праві приватної власності належить 1/2 частки квартири [ADDRESS] , а також земельна ділянка, що знаходиться у с. Острів, Тернопільського району, Тернопільської області. З цих підстав просила позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] до суду не подавав. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] будучи належно повідомленими не прибули. Представник позивачки надіслала жо суду заяву про розгляд справи за її відсутності , вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує та просила задовольнити у повному обсязі . Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Матвійчук В.В., будучи належно повідомленими про дату, час та місце судового засідання , до суду не прибули про причини неявки суд не повідомили . Заяв про розгляд справи за їхвідсутності, чи відкладення розгляду справи до суду не подавали. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Судом установлено: Позивачка [PERSON] , [INFO] є дочкою відповідача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 01 квітня 2000 року Острівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Згідно довідки №3969 виданої 16 грудня 2019 року Тернопільським національним педагогічним університетом імені Володимира Гнатюка, [PERSON] є студенткою першого курсу географічного факультету Тернопільського національного педагогічного університету імені Володимира Гнатюка денної форми навчання на державній основі. Згідно викладених у позові обставин, позивачка [PERSON] потребує матеріальної допомоги батьків, оскільки, у зв`язку із навчанням, позбавлена можливості працевлаштуватися та самостійно отримувати заробіток. Як убачається із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14461835 виданого 07 травня 2007 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» , квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] - 1/2 частка та [PERSON] - 1/2 частка. Відповідно до довідки №330 виданої 02 липня 2020 року Тернопільським міськрайонним центром зайнятості Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України, [PERSON] не перебуває на обліку як безробітний в Тернопільському МРЦЗ станом на 02 липня 2020 року. Згідно довідки №557 виданої 02 липня 2020 року Управлінням соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації Міністерства соціальної політики України, [PERSON] перебуває на обліку у Тернопільському районному Управлінні соціального захисту населення і отримує компенсацію за надання соціальних послуг інваліду першої групи. Загальна сума якої за період із лютого 2020 року по червень 2020 року становить 1359,05 гривень. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача не надано суду доказів щодо наявності у відповідача [PERSON] інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також того, що за станом здоров`я та матеріальним становищем він не має можливості надавати допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Разом із цим, позивачкою не надано доказів щодо наявності інших джерел доходів у відповідача та його можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини усіх доходів. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Проаналізувавши встановлені обставини справи, беручи до уваги те, що позивачка [PERSON] навчається у Тернопільському національному педагогічному університеті імені Володимира Гнатюка на державній основі, враховуючи, що відповідач офіційно не працевлаштований, проте є працездатним та отримує компенсацію за надання соціальних послуг інваліду першої групи, беручи до уваги право повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, на матеріальну допомогу від батьків та з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дочку [PERSON] у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи із 13 січня 2020 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 840,80 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial