Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 30.07.2018 року до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Тетяна Сергіївна, Перша Одеська державна нотаріальна контора, Чорноморська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсною заяви про скасування заповіту. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] ( [PERSON] обґрунтовує тим, що 07.10.2016 року її дідусь - [PERSON] склав на її користь заповіт, відповідно до якого після його смерті вона має успадкувати 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Як зазначає позивачка, 26.01.2018 року спадкодавець [PERSON] з інсультом перебував у неврологічному відділенні КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня», де його відвідувала тільки вона та його племінниця, відповідач [PERSON] не цікавився здоров`ям батька, оскільки між ними були дуже погані стосунки. 12.02.2018 року спадкодавця [PERSON] виписали з лікарні у стані, який потребував стороннього догляду, самостійно пересуватись він не міг, відняло мову. [INFO] року, тобто через 25 днів, дідусь позивачки помер. 28.03.2018 року позивачка [PERSON] звернулася із відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом, де їй 31.03.2018 року було повідомлено, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №51390412 від 28 березня 2018 року, заповіт, посвідчений Білгород - Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 07 жовтня 2016 року, за реєстровим №2368, скасований Тітовою Т.С. , приватним нотаріусом Білгород Дністровського міського нотаріального округу 15 лютого 2018 року, за реєстровим № 297, та рекомендовано звернутись до суду. Тобто, заповіт скасовано через три дні після виписки з лікарні людини, яка самостійно не могла пересуватись та розмовляти, тому позивачка вважає, що на час скасування заповіту від 07.10.2018 року було відсутнє вільне волевиявлення спадкодавця, він не міг повністю розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою визнання недійсним правочину, а тому просить визнати недійсною заяву померлого [PERSON] , який помер [INFO] про скасування заповіту, посвідченого Білгород - Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 07 жовтня 2016 року, за реєстровим №2368, яка посвідчена приватним нотаріусом Білгород Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. 15 лютого 2018 року, за реєстровим №297. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.07.2018 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.10.2018 року було залучено по даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Чорноморську міську державну нотаріальну контору. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.12.2018 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.01.2020 року було відновлено провадження по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.05.2020 року було закрито підготовче провадження по даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.07.2020 року було задоволено заяву позивачки про вжиття заходів забезпечення позову по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи по даній справі. Короткий виклад позицій сторін по справі У судове засідання позивачка [PERSON] ( [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Єфименко Н.В., яка діє в її інтересах надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно поданого його представником [PERSON] 03.10.2018 року на адресу суду відзиву, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки, оскільки як він зазначає, заповіт спадкодавця [PERSON] був скасований у передбаченому законом порядку, відповідач витрачав кошти на ліки свого померлого батька, на підтвердження чого надав копії квитанцій, натомість позивачка жодної участі у догляді за спадкодавцем не приймала. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Тетяна Сергіївна не з`явилась, проте надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності та просить винести законне рішення. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Перша Одеська державна нотаріальна контора не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Чорноморська міська державна нотаріальна контора не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №342. За життя померлим [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений 07.10.2016 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В. та зареєстрований в реєстрі за №2368, згідно якого належну спадкодавцю 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] він заповів [PERSON] . Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №201, позивачка [PERSON] зміна прізвище на « [PERSON] ». [INFO] року [PERSON] ( [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , проте отримала відповідь №864/03-14 від 31.03.2018 року, згідно якої згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №51390412 від 28 березня 2018 року, заповіт, посвідчений Білгород - Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 07 жовтня 2016 року, за реєстровим №2368, скасований Тітовою Т.С. , приватним нотаріусом Білгород Дністровського міського нотаріального округу 15 лютого 2018 року, за реєстровим №297, та їй було рекомендовано звернутись до суду. В матеріалах справи містяться Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.07.2018 року про внесення даних до ЄРДР щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115 КК України, ч.3 ст.135 КК України відносно померлого [PERSON] , проте в матеріалах справи відсутні відомості щодо остаточного рішення по даним кримінальним провадженням. Згідно Заяви померлого [PERSON] від 15.02.2018 року, зареєстрованою приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. за №297, копія якої міститься в матеріалах справи, спадкодавець скасував заповіт, посвідчений 07.10.2016 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В. та зареєстрований в реєстрі за №2368. Згідно пояснень свідка [PERSON] , які містяться в матеріалах справи, померлий [PERSON] в період з 26.02.2018 року до 06.03.2018 року не розмовляв через інсульт, який стався 26.01.2018 року. Згідно пояснень свідка [PERSON] , яка була присутня у нотаріуса під час посвідчення оскаржуваної заяви, померлий [PERSON] розумів значення своїх дій. Згідно пояснень свідка [PERSON] , які містяться в матеріалах справи, померлий [PERSON] після інсульту був майже здоровий. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №7 ДУ «НДІ психіатрії МОЗ України» від 27.06.2019 року, [PERSON] під час посвідчення заяви про скасування заповіту 15.02.2018 року виявляв ознаки органічних психічних розладів судинного ґенезу (внаслідок перенесеного ішемічного інсульту) з грубою сенсо-моторною афазією (шифр за МКХ-10 F06.8). Під час нотаріального посвідчення заяви про скасування заповіту 15.02.2018 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Білгород -Дністровського міського нотаріального округу Тітовою Т.С. за реєстровим номером 297, [PERSON] , не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд критично відноситься до доводів сторони відповідача [PERSON] , що зазначений вище експертний висновок не є належним та допустимим доказом з підстав того, що до нього не додано сертифікату або ліцензії установи на проведення експертиз, Науково-дослідний інститут МОЗ України не має виду діяльності за КВЕД - проведення експертиз, судові експерти, які проводили експертизу є лікарями, а не експертами та вважає ці доводи надуманими, такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а отже не заслуговують на увагу. Згідно ст.ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як передбачено ч.1 ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Ці ж норми права за аналогією закону відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України підлягають застосування до оскаржуваної заяви про скасування заповіту. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. У відповідності до п.7 зазначеної вище Постанови, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. У пункті 49 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень зазначається, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат Враховуючи вищезазначене, розглянувши справу всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих стронами доказів та висновків посмертної судово-психіатричної експертизи, з огляду на норми чинного законодавства та встановлені судом обставини, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору Приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітова Тетяна Сергіївна, Перша Одеська державна нотаріальна контора, Чорноморська міська державна нотаріальна контора про визнання недійсною заяви про скасування заповіту є обгрунтованними, законними, такими, що грунтуються на дійсних обставинах справи, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 11 березня 2020 року від адвоката Єфименко Н.В. було подано заяву про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки судових витрат, пов`язаних з розглядом справи на загальну суму 22382,20 грн., серед яких гонорар адвоката - 12000,00 грн., що підтверджується Додатком №1 до Договору про надання правової допомоги від 14.06.2018 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачкою [PERSON] були понесені наступні витрати: -витрати зі сплати судового збору: 704,80 грн., згідно квитанції №111-25251U/1 від 30.07.2018 року; 352,40 грн. згідно квитанції №111-25251U/1 від 30.07.2018 року; 420,40 грн. згідно квитанції №0.0.1749198695.1 від 25.06.2020 року; -витрати за банківські послуги при сплаті судового збору: 15,00 грн., згідно квитанції №111-25251U/2 від 30.07.2018 року; 15,00 грн. згідно квитанції №111-25251U/2 від 30.07.2018 року; -витрати за проведення вартості експертизи - 9295,00 грн., згідно платіжного доручення №12880874 від 29.05.2019 року. Суд не наділений повноваженнями зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, виключно за клопотанням іншої сторони, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 29 березня 2018 року у справі № 907/357/16, від 18 грудня 2018 року у справі №910/4881/18, від 08 квітня 2019 року у справі № 922/619/18. Витрати на професійну правничу допомогу позивачки за первісним позовом у розмірі 22802,60 грн. підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи. Заява про відшкодування витрат була надана у строк, визначений ч.8 ст.141 ЦПК України. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з 2018 року, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому суд враховує відсутність заперечень сторонни відповідача з цього питання, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі №910/3929/18 та інших. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Отже з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає до стягнення сума понесених нею судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи на загальну суму 22802,60 грн. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved