overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивачка 29 липня 2020 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2007 року. Сімейне життя не склалося через відсутність почуття поваги, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року зупинено розгляд справи і призначено подружжю строк для примирення шість місяців. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 жовтня 2007 року, актовий запис №16. Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що між сторонами подружні відносини остаточно припинені і більше не відновлялись. Спільного господарства сторони не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання позивачки відновлювати подружні відносини з відповідачем, а також те, що заходи щодо примирення подружжя, які були вжиті судом, виявились безрезультатними, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка 29 листопада 2013 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2010 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Надійшла заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Надійшла заява в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2010 року (а.с.4), мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.5/, який проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а.с.6). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 29 листопада 2013 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 243,60 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивачка 29 листопада 2019 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2014 року, мають малолітню доньку. Сімейне життя не склалося з причини відсутності взаєморозуміння, байдужості до життя та проблем кожного, втрати любові та поваги один до одного, тому позивачка просить розірвати шлюб. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності сторін, які направили до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, відповідач позов визнав. Згідно чч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у підготовчому засіданні. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 лютого 2014 року, актовий запис №88. Сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що між сторонами подружні відносини остаточно припинені з червня 2019 року і більше не відновлялись. Спільного господарства сторони не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання позивачки відновлювати подружні відносини з відповідачем, а також те, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивачка 29 серпня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з вересня 2010 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року. Шлюб зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 129 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дівоче прізвище Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з вересня 2010 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивачка 29 серпня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вступила в шлюб з відповідачем 17 грудня 2011 року. Шлюб зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1330. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з лютого 2016 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]» В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 17 грудня 2011 року. Шлюб був зареєстрований Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1330. ./а.с.4/ Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO] ./а.с.9/ Встановлено також, що сторони з лютого 2016 року припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивачка, 29 січня 2015 року звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій посилається на те, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання в них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Відповідач матеріально сім'ю не забезпечує, не займається вихованням дитини та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач має нерегулярний мінливий дохід, оскільки має доходи від нерегулярних заробітків, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дають можливість сплачувати аліменти, оскільки інших дітей та непрацездатних членів сім'ї у відповідача немає, а тому вона просить стягувати з нього аліменти в розмірі по 1000 грн. щомісячно на дитину до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задоволити. Відповідач -в судовому засіданні позов визнав частково і вказав, що аліменти з нього слід стягувати у частці від доходу, оскільки він офіційно працює. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], однак кошти на його утримання добровільно не надає. Відповідно до довідки ТзОВ Зерно переробна компанія «ЮМАС», відповідач займає посаду робітник, тобто отримує регулярний офіційний дохід, а тому аліменти з нього слід стягувати у частці від доходу. Інших неповнолітніх дітей, чи непрацездатних членів сім'ї яких він зобов'язаний утримувати у відповідача немає, а тому згідно ст.180 СК України, він зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину. На підставі ст.ст.75, 81, 180, 182, 183 СК України та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивачка 29 травня 2020 року звернулась до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач є батьком їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що донька знаходиться на її утриманні, на даний час навчається на 1 курсі денної форми навчання на контрактній основі за спеціальністю «Туризм» Одеської національної академії харчових технологій, у зв`язку з чим потребує матеральної допомоги батьків, а відповідач такої допомоги не надає, хоча є працездатним, на його утриманні інших осіб не має, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення донькою 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання. У судове засідання позивачка та третя особа без самостійних вимог не з`явились, надали заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, відзиву на позов до суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Між сторонами склалися сімейні відносини, які регулюються СК України. Підставою виникнення прав та обов`язків відповідача, відповідно до ст.ст.121, 125 СК України, є походження від нього дитини, засвідчене державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою відповідача [PERSON] , перебуває на утриманні позивачки та навчається на денній формі навчання в Одеській національній академії харчових технологій, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатним, а тому має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Зазначені обставини підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.8), довідками органу місцевого самоврядування (а.с.11) та Одеської національної академії харчових технологій (а.с.13). Відповідно до ст.200 СК України суд вважає за необхідне розмір аліментів визначити у частці від доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 840,40 грн. в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачка 2 грудня 2013 року звернулася з вказаною позовною заявою до суду, мотивуючи позов тим, що вони з відповідачем з 12 серпня 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Це їх перший шлюб. [INFO] у них з відповідачем народилася донька [PERSON]. З самого початку подружнього життя взаємини між ними були нормальними, але з часом стосунки почали погіршуватися, вона зовсім перестала розуміти свого чоловіка, а він її. З червня 2013 року вони разом не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Просила шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не прибула, однак надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. В судове засідання відповідач не прибув, однак надав суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено: Згідно свідоцтва про шлюб (серія [NUMBER]), сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Міського відділу реєстрації актів цивільного стану Херсонського обласного управління юстиції зроблено запис за № 619. Згідно свідоцтва про народження (серія [NUMBER]), у сторін [INFO] народилася донька [PERSON]. Між сторонами склалися особисті неприязні відносини, які перешкоджають подальшому сімейному проживанню, а тому збереження сім'ї, в даній ситуації, не представляється за можливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім`ю зберегти неможливо, а тому шлюб підлягає розірванню. Питання про заміну прізвища позивачка не ставила.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивачка 30.01.2015 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина у зв'язку з продовженням навчання у розмірі 2000 грн. щомісячно на період навчання до досягнення ним 23-х років. Після уточнення заявленого позову 12.03.2015 р. зменшила розмір аліментів до 1500 грн., просила також стягнути з відповідача 250 грн. витрат на правову допомогу. Свій позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, у якому народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Тисменицького районного суду від 28.01.2014 р. з відповідача стягнуто аліменти у її користь на утримання двох неповнолітніх дітей. Старший син [PERSON] [INFO] досяг повноліття і продовжує навчання на денній формі навчання у вищому професійному училищі № 13 м. Івано-Франківська, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач, який є здоровим, інших дітей, крім їх спільних двох дітей, не має, працює офіційно за кордоном та має достатній дохід (1000 доларів США щомісячно), щоб надавати синові належне матеріальне утримання. Позивачка у судове засідання не з'явилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, уточнений позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме, викликався до суду через оголошення у газеті «Галичина» від 26.02.2015 р., у судове засідання не з'явився, не повідомив суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що уточнений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON], [INFO], продовжує навчання на першому курсі у вищому професійному училищі № 13 м. Івано-Франківська, денна форма навчання (а.с.6), та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Він перебуває на утриманні матері - позивачки у справі, яка працює робітницею, отримуючи мінімальну заробітну плату. У відповідності з вимогами ст.199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Суд вважає, що відповідач, стан здоров'я якого задовільний, який не має інших дітей, крім спільних з позивачкою двох дітей, працює офіційно за кордоном, отримуючи достатній дохід, може надавати синові, який навчається, належне матеріальне утримання. З огляду на викладене суд дійшов висновку про стягнення з відповідача у користь повнолітнього сина аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно до закінчення ним навчання, але не пізніше ніж до досягнення двадцяти трьох років. З відповідача слід стягнути у користь позивачки понесені останньою витрати на правову допомогу в розмірі 250 грн. (а.с.7). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved