Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивачі звернулись до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS]. В позовній заяві посилалась на те, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.08.2008 року належить квартира за адресою [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані позивачі [PERSON] та [PERSON], їх донька [PERSON] та син [PERSON] В липні 2016 року відповідач [PERSON] забрав свої речі та добровільно покинув квартиру виїхавши за межі країни. З зазначеного часу і до сьогоднішнього дня відповідач не проживає у спірній квартирі , не користується нею, як житловою площею, витрати на утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, ніякого майна відповідача в квартирі немає. Фактично його реєстрація за даною адресою носить суто формальний характер. Позивач позбавлений можливості оформити та отримати субсидію на оплату комунальних послуг, оскільки не може за встановленим порядком надати відомості про зареєстрованих в квартирі осіб відповідачів та про їх доходи. Це створює перешкоду у здійсненні мною права користування та розпорядження вказаною квартирою. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року у вищевказаній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 24 травня 2018 року. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду по суті на 13 липня 2018 року. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року провадження в частині вимог [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS] закрито в зв'язку зі смертю позивача. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO], на підставі свідоцтва про право власності від 14.08.2008 року на праві приватної часткової власності належить [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9,10). Відповідно до довідки про склад сім'ї № 1/3-822 в [ADDRESS] зареєстрованими значаться позивач [PERSON] та [PERSON], їх донька [PERSON] та відповідач - [PERSON], [INFO]. (а.с. 11) Позивач, ставлячи питання про визнання відповідачів такими, що втратив право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] посилається на те, що відповідач [PERSON] липні 2016 року забрав свої речі та добровільно покинув квартиру виїхавши за межі країни. З зазначеного часу і до сьогоднішнього дня відповідач не проживає у спірній квартирі , не користується нею, як житловою площею, витрати на утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, ніякого майна відповідача в квартирі немає. Фактично його реєстрація за даною адресою носить суто формальний характер. А позивачі позбавлені можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою в тому числі оформити субсидію, так як при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Факт того, що відповідач [PERSON] з липня 2016 року не проживає в [ADDRESS], підтверджується Актом про не проживання за місцем реєстрації від 20 квітня 2018 року (а.с.12). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.. За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. У зв'язку з вище наведеним позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], є обгрунтованими та доведеними матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача, судовий збір в сумі 704 грн. 20 коп. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved