Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись в Монастириський районний суд Тернопільської області до Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме, за [PERSON] на: - земельну ділянку площею 1,4659 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер 6124286800:01:001:0486, яка належала [PERSON]; за [PERSON]М на: - земельну ділянку площею 0,8650 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер 6124286800:01:001:0406, яка належала [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 06.03.2015 року померла їхня мама [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з: -земельної ділянки площею 1,4659 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер 6124286800:01:001:0486, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №014809; - земельної ділянки площею 0,8650 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер 6124286800:01:001:0406, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №057403. Позивачі вважають, що саме вони повинні успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки є спадкоємцями за законом першої черги. Позивачі [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, суду подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач - представник Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, просить розглянути справу за наявними матеріалами в справі, проти позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 06.03.2015 року у віці 79 років в м.Івано-Франківськ померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №183633 виданого 07.03.2015 року, актовий запис №4. Ще за життя померлій належали: -земельна ділянка площею 1,47 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер 6124286800:01:001:0486, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №014809, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №345/86-16 від 12.07.2016 року; - земельна ділянка площею 0,8650 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, кадастровий номер 6124286800:01:001:0406, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №057403, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №345/86-16 від 12.07.2016 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.08.2009 року зареєстрованого в реєстрі за №1795, спадкова справа №256. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 06.03.2015 року, як спадкоємець за заповітом. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] існує договір щодо спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], а саме, що [PERSON] спадкує земельну ділянку площею 1,4659 га, а [PERSON] площею 0,8650 га, які розташовані на території Лазарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області. Так як [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, а земельна ділянка площею 0,8650 заповітом не охоплена то вона повинна спадкуватися за законом. Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Родинні відносини між позивачем [PERSON] та померлою 06.03.2015 року [PERSON], підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ИД №319523, згідно якого [PERSON] є мамою [PERSON]. Беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що [PERSON], згідно ст. 1261 ЦК України має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] яка померла 06.03.2015 року, як спадкоємець за законом першої черги. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів позивачі не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину, так як згідно ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Як слідує з матеріалів справи оригінали Державних актів були втрачені про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністровя». Згідно даного повідомлення вбачається, що державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії ТР №№014809, 057403, видані Монастириською райдержадміністрацією 16.05.2003 року [PERSON] [PERSON] та [PERSON] [PERSON] з с.Низьколизи, загублений. На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавця, оскільки його цивільна правоздатність, як фізичної особи, припинена у момент його смерті, а отримати дублікат державного акта на право власності на земельну ділянку може лише її власник. Окрім цього, з 01.01.2013 року, на виконання законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» правовстановлюючим документом, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно є не державний акт на право власності на земельну ділянку, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Державні акти на право власності на земельну ділянку з 01.01.2013 року не видаються, а право власності посвідчується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що підлягають обовязковій державній реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому в положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельні ділянки після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. За таких обставин, суд вважає, що позивачами доведено обставини викладені ними в позовній заяві, а отже, вони, як спадкоємці, мають право на спадкове майно. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за ними право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачами на спадкове майно, яким являються земельні ділянки. На підставі викладеного

Outcome: approved