Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачі звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним спадкового договору в обґрунтування якого вказали, що [PERSON] була одинокою людиною, в неї не було ні чоловіка, ні дітей. Єдиними родичами в неї була рідна сестра по матері - [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON]. Також ще залишилася троюрідна племінниця - [PERSON]. Сестра та троюрідна племінниця спілкувалися, по мірі необхідності та можливості допомагали один одному. Ще за життя, а саме 11 серпня 2006 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON], згідно якого належну їй на праві приватної власності квартиру № 115 в будинку № 23-а по Ш. Будівельників в м.Сєвєродонецьку заповідала [PERSON]. [PERSON] завжди була своєрідною людиною, починаючи з 2012 року стала вести себе дивно, у неї знизилися когнітивні функції, вона насилу себе обслуговувала, свою квартиру привела в антисанітарний стан, в неї була відсутня газова плита, якась побутова техніка. [PERSON] відмовлялася від сторонньої допомоги, траплялися випадки коли вона починала то голосно кричати, то сміятися, то бігати від людей. Ні сестра, ні племінниця, не могли її ні яким чином обстежити чи відправити на лікування, так як це викликало у [PERSON] агресію. У середині лютого 2013 року у [PERSON] трапився черговий напад, але більш буйний і тому викликали швидку. [PERSON] була госпіталізована в Сєвєродонецьке психоневрологічне відділення, де пролежала протягом тижня і для подальшого лікування була направлена в Сватівську обласну психіатричну лікарню. В Сватівській обласній психіатричній лікарні [PERSON] знаходилася з 27 лютого 2013 року по 21 червня 2013 року, що підтверджується епікризом № 489 Сватівської обласної психіатричної лікарні. Увесь цей час за тіткою - [PERSON] відвідувала та надавала матеріальне утримання та харчі, її троюрідна племінниця. Інші існуючі родичі не мали можливості цього робити, тому на початку травня 2013 року [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради для оформлення опіки над своєю тіткою. На підставі наданих документів орган опіки підготував подання до Сєвєродонецького міського суду та разом з заявою [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатною та встановлення опіки і призначення опікуном [PERSON] були здані до суду. 29 травня 2013 року у Сєвєродонецькому міському суді відбулося судове засідання по розгляду даної справи, в ході якого судом [PERSON] було розяснено, що так як [PERSON] на даний час перебуває на лікуванні у Сватівській обласній психіатричній лікарні, тому дану справу відповідно до норм ст.236 ЦПК України необхідно розглядати в Сватівському районному суді. Тому ухвалою від 29.05.2013 року по справі № 428/3610/13-ц заяву [PERSON] було залишено без розгляду. У зв'язку з цим орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради підготував нове подання вже до Сватівського районного суду і 11 червня 2013 року [PERSON] звернулася з відповідною заявою вже до Сватівського районного суду, що підтверджується заявою від 11.06.2013 року, вхідний номер 2974. Сватівський районний суд прийняв дану заяву до розгляду та на судовому засіданні 25.06.2013 року була винесена ухвала про призначення судової-психіатричної експертизи. Дана експертиза була проведена 28 липня 2013 року. Акт судово-психіатричної експертизи знаходиться у судді Сватівського районного суду. 28 липня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЕД № 369885 від 29 липня 2013 року. Отриманням свідоцтва про смерть, організацією та проведенням похорон [PERSON] займалася [PERSON] самостійно за свої власні кошти. Після цього 06 серпня 2013 року [PERSON] разом з [PERSON] звернулися до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори для подання заяви від імені [PERSON] на отримання спадщини після померлої [PERSON] за заповітом. При цьому звернені державний нотаріус повідомив, що існує спадковий договір, який був оформлений між їхньою померлою тіткою та [PERSON] 15 жовтня 2012 року. Але їм зовсім нічого не відомо про вказаний спадковий договір та про існування якогось [PERSON]. Жодного разу за 2013 рік [PERSON] в квартирі померлої [PERSON] не з'являвся, ніякої допомоги не надавав, придбанням памперсів, ліків та доглядом у лікарнях не займався, участі у проведенні похорон не приймав. [PERSON] ні кому про існування спадкового договору не казала. До того ж вважаю, що у період коли укладався даний спадковий договір [PERSON] вже знаходилася в тяжкому психологічному станій, вже не розуміла значення своїх дій, а відповідно не могла керувати ними. Діагноз, який був встановлений [PERSON] в період з лютого 2013 року по червень 2013 року становить: «Атеросклеротична деменція з маренням». З часу укладання спадкового договору до часу госпіталізації та встановлення діагнозу пройшов дуже короткий термін, тому вважають, що [PERSON] вже хворіла даним захворюванням, а відповідно не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Але для визначення психічного стану померлої [PERSON] на час укладання спадкового договору необхідно призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи. [PERSON] за заповітом є спадкоємцем після смерті [PERSON], а [PERSON] майже була признана опікуном [PERSON], якщо б вона не померла. Також позивачі зазначають, що у березні-квітні 2013 року на рідну сестру померлої - [PERSON] вийшла якась група осіб, один з яких представився головою громадської організації «Сєвєродонецький Фонд соціального захисту інвалідів», та призначив їй зустріч для вирішення питання щодо [PERSON] Так як [PERSON] відразу здалося це дивним і вона злякалася невідомих чоловіків, тому на цю зустріч вона запросила племінницю [PERSON]. На цій зустрічі один чоловік представився [PERSON], а інший [PERSON]. Перший чоловік повідомив, що необхідно вирішити питання щодо утримання [PERSON], однак вони зрозуміти не могли яке відношення вони мають до їх родички, яка на той момент вже перебувала на лікуванні, чому їх цікавить її доля. На запитання ні [PERSON], ні [PERSON], зрозумілих відповідей давати відмовлявся, ніяких документів не надавали, тому не могли зрозуміти чого саме вони хотіли. Потім коли вже в судовому порядку розглядалося питання визнання тітки недієздатною і встановлення над нею опіки, стали з'ясуються моменти, що деякі молоді люди (які представлялися опікунами [PERSON]) в лікувальних закладах цікавляться медичними документами [PERSON] та її станом здоровя, намагалися забрати її з лікарні, проте їм ніхто ніяких документів не видавав та забрати [PERSON] не дозволили. Про існування спадкового договору, укладеного 15 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON], позивачі дізналися лише 06 серпня 2013 року і відразу розпочали збір документів та підготовку матеріалів для подання. Також позивачі зазначають, що крім визнання спадкового договору недійсним необхідно ще й повернути право власності на спірну квартиру за померлою [PERSON] для того, щоб спадкоємці мали можливість отримати спадщину, для чого необхідно скасувати державну реєстрацію спірного спадкового договору та зобов'язати приватного нотаріуса повернути позивачам оригінал правовстановлюючого документа на спірну квартиру. Тому, з урахуванням уточнених позовних вимог позивачі просять, визнати спадковий договір, укладений 15 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 1118, недійсним; скасувати державну реєстрацію спадкового договору, укладеного 15 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 1118 та зобов'язати приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] надати свідоцтво про право власності на житло № 29, видане Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому від 29 квітня 1999 року та зареєстрованого в БТІ м. Сєвєродонецька від 07 травня 1999 року за № 762. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення аналогічні тим, що містіться в позові, уточненнях та письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи, також пояснили, що у відповідності до експертного висновку [PERSON] за станом здоровя не розуміла значення своїх дій, а тому спадковий договір може бути визнано недійсним. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду повідомлений належно, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду повідомлений належно, надав заяву про розгляд справи за його відсутності з підстав перебування за кордоном. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, пояснив, що вважає спадковий договір дійсним, а у висновках експертизи сумнівається, вважає, що експерти не мали права надавати такий висновок. Третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась причини неявки суду не повідомила, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 369885 [PERSON] померла 28.07.2013 року. У відповідності до заповіту 11.08.2006 року [PERSON] заповідала належну їй квартиру № 115 у будинку № 23-а по Ш.Будівельників м.Сєвєродонецька [PERSON]. З наданих документів вбачається, що [PERSON] 11.06.2013 року зверталась до Сватівського районного суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатною та призначення її опікуном. 14.06.2013 року провадження по справі було відкрито та 25.06.2013 року було призначено проведення судово-психіатричної експертизи. Згідно акту № 338 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 22.07.2013 року у [PERSON] виявляються ознаки стійкого психічного розладу та їх ступінь позбавляє [PERSON] спроможності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У відповідності до нотаріально посвідченого спадкового договору від 15.10.2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали спадковий договір. Предметом договору є квартира № 115 у будинку № 23-а по Ш.Будівельників м.Сєвєродонецька. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 ст.10 ЦПК України , сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. У відповідності до висновку судово-психіатричного експерта № 102 від 24.05.2016 року (судово-психіатрична комісійна первинна посмертна експертиза, проведена на підставі ухвали суду від 01.03.2016 року): «1. [PERSON], яка померла 28 липня 2013 року, на момент укладання 15 жовтня 2012 року між нею та [PERSON] спадкового договору, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] страждала на стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції, обумовленої складним судинним ураженням головного мозку (атеросклероз судин головного мозку, гіпертонічна хвороба) (згідно з МКХ-10 F01.8). 2. [PERSON], яка померла 28 липня 2013 року, у зазначений час (15 жовтня 2012 року) за своїм психічним станом не могла розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій, керувати ними та передбачати їх наслідки. Окрім того твердження позивачів, щодо наявності у [PERSON] психічного розладу здоровя також підтверджуються копіями медичної документації що містяться в матеріалах справи. Відповідно од ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно до п.1 листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.05.2012 № 648/0/4-12, відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушено. Висновок про тимчасову недієздатність сторони такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи є лише одним із доказів у такій справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: дієздатна фізична особа не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов в частині визнання спадкового договору, укладеного 15 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки матеріалами справи підтверджено факт перебування [PERSON] у стані коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. В ході розгляду справи твердження позивачів про психічний стан здоровя [PERSON] в момент укладення оспорюваного спадкового договору знайшли своє підтвердження, та повністю підтверджуються висновком судово-психіатричного експерта №102 та матеріалами справи. Згідно словника української мови (видавництво «Наукова думка», Київ, 1978 рік, т. 9, стор. 255) значення слова скасувати це - визнавати, оголошувати що-небудь недійсним, незаконним; анулювати, відміняти. Оскільки скасування державної реєстрації договору є наслідком встановлення недійсності правочину, та оскільки дана вимога є похідною, а суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги щодо недійсності спадкового договору та було встановлено його недійсність, вимоги щодо скасування державної реєстрації спадкового договору укладеного 15 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] також підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1, 3, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, позивач повинен довести, що його діями не було порушено його права або права відповідачів. Однак, жодних доказів позивачем до суду не надано. Стосовно заявлених вимог щодо зобовязання приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] надати свідоцтво про право власності на житло № 29, видане Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому від 29 квітня 1999 року та зареєстрованого в БТІ м. Сєвєродонецька від 07 травня 1999 року за № 762, суд вважає за необхідне відмовити оскільки позивачами жодних доказів в обґрунтування даної вимоги надано не було, а рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд вважає, що дану вимогу було заявлено необґрунтовано та передчасно, у звязку з чим, позов в цій частині не підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тому стягненню підлягають судові витрати у розмірі 444,00 грн.

Outcome: partial