Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 19.11.2009 року у Лішнянській сільській раді Дрогобицького району Львівської області про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 09, залишити на її вихованні дочку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що за час спільного проживання вони не змогли створити міцної та дружньої сім'ї, через несумісність характерів, різноманітність поглядів на подружнє життя, у зв'язку з чим між ними часто виникали різного роду сварки та непорозуміння під час яких відповідач ображав та зневажав її як жінку. Все це відбувалось в присутності дитини, що негативно впливало на її здоров'я. Будь-які її намагання виправити їх становище не дало позитивних результатів, з кожним днем їх стосунки погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до розпаду їхньої сім'ї. На початку червня 2014 року, відповідач забрав свої речі, залишив сім'ю та переїхав проживати у квартиру своїх батьків. За таких обставин вона твердо переконана, що здорової та міцної сім'ї у них не буде, оскільки з червня 2014 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, а тому вирішила розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги повністю підтримує, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить справу розглянути у його відсутності. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 19.11.2009 року у Лішнянській сільській раді Дрогобицького району Львівської області про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 09, що стверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2009 року. Від даного шлюбу між сторонами народилася донька [PERSON], [INFO], яка на даний час є неповнолітньою та знаходиться на утриманні позивача. Беззаперечно встановлено той факт, що сім'я позивача та відповідача фактично розпалась, існує тільки формально, так як вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, з червня 2014 року разом не проживають, позивач твердо переконана, що міцної сім'ї у них не буде та примирення між ними неможливе. Згідно із ст. 24 СК України, шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. У відповідності із положеннями ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved