Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою в якій просять ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] в їх користь суму боргу за договором позики від 01 лютого 2015 року у розмірі 141\~776 гривень 42 копійки, з яких: 39976 гривень нараховує сума основного боргу; 1978 гривень 88 копійок нараховує сума інфляційних втрат; 813 гривень нараховує сума 3% річних; 99009 гривень 42 копійки нараховує сума пені, та судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивачі [PERSON] та [PERSON] обґрунтовують тим, що 01 лютого 2015 року між ними та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 66500 гривень. За цим договором відповідач [PERSON] зобов'язувалася повернути суму позики до 01 лютого 2016 року. Відповідно до п.3 цього договору, суму позики відповідач [PERSON] зобов'язувалася сплачувати позикодавцям щомісячно, протягом 12 місяців, починаючи з 01 березня 2015 року. У п.2 цього договору позики зазначено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцям всю суму позики до 01 лютого 2016 року. Однак дане зобов'язання відповідачем [PERSON] не було належним чином виконано. У звязку із закінченням терміну позики, відповідач [PERSON] всієї суми позики їм так і не повернула, ухиляється від повернення боргу, не зважаючи на те, що вони неодноразово нагадували відповідачу про добровільне повернення заборгованої суми, але всі їх нагадування залишилися без реагування. До суду представник позивачів [PERSON] подав письмову заяву в якій підтримує позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики, просить позов задовольнити у повному обсязі і просить також справу слухати у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання в черговий раз не зявилася, причини неявок суду не повідомила, хоча про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 лютого 2015 року, між [PERSON] та [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], з другої сторони, було укладений договір позики на 66500 гривень. За цим договором позики, [PERSON] зобов'язувалася повернути суму позики до 01 лютого 2016 року, та відповідно до п.3 цього договору цю суму позиви [PERSON] зобов'язувалася сплачувати позикодавцям щомісячно, протягом 12 місяців, починаючи з 01 березня 2015 року. Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У правовому висновку зробленому в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 зазначається, що письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, яка в свою чергу визначає обовязок позичальника у випадку прострочення ним виконання грошового зобовязання сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, судом оглянуто та надано оцінку Договору позики грошей від 27 листопада 2014 року та розписці від 27 листопада 2014 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики на 66500 гривень, проте відповідачем зобовязання по Договору позики від 01 лютого 2015 року виконуються не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача перед позивачами утворився борг на загальну суму 141776 гривень 42 копійки, з яких: 39976 гривень нараховує сума основного боргу; 1978 гривень 88 копійок нараховує сума інфляційних втрат; 813 гривень нараховує сума 3% річних; 99009 гривень 42 копійки нараховує сума пені, а тому заявлений позов підлягає до задоволення. З відповідача [PERSON] в користь позивачів, слід також стягнути судовий збір в сумі 1417 гривень 76 копійок.\~

Outcome: approved