Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. [PERSON], [PERSON] вказали, що їм належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Позивачі зазначили, що відповідачі є його донькою та онукою позивача [PERSON], які з 2014 року в цій квартирі не проживають, але є зареєстрований в ньому і до теперішнього часу. Позивачі зазначили, що відповідачі за місцем реєстрації не з'являються, комунальні платежі не сплачують, особисті речі та будь - яке майно відповідачей в даній квартирі відсутні. В судовому засіданні представник позивачів підтримав вимоги, викладені в позовній заяві та надав пояснення, аналогічні, викладеним в ній. Відповідачі в судове засідання не з'явилисяся, будучи належним чином повідомленими про дату та місце судового засідання, за згодою інших учасників справи, які не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухав представника позивачів, свідків, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.01.2003 року управлінням житлового господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради № 13333, [PERSON], [PERSON] на праві власності в рівних частках кожному належить квартира [ADDRESS], що також підтверджується реєстраційним посвідченням про право власності на житло [NUMBER] від 13.01.2003 р, технічним паспортом. Відповідно до довідки № 3304 від 10.07.2018 року, наданої відділом реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивачі та відповідачі по справі. Судом встановлено, що з 2014 року відповідачі не проживають в [ADDRESS], особисті речі та будь -яке інше майно відповідачем в даній квартирі відсутні. Актом про фактичне проживання особи у житловому приміщенні від 01.08.2018 р., складено та виданою членами правління ОСББ «Тандем», також підтверджено факт непроживання відповідачів у вищевказаному будинку. Цей факт також підтверджений показаннями свідків, які були опитані судом в ході судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі з 2014 року, тобто більше року в квартирі без поважних причин не проживають. Відповідачі не спростували обставини, викладені у позовній заяві. За таких обставин суд вважає за можливе визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою, належною [PERSON] та [PERSON] Суд, оцінивши усі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законими та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved