Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO], третя особа - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради, в якому з урахуванням поданих уточнень зазначила, що є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в якій зареєстровані відповідачі по справі. З листопада 2014 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом із неповнолітньою дитиною виїхали до Російської Федерації, де мешкають до теперішнього часу і намірів повертатись не мають. У період часу з листопада 2014 року по теперішній час відповідачі не з'являлись за місцем реєстрації, їх особисті речі у квартирі відсутні, що свідчить про фактичну відмову від права користування даним жилим приміщенням. Реєстрація відповідачів з дитиною у належній позивачці квартирі має наслідком порушення її прав, оскільки вона змушена сплачувати вартість комунальних платежів з розрахунку на кількість зареєстрованих у квартирі осіб. Оскільки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не користуються спірним житлом більше року без поважних причин, будь-які домовленості щодо подальшого користування житлом між сторонами відсутні, позивач просить визнати їх особами, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зазначивши, що відповідачі, які є її сином, невісткою та онукою з власної волі виїхали із квартири [ADDRESS] в листопаді 2014 року у зв'язку із переїздом на постійне місце проживання до Російської Федерації. Будь-яких перешкод у проживанні в квартирі відповідачам з її боку не чинилось. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є законними представниками малолітньої [PERSON], в судове засідання не з*явились, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник Органу Опіки та піклування Костянтинівської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що особисто знайома із сторонами по справі, мешкає по-сусідству і їй відомо про те, що [PERSON], [PERSON] разом із дитиною [PERSON] більше трьох років не мешкають в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], оскільки переїхали до Російської Федерації на постійне проживання. Про наміри змінити місце проживання їй стало відомо безпосередньо із розмови із [PERSON] Будь-яких перешкод у проживанні в квартирі [PERSON] відповідачам не чинилось. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] (а.с.6-10) є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖБК «Космос № 16» від 01 грудня 1992 року № 50 (а.с.84). Відповідно до довідки ЖБК «Космос № 16» від 11 квітня 2017 року № 15 в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] зареєстровані син власниці [PERSON] - [PERSON], невістка - [PERSON] та онука - [PERSON], [INFO] (а.с.11). Як вбачається з актів перевірки паспортного режиму від 07 грудня 2016 року, від 16 серпня 2018 року, [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] з листопада 2014 року (а.с.12,13). Відповідно до висновку від 11 січня 2019 року № 52/26 Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради не заперечує проти визнання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] права користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], оскільки дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та навчається у 7 класі муніципального автономного загальноосвітнього закладу «Першотравнева середня школа» (а.с.71). Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або закону. Частинами 1,2 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них. Пунктом 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Дослідивши вищевикладені докази у сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з власної волі змінили своє місце проживання та місце проживання своєї дитини - [PERSON] Також суд дійшов висновку про відсутність будь-яких перешкод з боку позивачки [PERSON] у користуванні відповідачами по справі належною їй квартирою та про відсутність поважних причин не проживання відповідачів у вказаній квартирі з листопада 2014 року. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] в квартирі [ADDRESS] фактично не мешкає з листопада 2014 року, оскільки за волевиявленням батьків змінила місце проживання. Отже, за таких умов визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], в якій вона фактично тривалий час не мешкає, до порушення її прав, на переконання суду, не призведе. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачі з власної волі змінили своє місце проживання та місце проживання своєї дитини, понад один рік без поважних причин не мешкають в належній позивачці квартирі, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі є будь-які домовленості щодо збереження за відповідачами права користування житлом, отже [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слід визнати особами, що втратили право користування жилим приміщенням квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідачів [PERSON] та [PERSON] На підставі 150 ЖК України, ст.ст. 29,317,319,391, 405 ЦК України,

Outcome: approved