Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на ті обставини, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не спілкується з дитиною, не дбає про її духовний та фізичний розвиток, не приймає участі у вихованні та навчанні сина, не надає на його утримання належної матеріальної допомоги. Шлюб із відповідачем розірвано 19 квітня 2012 року, дитина проживає разом із нею та знаходиться на її повному утримані, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2012 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі ? частки зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте [PERSON] їх не сплачує, у зв'язку із чим, склалась заборгованість у сумі 15719,57 гривень. За вищевказаними обставинами просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно їх неповнолітнього сина. Разом і цим, відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини. В обґрунтування зазначив, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 09 січня 2010 року, від якого у них народився син - [PERSON], [INFO]. З моменту реєстрації шлюбу та до моменту його розірвання вони проживали разом із батьками дружини за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу їх малолітній син залишився проживати разом з матір'ю. В 2014 році [PERSON] з метою працевлаштування виїхав до Російської Федерації. Фактично з моменту розлучення у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо його участі у вихованні сина, його відвідуванні, усі його спроби нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому бачитися із сином, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не може нормально зустрічатися з ним. У зв'язку із чим, змушений звертатись із даним позовом до суду за захистом своїх прав. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Послалась на ті обставини, що тривалий час батьківські обов'язки по вихованню та утриманню дитини відповідач не виконує. Вважає, що оскільки [PERSON] перебуває на території Російської Федерації та не має наміру проживати в Україні, не зможе повноцінно брати участь у вихованні сина, піклуватися про його фізичний та духовний розвиток. Зазначила, що за її переконанням, з урахуванням віку дитини, спілкування батька з сином за допомогою інтернет-мережі є недоцільним та неефективним, що може призвести негативного впливу на психіку дитини. У зв'язку із чим, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також відмовити у задоволенні зустрічного позову. Додатково пояснила, що вона має намір укласти шлюб з громадянином Німеччини і виїхати з дитиною на постійне проживання у вказану державу, а відповідач безпідставно відмовляє у надання дозволу на виїзд дитини. Представник позивачки у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач не був присутній у судовому засіданні. У заявах, наданих суду, із позбавленням його батьківських прав не погодився. Зазначив, що тривалий час він надавав кошти на утримання дитини особисто колишній дружині або передавав через свою матір, знаходячись на території Російської Федерації він здійснював грошові перекази в рахунок сплати аліментів, доки [PERSON] не відмовилася їх отримувати у відділенні банку, на підтвердження надав роздруківку із соціальної мережі «Вконтакті». Пояснив, що виїхати на територію України він не має змоги, оскільки міграційна служба РФ вилучила у нього паспорт громадянина України, надавши посвідчення про тимчасову реєстрацію. Зазначив, що він не байдужий до життя свого сина [PERSON], має намір піклуватися про нього, допомагати морально, фізично та матеріально. У зв'язку із чим, просив суд зобов'язати [PERSON] не створювати йому перешкоди у спілкуванні та вихованні сина [PERSON], [INFO], надавши можливість у разі свого перебування у місті Маріуполі зустрічатися із дитиною, а під час перебування на території іноземної держави - забезпечити можливість спілкуватися із сином за допомогою інтернет-мережі із використанням «Skype». Представник відповідача за довіреністю не була присутня у судовому засіданні, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином. Представник відповідача за договором у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову про позбавлення батьківських прав, просив суд задовольнити вимоги зустрічного позову. Представник Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності. Надав суду висновок від 19 квітня 2016 року за вих.05-330-13, у якому вважає за доцільне питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] вирішити на розсуд суду. Разом із цим, у висновку від 29 серпня 2016 року за вих.05-732-13, визнав за доцільне надати можливість спілкуватися батьку із сином, що відповідатиме інтересам дитини. Прокурор вважав необхідним задовольнити позов про позбавлення батьківських прав [PERSON], а у задоволенні зустрічної позовної заяви - відмовити. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є знайомою позивачки, пояснила, що відповідача бачила один раз, особисто з ним не знайома, останній не бере участі у вихованні та утримані дитини, родичі з його боку також не спілкуються із дитиною. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сестрою позивачки, вказала, що батько дитини та його родичі матеріально не допомагають дитині, не беруть участі у його вихованні. Вказала, що відповідач сплачував аліменти на користь малолітнього сина, але згодом припинив. Зазначила, що дитина знає про те, що його батько знаходиться на території РФ, проте називає батьком іншого чоловіка, який має намір одружитися з позивачкою. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який є хрещеним батьком дитини, зазначив, що відповідач залишив межі України близько півтора роки тому з метою пошуку роботи, після отримання громадянства РФ має намір приїжджати до України. Повідомив суду, що не знає, скільки конкретно разів відповідач бачився з дитиною та скільки грошей надавав, проте йому відомо, що відповідач передав кошти на утримання дитини через свою матір. Вказав, що [PERSON] намагався спілкуватися з дитиною за допомогою Інтернету, не заперечує проти тимчасового виїзду дитину за межі України, однак категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Суд, вислухавши сторони, прокурора, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]; в свою чергу, позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, задовольнити частково. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. [PERSON] та [PERSON] з 09 січня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що Міським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 09 січня 2010 року було вчинено актовий запис №04. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина. [PERSON] народився [INFO] у місті Маріуполі Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], актовий запис №1245 від 15 жовтня 2010 року, зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано, водночас із [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 березня 2012 року і до повноліття дитини. Згідно довідки-розрахунку за вих.В-19 від 03 лютого 2016 року, виданої Жовтневим ВДВС Маріупольського МУЮ Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, загальна сума заборгованості по аліментам [PERSON] на утримання сина [PERSON] в період з 23 березня 2012 року по 01 січня 2016 року складає 15719,57 гривень. Вказана сума складає різницю між нарахованими та сплаченими платежами, тобто (41355,00 гривень - 25635,43 гривень = 15719,57 гривень). Зокрема, за фактом невиплати аліментів було відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №1201605070000919 за ознаками ч.1 ст.164 КК України, на теперішній час ведеться досудове розслідування. (відомості наведені у довідці ЦВП МВП ГУНП в Донецькій області від 14 квітня 2016 року). Згідно особового рахунку [NUMBER], позивачка разом із сином проживають за адресою: [ADDRESS], за місцем проживання її батьків. Згідно акту опитування сусідів позивачки від 16 березня 2016 року, [PERSON] офіційно розлучена з [PERSON]., з березня 2012 року відповідач за вказаною адресою не проживає, останній раз його бачили до серпня 2014 року. Дитина постійно гуляє з матір'ю та її батьками. У довідці, наданої комунальним ДНЗ загального розвитку «Ясла-садочок №153 «Черемушка» управління освіти Маріупольської міської ради, вказано, що [PERSON], 2010 року народження відвідує ясла з лютого 2015 року. Дитиною займаються мати, дідусь та бабуся. Дитина перебуває в належному психологічному та емоційному стані. Зі слів матері батько дитини з ними не проживає, спільне господарство не веде, батьківську плату сплачує мати. Батьківські збори, світкові заходи він не відвідує, дитину із дитячого садочку не забирає. У довідці, наданій директором КДЮСШ «Лідер» зазначено, що [PERSON] відвідує спортивні тренування з 2015 року, займається в присутності мами, дідуся чи бабусі. У матеріалах справи містяться квитанції, товарні чеки на підтвердження придбання позивачкою сину речей (одягу, взуття, ліків і т.д.), а також щодо відвідування дитячих розважальних закладів, зоопарку. Із наданих суду документів вбачається, що [PERSON] надавав свою згоду на поїздку малолітнього сина [PERSON] у супроводі матері за межі України, зокрема, до Російської Федерації, до Німеччини, з метою відпочинку та оздоровлення. Згідно письмової заяви, наданої суду громадянином Німеччини [PERSON], останній підтримує стосунки з [PERSON] з 2014 року, має серйозні наміри щодо створення з нею сім'ї та усиновлення її сина [PERSON], готовий морально та матеріально їх підтримувати. З дитиною підтримує гарні, товариські стосунки, поступово намагається прийняти роль батька. Останній раз бачилися на території України на Різдвяні свята, коли відпочивали разом у Трускавці, на підтвердження надав відповідні фотокартки. На даний час постійно спілкуються у «Skype». Судом встановлено, що [PERSON] з 06 липня 2014 року знаходиться у місті Самара на території Російської Федерації. (Відомості відображено у міграційній карті серії [NUMBER], у бланку про прибуття іноземного громадянина). Із наданих суду документів відомо, що він працює у ТОВ «ТЕК Миля» на посаді логіста з 01 листопада 2015 року по даний час (наказ №12 від 30 жовтня 2015 року). У довідці, виданою бухгалтерією підприємства зазначено, що його дохід за період з листопада 2015 року по березень 2016 року становить 35000,00 рублів РФ. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих адміністративних заходів. Відповідно до ст.141, 150 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є, у тому числі: якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Відповідно до п.15, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Згідно із ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь в її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Згідно з висновком №05-330-13 від 19 квітня 2016 року орган опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради вважає за доцільне залишити на розсуд суд питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] Основною підставою позбавлення батьківських прав [PERSON] позивачка вважає його ухилення від виконання свої обов'язків по вихованню дитини, але з цим твердженням суд не може погодитися, дослідженні судом докази свідчать про відсутність свідомої поведінки відповідача, направленої на невиконання своїх обов'язків по вихованню сина, так як не завжди він має реальну можливість виконати свої обов'язки, він не ухиляється від спілкування з сином і готовий проявляти батьківську турботу про нього. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачка не надала суду, а в судовому засіданні не встановлено достатніх доказів винної поведінки [PERSON], свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, у зв'язку із чим відмовляє у задоволенні первісного позову. При цьому суд виходить із вимог Принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, згідно з яким, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками, крім випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.157, ст.159 Сімейного кодексу України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч.3 ст.291 ЦК України фізична особа має право на підтримання зв'язків з членами своєї сім'ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Згідно ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Оскільки це право має немайновий характер, фізична особа не може бути його позбавлена. З урахуванням відносин, які склалися між сторонами по справі, даних про їх особи, а також інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що з урахуванням принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин та пріоритетного інтересу дитини на підтримку зв'язків з батьком, недопущення порушення його права на виховання, [PERSON] має бути забезпечена організація зустрічей із сином у спосіб, час та за адресами, визначеними матір'ю дитини у її присутності. При цьому, спілкування з дитиною за допомогою інтернет-мережі має бути вирішено батьками з урахуванням запобігання негативного впливу на стан здоров'я дитини. Одночасно, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про недопустимість ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, оскільки встановлення подібного факту може вважатися підставою для задоволення вимог про позбавлення батьківських прав. Враховуючи наведене,

Outcome: partial