Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вони є власниками капітальних гаражів [ADDRESS], та земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва індивідуального гаража, відповідно до договорів купівлі-продажу авто гаражу і Державних актів на право власності на земельну ділянку. За вказаною адресою, окрім гаражів позивачів, знаходяться ще більше 20 гаражів та 6 нежитлових приміщень ПП «Артезіан». Порядок користування земельною ділянкою де знаходяться гаражі позивачів та приміщення відповідача не визначався, але відповідач встановив ворота для в'їзду на територію де розташовані гаражі та приміщення відповідача. Зазначені ворота часто зачиняють, чергують охоронниками території працівники ПП «Артезіан». Вказані обставини є перешкодами, які чинить відповідач позивачам у користуванні їх майном (гаражами), а тому позивачі просили суд усунути перешкоди в користуванні їх майном, шляхом демонтування металевих воріт на загальному проїзді на землях загального користування по [ADDRESS] та заборонити відповідачу встановлювати металеві ворота на загальному проїзді за вказаною адресою, стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачі підтримали позов. Представник відповідача, згідно довіреності в справі, позов не визнав, подав письмово викладені заперечення на позов та клопотання про застосування строків позовної давності. Третя особа по справі не направила до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, подали лист, де просять розглядати справу без участі їхнього представника, на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником капітального гаража [ADDRESS] та власником земельної ділянки площею 0,0031 га для будівництва індивідуального гаража за вказаною адресою. Наведене підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 13.07.1996 року та Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯК № 777012 (а.с.9,11). Встановлено, що позивач [PERSON] є власником капітального гаража [ADDRESS] та власником земельної ділянки площею 0,0033 га для будівництва індивідуального гаражу за вказаною адресою. Наведене підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 04.06.1998 року та Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯК №777011 (а.с.10,12). Встановленим є те, що підприємство «Артезіан» в особі директора [PERSON] є власником нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS], ( на даний час вулиця перейменована на «[ADDRESS]»). Право власності відповідача на нежитлові приміщення посвідчено нотаріально договором купівлі-продажу нежитлових приміщень (а.с.13). Встановленим є те, що нерухоме майно відповідача знаходиться на землях Білоцерківської міської ради, правоустановчих документів на використання відповідачем земельної ділянки за вказаною адресою не має, договір оренди земельної ділянки між Білоцерківською міською радою та відповідачем не укладено. Дані обставини визнані представником відповідача. Також, представником відповідача визнано, що на території на адресою [ADDRESS] є металеві ворота, які знаходяться на загальному проїзді і які, у нічний час закриті, оскільки територія охороняється працівниками ПП «Артезіан». Представник відповідача зазначив, що позивачі не мають можливості демонтувати вказані ворота, так як - це власність відповідача. Судом встановлено, що між сторонами мали місце чисельні судові спори, сторонами подано рішення судів різних інстанцій в підтвердження довготривалого спору з приводу користування земельною ділянкою та ін. Встановленим є те, що Білоцерківська міська рада на час розгляду даної справи не передала в оренду ПП «Артезіан» будь-яку земельну ділянку за адресою [ADDRESS] ПП «Артезіан». Відповідно до чинного генерального плану міста Біла Церква, затвердженого рішенням Київської обласної Ради народних депутатів за № 243 від 15.07.1985 року землі, на яких збудовані індивідуальні гаражі, в тому числі й позивачів, і господарчо-побутові приміщення ПП «Артезіан» по [ADDRESS] в м. Біла Церква віднесені до територій комунально-складської забудови та відносяться до категорії : землі житлової і громадської забудови (а.с.47,48). Позивачі суду пояснили, що з 2004 року відповідач встановив металеві ворота на загальному проїзді і тривалий час позивачі терплять перешкоди з приводу відсутності вільного проїзду до власних гаражів. Вказані ворота зачинялися на ключ, яким розпоряджалися працівники ПП «Артезіан», а на даний час ворота зачиняють на засов з середини і для проїзду слід викликати охоронця та чекати відкриття проїзду. Позивачі в підтвердження своїх пояснень подали фотографії з зображенням воріт та засобів їх зачинення. Представник відповідача, заперечуючи позов, вказав, що вказані ворота дійсно знаходяться на спільному проїзді та іноді їх зачиняють і то, лише, на ніч, однак ніякі перешкоди позивачам щодо проїзду до їхніх гаражів не чиняться. Крім того, представник відповідача просив застосувати положення про строки позовної давності, оскільки в 2006 році позивачі вже зверталися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні їхнім майном, а тому слід відмовити в даному позові. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт спричинення позивачам перешкод в користуванні їх власністю. Перешкодами є відсутність вільного проїзду (доступу) до гаражів позивачів. Так, зачинені, хоч і не постійно, працівниками ПП «Артезіан» ворота на загальному проїзді є перешкодою, яка підлягає усуненню. Не підлягає задоволенню клопотання представника відповідача про застосування положення про строки позовної давності, оскільки спір стосуються не зобов'язання, а мова йде про усунення перешкод в користуванні майном і ці перешкоди існують на даний час. В 2006 році позивачі зверталися в судовому порядку з вимогою до відповідача про усунення перешкод в користуванні майном і провадження в справі було закрито, так як спір не підлягав розгляду в адміністративному провадженні (а.с.43-44), тобто в судовому порядку спірне питання не вирішувалося. Представник відповідача зазначає, що спірні ворота відповідач придбав в 1997 році, разом з нежитловими приміщеннями, однак придбання воріт ніяким чином не породжує право відокремлювати ту чи іншу територію, зачиняти територію, яка не перебуває у власності чи одноособовому користуванні відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Таким чином, в суді знайшов підтвердження факт наявності воріт на спільному проїзді на землях загального користування в м. Біла Церква по [ADDRESS], цими воротами розпоряджається ПП «Артезіан», ворота бувають зачинені, що створює незручності і перешкоди під'їзду позивачів до їхніх гаражів. Відповідач не навів підстави використання воріт за призначенням, тобто, зачинення території, без дозволу та погодження з іншими користувачами (власниками) земельної ділянки по [ADDRESS]. Наявність у власності ПП «Артезіан» нежитлових будівель, складських приміщень не наділяє відповідача пріоритетним правом одноособово розпоряджатися спільним проїздом, землями загального користування, зачиняти територію, а тому вимога про демонтування воріт на загальному проїзді підлягає задоволенню. Отже, оцінюючи подані докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачами вимоги підлягають до задоволення з наведених вище підстав та підлягає задоволенню позовна вимога про усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями, гаражами [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідача демонтувати металеві ворота на загальному проїзді та шляхом заборони встановлювати перешкоди (ворота) для проїзду позивачів до їхніх гаражів. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів розмір судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved