Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, треті особи - Решетилівський районний сектор Державної міграційної служби України в Полтавській області та служба у справах дітей Решетилівської РДА, посилаючись на наступне. Вона є власницею квартири [ADDRESS] яка належить їй на праві приватної власності. У вказаному будинку зареєстровані її син, його колишня дружина [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] Після розірвання шлюбу з її сином, відповідачка зі своїм сином у 2014 році виїхали з її квартири на постійне проживання до своєї матері у село Нова Диканька Решетилівського району Полтавської області та на даний час у квартирі не проживають. Таким чином, відповідачка з сином більше 1 року відсутня за місцем своєї реєстрації, ніякого зв'язку з ними позивачка не підтримує, їхні особисті речі в її квартирі відсутні, вона самостійно утримує свою квартиру та оплачує комунальні послуги, відповідачі ніякої участі в утриманні даного житла не приймають та ним не користуються, добровільно знятися з реєстрації відмовляються. З огляду на зазначене вона просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житлом, розташованим у [ADDRESS]. В судове засідання позивака [PERSON] не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує /а.с.26/. Відповідачка [PERSON] та малолітній [PERSON] в судове засідання не з'явились без поважної причини, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.23-24/. Представник третьої особи Решетилівського сектору Державної міграційної служби України у Полтавській області в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні справи покладається на розсуд суду /а.с.25/. Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання представник третьої особи - служба у справах дітей Решетилівської РДА у судове засідання не з'явився /а.с.22/. Тобто, в судове засідання відповідач, який вважається повідомленим в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України не явився, а тому суд, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши юридичну оцінку доказам по справі знаходить, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Договором дарування від 14 грудня 2015 року, зареєстрованим у реєстрі за № 1930 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 листопада 2006 року № 12420415 /а.с.4-5/. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 23 липня 2015 року № 480 у належній [PERSON] квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають: син - [PERSON], його колишня дружина - [PERSON], син колишньої дружини - [PERSON] /а.с.6/. З акту обстеження від 24 червня 2015 року б/н вбачається, що [PERSON] та її син [PERSON] дійсно зареєстровані в [ADDRESS], але фактично не проживають за даною адресою з травня 2014 року /а.с.7/. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 листопада 2014 року у справі № 546/982/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON]. розірвано, рішення набрало чинності 01 грудня 2014 року /а.с.8/. Відповідно до положення ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачем [PERSON] не надано суду докази залишення спірного житла та не користування ним більше одного року з поважних на то причин, а тому позов в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Щодо вимог позивачів про визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, суд не знаходить підстав для задоволення зазначеної вимоги з наступного. На час розгляду справи [PERSON], [INFO] досягнув 8 річного віку. Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що підставою для втрати права на користування житлом є відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 71 ЖК України , особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад 6 місяців без поважних причин , за виключенням випадків, передбачених частиною 3 цієї норми. Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканцем, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності , тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні. Фізична особа, яка не досягла 14 років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини чи здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності ( ст. 31 ЦК України). Обмеження дієздатності особи у віці до 14 років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання передбачено положенням ч.4 ст.29 ЦК України. Таким чином малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків( або одного із них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі малолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними. Оскільки підставою втрати особою права користування житлом є лише неповажність причин відсутності понад встановлені строки, то малолітня дитина як самостійний суб'єкт житлових правовідносин (окремо від батьків) не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що виходячи з зазначених норм законодавства та віку дитини - 8 років, малолітній [PERSON] не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому така підстава для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщення як проживання без поважних на то причин взагалі не може мати місце. За таких підстав позовні вимоги [PERSON] в частині визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є такими, що не підлягають задоволенню, а тому в цій частині позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial