Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачам на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування від 19 грудня 2011 року та витягу про державну реєстрацію прав від 02 березня 2012 року. На підставі проекту від 2010 року було проведено перебудову квартири під нежитлове приміщення, загальною площею 106,45 кв. м. 14 березня 2010 року сторони домовились про купівлю-продаж належного відповідачам на праві власності нежитлового приміщення, було укладено письмовий договір купівлі-продажу нежитлового приміщення квартири [ADDRESS] загальною площею 106,45 кв. м. Сторони також домовились, що через деякий час вищевказаний договір буде оформленій у нотаріальному порядку. Таким чином позивачі та відповідачі домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачам у власність обумовлене домовленістю нерухоме майно, а останні прийняли його, сплатили належну суму та фактично вступили в володіння цим майном. Через деякий час [PERSON] та [PERSON] звязалися з [PERSON] та [PERSON], щоб домовитися про зустріч з метою нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу, але останні постійно ухиляються від цього. Позивачі та їх представник адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вони просять розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вони просять розглядати справу за їх відсутності, позов визнають у повному обсязі та не заперечують проти його задоволення. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідачам на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування від 19 грудня 2011 року та витягу про державну реєстрацію прав від 02 березня 2012 року. На підставі проекту від 2010 року було проведено перебудову квартири під нежитлове приміщення, загальною площею 106,45 кв. м. 14 березня 2010 року сторони домовились про купівлю-продаж належного відповідачам на праві власності нежитлового приміщення, було укладено письмовий договір купівлі-продажу нежитлового приміщення квартири [ADDRESS] загальною площею 106,45 кв. м. Сторони також домовились, що через деякий час вищевказаний договір буде оформленій у нотаріальному порядку. Таким чином позивачі та відповідачі домовились про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачам у власність обумовлене домовленістю нерухоме майно, а останні прийняли його, сплатили належну суму та фактично вступили в володіння цим майном. Через деякий час [PERSON] та [PERSON] звязалися з [PERSON] та [PERSON], щоб домовитися про зустріч, з метою нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу, але останні постійно ухиляються від цього. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, таким чином [PERSON] та [PERSON] правомірне володіють спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на спірне майно за позивачами [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved