Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній вище квартирі окрім неї значиться зареєстрованим її онук - [PERSON] . Відповідач у спірній квартирі не проживає більше року, витрати по сплаті комунальних послуг не несе, утриманням квартири не займається, особисті речі в квартирі відсутні, спільним побутом не пов`язаний, де проживає на даний час їй не відомо. У зв`язку з викладеним просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.01.2020 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Від відповідача відзив до суду не надійшов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.02.1995 року виданого згідно розпорядження від 06.02.1995 року за №19555, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та її чоловіку [PERSON] . Після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] та донька [PERSON] прийняли спадщину, а саме 1/2 частини трикімнатної квартири під номером [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2014 року [PERSON] , отримала 2/3 спадкового майна, з урахуванням 1/3 частки у спадщині від якої відмовилась донька спадкодавця позивач по справі [PERSON] . З довідки про розмір платежів від 19.09.2018 року вбачається, що кількість осіб зареєстрованих в вищевказаній квартирі складає дві особи, а саме [PERSON] та її онук [PERSON] , [INFO] . Відмітка про реєстрацію в квартирі [ADDRESS] міститься також в паспорті відповідача, копія якого наявна в матеріалах справи. З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 29 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає, особистих речей та інших ознак, що вказують на фактичне проживання за даною адресою не виявлено. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення між сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачем та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved