Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивачка 15.09.2014 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 24.11.1990 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з [PERSON] з часом погіршилося через різні погляди на життя, втратилися почуття та любов. Подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання фактично припинено вже близько трьох років. Суперечок про поділ майна не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, так як [PERSON] має іншу жінку разом з якою сумісно проживає. При таких обставинах вважає, що їх шлюб підлягає розірванню та примирення між ними неможливе. До суду звернулася з причини небажання відповідача подати заяву про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС. В судове засідання 28.10.2014 року з'явилися представник позивачки [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі ордеру від 13.10.14), який позов підтримав та позивачка [PERSON], яка також підтримала позов та зазначила, що з відповідачем не проживають три останні роки, просила залишити за нею шлюбне прізвище [PERSON]. В судове засідання з'явився представник відповідача [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі ордеру від 28.10.14), який позов визнав та просив його задовольнити. В судове засідання не з'явився відповідач [PERSON], але надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що на розірвання шлюбу згоден. Суд, вислухавши пояснення та думки осіб присутніх в судовому засіданні, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (надалі сторони) 24.11.1990 року зареєстрували шлюб у Палаці урочистих подій Виконкому Одеської міської ради народних депутатів, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого вказаним органом 24.11.1990 року, актовий запис № 2518 (а.с.4). З свідоцтва вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки [PERSON]. Від шлюб сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Останні три роки сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть разом спільного господарства та спільно не проживають. Відповідач має стосунки з іншою жінкою, з якою разом мешкає. На час розгляду справи майнові вимоги, будь кого з сторін, суду не пред'явлені. Питання щодо проживання та утримання дитини сторонами узгоджено. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між ними неможливе. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідач визнав позов та не заперечував проти винесення судового рішення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved