Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивачі звернулись з позовом до відповідачів та просили визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свої вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. 28.09.2007 року у вказаній квартирі на правах члена сім'ї [PERSON] була зареєстрована відповідач [PERSON] та 01.10.2009 року також були зареєстровані її неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Зазначили, що відповідач [PERSON] та неповнолітні діти, будучи зареєстрованими в належній позивачам на праві власності квартирі ніколи в ній не проживали, що підтверджується актом обстеження. На підставі ст. 405 ЦК України позивачі вважають, що відповідач [PERSON] та неповнолітні [PERSON] та [PERSON], не проживаючи у спірній квартирі з моменту реєстрації, втратили право користування житловим приміщенням в цій квартирі, з урахуванням чого просили позов задовольнити Представник позивачів в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій позовні вимоги своїх довірителів підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. Третя особа Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати без участі його представника. Представник третьої особи Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивачів, дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10.09.1999 року та договором дарування частини квартири від 03.02.2005 року. Квартира [ADDRESS] складається з трьох жилих кімнат, загальна площа квартири 67,27 кв.м., житлова площа 41,30 кв.м. 28.09.2009 року у вказаній квартирі на правах члена сімї [PERSON], була зареєстрована відповідач [PERSON] та 01.10.2009 року були зареєстровані неповнолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою форми №3, виданої Центром обслуговування споживачів №2 від 05.03.2014 року за №541. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] та неповнолітні діти, будучи зареєстрованими у спірній квартирі в ній не проживають, що підтверджується актом обстеження, складеного представниками КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» структурного підрозділу Центру обслуговування споживачів №2 у присутності сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та заявою самої [PERSON] від 16.05.2012 року. З довідки ОСББ «Південний» від 19.07.2013 року вбачається, що [PERSON] та неповнолітні [PERSON], та [PERSON] з грудня 2006 року фактично проживають в [ADDRESS]. Позивачі просили, визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою, на що слід зазначити наступне. Згідно ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, незаконно, без відповідної правової підстави того, що заволодів ним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON], та неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] змінивши своє місце проживання не знялися з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання та не зареєструвалися за місцем нового проживання. Відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Встановлено, що відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі не проживають, залишили її добровільно, їх особистих речей у квартирі немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несуть, так само як і інших витрат, також не приймають участі у спільному побуті. Отже, відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], будучи зареєстрованими у квартирі, що належить позивачам на праві спільної часткової власності, порушують їх права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачі довели ті обставини, на які посилались, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на це, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суми сплаченого судового збору 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved