Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа : Головне управління імміграційної служби України в Дніпропетровській області про втрату права на користування житлом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що їм в рівних частках на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірно-господарськими побудовами, розташований за адресою : [ADDRESS]. У жовтні 2001 року та квітні 2005 року відповідачі ( брат покійного чоловіка та батька позивачів ) за згодою покійного були зареєстровані у вказаному будинку, але жодного дня в ньому не мешкали. На теперішній час вони мешкають в м. Дніпропетровськ та по незрозумілим причинам не бажають зніматися з реєстрації. Реєстрація відповідачів перешкоджає їм отримати право на державну компенсацію при сплаті комунальних послуг. У зв'язку з цим, позивачі просять визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком з надвірно - господарськими побудовами, розташованим за адресою : [ADDRESS]. Крім того, просили стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Крім того пояснила, що відповідач - [PERSON] вже знятий з реєстрації з житлового будинку за адресою : [ADDRESS]. Що стосується відповідача - [PERSON], то остання має кредитні зобов'язання, на адресу позивача постійно надходять листи з банку на ім'я [PERSON]. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Крім того пояснив, що в житловому будинку за адресою : [ADDRESS] він проживає з 2008 року й по цей час. Жодного дня відповідачі добровільно не проживали в даному будинку, лише приїжджали до бабусі в гості. Відповідачі в судове засідання не з'явилися по невідомій суду причині, хоча про день та час судового розгляду були належним чином повідомлені, що підтверджується телефонограмою. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, однак надала заяву про розгляд справи без її участі та просила прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступного висновку. 12.11.2012 року [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на ? частку ( кожному ) житлового будинку з надвірно-господарськими побудовами, що розташований за адресою : [ADDRESS]. Дані свідоцтва зареєстровані в державному реєстрі прав на нерухоме майно. Згідно технічного паспорту на жилий будинок [ADDRESS], власниками даного жилого будинку є : [PERSON] - ? частина; [PERSON] - ? частина. З витягу з домової книги вбачається, що [PERSON] з 11.10.2001 року, а [PERSON] з 12.04.2005 року зареєстровані за адресою : [ADDRESS]. Відповідно акту від 07.04.2015 року [PERSON] та [PERSON] не проживають та не проживали за адресою : [ADDRESS]. Згідно довідки квартального комітету № 6 від 28.04.2015 року [PERSON] проживає за адресою : [ADDRESS]. [PERSON]- тітка, [PERSON] - дядько, зі слів сусідів не проживають за даною адресою. Відповідно до вимог ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З норми ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Так, в ході судового розгляду встановлено, що дійсно відповідачі по справі являлися членами сім'ї позивачів, зареєстровані за адресою : [ADDRESS], але за даною адресою не проживали та не проживають по теперішній час без поважних причин. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач- [PERSON] добровільно знявся з реєстрації з житлового будинку за адресою : [ADDRESS], що підтверджується довідкою адресно- довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області. У зв'язку з цим, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково, а саме : визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком з надвірно - господарським побудовами, розташованим за адресою : [ADDRESS], Крім того, враховуючи правила ст..88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача - [PERSON], понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.. На підставі викладеного та ст.ст. 319, 405 ЦК України, ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial