Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом 28.11.2016 року мотивуючи тим, що вони на підставі свідоцтва про право на спадщину являються співвласниками житлового будинку загальною площею 54,20 кв.м., житловою площею 40,10 кв.м., господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в селі Глушки Білоцерківського району Київської області по вулиці Леніна під номером 23. Також, співвласницею даного будинку, господарських будівель та споруд являється їхня сестра [PERSON]. Кожному співвласнику належить на праві спільної власності по 1/3 частки будинку. Будинок, господарські будівлі та споруди вони прийняли, як спадщину, після смерті матері [PERSON], яка померла 02.08.2004 року. [PERSON] з 15.11.1983 року зареєстрований та постійно проживає в даному будинку. Всі співвласники будинку за домовленістю спільно користувались будинком, господарськими будівлями та спорудами. Однак, в жовтні 2016 року відповідачі без отримання будь-яких дозвільних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку та без погодження з ними, як співвласниками жилого будинку, всупереч їхній волі замінили замок вхідних дверей, не надавши їх ключів, та побудували стіну перегородку в кімнаті 1-2. Даними протиправними діями відповідачі повністю позбавили їх права користуватись будинком, оскільки у них відсутні ключі від вхідних дверей будинку, а побудована ними перегородка в кімнаті 1-2 позбавляє їх можливості ввійти в кімнату 1-3 та користуватись нею. Також, таким чином відповідачі неправомірно позбавили житла [PERSON], оскільки заміною замка вхідних дверей його позбавили навіть ввійти в будинок, у звязку з чим він вимушений тимчасово проживати в квартирі [PERSON] Оскільки відповідачі, побудувавши стіну перегородку виконали роботи перепланування жилого будинку, який є спільною власністю, то вони повинні були погодити це з ними іншими співвласниками будинку та отримати відповідні дозволи, документи, що дають право на виконання вказаних робіт в сільській раді. Вони, як співвласники будинку, намагались всіма доступними заходами перешкодити відповідачам в порушенні ними законодавства та їхніх прав і законних інтересів. Перешкоджання відповідачами доступу до їхньої частки будинку позивачам шляхом заміни замка вхідних дверей та будівництва стіни перегородки порушує їхнє право власності на дану частку будинку, оскільки взагалі позбавляє можливості користуватись обєктом права власності. В звязку з тим, що мирним шляхом вирішити спір не можливо, позивачі просять в судовому порядку зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ними належною їм на праві приватної власності 2/3 частиною будинку № 23, який знаходиться по вулиці Леніна в селі Глушки Білоцерківського району Київської області шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: встановлення раніше діючого замка вхідних дверей будинку та демонтажу (зруйнування) стіни перегородки в кімнаті 1-2 даного будинку. 10.03.2017 року відповідач [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву обгрунтовучи тим, що вона є власником 1/3 частини житлового будинку № 23 по вул. Центральній (колишня Леніна) в селі Глушки Білоцерківського району Київської області, яка належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.01.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], яке зареєстровано в реєстрі за № 2-61. По 1/3 частині вищевказаного будинку на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON], що стверджується копіями Свідоцтва про право на спадщину за законом.Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим станом на 10.06.2014 року, спірний будинок є двокімнатним, житлова площа 40,1 кв.м., у тому числі: 1 коридор 5,5 кв.м., 2 житлова кімната 19,3 кв.м., 3 житлова кімната 20,8 кв.м., 4 кухня 8,6 кв.м. Загальна площа будинку 54,2 кв.м. Кімнати в будинку не ізольовані. Оскільки вона та позивачі за первісним позовом не можуть знайти домовленості у користуванні будинком, вони чинять перешкоди у користуванні будинком, що стверджується довідкою Глушківської сільської ради від 09.02.2017 року № 40, вона змушена звернутися до суду з вимогою про визначення порядку користування житловим будинком.Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. 2/3 частини будинку, що належать позивачам за первісним позовом, будуть складати 40,1 кв.м. житлової площі ? 2/3 частини = 26,7 кв.м, що в натурі буде приблизно відповідати площі житлової кімнати у 19,3 кв.м та площі коридору 5,5 кв.м. і кухні 8,8 кв.м. В звязку з тим, що мирним шляхом вирішити спір не можливо, то вона просить в судовому порядку встановити порядок користування житловим будинком № 23 по вул. Центральній (колишня Леніна), в селі Глушки Білоцерківського району Київської області, а саме: у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 20,8 кв.м.; у користування [PERSON] і [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 19,3 кв.м., коридор площею 5,5 кв.м. і кухню площею 8,8 кв.м. та стягнути з позивачів за первісним позовом на її користь суму сплаченого судового збору. 16.03.2017 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обєднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про визначення порядку користування житловим будинком. Позивач [PERSON] в судовому засіданні обставини зазначені в позові підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, щодо вимог зустрічного позову просила відмовити та надала заперечення проти зустрічного позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні обставини зазначені в позові підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, щодо вимог зустрічного позову просив відмовити. Представник позивача [PERSON], адвокат за договором [PERSON] в судовому засіданні обставини зазначені в позові підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, щодо вимог зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити, позовні вимоги зустрічного позову підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити, позовні вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], адвокат за договором, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити, позовні вимоги зустрічного позову підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши осіб, які приймають участь у справі, покази свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2. ст.59 ЦПК, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Глушки, Білоцерківського району, Київської області, по вулиці Леніна, за номером 23, по 1/3 частині кожен, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON], яка померла 02.08.2004 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11-14, 62). Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений станом на 10.06.2014 року (а.с 15-19), спірний будинок є двокімнатним, житлова площа 40,1 кв.м., у тому числі: 1 коридор 5,5 кв.м., 2 житлова кімната 19,3 кв.м., 3 житлова кімната 20,8 кв.м., 4 кухня 8,6 кв.м. Загальна площа будинку 54,2 кв.м. кімнати в будинку не ізольовані. Відповідно до довідки від 20.11.2016 року № 52 виданою Глушківською сільською радою Білоцерківського району Київської області (а.с. 50), Глушківським сільським головою [PERSON] 23.02.2017 року, за зверненням [PERSON], обстежено житловий будинок за адресою: с. Глушки, вул. Центральна, 23, при обстеженні виявлено, що всі господарські споруди і сам будинок закриті на замки. Також, в кімнаті площею 9,3 кв.м. збудовано із глини і цегли частково суцільний перестінок, через який не має доступу в приміщення кімнати площею 20,8 кв.м., чим змінено план будівлі відповідно технічного паспорта, та додано фото на двох аркушах (а.с. 51, 52). Також, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] без отримання дозвільних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку та без погодження з позивачами, як співвласниками жилого будинку, було замінено замок вхідних дверей та не надано позивачам ключі, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 28), показами свідка [PERSON] та підтверджується поясненнями відповідачів. Відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки не є співвласником будинку, не проживає в ньому, крім того, жодних доказів щодо порушення даною особою прав позивачів до суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного у праві власності є спільною частковою власністю. ( ч.1 ст.356 ЦК України). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. ( ч.1 ст.257 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а саме, слід усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні та розпорядженні житловим будинком № 23 по вулиці Центральній ( колишня Леніна) в селі Глушки Білоцерківського району Київської області, шляхом зобовязання [PERSON] відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: встановити раніше діючий замок вхідних дверей до будинку та демонтувати стіну перегородку в кімнаті 1-2. По зустрічній позовній заяві в судовому засіданні встановлено, що між співвласниками житлового будинку № 23, що розташований по вулиці Центральній в с. Глушки Білоцерківського району Київської області існує спір щодо користування спадковим майном, що підтверджується копією довідки від 09.02.2017 року № 40 виданої Глушківською сільською радою Білоцерківського району Київської області (а.с. 68), відповідно до якої [PERSON] 18.05.2016 року зверталась до Глушківського сільського голови по питанню конфліктної ситуації, яка виникла між нею та її сестрою [PERSON] щодо користування спадковим будинком, а саме житлового будинку в с. Глушки по вул. Центральній, 23. Позивач [PERSON] обґрунтовувала свої заперечення проти зустрічної позовної заяви тим, що вона не згодна з таким варіантом порядку користування житловим будинком, оскільки будинок старий побудований в 1960 році, несущі стіни виготовлені з глини, конструкції даху та покрівлі у вкрай незадовільному стані, а тому в неї всі підстави побоюватись руйнування не тільки даху та покрівлі, а і всього будинку у випадку втручання в несущі конструкції будинку, зокрема руйнування несущої стіни з метою облаштування ізольованого входу. Однак, в зустрічній позовній заяві відповідачем не ставиться питання про перепланування будинку і створення нового входу, а ставиться лише питання про порядок користування житловим будинком в натурі. Відповідачем [PERSON] надано до суду висновок для визначення порядку користування житловим будинком між співвласниками по вул. Леніна, 23 в с. Глушки, Білоцерківського району Київської області (а.с. 83, 85), однак судом не приймається до уваги даний доказ, оскільки він стосується конкретного розподілу будинку та виділу частки в натурі, а не визначення порядку користування житловим будинком. Відповідач [PERSON] запропонувала порядок користування таким чином: у її користування виділити житлову кімнату площею 20,8 кв.м., що максимально відповідає її частці в праві власності на будинок; - у користування [PERSON] і [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 19,3 кв.м., коридор площею 5,5 кв.м. і кухню площею 8,8 кв.м., що навіть перевищує в натурі розмір їх часток в праві власності на будинок. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що згоден на визначення порядку користування будинком, однак просив виділити йому в користування кімнату 1-3, оскільки будинок йому потрібен для постійного проживання. Позивач [PERSON] заперечила повністю щодо визначення порідку користування будинком, оскільки перепланування, яке планує відповідач зруйнує даний старий будинок. Встановлено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], тобто будинком користується періодично, що сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи (а.с. 8). [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], тобто будинком користується також періодично, що сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи (а.с.45). [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], тобто постійно користується будинком, що не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов?язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року N 572 ( зі змінами та доповненнями, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово - комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків, розв'язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку ( п. 13 Правил). Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Відповідно до Правової позиції по справі № 6-1500цс15 при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Суд, враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо користування будинком, вони перешкоджають один одному, [PERSON] проживає в спірному будинку та постійно ним користується на відміну від [PERSON] та [PERSON], вважає за доцільне задовольнити запропонований варіант користування будинком [PERSON]. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічна позовна заява підлягає до задоволення, тому суд визначає порядок користування житловим будинком № 23 по вулиці Центральній ( колишня Леніна) в селі Глушки Білоцерківського району Київської області, а саме: виділити у користування [PERSON] житлову кімнату 1-3, площею 20,8 кв.м., а [PERSON] та [PERSON] виділити в користування житлову кімнату 1-2 площею 19,3 кв.м., коридор 1- 1 площею 5,5 кв.м., кухню 1- 4 площею 8,6 кв.м. Слід зазначити, що визначення порядку користування будинком не змінює спільної часткової власності на будинок. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд враховуючи пропорційність задоволених вимог, шляхом взаємозаліку, стягує з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у справі по 44,40 грн. з кожного.

Outcome: partial