Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Покровської міської ради про визнання в порядку спадкування за законом прав та обовязків забудовника на житловий будинок. В обгрунтування своїх позовних вимог вказала, що 01.12.2014 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно: земельна ділянка, що розташована за адресою: м. Покровськ, пров. Січовий, 27, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 11-ДН № 079855, виданого 30.10.2000 року Красноармійською міською радою на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради № 439 від 06.08.2000року Красноармійською міською радою на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради № 439 від 06.08.2000 року, кадастровий номер 1413200000:11:049:0958, загальною площею 0,0879 га, та житловий будинок, що розташований на цій земельній ділянці. На вказаній земельній ділянці вони з чоловіком побудували житловий будинок, але не ввели його в експлуатацію та не зареєстрували. Просить визнати за нею в порядку спадкування за законом права та обовязки забудовника на житловий будинок № 27 по провулку Січовий м. Покровськ Донецької області після смерті [PERSON]. В судове засідання позивачка, представник позивачки не зявились, просили справу слухати без їх участі ( а. с. 5,80). Представник відповідача в судове засідання не зявився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 24). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 01.12.2014 року помер чоловік позивачки по справі [PERSON] ( а.с. 7,8). Після його смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Покровськ, пров. Січовий, 27, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 11-ДН № 079855, виданого 30.10.2000 року Красноармійською міською радою на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради № 439 від 06.08.2000 року Красноармійською міською радою, кадастровий номер 1413200000:11:049:0958, загальною площею 0,0879 га, та житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці. Вказаний житловий будинок був придбаний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.09.1986 року ( а. с. 72). Як вбачається з технічного паспорту на даний обєкт нерухомості власником була здійснена перебудова житлового будинку після його придбання. Позивачка як спадкоємиця першої черги звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( а. с. 26). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.12.2017 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Донецька область м. Покровськ, пров. Січовий ( колишній Революції), будинок 27 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. ( а.с. 72). До матеріалів справи надана копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.09.1986 року , проте право власності до 01.01.2013 року в КП БТІ не зареєстровано у зв»язку, як вбачається з матеріалів справи, зі здійсненням перебудови ( а.с. 13-14, 50, 72). Судом встановлено, що, позивачка прийняла спадщину у вигляді земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Покровськ, пров. Січовий (колишній Революції), 27, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, та на якій знаходиться вищезазначений житловий будинок, що не зареєстрований в КП БТІ. Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Законодавством встановлено спеціальний режим правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Як розяснено в п. 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», відповідно до пункту 4 статті 26, статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Статтею 152 ЖК України (в редакції після внесення змін Законом України № 191-V111 від 12.02.2015 року) передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування житлового будинку і житлового приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання дозвільних документів, що дають право на їхї виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребувється. Прибудова це вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови жилого будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку. Інженерні системи загального користування це механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме май-но та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Відповідно до пунктів 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у приват-ній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відве-деній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в екс-плуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів дер-жавного замовлення» було встановлено порядок та умови прийняття в експлу-атацію обєктів будівництва (втратила чинність ). Тобто до 05 серпня 1992 ро-ку не була передбачена процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребується введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі обєкти . Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвомдо 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських ( присадибних ) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року № 40-19-5376 «Щодо по-рядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» ). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва ( створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна). Судом встановлено, що спадковий житловий будинок був збудований у 1990 році, що підтверджується технічним паспортом ( а. с. 13-14). Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, в то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 90 ЗК УРСР (в редакції від 08.07.1970 року) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. В подальшому статтею 30 ЗК УРСР (в редакції від 18.12.1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Вищий господарський суд в постанові від 22.09.2015 року у справі № 922/2257/14 зазначив, що при виникненні у іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, право попереднього власника або користувача припиняється автоматично, в силу закону, без «оформлення» припинення права будь-якими актами та документами. Вказана норма є імперативною, і відступ від неї на підставі договору не допускається. Тобто у всіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, право на земельну ділянку виникає у набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній об»єкти. Подальша реєстрація земельної ділянки та права на земельну ділянку повинні бути здійсненні лише з метою запобігання спробам та створення можливості для наступного відчуження земельної ділянки за договором. Аналогічні правові позиції надані в постанові ВСУ від 11.02.2015 року в справі № 6-2 цс15. Отже, при придбанні [PERSON] житлового будинку , що розташований за адресою: м. Красноармійську, прв. Революції, 27, за договором купівлі-продажу від 27.09.1986 року, до спадкодавця перейшло право користування земельною ділянкою, що розташована за вищевказаною адресою, на яку в подальшому останнім було оформлено право власності. Таким чином, зважаючи на відсутність у померлого [PERSON], який завершив будівництво в 1990 році, висновку про технічний стан будівлі, реєстрації, суд вважає, що спадкодавець дійсно не набув статусу власника житлового будинку, і відповідно позивачка, як спадкоємець за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті свого чоловіка не може набути на нього право власності в порядку спадкування, до неї перейшли лише визначені права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини, зокрема право забудовника, які, в свою чергу, передбачають собою здійснення всіх необхідних дій для набуття права власності на визначене нерухоме майно - житловий будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved