Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, яким просять стягнути в солідарному порядку з відповідачів заподіяну матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири у розмірі 7153,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначили про те, що вини є співвласниками квартири [ADDRESS] . 24.07.2017 року відбулось залиття квартири № 18 з квартири [ADDRESS] . Внаслідок залиття квартири пошкоджено коридор - стелю водоемульсійне фарбування площею 2,66 кв.м.; кухню - стіни пошкоджені шпалери покращеної якості 1,5 кв.м., туалет - стелю водоемульсійне фарбування та стіни пошкоджені шпалери покращеної якості 1,0 кв.м. 03.08.2017 року комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 6 (структурний підрозділ Третьої особи - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва») було складено акт, відповідно до якого встановлено, що залиття квартири позивачів відбулось внаслідок розгерметизації раструба кухонного каналізаційного стояка в квартирі [ADDRESS] . Внаслідок залиття квартира позивачів потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо. Відповідачі добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажають. Позивачі оцінюють розмір завданої відповідачами розмір матеріальної шкоди у розмірі 3130,00 та 2000,00 грн. моральної шкоди. Зазначають, що моральна шкода полягає у створенні несприятливих умов для проживання позивачів. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.10.2019 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк подав до суду відзив, яким просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на його необґрунтованість та просив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Інші учасники справи у встановлений судом строк не подали відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] я співвласниками квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 11.02.2009 року (а.с. 5). 24.07.2017 року сталося залиття квартири, що належить позивачам по справі. Відповідно до акту складено комісією Житлово-експлуатаційної дільниці № 6 (структурний підрозділ КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»), встановлено, що залиття квартири позивачів відбулось внаслідок розгерметизації раструба кухонного каналізаційного стояка в квартирі [ADDRESS] з квартири [ADDRESS] , що належить відповідачам по справі (а.с.6). Внаслідок залиття квартири було пошкоджено коридор - стелю водоемульсійне фарбування площею 2,66 кв.м.; кухню - стіни пошкоджені шпалери покращеної якості 1,5 кв.м., туалет - стелю водоемульсійне фарбування та стіни пошкоджені шпалери покращеної якості 1,0 кв.м. Судом встановлено, що акт підписаний повноважними особами Комісії, з зазначенням посад підписантів, ним зафіксовано факт залиття, вказано причини такого залиття, надано характеристику завданих пошкоджень, а також встановлено, що залиття квартири № 18 відбулося з вини мешканців квартири [ADDRESS] . Відповідно до висновку судового експерта за результатами експертного будівельно-технічного дослідження від 16.08.2017 № 16/07-2017, вартість ремонтно-відновлювальних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) становить 3130,29 грн. (а.с. 11-22). Як вбачається з акту приймання передачі виконаних робіт від 17.08.2017 року та квитанції від 14.08.2017 року, позивача було сплачено за проведення експертного дослідження грошові кошти в сумі 2000,00 грн. (а.с. 22,23), яка підлягає стягненню з відповідачів. У відповідності до норм ч. ч. 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 151 Житлового кодексу РСР України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Положеннями ст. ст. 319, 321 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини. Згідно з нормами частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З системного аналізу норм чинного цивільного законодавства України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумції вини шляхом доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачу. Частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач, у свою чергу, відсутність його вини в заподіянні шкоди. Доказів на підтвердження того, що залиття квартири позивачів сталося не з вини власників квартири № 22 стороною відповідача не надано і встановлених обставин щодо факту залиття не спростував. Так, відповідно до вимог статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оцінюючи наявні у справі розрахунки вартості заподіяної позивачу шкоди внаслідок залиття його квартири, суд надає перевагу висновку судового експерта, як такому, що має вище доказове значення у зв`язку з попередженням судового експерта про кримінальну відповідальність за надання неправдивого висновку. Перелік робіт пов`язаних з відновленням квартири після її залиття, запропонований експертом у його висновку уявляється суду обґрунтованим і може покладений в основу судового рішення. Таким чином, встановленим є заподіяння власникам квартири [ADDRESS] , матеріальної шкоди в розмірі 3130,29 грн. За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди на загальну суму 2000,00 грн., що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду). Тому суд вважає, що дійсно у результаті встановленої вини відповідачів, позивачі зазнали моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Суд приймає до уваги зазначену практику Європейського суду з прав людини як беззаперечну та, враховуючи наведені правові норми, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази та, дотримуючись вимог чинного законодавства, визначає розмір моральної шкоди з відповідача на користь позивача, тобто позовна вимога у цій частині судом задовольняється частково - на загальну суму у розмірі 2000,00 грн. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 2 вказаної статті Кодексу, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: у розмірі 768,40 грн., витрати за проведення експертного будівельно-технічного дослідження у розмірі 2000,00грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved