Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачі - [PERSON]., [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили стягнути з відповідача - [PERSON] на користь кожного позивача суму основного боргу у розмірі 139 005, 05 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 92 821, 20 грн., 3% згідно Договору 2 від 02.08.2011 року в сумі 113 075, 26 грн., а всього просили стягнути з відповідача суму боргу в розмірі по 348 972, 20 грн. на користь кожного з них. Під час судового розгляду справи представник позивачів на підставі ст. 31 ЦПК України подав письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку просив долучити до матеріалів справи і підтримав в судовому засіданні. Згідно вказаної заяви, позивачі зменшили розмір позовних вимог, просили суд: поновити пропущений строк позовної давності, стягнути з відповідача на користь кожного позивача суму основного боргу у розмірі 139 005, 05 грн. , а також судовий збір, сплачений позивачами за подачу позовної заяви. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] помер син позивачів - [PERSON]. Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 10.09. 2014 року, у відповідності до яких частка кожного позивача у спадковій масі складає по ? . У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку спадкового майна видано третій особі - [PERSON] 18.03.2014 року. 02.08.2015 року позивачі знайшли дві боргові розписки, з тексту яких їм стало відомо, що 18.07.2011 року [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 11 000 доларів США з терміном повернення до 20.08.2011 року, а 02.08.2011 року - позичив ще 15 000 доларів США з терміном повернення до 05.11.2011 року. Вказані розписки є доказами укладення між [PERSON] та [PERSON] договорів позики. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до спадкоємців майна померлого переходить право вимоги за цими договорами позики. Згідно ч. 1 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві ц договірних зобов'язаннях. Посилаючись на вказані вимоги закону, як на підставу своїх вимог , з огляду на те, що відповідач свої зобов'язання за вказаними договорами позики не виконав, позивачі просили стягнути заборгованість на їх користь пропорційно до успадкованих ними часток. На підтвердження розрахунків зазначили, що згідно офіційного курсу валют НБУ станом на дату складання позовної заяви ( 13.08.2015р.) 100 доларів США = 2138.5392 грн., тому борг відповідача перед кожним позивачем: за першим договором позики складає 2 750 дол. США (1/4 частина від загальної суми боргу) * 2138.5392 грн. = 58 809, 83 грн.; за другим договором позики складає 3 750 дол. США (1/4 частина від загальної суми боргу) * 2138.5392 грн. = 80 195, 22 грн.. Враховуючи наведені розрахунки, з відповідача просять стягнути по 139 005, 05 грн. на користь кожного позивача. Обгрунтовуючи вимогу про поновлення строку позовної давності, позивач -1 [PERSON], допитаний в судовому засіданні як свідок, пояснив, що копії розписок він і його дружина побачили на комп'ютері свого сина через два тижня після його смерті. Оскільки адвокат їм пояснив, що копії не мають юридичної сили, звертатися до суду вони не вважали можливим. Коли оригінали розписок вони знайшли, а це було 02.08.2015р. у папці в письмовому столі сина, одразу ж звернулися до суду. На питання., пов'язане із розбіжностями у його показаннях і показаннях допитаного судом свідка [PERSON], який показав, що саме він знайшов оригінали розписок не в папці у столі, а одну приліплену скотчем до столу і другу - степлером, [PERSON] зазначив, що слід надати перевагу показанням [PERSON], оскільки саме останній і знайшов оригінали розписок. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення і пояснив наступне. У 2011 році він займався перевезенням легкових автомобілів з Європи до України, до цього бізнесу він залучав знайомих, які бажали заробити., брав у них гроші в борг за винагороду і по факту доставки автомобіля в Україну проводив розрахунки. В липні 2011 року [PERSON] познайомив його з [PERSON], який був заінтересований таким чином заробляти гроші. 18.07.2011 року вони з [PERSON] домовилися попрацювати, останній надав йому 10000 доларів США (на той час курс долара до гривні рівнявся приблизно 8,00 грн.), які [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] до 20 серпня 2011 року із виплатою винагороди в сумі 1 000 дол., тому в розписці одразу зазначили 11 000 дол. США. Після того, як автомобіль був доставлений в Україну і проданий, 02.08.2011 року 11000 доларів США були повернені [PERSON] Оригінал розписки залишився у [PERSON], оскільки він був у нього вдома, а припиняти цей бізнес ніхто не збирався і передумов передбачити, що [PERSON] помре, не було. Враховуючи те, що виникла можливість привезти з Німеччини черговий автомобіль та наявність покупця на цей автомобіль в Україні, того ж дня 02.08.2011 року [PERSON] дав 15000 доларів США, а [PERSON] зобов'язався повернути ці гроші до 05.11.2011 року з виплатою додатково по 450 доларів США щомісячно, що було зазначено у письмовій розписці. При отриманні та поверненні [PERSON] 11000 доларів США та отриманні від нього 15000 доларів США був присутній [PERSON] Відповідач пояснив, що повернути 15 000 доларів США [PERSON] в строк, зазначени й в розписці, - а саме до 05 листопада 2011 року він не зміг, оскільки [PERSON] 21 вересня 2011 року раптово помер. Пам'ятаючи про боргові зобов'язання, в листопаді 2011 року він зустрівся з батьками [PERSON], які вже зали про наявність вказаного боргу у 15 000 дол. США, сплатив їм 1350 доларів США (по 450 доларів в місяць), а 15 000 доларів США - повернув третій особі у справі - [PERSON], який є спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, і пред'явив заповіт, договори позики, за яким [PERSON] винен був йому 150 000, 00 грн. При цьому, як зазначив відповідач у судовому засіданні, позивачам, коли він повертав 1350 доларів США, повідомив, що їх син за життя не повернув велику суму боргу [PERSON] і за таких обставин він має повернути цей борг з тих грошей, які отримав від [PERSON] З огляду те, що по розписці від 18 липня 2011 року вчасно здійснені всі розрахунки, грошові кошти були знайдені в банківській яцейці [PERSON] і розподілені між спадкоємцями; борг за розпискою від 02 серпня 2011 року в сумі 15000 доларів США погашений перед кредитором [PERSON]; в листопаді 2011 року позивачі були добре обізнані про наявність боргу відповідача перед їх сином в сумі 15 000 дол. США, з яких відповідачем сплачено 1350 дол. США; проте, не зверталися ні з вимогами про сплату цих коштів, ні до суду з позовом про їх стягнення, оскільки були добре обізнані про те, що відповідач здійснив розрахунки з [PERSON], і дочекавшись, щоб пройшло три роки, оскільки частину боргу мали б пропорційно до успадкованих часток майна у спадщині сплачувати позивачі; [PERSON] заявив про застосування судом строку позовної давності і просив відмовити в задоволенні позову з усіх наведених ним підстав. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні підтримав пояснення відповідача, зазначивши, що про наявність боргу сина позивачів - [PERSON] перед ним в сумі 150 000 грн., а також боргових зобов'язань в сумі 15 000 дол. США [PERSON] перед [PERSON] було добре відомо позивачам, оскільки під час розгляду цивільної справи № 2604/6399/12 за їх позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту про всі ці обставини зазначали самі позивачі, він, як відповідач, свідки, які були допитані і в цій справі, зокрема, [PERSON]; ці обставини стали відомі позивачам і під час подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса і під час неодноразових зустрічей з ним, відповідачем і [PERSON], який їх усіх свого часу познайомив. В судовому засіданні за клопотанням сторін були допитані свідки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в серпні 2015 року до нього звернувся позивач [PERSON] і попросив допомогти винести стіл з квартири; свідок взявся допомогти, при цьому побачив розписки у столі під шухлядами, одна з них зачепилася скотчем за стіл, а обидві розписки були скріплені степлером; свідок ці розписки побачив, проте, не став їх читати, побачив лише, що на них міститься прізвище [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що у 2010 році він познайомив [PERSON], який вживав наркотичні засоби, з [PERSON], який позичив йому грошей для влаштування бізнесу (торгівлю методоном) в сумі 240 000, 00 грн. в обмін на заповіт, оформлення довіреності на продаж належної [PERSON] квартири та на оформлену боргову розписку. Після продажу квартири грошові кошти в сумі близько 11 000 дол. США, що було еквівалентом 90 тис. грн. [PERSON] віддав [PERSON], про що зроблено напис, решту поклав в банк з тим, щоб влаштувати бізнес, який міг би давати легальний дохід. Таким бізнесом і стала справа з продажу автомобілів, які доставляв з Європи [PERSON] Свідок підтвердив обставини знайомства [PERSON] з [PERSON], їх домовленості, передачу грошей [PERSON] та повернення 11 000 дол. США останньому [PERSON], а також розмову [PERSON] з позивачами - батьками [PERSON] після його смерті з приводу порядку розрахунків по борговим зобов'язанням [PERSON] в сумі 15 000 дол. США. Свідок зазначив, що оригінали розписок [PERSON] [PERSON] зберігав у папці, свідок неодноразово бачив цю папку, вона була у вільному доступі в столі [PERSON], про наявність боргових зобов'язань [PERSON] позивачам було дуже добре відомо, він разом з [PERSON] зустрічався з ними, коли відповідач розраховувався з ними, віддаючи частину боргу в сумі 1350 дол. США. Суд, вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача [PERSON], допитаного в якості свідка, представника позивачів, відповідача [PERSON], третьої особи [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв»язку, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Як підтверджується наявними у справі письмовими доказами, позивачі у справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори 06 червня 2011 року, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів третій особі у справі - [PERSON] 21 вересня 2011 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивачі, як спадкоємці першої черги за законом на підставі ст. 1241 ЦК України, 10 вересня 2014 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких частка кожного позивача у спадковій масі складає ? частку спадкового майна, а третя особа - [PERSON] 18 березня 2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого його частка у спадщині складає ? частку спадкового майна. Частиною 1 ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов'язаннях. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 623 ЦК України, доказується кредитором. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Сторонами визнається те, що за життя [PERSON] відповідачем [PERSON] було складено дві розписки: перша розписка - від 18.07.2011 року, згідно якої [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 11 000 доларів США з терміном повернення до 20.08.2011 року, а друга - від 02.08.2011 року, згідно якої [PERSON] надав в борг [PERSON] ще 15 000 доларів США з терміном повернення до 05.11.2011 року. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як зазначено у позовній заяві - 02.08.2015 року позивачі знайшли заховані померлим [PERSON] дві боргові розписки, з тексту яких їм стало відомо, що 18.07.2011 року [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 11 000 доларів США з терміном повернення до 20.08.2011 року, а 02.08.2011 року позичив ще 15 000 доларів США з терміном повернення до 05.11.2011 року. Позивач - [PERSON], допитаний в судовому засіданні, як свідок, підтвердив, що про наявність боргових зобов'язань вони з дружиною дізналися тижні через два після смерті їх сина, оскільки фотокопії розписок зберігалися на комп'ютері [PERSON], проте, через відсутність оригіналів та консультацію адвоката до суду вони не змогли звернутися. Пояснити, з яких підстав вони з дружиною не звернулися з вимогою, претензією, листом чи в інший спосіб до відповідача, не зміг. Факт того, що позивачі були обізнані про наявність розписок, володіли інформацією про їх зміст, строки виконання зобов'язань, особу боржника - [PERSON] ще в жовтні 2011 року, сторонами не оспорюється, також підтверджується матеріалами цивільної справи № 2604/6399/12 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві про визнання заповіту недійсним. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина 5 статті 267 ЦК України). Як підставу для поновлення пропущеного строку позовної давності позивачі зазначають те, що оригінали розписок знайдені ними у серпні 2015 року вони були позбавлені можливості раніше звернутися до суду. Однак, таким доводам позивачів суд надає критичну оцінку. Оцінюючи обставини, які викладені у позовній заяві, пояснення позивача [PERSON], допитаного в якості свідка, свідка [PERSON], у взаємозв'язку, сукупності та логічній послідовності із поясненнями відповідача, третьої особи, показаннями свідка [PERSON], матеріалами спадкової справи, цивільної справи № 2604/6399/12, враховуючи відсутність упродовж трьох років будь-яких письмових вимог, звернень, листів позивачів до [PERSON], обізнаність позивачів про боргові зобов'язання [PERSON] перед [PERSON], те, що ці зобов'язання також є спадковим майном, взявши до уваги те, що позивачі мали реальну можливість звернутися як до відповідача, так і до суду у випадку відмови відповідача задовольнити вимогу сплатити заборгованість, а також те, що збитки, згідно зі ст. 623 ЦК України, визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора в місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, у день пред'явлення позову, і судом мають бути враховані заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання, суд дійшов до висновку про наявність достатніх правових підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропущення позивачами строку позовної давності. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed