Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та її утримання до досягненням дитини три річного віку. Позивачка посилалась на те, що з відповідачем з 19.06.2015 по 12.04.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку - [PERSON] , [INFO] , на яку він матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає. Вважає, що стягнення з відповідача в розмірі 1/4частини від усіх видів заробітку відповідача на дитину не буде порушувати прав та інтересів ні дитини, ні відповідача. Також зазначала, оскільки знаходиться у декретній відпуски по догляду за дитиною і єдиним постійним доходом є грошова допомога від держави, яка не може забезпечити належне утримання дитини та матір, вважає правильно стягнути з відповідача на її утримання аліменти до досягнення дочкою трьох років в розмірі 2000грн щомісячно, а тому просить суд задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] через адвоката Нищенко С.І. подав до суду відзив на позовну заяву з доданими письмовими доказами, який надійшов до суду 23.02.2019, у якому зазначено, що позовні вимоги визнають частково, а саме: стягнення аліментів на дочку у розмірі 1/12 частини доходів з урахуванням матеріального та фінансових можливостей [PERSON] , який є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 5462,03грн. Крім того звернув увагу, що відповідно до рішення Київського апеляційного суду від 13.02.2019 на утримання дочки від першого шлюбу з нього стягуються аліменти в розмірі 1/6частини доходів, а на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 18.12.2015, відповідач сплачує на користь матері аліменти на її утримання 1/4частину з усіх видів заробітку. Отже станом на сьогодні відповідач вже має дві особи, на яких сплачує аліменти. Тому не має можливості сплачувати аліменти у тих розмірах, які вказані позивачкою, оскільки рівень його доходу є таким, що не здатен задовольнити вимоги, зазначені у позовній заяві. Також, вважає вимоги позову щодо стягнення аліментів на утримання позивачки не обґрунтовані, оскільки позивачка має джерела доходів та має достатній фінансовий стан і не потребує додаткового забезпечення. 28.02.2019 до суду від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в який зазначено, що відповідач постійно працював водієм - далекобійником, здійснював поїздки у якості водія експедитора за кордон, працював в Литві і отримував щомісячну оплату в розмірі 1800 євро. Рішення суду про стягнення аліментів на утримання його матері, створений штучно задля мінімізації сплати аліментів на утримання дочки від першого шлюбу. Відповідач [PERSON] має змогу працювати та забезпечувати всіх реальних утриманців разом із спільною дочкою. 20.03.2019 до суду від представника відповідача адвоката Нищенко С.І. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що посилання позивача на заробіток як водія експедитора, зауважує, що весь заробіток витрачався саме на проживання однією сім`єю з позивачкою та їх дочкою, оскільки розлучилися вони в квітні 2019 року. Разом з тим, для того щоб була можливість утримувати своїх дітей та маму, не зважаючи на стан здоров`я, відповідач влаштувався на роботу, що збільшує його доходи на забезпечення утриманців і тому визнає лише стягнення з нього аліментів на утримання дочки. 06.08.2019 до суду надійшли пояснення третьої особи [PERSON] , в яких зазначено, що відповідач [PERSON] дійсно працював за кордонам, але всі доходи передавалися на той час дружині [PERSON] , яка формувала сімейний дохід та здійснювала всі належні платежі, як сплату аліментів першій дружині, так і матері відповідача. Просила взяти до уваги, що крім утримувачів у [PERSON] є чисельні проблеми зі здоров`ям, які потребують постійних витрат на лікування, тому вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволення, а саме в частині стягнення 1/12частини від усіх видів заробітку відповідача на утримання дитини, щомісячно. 02.07.2019 до суду надійшли пояснення третьої особи - [PERSON] , в яких зазначено, що відповідно до Шевченківського районного суду міста Києва від 16.06.2016, з відповідача стягуються аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3частини з усіх видів заробітку відповідача [PERSON] до досягнення старшим сином повноліття, а в подальшому по 1/6частини щомісячно до досягнення донькою повноліття. На сьогодні наш з [PERSON] син досяг повноліття і тому відповідач сплачу в розмірі 1/6 частини від пенсії, що становить 910,34грн щомісячно на дочку. Просила винести рішення відповідно до вимог законодавства. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та стягнути аліменти з відповідача [PERSON] у розмірах вказаних у позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Нищенко С.І. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, не заперечувала проти стягнення аліментів на дочку в розмірі 1/12 частини доходу відповідача, просила відмовити у стягненні аліментів на колишню дружину враховуючи відзив та заперечення, і обставини зазначені у них. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не звились, в матеріалах справи містяться пояснення в яких зазначено про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. У період з 19.06.2015 по 12.04.2019 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12.04.2019 про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 21.09.2016. Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю. Позивачка одна несе витрати по утриманню дочки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, як відповідач так і позивач повинні утримувати свою дитину. З огляду на те, що відповідач відомості про офіційний дохід надав, і як батько зобов`язаний утримувати дитину, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів. Однак, судом установлено, що на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва та Шевченківського районного суду міста Києва, 08.07.2016 видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3частини у усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття сином, а в подальшому - по 1/6частині щомісячно і до досягнення повноліття донькою. На сьогодні рішення суду виконується в частині стягнення аліментів на дочку [PERSON] , оскільки [PERSON] досяг повноліття. 18.12.2015 рішенням Подільського районного суду міста Києва, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 13.11.2015. На сьогодні рішення суду набрало законної сили та виконується. Крім того, відповідно до довідки про доходи від 08.02.2019, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, зазначено, що [PERSON] перебуває на обліку і отримує пенсію за вислугу років, з якого утримувалися та утримуються аліменти згідно виконавчих документів: ВП №40232548, ВП №51646853, ВП №51848427, ВП №51848711, а з лютого 2019 утримання аліментів на користь [PERSON] проводиться згідно постанови державного виконавця ВП №49989990. Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно зі ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Приписи ст. 7 Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», встановлюють, що у 2019 році для дитини віком дo 6 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626грн, з 01 липня пo 30 листопада 1699грн, з 01 грудня - 1779грн. Отже, аналізуючи викладене вище та беручи до уваги положення статей 182, 80 Сімейного кодексу України, наявність у відповідача роботи, встановлені обставини справи щодо утримання відповідачем ще двох осіб, суд приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дочки необхідно стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідно до частин другої, четвертої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. При визначенні розміру аліментів, суд враховує і вважає переконливими та обґрунтованими доводи представника відповідача про неможливість сплати аліментів у розмірі 2000грн на матір дитини, враховуючи, що разом у сукупності всіх стягнень аліментів з відповідача можуть перевищувати його середньомісячну суму доходу. Однак, враховуючи, що позивачка з моменту народження дитини знаходиться у декретній відпустці з єдиним постійним доходом від держави у розмірі 850грн на місяць, що не достатньо для належного забезпечення життєдіяльності, і як мати з якою проживає дитина потребує матеріальної допомоги, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 850грн щомісячно, починаючи з 22 грудня 2018 року. Водночас суд критично ставиться до посилань позивачці про отримання відповідачем доходів у Литовській компанії, як на докази належного матеріального стану, оскільки судом встановлено, що працевлаштування [PERSON] у [PERSON] компанії було у період спільного проживання сторін, а саме з жовтня 2016 року по жовтень 2018 року, що свідчить про спільний бюджет, який використовувався в інтересах сім`ї. Таким чином, надані позивачкою документи: переклад адвокатських запитів; переклад та нотаріальне посвідчення відповідей на адвокатські запити від литовських підприємств не є належними та допустимими документами, в розумінні статей 76-80 і статті 133 ЦПК України, що дає суду підстави відмовити у стягненні з відповідача на корить позивачки понесені останньою витрати в розмірі 3219,70грн на переклади зазначених документів. Отже, аналізуючи вищевикладене вище і беручи до уваги наявністю у відповідача доходу, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття і на мати дитини в розмірі 850грн до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80грн. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: partial