Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача Вінницької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: [PERSON], [PERSON], Першої вінницької державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування та просили визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] житловою площею 38,3 кв.м., загальною площею 62,1 кв.м. та частини підвалу під сарай площею 1,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON], померлої [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] житловою площею 38,3 кв.м., загальною площею 62,1 кв.м та частини підвалу під сарай площею 1,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], мотивуючи позовні вимоги тим, що позбавлені можливості оформити спадщину у позасудовому (нотаріальному) порядку, оскільки право власності на спадкову кооперативну квартиру за життя [PERSON] не було зареєстроване у встановленому законодавством порядку. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, визначених у позовній заяві. Представник відповідача - Вінницької міської ради - Федчишен В.А. при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Представник третьої особи - Першої вінницької державної нотаріальної контори - Міляновська Ю.М. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позову. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 1042/2005, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що 09.01.2001 року було зроблено відповідний актовий запис за № 77 (підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.01.2001 року). Позивач [PERSON], [INFO], є чоловіком померлої спадкодавиці [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.05.1982 року. Позивач [PERSON], [INFO], є сином померлої спадкодавиці [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.11.1988 року. Третя особа [PERSON] є сином померлої спадкодавиці [PERSON]. Третя особа [PERSON], [INFO], є дочкою померлої спадкодавиці [PERSON]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 1042/2005, позивач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини № 1770 від 06 жовтня 2005 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори; позивач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини № 1769 від 06 жовтня 2005 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори. При цьому, на момент смерті спадкодавиці [PERSON] позивачі постійно проживали разом з нею у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], а тому є такими, що прийняли спадщину. Треті особи [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за законом, подавши до Першої вінницької державної нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини від 24 вересня 2005 року, посвідчені приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Козловою І.А. за реєстровим відповідно № 2672 та №2671, не вчинили жодних дій, що свідчать про прийняття спадщини. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України та ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР після смерті [INFO] [PERSON]. [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.10.2005 року на ? частку грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями у «Державний ощадний банк України» та у «Промінвестбанк», посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Онопенко Л.П. за реєстровим № 3-1128. [PERSON] також отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.10.2005 року на ? частку грошових вкладів з належними відсотками та компенсаціями у «Державний ощадний банк України» та у «Промінвестбанк», посвідчене державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Онопенко Л.П. за реєстровим № 3-1125. Як вбачається з Довідки ПП «Мешканець» від 15.12.2005 року № 30, [PERSON] у період з 1989 року до 1992 року повністю внесла пайонакопичення в сумі 10876,63 крб. в рахунок вартості квартири [ADDRESS] (загальною площею 62,1 кв.м, житловою площею 38,3 кв.м), яка складається з трьох кімнат та частини підвалу під сарай (площею 1,5 кв.м.). За даними КП «ВМБТІ» (лист від 20.03.2015 року № 1167), згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 44075 реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] не проводилась. З огляду на вказані обставини, державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.12.2014 року № 4154/02-31, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], оскільки державна реєстрація права приватної власності на дане спадкове майно не проведена. Згідно ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Аналогічне положення міститься у п. 19 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року № 186. Відповідно до п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. П.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Згідно ст. 3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України; невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Відповідно до Правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року № 6-138цс13), згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 року набуває право власності на цю квартиру, тому, у разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Таким чином, відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, квартира [ADDRESS], увійшла до складу спадщини [PERSON]. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо (на переконання суду, позивачами було вірно обрано спосіб захисту, оскільки дії нотаріуса є правовірними, а тому підстави для їх оскарженні відсутні), а отже позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved