Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку. Позов мотивували тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] в м. Івано-Франківську. У вказаній квартирі тимчасово були зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В грудні 2014 року відповідачі забрали всі свої речі та залишили квартиру і з того часу про їх місце проживання позивачам нічого не відомо. Позивачі і надалі змушені оплачувати комунальні послуги за відповідачів. Позивачі в судове засідання не з'явились, суду подали заяви, за змістом яких просять розглянути справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, в письмових заявах просили розглянути справу без їх участі та визнали позовні вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування та розпорядження майном внаслідок чого [PERSON] та [PERSON] позиваються про його відновлення, шляхом визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою та зняття їх з реєстраційного обліку. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 січня 1997 року квартира [ADDRESS] в м. Івано-Франківську належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях (а.с.14). Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] у м. Івано-Франківську, що підтверджується копією будинкової книги на цю квартиру (а.с.4-11) та довідкою Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, яка була витребувана на запит суду в порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України. Позивачі вказують, що реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає здійсненню ними прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] в м. Івано-Франківську належить позивачам на праві власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України, а не ст. 71 та 72 ЖК УРСР. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] в м. Івано-Франківську з грудня 2014 року, тобто менше року, не несуть витрати по утриманню житла, а тому немає підстав на даний час визнати їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Крім того, відповідачі позов визнають, тому не зрозуміло, що перешкоджає відповідачам разом з позивачами звернутись до відповідних органів та знятись з реєстрації. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки на даний час він є безпідставним. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 197 ЦПК України,

Outcome: dismissed