Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати за ними, як спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO], в рівних частках право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що державним нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на частку вищевказанного житлового будинку на ім'я [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, та Державний акт на право власності на земельну ділянку відсутні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 19.10.1987 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., [PERSON] подарувала [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору дарування від 18.05.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2/1503, [PERSON] подарував 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER]від 24.03.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 38626958 від 14.10.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.08.1983 року, виданим відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 17.03.1986 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР ( 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці за законом першої черги після померлого [INFO] [PERSON], на час відкриття спадщини мешкали разом із спадкодавцем, що підтверджено будинковою книгою на будинок [ADDRESS], тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. від 14.10.2014 року за № 2344/02-14, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на частку вищевказанного житлового будинку на ім'я [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, та Державний акт на право власності на земельну ділянку відсутні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved