Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивачка 06 листопада 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі відокремленого підрозділу відділення №951 ПАТ «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання припиненим договору поруки (а.с.1-3). Ухвалою суду від 11 лютого 2015 року замінено неналежного відповідача ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №11257992000, відповідно до умов якого останній отримав у кредит кошти в сумі 62 170,00 доларів США, що еквівалентно 313 958,50 грн. за курсом НБУ на момент укладення договору. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 26 листопада 2007 року між позивачкою та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки №11257992000/2, за умовами якого вона поручилась за належне виконання [PERSON] зобов'язань витікаючи із кредитного договору №11257992000 від 26.11.2007 року. Листом від 29.04.2012 року [PERSON] було повідомлено про зміну кредитора у зобов'язанні по кредитному договору №11257992000 від 26.11.2007 року, і право вимоги за вказаним кредитним договором передано ПАТ «Дельта Банк» з 19.12.2011 року. Але, позивачку як поручителя про дані обставини повідомлено не було. Крім того, ПАТ «УкрСиббанк» з лютого 2009 року встановило відсоткову ставку у розмірі 24,8% річних, замість встановленої за кредитним договором 12,4% річних. Позивачка вважає, що дія договору поруки є припиненою з 19.12.2011 року, у зв'язку із чим, посилаючись на викладені обставини просила суд визнати договір поруки №11257992000/2 від 26.11.2007р. припиненим з 19.12.2011 року. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить потове повідомлення з відміткою про вручення адресату 05.01.2015 року в матеріалах справи (а.с.49). Про причини нявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилала. Також, її представник діючий за довіреністю - [PERSON], у судове засідання не з'явився. Жодних заяв від нього не надходило. Отже, суд визнає неявку позивачки неповажною та вважає за можливе розглянути справу без її участі. Відповідач в особі свого представника за довіреністю - ТОВ «Про Консалтинг» в особі Макаренка С.С., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представником надано письмове заперечення, в якому він проти позовних вимог заперечує у повному обсязі. просив у задоволенні позову відмовити (а.с.52-55). Третя особа - [PERSON] в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій проси розгляд справи перенести на іншу дату (а.с.57). Третя особа - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилом, встановленим ст.509 ЦПК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Судом встановлено, що 26 листопада 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», а за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк») було укладено договір про надання споживчого кредиту№11257992000, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язався прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 62 170,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 12,4% річних, строком користування до 26 листопада 2028 року (а.с.5-8, 37-40). Відповідно до ст. 1054 ЦПК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 1055 ЦПК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 26 листопада 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки № 11257992000/2 (а.с.9-10). Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №11257992000 від 26.11.2007 року. Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих ж умовах та в ті ж строки, що і позичальник. ПАТ «Дельта Банк» листом повідомило [PERSON] про передачу прав вимоги за кредитним договором, на підставі укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року. Зазначивши, що внаслідок такої передачі новий кредитор є власником всіх прав вимоги кредитора за кредитними документами з 19.12.2011 року (а.с.15). Посилання позивачки на те, що ПАТ «ДельтаБанк» було змінено відсоткову ставку за кредитним договором № 11257992000 від 26.11.2007 року в бік збільшення її з 12,4% річних на 24,8% річних не знаходить свого підтвердження наданих доказах. Крім того, суд наголошує, що у відповідності до п.10.2 кредитного договору, відповідно до вимог ст..651 ЦК України, сторони погодили, що протягом дії цього договору банк відповідно до у мов п.1.3.1. договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення. Тому, суд ставиться критично до посилань позивачки на неправомірне збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, які жодними доказами не підтверджені та не обґрунтовані, не зважаючи на покладений на сторін обов'язок доказування відповідно до ст..60 ЦПК України. Згідно ст. 526 ЦПК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Згідно статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 553 ЦПК України,за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором з порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька. Відповідно ст. 554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно. У відповідності до ст..559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, суд дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, необґрунтованими, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню, внаслідок чого відмовляє у задоволенні позову. Також, вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд враховує, що позивачка відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судових витрат, судовий збір в сумі 243,60 грн. віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed