Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивачі звернулись до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Могилів-Подільської міської ради № 62 від 10.12.2015 належала земельна ділянка площею 0,1000 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] Вінницької області. 26.01.2016 державним реєстратором Анцутом О.А. реєстраційної служби Могилів-Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області було внесено запис про державну реєстрацію права власності на вказану вище земельну ділянку за № 27944864. В подальшому, за зверненнями позивачів та [PERSON] на вказану земельну ділянку було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, згідно якої ділянка [NUMBER] площею 0,0217 га. належить [PERSON], за [NUMBER] площею 0,0285 га. належить [PERSON], за [NUMBER] площею 0,0354 га. належить [PERSON], а за [NUMBER] площею 0,0144 га. належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0144 га. зареєструвала на своє ім'я, таким чином отримавши її у свою приватну власність. В подальшому між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0144 га., що розташована по [ADDRESS] Вінницької області. Зважаючи на те, що вказана земельна ділянка фактично належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом в якому позивачі, з врахуванням заяви від 16.01.2018, просять суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки та застосувати наслідки недійсності правочину. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явились, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повній мірі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повній мірі. Згідно положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд встановив таке. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 52105652 від 26.01.2016, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: вул. [ADDRESS]. Запис про право власності вчинено 26.01.2016 за № 13013955. Підставою для внесення запису є рішення Могилів-Подільської міської ради № 62 від 10.12.2015 (а.с.5). Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Позивачами та [PERSON] було укладено договір № 840 з ФОП [PERSON] на проведення землевпорядних робіт щодо поділу земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: вул. [ADDRESS], яким затверджено частини земельної ділянки, а саме [PERSON] буде належати три ділянки по фактичному користуванню загальною площею 0,0217 га, [PERSON] буде належати дві ділянки по фактичному користуванні загальною площею 0,0285 га., [PERSON] буде належати три земельні ділянки по фактичному користуванню загальною площею 0,0354 га., а частина земельної ділянки відповідно фактичного користування загальною площею 0,0144 га., залишиться в спільному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-11). Після поділу земельних ділянок сторонам спору було передано межові знаки, що підтверджується актом приймання-передачі межових знаків на зберігання від 08.02.2016 (а.с.12). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 84974095 від 13.04.2016, на підставі технічної документації № 840 виданої ФОП [PERSON], земельну ділянку площею ,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: вул. [ADDRESS] було розподілено та за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки: площею 0,0143 га, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0156 га, кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0055 га, кадастровий номер [NUMBER] що в загальному розмірі становить 0,0354 га., за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки: площею 0,0081 га, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0204 га, кадастровий номер [NUMBER], що в загальному розмірі становить 0,0285 га., за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки: площею 0,0033 га, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0051 га, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0133 га, кадастровий номер [NUMBER], що в загальному розмірі становить 0,0217 га (а.с.13-18). Частиною першою статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Аналогічне положення закріплено в частині третій та четвертій статті 89 ЗК України, яка передбачає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Таким чином, земельна ділянка площею 0,0144 га, після виділу інших часток співвласників із земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: вул. [ADDRESS] так і залишилась у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29204394 від 12.04.2016 державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Грудецького Я.В., [PERSON] зареєструвала право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0144 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: вул. [ADDRESS]. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 899404005104. Дана обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 57187707 від 12.04.2016 та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0505156612016 від 27.10.2016 (а.с.84,85). В подальшому, 08.11.2016 між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 1554, земельної ділянки площею 0,0144 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: вул. [ADDRESS] (а.с.81). З вказаного вище витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 84974095 від 13.04.2016, за [PERSON] було зареєстровано, зокрема, право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0144 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: вул. [ADDRESS]. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна № 899404005104, підстава внесення запису про право власності: договір купівлі-продажу, серії та номер 1554, від 08.11.2016. Рішенням № 39177690 від 12.01.2018 державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Грудецьким Я.В., за наслідками розгляду заяви [PERSON] про скасування запису про реєстрацію, внесено запис про скасування державної реєстрації рішення державного реєстратора за № 29204394 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 899404005104/спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, а одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Зважаючи на те, що земельна ділянка площею 0,0144 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: вул. [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також те, що на момент укладення останньою договору купівлі-продажу даної земельної ділянки з [PERSON] інші власники не надали своєї згоди на укладення такого правочину та те, що така угода укладалась на підставі реєстрації права власності на земельну ділянку, яку в подальшому було скасовано самим же реєстратором, даний договір порушує право власності позивачі, а тому суд, зважаючи на положення вказаних вище норм вважає, що визнання позову відповідачами слід прийняти та ухвалити рішення про визнання договору купівлі-продажу № 1554 від 08.11.2016 недійсним. Стосовно вимоги про застування наслідків недійсності правочину суд зазначає таке. Згідно п. 7, 10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсності» за змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК ( 1618-15 ). Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК ( 435-15 )) застосовується лише в разі наявності спору між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Разом з тим, про застосування інших наслідків недійсності правочину позивач в заяві не вказали, а доказів передачі майна відповідачу [PERSON] суду надано не було. Також відсутні відомості щодо угоди між сторонами спору, більш того вони є відповідачами у справі. Зважаючи на викладене суд не вбачає підстав для застосування наслідків недійсності правочину. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на положення вказаної норми суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивачів судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного вище та

Outcome: partial