Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12 березня 2020 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, в якій позивач просить суд: - розірвати шлюб між сторонами по справі, зареєстрований 12.09.2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1090; - здійснити поділ спільного майна подружжя: виділивши у власність [PERSON] транспортний засіб марки «Ауді», модель «А5», реєстраційний номер [NUMBER] ; виділивши у власність [PERSON] у власність транспортний засіб марки «Ауді», модель «ТТ», реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.04.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. У підготовчому судовому засіданні 24.06.2020 року позивачка надала до суду заяву про залишення без розгляду позовної заяви в частині вимог про поділ майна подружжя. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 24.06.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про поділ майна подружжя залишено без розгляду. Продовжено розгляд цивільної справи в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. З урахуванням думки сторін по справі, судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та продовжено розгляд справи в судовому засіданні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, з посиланням на те, що її довіритель бажає зберегти сім`ю та просила суд надати строк для примирення. Позивач щодо заявленого клопотання відповідача про надання строку для примирення пояснила, що категорично заперечує проти таких заходів суду спрямованих для примирення сторін, оскільки між нею та відповідачем втрачено почуття взаємоповаги один до одного. Відносини з відповідачем завдають їй лише моральні страждання, вона взагалі не розглядає можливість примирення з відповідачем та такі дії не відповідають її волевиявленню, вони вже більше двох місяців мешкають окремо, не підтримують жодних відносин, не ведуть спільне господарство. Судом в судовому засіданні 24.06.2020 року було ухвалено залишити вказане клопотання відповідача про надання строку для примирення, без задоволення та продовжено розгляд справи. Позивачкою в судовому засіданні були підтримані позовні вимоги та наполягала на розірванні шлюбу. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 вересня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №1090. Під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] у сторін народилась дитина дочка [PERSON] , про що 03 березня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис №93. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. \~ Добровільність шлюбу одна з основних його засад. \~ Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. \~ За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сім`ю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. \~ Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. \~ Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. \~ Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. \~ Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. \~ Як вбачається з пояснень позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. \~ Також, суд вважає за необхідно зазначити щодо клопотання відповідача про надання строку для примирення. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У той же час, судом враховується категорична незгода позивачки зі застосуванням судом заходів для примирення сторін по справі. У відповідності до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. \~ Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. \~ Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача, а тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати останньою судового збору за вимогами про розірвання шлюбу в сумі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved