Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] 26.02.2015 року звернулась до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по аліментах на утримання дочки [PERSON], [INFO], в сумі 11191 грн. 27 коп. та стягнули з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 3412 грн.10коп. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідач згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 03 вересня 2010 року зобов'язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте відповідач з 22 листопада 2013 року припинив сплачувати аліменти, в зв'язку з чим виникла заборгованість по аліментах, яка станом на 01.02.2015 року становить 11191 гривню 27 коп. Посилаючись на положення ст. 196 СК України позивачка просить задовольнити її вимоги. У своїй уточненій позовній заяві позивачка змінила свої вимоги в частині розміру пені, яка підлягала стягненню, і просила стягнути неустойку (пеню) в розмірі 30691 гривень 92 коп., решта позовних вимог залишились без змін. В судове засідання позивачка не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі і не заперечувала проти постановлення заочного рішення, крім того змінила свої позовні вимоги та просила стягнути пеню по сплаті аліментів в розмірі 50% від заявленої нею суми в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився і про причину неявки суд не повідомив, хоч належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України судову повістку відповідачу було надіслано за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у Київській області №1062 від 06.03.2015 року підтверджено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] Із зворотніх повідомлень поштового зв'язку вбачається, що відповідач отримав повістки особисто. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 03 вересня 2010 року зобов'язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2010 року і до повноліття дитини. Після постановлення судового рішення відповідач з 22 листопада 2013 року припинив сплачувати аліменти і його заборгованість станом на 01.02.2015 року становить 11191,27 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, складеним державним виконавцем Дзержинського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч. 2 ст. 196 СК України). Відповідно до роз'яснень викладених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/ настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Суд дослідивши докази по справі в їх сукупності, дійшов до висновку про те, що у виникненні заборгованості є вина відповідача, оскільки він є працездатним за віком та станом здоров'я, на користь інших осіб аліментів не сплачував. Доказів про відсутність вини у виникненні заборгованості, про сімейний чи матеріальний стан відповідача, що могло б бути підставою для зменшення розміру неустойки, ним до суду не надано. Суд вважає, що оскільки заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача [PERSON], то він повинен сплатити неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 15345,96 грн., що становить 50% від загальної суми неустойки, яка правильно визначена позивачкою в розмірі 30691,92 грн. і суд з нею погоджується, оскільки розрахунок проведений, виходячи із заборгованості по аліментах, яка виникала на кінець кожного місяця шляхом множення одного відсотку такої заборгованості на кількість днів прострочення до 01.02.2015 року. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах в розмірі 11191,27 грн. необхідно залишити без задоволення, оскільки вказана заборгованість нарахована під час виконання виконавчого провадження про стягнення аліментів із [PERSON] на користь позивачки і має стягуватися з відповідача в межах даного виконавчого провадження, яке не є закінченим на даний час. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial