Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивачі-відповідачі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулись до суду із позовною заявою до відповідача-позивача [PERSON] із позовною заявою, якою, із урахуванням зменшення позовних вимог за заявою від 02.07.2015 року, просили стягнути з [PERSON], [INFO] ( ідентифікаційний [NUMBER], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS]) на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (м. Київ, вул. Лєскова, 9), реквізити для перерахування коштів: рах. №29090993 у Херсонській обласній дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 352093, ЄДРПОУ 22761811) заборгованість за Кредитним договором № 014/11/1616 від 01.08.2007 року, що утворилась станом на 12.03.2015 року в розмірі 48 034,47 (сорок вісім тисяч тридцять чотири) долари США 47 цнт., у тому числі 43 747,99 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2589,36 доларів США - заборгованість за відсотками; 1697,12 доларів США - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків., а також судові витрати в сумі 3654,00 грн.. Свої вимоги мотивували тим, що відповідно до Кредитного договору № 014/11/1616 від 01.08.2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником яких є позивачі по справі було надано гр. [PERSON] кредит в сумі 39585,00 дол. США строком до 01.08.2027 року зі сплатою 13,00% річних. Свої зобов'язання за договором Банк виконав шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача-позивача згідно ордеру № 014/11/1616 від 01.08.2007 року, відповідно до ст. 6 Кредитного договору. Окрім того, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, 10.06.2010 року між сторонами була укладена додаткова угода відповідно до якої сторони домовились збільшити строк кредиту на 63 календарних місяці, через що датою остаточного погашення кредиту встановлено 10.11.2032 ріка Графік погашення кредиту та інших платежів було викладено в новій редакції згідно Додатку № 1,2, що є незмінною частиною додаткової угоди. Починаючи з 12.03.2015 року відповідачем-позивачем за спірним Кредитним договором було зроблено лише один платіж, а саме 16.04.2015 року в сумі 84,96 доларів США, через що станом на вказану дату за відповідачем рахується заборгованість на спірну суму. Згідно п. 10.1 Кредитного договору у випадку порушення відповідачем графіку погашення відсотків та кредиту, встановлених договором, Позивач нараховує Позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, з приводу чого надано відповідний розрахунок на спірну суму. Також зазначали про те, що 31.12.2011 року відповідачем (Позичальником) було укладено шлюб в результаті чого [PERSON] було змінено прізвище на [PERSON]. Відповідач-позивач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом від 02.06.2015 року, який ухвалою суду від того ж числа було прийнято до спільного розгляду із первісним, яким вона, змінивши предмет та підставу такого позову 22.07.2015 року, шляхом подання відповідної заяви через свого представника, позиваючись до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» просила визнати недійсними правочин, який оформлений кредитним договором № 014/11/1616 від 01.08.2007 року а також правочин, який оформлений договором іпотеки від 01.08.2007 року зареєстрований в реєстрі за № 5368. Позовні вимоги за зустрічним позовом із урахуванням зміни його підстав 22.07.2015 року мотивувала тим, що, закріплені спірним Кредитним договором умови, а саме п.п. 1.5-1.6, 6.2, 6.5, на її думку є несправедливими та дискримінаційними в контексті положень ЗУ «Про захист прав споживачів» по відношенню до відповідача-позивача як споживача послуг Банку. Зазначала також, що умови спірного Договору вводять в оману відповідача-позивача з приводу дійсної ціни такого Договору. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Поліщук Р.Г. позовні вимоги за первісним позовом повністю підтримав із урахуванням наданих уточнень з приводу ціни позову а також з підстав викладених у такому позові. З приводу задоволення зустрічного позову із урахуванням зміни предмету та підстав такого позову заперечував, вказуючи про те, що підстави до визнання недійсними спірних за зустрічним позовом правочинів з огляду на приписи ЗУ «Про захист прав споживачів», відсутні, беручи до уваги те, що права відповідача-позивача за такими правочинами не було порушено, зокрема за змістом таких правочинів та додаткових угод, укладених до них, останній повністю було зрозуміло ціну Договору, а також наслідки його невиконання або неналежного виконання. Представник відповідача-позивача за довіреністю [PERSON] щодо задоволення первісного позову повністю заперечувала, з огляду за подану зустрічну позовну заяву, якою вважала спірний Договір недійсним, разом із договором застави, укладеним у забезпечення основного правочину, вказуючи на невідповідність умов таких договорів а також обставин надання спірних кредитних коштів положенням ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме вважала умови вказаних правочинів несправедливими та дискримінаційними по відношенню до її довірителя. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши предмет та підстави розглядуваних первісного та зустрічного позовів, та перевіривши позицію сторін поданими ними доказами, приходжу до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так судом встановлено, що згідно паспортних даних та свідоцтва про шлюб від 31.12.2011 року відповідач-позивач змінила прізвище з «Сопяниченко» на «Кубік» ( а.с. 35-37), з приводу чого представник останньої у судовому засіданні не заперечувала. Так, 01.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником яких є позивачі по справі, та гр. [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/11/1616 від 01.08.2007 року про надання останній кредитних коштів в сумі 39585,00 дол. США строком до 01.08.2027 року зі сплатою 13,00% річних ( п.п. 1.1., 1.4. Договору , а.с. 8-16). На виконання умов п. 1.1. Договору позивачами 01.08.2007 року було перераховано на поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 39585,00 дол. США, що підтверджується дослідженим судом меморіальним ордером № 014/11/1616 від 01.08.2007 року (а.с. 88). Окрім того Відповідно до п.п. 1.2, 1.3. Договору грошові кошти за Договором надаються строком до 01.08.2027 року, а погашення кредиту здійснюється згідно графіку (додаток 2 до Договору) або шляхом здійснення фіксованих рівних платежів (п.п. 1.3 Договору). При цьому відповідно до графіку погашення кредиту, що є Додатком 2 до Договору від 01.08.2007 року, укладеного між сторонами, сторони домовились про виконання спірних Кредитних зобов'язань саме згідно з таким графіком, відповідно якого строк погашення встановлено з 15.09.2007 року до 01.08.2027 року. При цьому платежі на кожну дату погашення рівні та складають 463,77 доларів США окрім першого платежу від 15.09.2007 року, який складає 668,81 долар США з огляду на час видачі кредиту, а саме 01.08.2007 року, тобто перший платіж фактично мав відбутися більше ніж через один місяць з часу видачі коштів, на відміну від наступних платежів (а.с. 18-21). Окрім того між сторонами 10.06.2010 року до вищезгаданого Кредитного договору було укладено Додаткову угоду № 2, за умовами п. 2.3.1. якої фактично відбулось відстрочення сплати відсотків Позичальником (п. 2.3.1. Додаткової угоди), а також укладено графік погашення кредиту за Ануітентною схемою до такої Додаткової угоди, за яким протягом з 15.06.2010 року до 01.11.2032 року відповідач повинна сплатити за спірним Договором 139 315,47 доларів США, із визначенням конкретного розміру належного до сплати платежу по кожному місяцю. При цьому усі вище перелічені Основний та Додатковий кредитні договори а також графіки погашення заборгованості до таких договорів підписані зокрема відповідачем-позивачем, про що у судовому засіданні представник відповідача-позивача не заперечувала. Так, згідно з Договором відповідач [PERSON] станом на 12.03.2015 року має заборгованість на спірну за первісним позовом суму, а саме: в розмірі 48 034,47 (сорок вісім тисяч тридцять чотири) долари США 47 цнт., у тому числі 43 747,99 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2589,36 доларів США - заборгованість за відсотками; 1697,12 доларів США - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків, що підтверджується наданим позивачами-відповідачами та дослідженим судом розрахунком заборгованості (а.с. 90-92). Через невиконання відповідачем-позивачем грошового зобов'язання за розглядуваними судом правовідносинами, їй 11.03.2015 року банком, за вих. № 114-0-0-00/15-21879 направлялась вимога про сплату грошових коштів за договором, що вбачається з дослідженої судом копії такої вимоги, яку було вручено відповідачу-позивачу 16.03.2015 року, як то видно з дослідженої судом копії рекомендованого поштового повідомлення про вручення (а.с. 30, 89). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пеня, штраф). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Окрім того дострокове повернення кредиту , відсотків та інших платежів за Кредитним договором в разі невиконання або неналежного виконання його умов Позичальником передбачено п. 5.5. такого Договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, до відношень за кредитним договором застосовуються положення про позику. Відповідно до положень ст.ст.1048-1050 ЦК України позикодавець має право на отримання від позичальника відсотків від суми позики, розмір яких встановлюється договором, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві в строк та в порядку, визначеному зобов'язанням. У випадку порушення зобов'язань щодо повернення позики, позичальник несе відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до п. 12 Постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року, у разі якщо кредитор (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд, у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Отже, у зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором щодо несвоєчасної сплати Банком відповідачу-позивачу було направлено повідомлення про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Однак, вимоги позивача по поверненню кредитних коштів не виконані. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» є обґрунтованими в частині позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/11/1616 від 01.08.2007 року, що утворилась станом на 12.03.2015 року в розмірі 48 034,47 (сорок вісім тисяч тридцять чотири) долари США 47 цнт., у тому числі 43 747,99 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 2589,36 доларів США - заборгованість за відсотками; 1697,12 доларів США - пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків. При цьому слід зауважити про те, що пеня за спірними правовідносинами пеня у вище приведеному розмірі розрахована за один рік, а саме за період з 12.03.2014 року по 12.03.2015 року як то вбачається із вищезгаданого розрахунку. При цьому згідно офіційного курсу НБУ до долара США, станом на 11.11.2015 року, тобто на час прийняття судом рішення по суті справи, вартість 1-го долара США складає 22,76 гривень. Таким чином заборгованість за пенею на час винесення судового рішення у гривневому еквіваленті становить 38 626,45 гривень, а загальна ціна позову станом на час прийняття судом рішення складає 1 093 264,54 (один мільйон дев'яносто три тисячі двісті шістдесят чотири) гривні 54 коп., з якої і слід виходити при визначенні належної до стягнення суми судового збору. Також слід зазначити, що судом не встановлено, а відповідачем-позивачем не вказано та, відповідно, не доведено обставини, які б відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчили про можливість зменшення розміру неустойки (пені), що можливо за умови, якщо розмір пені значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому слід зазначити, що абзацом 2 п. 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, роз'яснено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язань боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу ( наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При цьому судом встановлено, що розмір заявленої до стягнення пені взагалі не перевищує розмір збитків позивачів-відповідачів за спірним Договором, тобто розмір інших заявлених до стягнення грошових сум. Окрім того суд вважає, що зменшувати розмір заявленої до стягнення пені з огляду на досліджені судом трудову книжку відповідача-позивача в якій останній запис від 2006 року, а також наявність у неї двох малолітніх дітей, що народились 2 травні 2012 року та грудні 2014 року, та відповідно отримання допомоги при народженні дітей (а.с. 58-59, 61-62, 65), з огляду на строки в які вказані події відбулись, не є підставою до зменшення розміру спірної суми пені, враховуючи зокрема період, за який така пеня стягується. З приводу зустрічних позовних вимог слід зазначити наступне. Так, згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, на яку наявне посилання у розглядуваному зустрічному позові, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому в обґрунтування своєї позиції з приводу необхідності визнання правочинів за зустрічним позовом недійсними відповідач-позивач посилається на приписи ст. ст. 1, 4, 6, 11, 15, 18, 23 ЗУ «Про захист прав споживачів», якими регулюються права споживача при отриманні ним споживчого кредиту, права споживача на інформацію про отримувану продукцію, а також визначаються підстави визнання умов договорів, які обмежують такі права споживача недійсними та відповідальність за порушення законодавства, яке регулює права споживачів. Вище приведені норми покликані забезпечити захист споживача від недобросовісних дій надавача послуги (товару) з огляду на можливу необізнаність споживача про властивості такої послуги, зокрема щодо можливих наслідків невиконання певних зобов'язань за договором. Проте, із порушенням прав відповідача-позивача за спірним Кредитним договором як споживача послуг банку, на які вказує представник останньої, погодитися не можна з огляду на вище встановлені судом обставини, а саме з огляду на те, що при укладенні кредитного Договору між сторонами було досягнуто домовленості зокрема з приводу порядку та порядку повернення грошових коштів за таким Договором, що вбачається із дослідженого судом як самого Договору від 01.08.2007 року так і графіку погашення заборгованості до нього, якими визначено спосіб погашення кредиту шляхом ануітентних платежів, а також встановлені конкретні строки здійснення таких погашень від першого до останнього платежу. Окрім того суд приймає до уваги укладення між сторонами Додаткової угоди від 10.06.2010 року, яку укладено, як зазначається у самій угоді, з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ, до якої також складено новий графік та якими відповідачу-позивачу фактично було збільшено термін виконання зобов'язань та зменшено щомісячне кредитне навантаження порівняно із основним кредитним Договором (а.с. 8-16, 18-28). Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини приходжу до переконання про відсутність законних підстав до задоволення зустрічного позову як щодо основного договору так і в частині визнання недійсним дослідженого судом Договору іпотеки, укладеного між сторонами на забезпечення кредитного Договору № 014/11/1616 від 01.08.2007 року, які є взаємопов'язані. Питання щодо розподілення судових витрат по справі суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: approved