Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, де вказує, що народилась [INFO] і її матір'ю була [PERSON]. 05 вересня 1992 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] їй мені було присвоєне прізвище «[PERSON]». 29 грудня 2008 року її мати [PERSON] зробила заповітне розпорядження, згідно якого заповідала позивачці належну їй трикімнатну квартиру [ADDRESS]. [INFO] її мати [PERSON], яка проживала одна, померла. Після її смерті залишилась спадщина, зокрема вищевказана квартира та деяке інше майно. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як особа, визначена у заповіті, вона має право на спадкування. Згідно вимог законодавства, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Строк на прийняття материної спадщини вона пропустила, тому була змушена звертатися до суду з проханням визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 04 жовтня 2013 року позивачці було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини і 29 жовтня 2013 року вона подала до Чаплинської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (що підтверджується повідомленням № 1014/01-16 від 09.12.2013 року), отже, згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України позивачка вважається особою, яка прийняла спадщину померлої [PERSON] Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На теперішній час позивачка займається оформленням права на материну спадщину, але в нотаріальному порядку вирішити це питання не може, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх інтересів. Причиною неможливості вирішення питання переоформлення спадщини в нотаріальному порядку є те, що при зверненні до нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори з'ясувалося, що в договорі купівлі-продажу квартири, який її мати укладала з продавцем житла 04 березня 1997 року та посвідченого в нотаріальному порядку, вказано, що вона купила 1/4 частину житлового будинку, що складається з вищевказаної квартири, а в реєстраційному посвідченні Каховського БТІ від того ж 04 березня 1997 року з невідомих причин зазначено, що реєстрація права особистої власності моєї матері здійснена не на 1/4 частину житлового будинку, як вказано в договорі, а на квартиру в цілому, що не співпадає з даними, які записані в договорі купівлі-продажу. В зв'язку з вищевказаними розбіжностями в договорі купівлі-продажу та в реєстраційному посвідченні нотаріус відмовив в оформленні права на спадщину та рекомендував їй визнати право власності на квартиру за нею в судовому порядку. Згідно п. З ч. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так як купувала квартиру її мати у 1997 році, то питання набуття права власності на неї регулюється відповідно до діючого на той час законодавства, а саме ЦК УРСР від 18 липня 1963 року. Відповідно ст. 227 ч. 1 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ст. 128 ч. 1 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, право власності (право оперативного керування) у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Позивачка [PERSON] просить суд задовольнити нею подані позовні вимоги. Представник Хрестівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області в судове засідання не з»явився але не заперечує проти заявлених вимог. Матеріалами справи встановлено, що 04 березня 1997 року позивачки мати [PERSON] як покупець уклала договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS], і вказаний договір було посвідчено в установленому законодавством порядку в Чаплинській державній нотаріальній конторі Херсонської області. 04 березня 1997 року Каховським БТІ було зареєстровано за її матір'ю право особистої власності на вказане домоволодіння, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 04.03.1997 року. Право власності на квартиру її мати [PERSON] набула з моменту її передачі їй продавцем відразу після посвідчення договору купівлі-продажу, а первісна реєстрація права особистої власності була проведена 04.03.1997 року Каховським БТІ відповідно до вимог діючого на той час законодавства, а саме ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року. З огляду на вказані обставини, а також приймаючи до уваги відсутність вини моєї матері у тому, що працівник Каховського БТІ при реєстрації 04 березня 1997 року її права особистої власності на житло допустив неточність в зазначенні даних про характер домоволодіння, вважає, що її мати [PERSON] набула право власності на вищевказане житло і воно входить до складу її спадщини. Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Приймаючи до уваги, що її мати [PERSON] померла, вищевказане житло вона заповідала позивачці, материну спадщину вона прийняла, вважає можливим визнати за нею право власності на вищевказане нерухоме майно, розташоване на території відповідача по справі. Відповідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved