Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просили суд визнати за ними право користування двокімнатною квартирою № 58 по вул. Ферганській , 33-Б в м. Харкові. В обґрунтування позову зазначили, що на підставі ордеру № 3228 від 21.09.1984 року, виданого виконавчим комітетом Харківської міської Ради народних депутатів [PERSON] дозволено зайняти за обміном з гр. [PERSON] квартиру [ADDRESS] із самостійним правом на житлову площу матері [PERSON] [PERSON]. Після смерті основного наймача [PERSON], на підставі Рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної у м. Харкові Ради Харківської області від 21.09.2010 року № 105/6, батька позивачів - [PERSON] визнано наймачем вказаної квартири. Позивачі стверджували, що не зважаючи на реєстрацію за іншою адресою, вони з дитинства мешкали з батьками разом за вказаною адресою, ходили до школи, а коли подорослішали вели спільне господарство з батьками, приймали участь у сплаті комунальних послуг, дбали про житло, підтримували технічний стан квартири, робили поточні ремонти. 13.06.2016 року їх батько раптово помер. У спірній квартирі був зареєстрований тільки батько позивачів. За життя він намагався приватизувати цю квартиру, але не встиг зареєструвати позивачів у квартирі та приватизувати житло, оскільки помер. Позивачі вказали, що вони фактично зареєстровані у приватизованій 3-х кімнатній квартирі [ADDRESS] загальною площею 58,9 кв. метрів та житловою площею 44,80 кв. метрів, яка є власністю матері позивачів та рідного брата матері - [PERSON], [INFO], проте у зазначеній квартирі мешкають брат матері [PERSON] в кімнаті площею 14 кв.м. , брат позивачів [PERSON] в кімнаті площею 10,75 кв.м. кв. метрів та сестра позивачів [PERSON] з матірю [PERSON] у кімнаті площею 17,4 кв.м., проживання позивачів за місцем реєстрації не є можливим, тому позивачі з дитинства мешкали у квартирі разом з батьком на [ADDRESS]. Крім того, наголосили, що іншого житла вони не мають. Позивачі та представник позивачів за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] не приватизована, наймач [PERSON] помер 13.06.2016 року. Позивачі зареєстровані за іншою адресою, письмові докази постійного проживання позивачів за вказаною адресою, ведення спільного господарства з наймачем відсутні. Крім того, представник наголосив, що позивачами не надано доказів звернення [PERSON] до відповідних органів з питань реєстрації місця проживання позивачів у спірній квартирі. Також, вказав, що позивачі не звертались до Харківської міської ради з питання закріплення за ними вказаної квартири. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивачів, представників позивачів та відповідача, допитавши свідків, суд встановив наступне. Відповідно до ордеру № 3228 від 21.09.1984 року, виданого виконавчим комітетом Харківської міської Ради народних депутатів [PERSON] за обміном з гр. [PERSON] була наймачем двокімнатної квартири [ADDRESS] із самостійним правом на житлову площу матері [PERSON] [PERSON] (а.с. 5). 25.02.2001 року [PERSON] померла, про що 26.02.2001 року складено відповідний актовий запис № 1890 та видано свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 276534 від 26.02.2001 року (а.с. 16). Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної у м. Харкові Ради Харківської області № 105/6 від 21.09.2010 року «Про зміну договору найму житлового приміщення [ADDRESS]» визнано [PERSON] наймачем вказаної двокімнатної квартири, та договір з [PERSON] припинено у звязку з її смертю (а.с. 6). [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЖ-1 № 176411 від 29.10.1955 року (а.с. 8). Згідно з довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку № 283, виданою Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 191 Фрунзенського району м. Харкова [PERSON], у квартирі [ADDRESS] з 1993 року проживав та був зареєстрований [PERSON], основний наймач квартири [PERSON] померла 25.02.2001 року, мати основного наймача квартири [PERSON] померла 13.12.1990 року (а.с. 7). 13.06.2016 року [PERSON] помер, про що 16.06.2016 року складено відповідний актовий запис № 9006 та видано свідоцтво про смерть серії І-ВЛ від 14.06.2016 року (а.с. 17). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серії ІV-ВЛ № 491104 від 14.04.1993 року та серії І-ВЛ № 035033 від 05.11.1996 року, відповідно (а.с. 10, 11). Батьки позивачів перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії IV-ВЛ № 295989 від 02.07.1993 року (а.с. 9). Згідно з довідкою дільниці № 56 КП «Жилкомсервіс» від 01.12.2016 року № 4184, квартира [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Харкова, не приватизована, з 13.01.1993 року у квартирі був зареєстрований [PERSON], [INFO], та знятий з реєстрації 12.07.2016 року (а.с. 104). Позивачі стверджують, що з дитинства вони мешкали за адресою: [ADDRESS] разом з батьками, та після смерті батька залишилися постійно проживати у вказаній квартирі, іншого житла не мають. На підтвердження вказаних обставин, позивачами надані довідки загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 101 Харківської міської ради Харківської області від 22.06.20016 року № 271 та від 19.09.2016 року № 346, згідно з якими [PERSON] навчалась у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 101 з 31.08.2007 року по 23.09.2008 року, та при вступу до школи була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 28, 29). Крім того, матеріали справи містять витяг з класного журналу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 101, в якому зазначена адреса учениці [PERSON]: [ADDRESS] (а.с. 30). У медичній картці [PERSON], [INFO], вказано адресу останньої: [ADDRESS] (а.с. 32-33). Судовим розглядом встановлено, що позивачі офіційно зареєстровані за іншою адресою: [ADDRESS], [PERSON] з 03.03.1993 року та [PERSON] з 09.11.1996 року, що підтверджується довідкою дільниці № 52 КП «Жилкомсервіс» від 13.09.2016 року № 2788 (а.с. 43). Разом з ними у цій квартирі зареєстровані: [PERSON] (власник) з 19.11.1997 року, [PERSON] (сестра власника) з 23.09.1981 року, [PERSON] (племінниця власника) з 24.11.1994 року, [PERSON] (племінник власника) з 01.03.2014 року. Згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло від 08.09.2003 року реєстраційний № 8-03-231633, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, зареєстрованим в Харківському бюро технічної інвентаризації 21.12.2004 року № запису П-8-25562, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18, 19). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори 01.02.2005 року, реєстровий № 3-117, після смерті [PERSON], який помер 17.01.2004 року, спадкоємцями його майна, що складається з 1/3 квартири [ADDRESS], є його діти [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожний. Відповідно до [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.02.2005 року № 6498520, за [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстровано право власності на 1/6 вищевказаної квартири на праві приватної власності (а.с. 20). Таким чином, квартира [ADDRESS] належить на праві власності матері та рідному дядькові позивачів. Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 29.08.2016 року та від 13.09.2016 року, відомості про реєстрацію права власності за позивачами на обєкти нерухомого майна відсутні (а.с. 44, 45). Позивачами до матеріалів справи надані копії квитанцій, які підтверджують сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] у 20011, 2013, 2015, 2016 роки (а.с. 35-41), оригінали яких перебувають у позивачів та були надані суду для огляду в судовому засіданні. Крім того, матеріали справи містять договір-замовлення б/н на організацію та проведення поховання [PERSON] від 14.06.2016 року, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON], що свідчить про сплату останньою витрат на поховання батька (а.с. 42). Також, позивачами надані копії квитанцій, які підтверджують сплату позивачами комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] після смерті їхнього батька у 2016-2017 роки, копію угоди про погашення боргу частинами від 09.08.2016 року, укладеної між [PERSON] та КП «Компекс з вивозу побутових відходів», докази письмових звернень позивачів до КП «Жилкомсервіс» про реструктуризацію заборгованості, а також відповіді комунальних підприємств: ТОВ «Харківгаззбут» від 02.12.2016 року, КП «Харківські теплові мережі» від 02.12.2016 року на письмові звернення позивачів про реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги за вказаною адресою (а.с. 31, 132-134, 135, 136, 137). Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивачів, пояснили суду, що [PERSON] та [PERSON] з дитинства постійно проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з батьком та матірю, а після смерті батька у 2016 році позивачі залишилися проживати у цій квартирі удвох. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є рідною сестрою батька позивачів [PERSON] та, відповідно, рідною тіткою позивачів, пояснила суду, що у вказаній квартирі раніше проживали її батьки. Після смерті у 2006 році її батька, брат з дружиною та дітьми переїхав у спірну квартиру. Свідок стверджувала, що позивачі з дитинства постійно проживають за адресою: [INFO], та після смерті батька продовжують там проживати, доглядають за квартирою, сплачують комунальні послуги. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивачів по лінії батька, повідомила суду, що її батько [PERSON] після розлучення з її матірю уклав шлюб з матірю позивачів. Після смерті її дідуся, у 2007 році її батько з дружиною та дітьми переїхав у квартиру [ADDRESS], де вони усі разом проживали, вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги. Позивачі рано почали працювати та допомагати батькам. Після смерті батька позивачі продовжують проживати у вказаній квартирі, самостійно сплачують комунальні послуги, та дбають про житло. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], повідомила суду, що у серпні 2016 року до неї звернулись позивачі за юридичною консультацією, та пояснили, що вони переїхали у спірну квартиру у дитинстві після смерті батьків їхнього батька [PERSON] та проживають в цій квартирі і до цього часу. Після смерті батька, їх неодноразово намагалися виселити з цієї квартири, співробітники КП «Жилкомсервіс» двічі опечатували квартиру в той час, коли позивачі знаходились в ній. Крім того, позивачі надали до матеріалів справи докази їх звернення до прокуратури Фрунзенського району м. Харкова у звязку з незаконними діями представників дільниці № 56 КП «Жилкомсервіс» щодо заволодіння квартирою, наймачем якої був їх батько (а.с. 125-126, 127). Також, позивачі звертались до Харківського міського голови із заявою від 18.10.2016 року, в якій просили визнати їх наймачами квартири [ADDRESS], в якій мешкав та був зареєстрований до своєї смерті їхній батько [PERSON] разом із ними, проте відповіді на вказану заяву не отримали (а.с. 129, 130, 131). Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на повагу до свого житла. У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст.ст. 64, 65 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Згідно зі ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 статті 106 ЖК України передбачено, що повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача. Як роз'яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року №6-60цс-12, яка в силу ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами України, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім'ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Згідно зі ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї , який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв'язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім'я члена сім'ї, який має право користуватися квартирою. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом встановлено, що позивачів постійно проживали разом з наймачем [PERSON] до його смерті (13.06.2016 року), в квартирі [ADDRESS]. Вони вселився у спірну квартиру та проживали у ній за усної згоди квартиронаймача їхнього батька, за життя останнім питання про їх виселення не ставилось. Відсутність письмової згоди квартиронаймача на вселення позивачів у спірну квартиру не свідчить про те, що вони не набули права користування спірною квартирою, оскільки фактичними обставинами безспірно встановлено, що позивачі за згодою їхнього батька [PERSON] як наймача спірного житла вселилися у квартиру [ADDRESS], проживали у цій квартирі з наймачем як члени його сім'ї до смерті останнього. Після смерті наймача [PERSON], позивачі продовжують проживати у спірній квартирі, сплачують комунальні послуги, у тому числі частково погашають заборгованість за комунальні послуги за попередні періоди. Іншого житла позивачі не мають. За таких обставин, позов [PERSON] та [PERSON] про визнання за ними права користування квартирою № 58 в будинку № 33-Б по вул. Ферганській в м. Харкові підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved