Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, яким із врахуванням уточнення позовних вимог просили стягнути з останнього на користь позивача [PERSON] відшкодування майнової шкоди в розмірі 509059 грн., 2500 грн. понесених витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження та 20000 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяних пошкодженням належного їй автомобіля марки «Лексус», р.н. [NUMBER] , а також на користь позивача [PERSON] 100000 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Позов мотивують тим, що 11.12.2017 близько 22.00 год. у м. Львові на вул. Липинського, 25А відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача, який керуючи автомобілем марки «Лексус», р.н. [NUMBER] , виїхав за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на перешкоду. В результаті вказаної вище ДТП пасажир [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а транспортний засіб «Лексус», р.н. [NUMBER] , зазнав технічних пошкоджень. Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12017140090005164 від 12.12.2017. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 32280 від 16.12.2017 позивачу [PERSON] було поставлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійні рани лобно-тімяної ділянки, лівого колінного суглобу. Власником автомобіля марки «Лексус», р.н. [NUMBER] , який було пошкоджено у вищевказаному ДТП, є позивач [PERSON] , що підтверджується відомостями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Таким чином, у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.12.2017, відповідачем було заподіяно шкоди позивачу [PERSON] у зв`язку з пошкодженням її автомобіля, а позивачу [PERSON] у зв`язку із завданням їй тілесних ушкоджень. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 16/18, складеного 09.02.2018 року, проводити відновлювальні ремонтні роботи автомобіля економічно недоцільно. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля LEXUS RX 350, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження автомобіля під час ДТП 11.12.2017 становить 509059 грн. З урахуванням висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 16/18 від 09.02.2018 майнова шкода в розмірі 509059 грн. підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] . Крім того, у зв`язку з понесеними витратами на проведення експертного дослідження у сумі 2500 грн., що підтверджується рахунком № 16 від 30.01.2018, вказана сума підлягає стягненню із відповідача. Також внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яка перебуває у прпчннно-наслідковому зв`язку із правопорушенням, вчиненим відповідачем [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння під час керування автомобілем, що встановлено постановою Личаківського районного суду м. Львова від 15.03.2018 у справі № 463/1051/18, а тому завдана вказаним правопорушенням моральна шкода підлягає відшкодуванню. У зв`язку з неможливістю позивача [PERSON] користуватись своїм транспортним засобом протягом тривалого часу, так як такий є пошкодженим (знищеним) внаслідок дій відповідача, вважає за необхідне стягнути із відповідача на її користь 20000 гри. відшкодування заподіяної моральної шкоди. В результаті ДТП позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження та перебувала на лікуванні у стаціонарі з 12.12.2017 по 15.12.2017, з 16.12.2017 їй призначено амбулаторний режим лікування, фотографії заподіяної шкоди здоров`ю [PERSON] також додаються до позову. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивач враховує зазначені вище обставини, а також ступінь вини [PERSON] , яка виразилась в халатності та необережності, а дії не відповідали вимогам ПДР і ці невідповідності перебували у причинному зв`язку з фактом ДТП. Таким чином, приймаючи до уваги тяжкість наслідків ДТП, якою [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження, глибину її душевних страждань у зв`язку з цим, а також у зв`язку з фізичним та душевним болем внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, [PERSON] вважає достатнім визначити загальний розмір відшкодування завданої моральної шкоди, яку належить стягнути із [PERSON] в розмірі 100000 грн. Відповідач та його представник відзиву на позов не подавали, однак у клопотаннях, скерованих на адресу суду, про призначення у справі судової первинної та повторної експертиз проти позову заперечував з тих підстав, що висновок судового експерта є необгрунтованим і таким, що суперечить матеріалам справи, викликає сумніви в його правильності, оскільки для визначення вартості заподіяного власнику пошкодженого ТЗ матеріального збитку (реальних збитків) обов`язково повинен враховуватися фізичний знос. У висновку експерта на 15 сторінці визначено, що коефіцієнт фізичного зносу ТЗ становить максимально дозволену величину, тобто 0,7. Проте, незважаючи на поставлене судом питання про визначення розміру майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту його фізичного зносу, експерт такий коефіцієнт не застосував та визначив розмір такої шкоди без врахування фізичного зносу, що підтверджусться відповіддю № 1 на поставлене судом питання. При цьому у висновку експерта відсутнє будь-яке посилання на причини незастосування такого коефіцієнта при визначенні розміру майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позов підтримали із аналогічних викладеним у позовній заяві та уточненнях до неї підстав, надали суду пояснення аналогічні наданим суду заявам по суті спору. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні пояснень по суті спору не надавали, в останні судові засідання не з`явились. З врахуванням наявних у справі доказів, тривалості розгляду справи справи судом, пов`язаної із проведенням у справі судової експертизи за клопотанням сторони відповідача, недобросовісної поведінки останнього, пов`язаної із безпідставним оскарженням ухвали про відкриття провадження у справі через понад рік після початку її розгляду за участі сторони відповідача, а також причин неявки відповідача та його представника в останні судові засідання, зокрема, відсутності поважних причин неявки у судове засідання самого відповідача, суд вважає за можливе завершувати розгляд справи у їх відсутності. Позовна заява надійшла до суду 02.03.2018. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 27.04.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 12.09.2018 у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу. Після проведення у справі судової експертизи ухвалою суду від 18.03.2019 поновлено провадження у справі. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20.05.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника відповідача на ухвалу суду від 27.04.2018 про відкриття провадження у справі. Всі наявні у справі докази були надані сторонами або одержані судом за їх клопотанням. У судовому засіданні 11.07.2019 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі повторної судової експертизи та проведено допит судового експерта Романяка А.М. Заслухавши пояснення позивача та представника позивачів, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положенням ч. 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Факт ДТП та винність у ньому відповідача стверджується, зокрема, постановою Личаківського районного суду м. Львова від 15.03.2018 у справі про адміністративне правопорушення № 463/1051/18, згідно якої [PERSON] 11.12.2017 о 22.00 год., повторно протягом року перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Лексус», д.н.з. [NUMBER] , проявив неуважність до дорожньої обстановки, не реагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого втратив контроль над керованим ним автомобілем, здійснив виїзд за межі проїзної частини дороги та здійснив наїзд на перешкоду у вигляді металевого стовпа електропостачання, та продовжив рух, та здійснив зіткнення з цегляною огорожею будинку № 25а на вул. Липинського у м. Львові. Внаслідок цього автомобіль отримав технічні пошкодження, пасажир [PERSON] та водій [PERSON] отримали тілесні ушкодження та завдано збитків [PERSON] , чим порушив п.2.3б, 2.9а, 12.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 2 ст. 130 КУпАП. Розмір заподіяної позивачу [PERSON] , яка є власником автомобіля марки «Лексус», р.н. [NUMBER] , який було пошкоджено у вищевказаному ДТП, згідно з відомостями свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , майнової шкоди, як вбачається із висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 16/18 від 09.02.2018 та висновку судової аватотоварознавчої експертизи № 5362 від 11.03.2019, становить 433224,40 грн. (вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Лексус», р.н. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження в ДТП, в цінах станом на момент ДТП 11.12.2017, яка є рівною ринковій вартості транспортного засобу на вказану дату, та становить 509046 грн., за вирахуванням вартості пошкодженого автомобіля після ДТП, що становить 75821,60 грн., оскільки такий на підставі договору купівлі-продажу від 16.02.2018 після ДТП був відчужений на користь [PERSON] ). Крім того, позивачем понесені витратами на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 2500 грн, що підтверджується рахунком № 16 від 30.01.2018 та квитанцією про оплату відповідного рахунку від 20.02.2018. Вказані суми підлягають стягненню із відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доказування відсутності його вини в заподіянні шкоди позивачу. Відповідачем суду не надано доказів для спростування висновків щодо причин пошкодження майна позивача та розміру заподіяної майнової шкоди. А тому суд при винесенні у справі рішення виходить із наявних у ній доказів та передбаченої у ч. 2 ст. 1166 ЦК України презумпції вини заподіювача шкоди, яка відповідачем у встановленому порядку не була спростована. Доводи сторони відповідача на спростування вартості заподіяної позивачу майнової шкоди, викладені у заявах про призначення первинної та повторної судової аватотоварознавчої експертизи, щодо неврахування судовим експертом коефіцієнта зносу транспортного засобу, окрім висновку № 5362 від 11.03.2019, спростовуються також показаннями судового експерта, допитаного у судовому засіданні, [PERSON] , з яких вбачається,що судовим експертом визначався коефіцієнт зносу транспортного засобу (сторінка 15 висновку), однак такий не відображений підсумковій частині висновку, оскільки відповідно до п. 8.2. розділу VIIIМетодики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно зі ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд враховує ступінь моральних страждань позивача [PERSON] , пов`язаних із пошкодженням її майна з вини відповідача, а саме його знищенням, оскільки після ДТП позивач була повністю позбавлена можливості користуватися транспортним засобом, який є її власністю, а також позивача [PERSON] , які полягають у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП з вини відповідача, зокрема, позивач [PERSON] отримала закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійні рани лобно-тім`яної ділянки та лівого колінного суглобу, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 32280. З врахуванням наведеного, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог розумності та сппаведливості, й вважає обґрунтованим задовольнити позовну вимогу [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням майна на суму 5000 грн. та позовну вимогу [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`яна суму 20000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить із того, що позов майнового характеру задоволено частково на 435724,40 грн. (на 85,18 %), належна до сплати сума судового збору 5115,59 грн., з відповідача підлягає стягненню сума судового збору 4357,46 грн., з яких 2770,30 грн., які сплачені позивачем [PERSON] на її користь, та 1587,16 грн. на користь держави. Також, оскільки частково задоволені позови про відшкодування моральної шкоди, то підлягає стягненню з відповідача на користь держави додатково сума судового збору за ставкою двічі по Ѕ судового збору немайнового характеру, що в сумі становить 704,80 грн. Виходячи із вищенаведеного та

Outcome: partial