Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 01.09.2015р. звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи його тим, що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 21.08.1999р. зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], про що у Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис під № 633. Під час перебування у шлюбі 31.07.2000р. у них народилася донька [PERSON]. У позовній заяві та заяві, наданій суду 18.11.2015р. позивачка вказує, що шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з серпня 2013р., коли позивачка пішла проживати у власну квартиру за іншою адресою. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин стали подружня зрада з боку позивачки та відсутність взаємопорозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, через що позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена та просить суд строк на примирення не надавати. Станом на час звернення до суду сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. У наданій суду заяві від 18.11.2015р. позивачка просила шлюб розірвати, винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу позивачка прізвище просила залишити без змін (а.с. № 25). Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, період та причину припинення шлюбних стосунків, які вказані позивачкою у позові та поданій до суду заяві, визнав в повному обсязі. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України , про що 18.11.2015р. надав до суду відповідну заяву (а.с. № 28). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. При розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони 21.08.1999р. зареєстрували шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська у Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис під № 633 (а.с. № 7). Від даного шлюбу у сторін 31.07.2000р. народилася донька [PERSON] (а.с. № 8). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через подружню зраду з боку позивачки та відсутність в родині взаєморозуміння та поваги. Сторони з серпня 2013р. проживають окремо, мають окремий бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами у даній справі припинені більше двох років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також враховує положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved