Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять, визнати [PERSON] [PERSON] [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS] та зняти з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що відповідач був колишнім чоловіком [PERSON], яка є співвласницею квартири. Шлюб між ними розірвано 08.05.2012 року у Єгипті, [PERSON] свідоцтво про розлучення легалізоване в Україні. Квартира [ADDRESS] була приватизована на всіх членів родини. [PERSON] померла, після неї був прийнятий спадок на її частку у приватизованій квартирі. Після реєстрації шлюбу між відповідачем та [PERSON], відповідач отримав тимчасове посвідчення 26.10.2011 року та 29.11.2011 року був зареєстрований у вказаній квартирі як чоловік [PERSON]. Тимчасове посвідчення відповідачеві надавалось строком на один рік, який він повинен був продовжити або виїхати. Відповідач роботи в Україні не мав, тому виїхав до Єгипту, громадянином якої він є. З початку 2012 року відповідач виїхав, забрав свої речі, мав намір забрати дружину з собою через деякий час, але з часом сповістив, що він розлучається в Єгипті, [PERSON] надала свою згоду. З середини 2012 року відповідач не мешкає у квартирі, не займається її утриманням, не користується квартирою більше 5 років. Наявність реєстрації відповідача у квартирі створює для позивачів фінансові та побутові труднощі при користуванні квартирою. Позивачі в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Цей факт підтверджується копією свідоцтва про права власності на житло від 02.06.1997 року №1-97-86039, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.09.2007 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2011 року. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст.317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, інших осіб. Згідно вимог ч.1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] [PERSON] [PERSON] з 27.05.2009 року перебували у шлюб., який розірвано 08.05.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб №12/4698, копією свідоцтва про розірвання шлюбу №5/1. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку №545/715 від 14.03.2017 року, наданої дільницею №1 КП «Жилкомсервіс», відповідач [PERSON] [PERSON] [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO]. Цей факт також підтверджується довідкою КП «Жилкомсевіс» №6721/2/0705 від 28.03.2017 року, копією форми -А. Як вбачається зі зміту позовної заяви відповідач за адресою реєстрації не проживає понад один рік та не користується житловим приміщенням, де він зареєстрований. Не проживає за цією адресою без поважних причин, виїхав до країни походження - Єгипту, за комунальні послуги не сплачує. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03.04.1987 року №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року із наступними змінами, про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України - у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщення (ст..71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суду вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Згідно з положеннями ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм Закону, суд дійшов висновку, що позивачі обґрунтовано та правомірно ставлять вимоги до відповідача, про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою №204 в будинку №48-А по пр.Перемоги в м.Харкові, так як він добровільно без поважної причини залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає і ньому більше одного року, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України». У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 71,72 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 319, 383 ЦК України,

Outcome: partial