Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа АТ «УкрСиббанк», про розподіл спільного майна подружжя, які підчас розгляду справи судом були уточнені, в своєму остаточному позові вона просила в порядку розподілу спільного майна подружжя залишити за собою наступне майно: - ноутбук «Lenovo» вартістю 5940,00 гривень; - системний блок вартістю 8700,00гривень; - розкладний диван блакитного кольору вартістю 1500,00 гривень; - стіл письмовий VINOLTTI «Art linе» з МДФ, кoлipу «венге» вартістю 3800,00 гривень; - офісне крісло Hеlios Еx LЕ-A вартістю 850,00 гривень; - ковдра синього кольору вартістю 500,00 гривень; - принтер «Samsung» вартістю 1050,00 гривень; - сканер «Canon Canoskan lide 25» вартістю 620,00 гривень; - набор каструль з 3-х штук з нержавіючої сталі вартістю 300,00 гривень; - музичний центр «Panasonic» вартістю 620,00 гривень; а всього рухомого майна на суму 23880,00 гривень. А право власності на однокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], житловою площею 16,60 кв.м, загальною площею 32,40 кв.м, в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за відповідачем [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що під час шлюбу з відповідачем, в якому вони перебували з 24 лютого 2007 року до 22 липня 2013 року, а фактично шлюбні відносини були припинені між ними 06 травня 2013 року, ними разом було придбане рухоме майно, що перераховане вище, на загальну суму 23880,00 гривень, що залишилось нерозподіленим між ними, та була придбана однокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], житловою площею 16,60 кв.м, загальною площею 32,40 кв.м, що по праву власності була зареєстрована за чоловіком [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 04.06.2008 року, реєстр № 1803, інвентаризаційною вартістю 19 574 гривні. Право власності [PERSON] на цю квартиру зареєстровано належним чином. Для придбання цієї квартири [PERSON] було отримано споживчий кредит від АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», що підтверджується договором про надання споживчого кредиту № 11353963000 від 04.06.2008 року. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за Кредитним договором між його сторонами 04.06.2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 04.06.2008 року, реєстр № 1811, та чотири договори поруки зі мною, [PERSON], з [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Під час подружнього життя ними спільно було погашено кредит в сумі 27417,60 гривень, та у звязку з погашенням всієї заборгованості по договору про надання споживчого кредиту № 11353963000 від 04.06.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», що залишилася, особисто відповідачем після припинення шлюбних відносин і розірвання шлюбу між ними, вона відмовляється від права претендувати на частину цієї квартири, що є незначною, а відповідно і на частину коштів сплачених банку в рахунок погашення кредиту під час спільного життя, у звязку з отриманням в свою власність рухомого майна відповідною вартістю, тому просить суд розподілити майно саме таким чином. У поданій до суду власноруч написаній заяві позивач за основним позовом [PERSON] свій уточнений позов від 15.06.2015 року підтримала повністю з тих же підстав, просила суд його задовольнити, розглянути справу у її відсутність, за участю її представника адвоката [PERSON]. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю з тих же підстав, дала аналогічні пояснення. Представник третьої особи АТ «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, до суду було надіслано листа з проханням розглядати справу без участі їх представника, оскільки кредит погашений повністю, ніяких претензій до сторін по справі в них немає, просять розглянути справу відповідно до вимог Закону. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги [PERSON] в судовому засіданні визнав повністю, підтвердив пояснення представника позивача, не заперечує проти розподілу спільного майна подружжя між ним таким чином, як зазначено позивачем, просить цей позов задовольнити. Крім того, він звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на рухоме майно, що залишилось в неї, на загальну суму 23880,00 гривень, а за собою в порядку розподілу майна подружжя визнати право власності на 13/200 частин однокімнатної ізольованої квартири № 122, житловою площею 16,60 кв.м, загальною площею 32,40 кв.м, розташованої в будинку № 15 по вул. Тимуровців у м. Харкові, та визнати право особистої приватної власності на 187/200 частини цієї квартири, з урахуванням того, що спільно з [PERSON] в погашення вартості квартири було ними сплачено тільки 27417,60 гривень, а решту в сумі 392923,39 гривень він сплатив самостійно, після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу між ними. Представник відповідача за цим позовом [PERSON] адвокат [PERSON] цей позов визнала, підтвердила пояснення [PERSON], не заперечує проти розподілу спільного майна подружжя між ним таким чином, як зазначено позивачем, просить цей позов також задовольнити. Заслухавши представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], перевіривши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним частково задовольнити основні позовні вимоги [PERSON] та повністю задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2007 року до 22 липня 2013 року, тобто до розірвання цього шлюбу на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.07.2013 року (справа № 644/4817/13-ц, провадження № 2/644/1645/2013). Фактично шлюбні відносини були припинені між ними 06 травня 2013 року. В судовому засіданні встановлено, що під час цього шлюбу [PERSON] і [PERSON] разом була придбана однокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], житловою площею 16,60 кв.м, загальною площею 32,40 кв.м, що по праву власності була зареєстрована за чоловіком [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 04.06.2008 року, реєстр № 1803, інвентаризаційною вартістю 19 574 гривні. Право власності [PERSON] на цю квартиру зареєстровано належним чином. Для придбання цієї квартири [PERSON] було отримано споживчий кредит від АКІБ «УкрСиббанк», що підтверджується договором про надання споживчого кредиту № 11353963000 від 04.06.2008 року. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за Кредитним договором між його сторонами 04.06.2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 04.06.2008 року, реєстр № 1811, та чотири договори поруки зі мною, [PERSON], з [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Судом встановлено та визнано сторонами по справі, що під час подружнього життя ними спільно на погашення цього кредиту було сплачено 3427,20 доларів США, що на час сплати було еквівалентом 27417,60 гривень, зазначені обставини підтверджуються довідкою ПАТ «УкрСиббанк» № 33-45/390 від 02.07.2014 року (т. 3 а.с. 13). Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу між сторонами особисто [PERSON] за його власні кошти 30.01.2015 року був погашений АТ «УкрСиббанк» залишок по кредиту за Договором про надання споживчого кредиту №11353963000 від 04.06.2008 року в сумі 24628 доларів США, що на день погашення є еквівалентом 392923,39 гривень, а АТ «УкрСиббанк» анульовало залишок по кредиту. За таких обставин суд погоджується з позицією сторін по справі та приходить до висновку, що [PERSON] особисто за свої власні кошти після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу з [PERSON] виконав усі зобовязання щодо Договору про надання споживчого кредиту № 11353963000 від 04.06.2008 року. При цьому суд приймає до уваги, що згідно Висновку від 09.01.2015 року про вартість майна, виконаного ТОВ «Українське експертно-оцінювальне бюро», ринкова вартість спірної квартири складає 24627,24 доларів США, що на час оцінювання було еквівалентом 387900 гривень, тобто [PERSON] фактично сплатив АТ «УкрСиббанк» більше, ніж повну вартість квартири за свої власні кошти після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. Враховуючи те, що сторонами по справі спільно на погашення цього кредиту було сплачено 27417,60 гривень, а особисто [PERSON] після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу 392923,39 гривень, а всього 420340,99 гривень (27417,60 + 392923,39 = 420340,99), що судом приймається за загальну вартість спірної квартири, а відповідно за 100 %, то сума сплачена сторонами спільно буде складати від загальної вартості 6,5 %, або 13/200 частин (27417,60 х 100 : 420340,99 = 6,5, а 6,5 х 2 = 13). Якщо прийняти загальну вартість квартири за 1 (одиницю), що може дорівнювати 100/100, або 200/200 частин, з урахуванням того, що 13/200 частин спірної квартири є спільним майном подружжя, то відповідно частина, що залишається, а саме 187/200 частин (200 13 = 187), може бути визнана особистою приватною власністю [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні, також сторонами по справі спільно під час перебування в зареєстрованому шлюбі було придбано і рухоме майно, а саме: - ноутбук «Lenovo» вартістю 5940,00 гривень; - системний блок вартістю 8700,00гривень; - розкладний диван блакитного кольору вартістю 1500,00 гривень; - стіл письмовий VINOLTTI «Art linе» з МДФ, кoлipу «венге» вартістю 3800,00 гривень; - офісне крісло Hеlios Еx LЕ-A вартістю 850,00 гривень; - ковдра синього кольору вартістю 500,00 гривень; - принтер «Samsung» вартістю 1050,00 гривень; - сканер «Canon Canoskan lide 25» вартістю 620,00 гривень; - набор каструль з 3-х штук з нержавіючої сталі вартістю 300,00 гривень; - музичний центр «Panasonic» вартістю 620,00 гривень; а всього рухомого майна на суму 23880,00 гривень. Відповідно до вимог ст. 60 СК України (в ред. 2002 року) майно, набуте подружжям за час\~шлюбу, належить дружині та чоловікові на\~праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ\~майна, що належить їм на праві\~спільної сумісної власності, незалежно від\~розірвання шлюбу. Згідно вимог ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення (ч. 2). Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У ч. 2 цієї статті зазначено, що неподільні речі\~присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У пункті 22 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами\~ законодавства при розгляді справ\~про право на шлюб, розірвання шлюбу,\~визнання його недійсним\~та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11\~також зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що вищезазначене спірне майно є спільним сумісним майном сторін по справі, відповідно до вимог ст. 60 СК України (в ред. 2002 року), а в разі поділу цього майна згідно до ст. 70 СК України частки майна кожного із подружжя є рівними, тобто кожному з них повинно належати по 1/2 його частині, при цьому прийняті до уваги ті обставини, що сторони досягли згоди у питанні визначення вартості вищезазначеного спірного майна. У ст. 372 ЦК України також зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. В цьому конкретному випадку судом визнаються такими істотними обставинами для розподілу спільного майна подружжя з незначним відступом від рівності часток кожного бажання обох сторін вирішити це питання саме таким чином. У звязку з викладеним суд приходить до висновку, що кожному з колишнього подружжя (сторін по справі), відповідно до вимог ст. ст. 60, 70 СК України, повинно належати 1/2 частина спільного майна, вартістю 25648,80 гривень відповідно, з урахуванням загальної вартості спільного майна, що залишилось нерозділеним між ними, в сумі 51297,60 гривень (27417,60 + 23880,00 = 51297,60), але оскільки саме у таких частках і на таку суму його поділити неможливо, суд вважає можливим та доцільним поділити спільне майно сторін таким чином, як бажають сторони, а саме визнати за [PERSON] право власності на рухоме спільне майно на нижчу суму 23880,00 гривень, з урахуванням того, що на сплату компенсації від відповідача в сумі 1768,80 гривень (25648,80 23880,00) при цьому вона не претендує. А з урахуванням того, що [PERSON] одноособово погасив заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11353963000 від 04.06.2008 року між ним та АТ «УкрСиббанк» в більшій його частині після припинення шлюбних відносин між сторонами та розірвання шлюбу, і відмови [PERSON] від права претендувати на частину однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], що була придбана на імя [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 04.06.2008 року, реєстр № 1803, а відповідно і на частину коштів сплачених банку в рахунок погашення кредиту під час спільного життя, у звязку з отриманням в свою власність рухомого майна відповідною вартістю, суд вважає можливим та доцільним визнати тільки за [PERSON] в порядку розподілу спільного майна право власності на 13/200 частин спірної квартири, яка є незначною від загальної вартості квартири, що відповідає грошовій сумі 27417,60 гривень, що була сплачена ними спільно в період шлюбу, а на 187/200 частин цієї квартири, що відповідає грошовій сумі 392923,39 гривень, яка була сплачена ним особисто після припинення шлюбних відносин і розірвання шлюбу, як на особисту приватну власність. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність розподілити спільне майно подружжя [PERSON] у такій спосіб: визнати в порядку розподілу спільного майна за [PERSON] право власності на наступне майно: - ноутбук «Lenovo» вартістю 5940,00 гривень; - системний блок вартістю 8700,00гривень; - розкладний диван блакитного кольору вартістю 1500,00 гривень; - стіл письмовий VINOLTTI «Art linе» з МДФ, кoлipу «венге» вартістю 3800,00 гривень; - офісне крісло Hеlios Еx LЕ-A вартістю 850,00 гривень; - ковдра синього кольору вартістю 500,00 гривень; - принтер «Samsung» вартістю 1050,00 гривень; - сканер «Canon Canoskan lide 25» вартістю 620,00 гривень; - набор каструль з 3-х штук з нержавіючої сталі вартістю 300,00 гривень; - музичний центр «Panasonic» вартістю 620,00 гривень; а всього на рухоме майно загальну суму 23880,00 гривень. За [PERSON] в порядку розподілу спільного майна визнати право власності на 13/200 частин однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], житловою площею 16,60 кв.м, загальною площею 32,40 кв.м, вартістю 27417,60 гривень, а 187/200 частин цієї квартири визнати його особистою приватною власністю, оскільки значна частина коштів була сплачена ним особисто після припинення шлюбних відносин і розірвання шлюбу між ними. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом [PERSON] виконані вимоги ст. 60 ЦПК України, суду надані доказі тих обставин, на які вона посилається в обґрунтування свого позову, тому суд вважає її позовні вимоги про розподіл спільного майна подружжя доведеними. Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що спільним майном сторін є рухоме майно на загальну суму 23880,00 гривень та 13/200 частин спірної квартири вартістю 27417,60 гривень. З аналогічних підстав суд вважає доведеними і зустрічні позовні вимоги [PERSON]. Поряд з цим, суд, дослідивши усі надані по справі докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності за [PERSON] на спірну квартиру в порядку розподілу спільного майна не можуть бути задоволені, оскільки така вимога не стосується її особисто, вона не є представником [PERSON] і немає законних підстав заявляти будь-які вимоги в його інтересах, крім того, вся спірна квартира не є спільним майном подружжя, вимоги щодо права власності на квартиру заявлені самим [PERSON], тому у їх задоволенні необхідно відмовити. При зверненні до суду обома позивачами був сплачений судовий збір, відповідно до ціни позову, при ухваленні рішення суду на його користь жодний з них не претендує на стягнення з відповідачів понесених судових витрат, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд у разі задоволення обох позовів залишає всі понесені витрати за кожним із позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial