Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до відповідача [PERSON] з позовом про стягнення з нього, як її чоловіка, аліменти на її утримання, як непрацездатної особи, у розмірі ? всіх видів його доходів. Відповідач [PERSON] позов визнав. Під час розгляду справи по суті, позивачка [PERSON] пояснила, що вона проживає у шлюбі з відповідачем, є особою з інвалідністю третьої групи. Крім того, позивачка має онкологічне захворювання, діабет другого типу, у звязку з чим потребує постійного лікування. Зі слів позивачки мазепи В.Д., відповідач отримує пенсію, але коштів на лікування їй не виділяє. Також позивачка вказала на те, що вона отримує пенсію за віком. [PERSON] підтвердила, що від шлюбу у них з відповідачем є повнолітні діти. Представник позивачки адвокат [PERSON] позов підтримала та вважає про необхідність стягнення з відповідача на утримання позивачки аліменти . Дані обставини обумовлені тим, що вона є інвалідом третьої групи, потребує постійного лікування. Відповідач [PERSON] позов визнав, суду пояснив, що дійсно проживає з позивачкою у шлюбу, вони є батьками двох повнолітніх дітей. З позивачкою [PERSON] вони проживають на даний момент разом та ведуть спільне господарство. Відповідач також вказав, що його доходи складаються тільки з отримуваної ним пенсії. [PERSON] іншим особам аліменти не сплачує, не є особою з інвалідністю. Відповідач вважає, що якщо є потреба, то він згідний платити аліменти на утримання дружини. Взявши до уваги пояснення сторін, дослідивши докази по справі та встановивши інші обставини, суд вважає про необхідність відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Із наданих позивачкою [PERSON] письмових доказів, судом встановлено, що вона проживає у шлюбі з відповідачем [PERSON], є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання, отримує пенсію за віком (а.с.5,7,11,13). Таким чином, відповідачка [PERSON], у відповідності до ч.3 ст.75 Сімейного кодексу України(далі СК України) є непрацездатною особою. Дослідженні судом медичні документи підтверджують, що у відповідачки [PERSON] діагностовано медичні захворювання (а.с.14,15,16,17,30). При цьому, суду не було надано належних доказів, які б підтверджували розмір понесених грошових витрат позивачкою [PERSON] на лікування. Норми ч.4 ст.174 ЦПК України вказують на те, що у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення про задоволення позову, тільки при наявності законних підстав для його задоволення. У своїй постанові від 13.04.2016 року №6-3066 цс15, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1,2 ч. 1 ст.355 ЦПК України, Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що за положеннями ч. ч. 2-4 статі 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до дослідженої судом довідки управління Пенсійного фонду України у Радивилівському районі №1767 від 11.07.2016 року, розмір пенсії за віком позивачки [PERSON] за лютий-квітень 2016 року становив 1\~243 гривні 83 копійки, за травень-червень 2016 року - 1\~299 гривень 83 копійки (а.с.11) Відповідно до норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено на 2016 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме з 1 січня 2016 року 1\~074 гривні, з 1 травня 2016 року 1 1 130 гривень. Отже, позивачка [PERSON] отримує пенсію за віком в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 статті 75 СК України. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, відповідно до ч.2 ст.80 СК України, суд бере до уваги і інші встановлені судом обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] є пенсіонером, отримує пенсію за віком в розмірі 1\~871 гривня 95 копійок (а.с.12). Позивачка [PERSON] є матірю двох повнолітніх дітей. Відповідно до ст.202 СК України, повнолітні син, дочка зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed