Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Товарна біржа «НатОкс» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №1-80, предметом якого є 67/100 домоволодіння по [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначили, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений на Товарній біржі «НатОкс», на право власності на 67/100 домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за позивачами. На даний час позивачі мають намір продати нерухоме майно, проте договір купівлі-продажу від 20.10.2000 нотаріально не посвідчений, у зв`язку з чим останні звернулись до суду з даним позовом. Ухвалою від 22.06.2021 відкрите провадження у справі. Позивачі до суду не з`явились, надали до суду заяви, в якій просили про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явилися, позивач проти такого вирішення справи не заперечував. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що 20.10.2000 між [PERSON] , який є членом біржі по секції нерухомості та від імені якого діє його мати [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу 67/100 домоволодіння [ADDRESS] , який зареєстрований Товарною біржею «НатОкс» у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №1-80 та в подальшому зареєстрований в КП ММБТІ за №2629 від 22.11.2000. На теперішній час позивачі мають намір продати нерухоме майно, проте договір купівлі-продажу від 20.10.2000 нотаріально не посвідчений, у зв`язку з чим останні звернулись до суду з даним позовом. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у серпні 2000 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу 67/100 домоволодіння повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. На час укладання договору купівлі-продажу 67/100 домоволодіння сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивачі вказують, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору, претензій один до одного сторони або інші особи не мали. За таких обставин, оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності [PERSON] , [PERSON] на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 року №121, суд приходить до висновку, що позивачі на законних підставах набули права власності на придбане майно, проте не мають можливості розпорядитися ними, з причин, що не залежать від них, в зв`язку з чим вважають, що права позивачів підлягають захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved