Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] в січні 2021 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно в цілому. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилалася на те, що вона є власником 22/25 ідеальної частки від домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом частини домоволодіння від 19 березня 1996 року. Окрім неї співвласником зазначеного домоволодіння є [PERSON] , який володіє 3/25 частки спірного домоволодіння. Згідно інформації, наданої Маріупольським бюро технічної інвентаризації, співвласниками домоволодіння є: [PERSON] - власник 22/25 частки; [PERSON] , власник 3/25 частки. Відповідачу належать окремі частини (побудови) домоволодіння. На даний час до приміщень, які належать їй на праві спільної часткової власності, та приміщень, які належать відповідачам, проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід до будинку. Приміщень, якими б вони користувались спільно з відповідачем - немає. Вважає необхідним виділ належної їй долі, тому що спільне користування домоволодінням на теперішній час між співвласниками неможливе. Згідно висновку № 3758 від 06 січня 2021 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна виділ належної їй 22/25 долі домоволодіння [ADDRESS] у цілому в окреме домоволодіння технічно можливий, за технічними показниками ця частина об`єкту є відокремлена, має окремий вхід і може бути виділена в натурі, тому вона вимушена звернутися до суду і просить виділити їй в натурі цілу частку із майна, що знаходиться у спільній частковій власності, яке складає 22/25 частини домоволодіння [ADDRESS] , припинивши право спільної часткової власності на вказаний об`єкт нерухомості та визнати за нею право приватної власності на житлову будівлю літ. Б-1, яке складає 22/25 частини будинку і складається з: житлового будинку літ. Б-1; нежитлової прибудови літ. Б1-1; тамбуру літ. б-1, усього житловою площею 35,2 кв.м., загальною площею 58,8 кв.м.; літньої кухні літ- В-1 з погребом літ. В/п; гаражу літ. Г-1; літнього душу літ. О-1; навісів: літ. С-1, літ. З-1, огорожі № 1, хвіртки № 2, вимощення І, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , як на окремий, виділений в натурі об`єкт нерухомого майна в цілому. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 09.04.2021 року по вказаній справі відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 27.05.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, позов просила задовольнити, проти постановлення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON] , своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, до суду не з`явився, не використал наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню\~ виходячи з наступного.\~\~\~\~\~ Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Тому визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється і при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Згідно роз`яснень, наданих судам у п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Кегичівської державної нотаріальної контори Харківської області Удовіченко С.О., [PERSON] належить на праві спадщини за законом 22/25 ідеальної частки від домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 11-12). Згідно з висновком\~ № 3758 від 06 січня 2021 року виділ належної [PERSON] 22/25 долі домоволодіння [ADDRESS] у цілому в окреме домоволодіння технічно можливий (а.с. 19). Відповідно до довідки Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 04.08.2021 року № 886 співвласниками домоволодіння, розташованого у будинку [ADDRESS] , є: [PERSON] , власник 3/25 частки; [PERSON] , власник 22/25 частки. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 10). Вищезазначене повністю підтверджується матеріалами інвернтарної справи № 8637 на житловий будинок [ADDRESS] , яка надійшла до суду 19.08.2021 року, та яку було судом оглянуто в судовому засіданні. Аналізуючи в сукупності встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, висновки щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна, суд прийшов до висновку, що припинення права спільної часткової власності, визнання права власності [PERSON] на нерухоме майно в цілому, не суперечить закону, не порушує права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, та що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved