Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк» про визнання незаконним відступлення права вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, присила суд визнати не законним відступлення ПАТ «УкрСиббанком» своїх прав на вимоги за кредитним договором № 11054573000, ПАТ «Дельта Банку». Позивачка у судове засідання не зявилась належним чином повідомлялась. Представник відповідача ПАТ «Укрсиббанк» та представник ПАТ «Дельта-Банк» у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову просили суд відмовити в задоволені позову [PERSON] [PERSON], на підставі наданих письмових заперечень, просили суд слухати справи справу по суті на підставі наданих доказів за відсутності позивача. Заслухавши пояснення представників відповідачів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог позивачки без задоволення. Судом встановлено, що 11 жовтня 2006 року між АК1Б «УкрСиббанк» (нова назва - AT «УкрСиббанк») та ([PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № ІЦ054573000 (надалі - Кредитний договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні у сумі 132 840.00 дол. США з терміном повернення - до 11.10.2027 р. В забезпечення онання умов Кредитного договору Банком було прийнято в іпотеку квартиру за адресою: вул. ' ля. 38. кв.7, м. Одеса. Крім того, забезпеченням виконання умов договору є порука [PERSON] згнаЮрійовича (Договір поруки № 48896 від 11.10.2006 p.). Рішенням Малиновський районний суд м. Одеси від 10 жовтня 2011 року, позов ПАТ« УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення задобговарості за кредитним договором задовольнив повністю та вирішено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ « УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11054573000, від 11.10.2006 року що станом на 01.08.2008 року складає 698061 гривень 26 копійок, а також 1700 гривень в рахунок сплаченого судового збору та 30 гривень в рахунок відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішенням апеляційним судом Одеської області від 27 січня 2012 року, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2011 року, в частині стягнення судових витрат та ІТЗ розгляду справи змінено, у решті рішення першої інстанції залишив без змін. Рішення апеляційного суду набрало чинності 27 січня 2012 року і на цей час в касаційному порядку не оскаржене. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» заборгованість позивача про кредитному договору № [NUMBER] від 11.10.2006 року. на день передачі активу, в еквіваленті курсу НБУ станом на 16.12.2011 p., складала 1 403 637,91 грн. Обґрунтовуючи позов про визнання незаконним відступлення права вимоги, позивач зазначає, що угода про відступлення ПАТ «УкрСиббанком» своїх прав на вимоги за кредитним договором ПАТ «Дельта Банк», укладена з істотним погіршенням стану боргових зобовязань, визначених рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2011 року та рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2012 року, грубо порушує її права, не відповідає вимогам закону. Відповідно до ч. 3\~ст. 6 ЦК України\~сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно зі\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч. 1\~ст. 638 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст.\~203,\~\~ ч. 1 ст.\~215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Так, відповідно до ч. 1 п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~зазначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1\~ст. 516 ЦК України\~визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Пунктом 9.12. кредитного договору передбачено, що уклавши цей договір Позичальник надає Банку згоду передавати права та обов'язки Банку за даним договором третій особі без отримання на це додаткової згоди Позичальника. Посилання позивача на те, що укладення договору купівлі-продажу суперечить вимогам ч. 1ст. 513 ЦК України, якою встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі.якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, оскільки між нею та ПАТ «Дельта Банку» жодних угод не укладалося, не відповідає дійсності. Правочин щодо заміни кредитора за спірним Кредитним договором укладено в письмовій формі та посвідчений нотаріально. Жодною вимогою закону не закріплено обов'язок укладення між боржником та новим кредитором будь-яких правочинів у зв'язку з уступкою права вимоги, тому твердження Позивача не можуть братися до уваги. Отже, здійснення заміни кредитора у спірному зобов'язанні повністю відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 512-516 ЦК України, крім того, правомірність укладення вищевказаного договору підтверджується також тим. що на сьогоднішній день цей договір є чинним, будь-яких судових рішень щодо визнання його недійсним не існує. Тому відповідач ПАТ «Дельта-Банк»законно набув права вимоги до позивача [PERSON] [PERSON] за Кредитним договором № 11054573000. Особливості укладення договору відступлення прав вимоги регулюються\~главою 73 ЦК України.\~\~\~\~ Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Умови кредитного договору, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем, не містять будь-яких застережень чи/або обмежень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім того, норми ст. ст.\~512,\~516 - 517 ЦК України\~не передбачають укладення договору про зміни до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі.\~Цивільний кодекс України\~не пов'язує можливість визнання договору недійсним, у зв'язку з не укладенням додаткової угоди до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі. У судовому засіданні представники відповідачів пояснювали, що укладення спірного договору ніяким чином не порушило права позивача. Вказали, що на даний час у позивача існує заборгованість за кредитним договором, яка не погашена, а тому наявність заборгованості згідно норм\~ЦК України\~не передбачає недійсність договорів, та зазначели що на сьогоднішній день зобов'язання Позивачем в повному обсязі не виконано ні перед первісним, ні перед новим кредитором, крім того, зобов'язання, з ухваленням рішень судами, не припинилося - термін його виконання, як зазначалося - до 2027 року, який ще не настав. Таким чином, враховуючи, що боржником кошти не повернуто, зобов'язання не виконано, після ухвалення рішень нараховувалася й продовжує нараховуватися прострочена заборгованість за Кредитним договором, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,встановлено що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598\~ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність законодавчої заборони щодо заміни кредитора у зобов'язанні, а відтак - і про відсутність правових підстав для визнання незаконним відступлення права вимоги, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін. Також, слід вказати, що згідно\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» домовились з усіх істотних умов та уклали договір купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року в письмовій формі. Відповідно до положень п. 1 ч. 1ст. 512 та\~ст. 514 ЦК України\~кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановленого договором або законом. Згідно з вимогами ст.\~ст. 57-60 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що договір не відповідає вимогам чинного законодавства та не відповідає положенням ст. ст.\~16,\~203 - 204,\~215,\~ЦК України. Що стосується посилання позивача на те, що його обсяг відповідальності збільшився, у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу прав вимоги, то слід зазначити наступне. Кредитний договір, укладений з позивачем, був переданий ПАТ «Дельта Банк» в обсязі та на умовах, встановлених ще ПАТ «УкрСиббанк». При цьому як під час передачі прав вимоги, так і після жодних змін до кредитних договорів не вносилося. Відповідно до положень ч. 3ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, позивачем не надано доказів наявності протиправності діяння чи без діяння відповідачів, порушення відповідачами чинного законодавства України при укладанні договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», [PERSON] [PERSON] була повідомленна про зміну кредитора у зобов'язанні, належним чином, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed