Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Територіальної громади міста Лозова в особі Лозівської міської ради Харківської області, в якому просять визнати за ними, по 1/4 частині за кожним, право власності на квартирну, яка складається з 4 кімнат, жиловою площею 48,5 кв.м., загальною площею 79,4 кв.м. за адресою: м. Лозова Харківської області, мікр. 4 [ADDRESS]. Позивачі посилаються на те, що вони є власниками 3/4 частин вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Лозівським ковальсько-механічним заводом 21.05.1993 року. Власником іншої 1/4 частини була [PERSON], мати [PERSON], позивача по справі, яка померла 15.12.2006 року. [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері, рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.11.2016 року за нею визнано право власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом. Після смерті матері, при зверненні до нотаріальної контори, було виявлено, що у них відсутній правовстановлюючий документ на квартиру - свідоцтво про право власності. Для отримання повторного (дублікату) свідоцтва про право власності на житло вони звернулися з відповідною заявою до органу, який безпосередньо видавав свідоцтво про право власності на житло у 1993 році для отримання дублікату, однак їм було повідомлено, що архівний фонд колишнього державного підприємства та ВАТ «ЛКМЗ» не містять документів, що виготовлялися у процесі приватизації житла громадянами-мешканцями м. Лозова. У видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло їм було відмовлено, тому вона змушена звернутися до суду. Позивачі надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнили позовні вимоги, просили визнати за ними право власності на 3/4 частини квартири по 1/4 частині за кожним, наполягають на їх задоволенні. Відповідач, Територіальної громади Лозівської міської ради Харківської області, надали клопотання про розгляд справи за відсутності представника, просили винести рішення на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірна квартира за адресою: м. Лозова Харківської області, мікр. 4 [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 21 травня 1993 року, виданого Лозівським ковальсько-механічним заводом, та довідками КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області № 11 від 03.06.2016 року та № 40 від 30.06.2016 року, . Згідно звіту про експертну оцінку вартості нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Лозова Харківської області, мікр. 4 [ADDRESS], величина вартості обєкта становить 131170,00 гривень (ПДВ не передбачено). Позивачі є власниками 3/4 частин квартири, а власником іншої 1/4 частини зазначеної квартири була [PERSON], мати позивача [PERSON] [PERSON] померла 15.12.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ВЛ № 093940, виданого 20.12.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 807. Після її смерті спадкоємцем на вказану частку квартири є позивач [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті матері, оскільки мешкала разом з нею на час смерті. Згідно рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.11.2016 року за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину квартири в порядку спадкування за законом. При зверненні до нотаріальної контори було виявило, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на квартиру - свідоцтва про право власності на житло, виданого Лозівським ковальсько-механічним заводом 21 травня 1993 року. Крім того, позивач [PERSON] зверталася до виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області з заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності на житло замість втраченого, про що було зроблено відповідне оголошення у газеті «Голос Лозівщини», але отримала відмову, оскільки Лозівська міська рада та її виконавчий комітет не мають законних підстав для видачі даного дубліката. Із листа № 173/657 від 12.07.2016 року вбачається, що позивачам повідомлено про те, що вимога щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло не може бути виконана в звязку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лозівський ковальсько-механічний завод», як новоутворений субєкт підприємницької діяльності не є правонаступником ліквідованого державного підприємства ЛКМЗ (яке здійснювало приватизацію житлового фонду) та ВАТ «ЛКМЗ» (утвореного у процесі роздержавлення шляхом корпоратизації), що підтверджено витягом є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 17.08.2016 року. Тому відповідно до діючого законодавства України не мають повноважень у питаннях приватизації нерухомості, ведення відповідної документації та видачі документів, які посвідчують право власності на житло тих чи інших осіб. Архівний фонд колишнього державного підприємства та ВАТ «ЛКМЗ», що зберігається у ТОВ «ЛКМЗ», не містить документів, що виготовлялися у процесі приватизації житла громадянами - мешканцями м. Лозова (а.с.30). Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З огляду на вищевикладене, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Позивачами при подачі позову до суду сплачений судовий збір в сумі 655,85 грн., що підтверджується квитанцією від 03.12.2016 року (платіж № 185). Відповідно до Закону України «Про судовий збір» в 2016 році за подачу до суду позовної заяви майнового характеру фізичними особами встановлена ставка судового збору в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто позивачі повинні були сплатити судовий збір в сумі 983,8 грн. Позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, тому відповідно до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, тому суд вважає необхідним несплачену суму судового збору в сумі 327,93 грн. компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved