Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

позивачі [PERSON] і [PERSON] через представника - адвоката Таргонія В.М. звернулися до суду із указаним позовом до відповідача АТ «Українська Залізниця», у якому просили стягнути з відповідача на їхню користь по 300 000,00 грн. кожному, а всього 600 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог представник позивачів покликається на те, що 09 травня 2017 року на 1427 км., 7 пк, у селі Куткір Буського району Львівської області потяг «Хюндай Інтерсіті+» №743 (HRCS2-10 9) здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. За вказаним фактом 10.05.2017 були внесені відомості до ЄРДР за №12017140170000250 та розпочато досудове розслідування, у рамках якого було призначено судово-медичну експертизу трупа загиблого. Постановою слідчого від 26.06.2017 вказане кримінальне провадження за ч. 3 ст. 276 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу цього кримінального правопорушення. При цьому, вказаною постановою слідчого підтверджено причину смерті [PERSON] внаслідок наїзду на нього вищевказаного потягу та причинно-наслідковість зв`язку між наїздом та смертю останнього. Власником цього потягу є саме відповідач, машиніст якого працює у відповідача. Позивачі є батьками загиблого сина, є літніми людьми, разом із ним проживали в с. Куткір, вели спільне господарство, а загиблий син працював вантажником у ТзОВ НВП «Гетьман» з 16.11.2016 до моменту смерті та матеріально допомагав своїм батькам. Відтак смерть сина викликала у позивачів непоправні моральні переживання і страждання, його смерть викликала в позивачів необхідність докладати зусилля для організації свого життя, вони позбавлені допомоги та підтримки, а тому з урахуванням наведеного позивачі оцінюють завдану моральну шкоду в розмірі 600 000,00 грн., які просять стягнути з відповідача по 300 000,00 грн. кожному. Позивачі в судове засідання не з`явились, їх представник - адвокатом Таргоній В.М. направив до суду клопотання, у якому просить розгляд справи проводити у їх відсутності, а позовні вимоги підтримують у повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивачів заперечив доводи відзиву на позовну заяву, покликаючись на судову практику вирішення подібних спорів, де судами лише могло бути зменшено розмір морального відшкодування, однак відмов у задоволенні аналогічних позовів не має. Зокрема, наголошує на тому, що причиною заподіяння шкоди є експлуатація потяга як джерела підвищеної небезпеки та необережність загиблого, заперечивши наявність умислу в його діях. Також звернув увагу на те, що сам факт ДТП і загибелі сина позивачів безумовно спричинив їм моральні страждання, розмір яких представник позивачів вважає справедливим і розумним. Представник відповідача - адвокат Онищенко О.Ф. в судове засідання не з`явилась, направивши клопотання про розгляд справи у відсутності представника залізниці, а позовні вимоги не визнають у повному обсязі. У поданому відзиві та письмових запереченнях на відповідь на відзив, представник відповідача проти позову заперечила, просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю із таких мотивів. Зокрема, представник відповідача покликається на те, що загиблий діяв протиправно, оскільки самостійно та умисно рухався по залізничній колії, допускаючи потрапляння під потяг, а також перебував у стані алкогольного сп`яніння - 3,83 проміле, що відповідає тяжкому ступеню отруєння у людей. При цьому потяг, на відміну від автомобільного транспорту, не в змозі об`їхати потерпілого та має великий гальмівний шлях. Крім того позивачами не оскаржено постанову слідчого про закриття кримінального провадження за даним фактом. Також представник відповідача вважає недоведеним позивачами розміру морального відшкодування через те, що ними не надано висновку судово-психологічної експертизи, якою може бути встановлено такий розмір. Відтак, оскільки загибель [PERSON] відбулась внаслідок його власного умислу та ще у стані алкогольного сп`яніння, а тому підстави для відшкодування шкоди відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши дійсні обставини, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 09 травня 2017 року о 22 годині 20 хвилин поблизу станції Куткір Буського району Львівської області на 1427 км., швидкісний потяг «Хюндай №743» сполученням Київ-Львів, що рухався у напрямку м. Львів, смертельно травмував [PERSON] , [INFO] жителя с. Куткір. Відомості за вказаним фактом були внесені до ЄРДР за №12017140170000250 та розпочато досудове розслідування по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Постановою слідчого Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області Гниди А.І. від 26 червня 2017 року вищевказане кримінальне провадження закрито за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Дана постанова мотивована тим, що швидкість потяга «Хюндай №743» становить до 160 км/год., про що свідчать відповідні попереджувальні знаки, а також те, що пішохідний рух по залізничних коліях заборонений, тимчасові обмеження швидкості на даній ділянці відсутні, а тому в діях поїзної бригади швидкісного потягу відсутній склад вказаного кримінального правопорушення. Як убачається із висновку судово-медичного експерта №54/2017 від 06.06.2017, що при судово-токсикологічній експертизі м`язу стегна у трупа [PERSON] виявлений етиловий спирт у кількості 3,83% (проміле), що відповідає тяжкому отруєнню алкоголем у живих людей. Вищевказані фактичні обставини справи вбачаються із згаданої постанови слідчого від 26.06.2017, яка ніким не оскаржувалась, а також визнаються учасниками справи, отже в силу приписів частини першої статті 81 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частини другої та третьої статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц). За наведених фактичних обставин спору та його правового регулювання, суд вважає встановленим факт завдання позивачам моральної шкоди через загибель їх сина [PERSON] , що мало місце 09 травня 2017 року джерелом підвищеної небезпеки - потягом «Хюндай №743», власником якого є відповідач по справі (АТ «Українська Залізниця»), що підтверджується листом Філії «Українська залізнична швидкісна компанія АТ «Українська залізниця» від 10.06.2021 та довідкою №52 від 10.06.2021, а також не заперечується представником відповідача. Крім того, судом встановлено, що позивачі є батьками загиблого [PERSON] , [INFO] , про що вбачається зі свідоцтва про його народження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 18). Загиблий [PERSON] перебував у трудових відносинах із ТзОВ НВП «Гетьман» із 16.11.2016 року до моменту смерті, що підтверджується трудовим договором від 16.11.2016, наказів про прийняття його на роботу від 15.11.2016 і про припинення трудового договору від 15.05.2017, копії яких долучені до справи (а.с. 25-28), де останній працював вантажником і отримував щомісячний дохід. Подібна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №355/812/17 (провадження №61-10154 св 18), яка в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для суду, де Судом констатовано, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги частково, не навели мотивів, що свідчили би про безпідставність суми заявленого позивачем відшкодування. Хоча у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Суди першої й апеляційної інстанцій вважали за необхідне задовольнити позовну вимогу у розмірі майже вдесятеро меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навели мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Більше того, Суд зазначив, що висновок судів про те, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Однак, обставин непереборної силі або умислу потерпілого судом не встановлено. При цьому, суд вважає необґрунтованими покликання представника відповідача на наявність у діях загиблого умислу, оскільки такі доводи не ґрунтуються на матеріалах справи. Доводи представника відповідача про недоведення позивачами розміру морального відшкодування через відсутність висновку судово-психологічної експертизи суд не бере до уваги, оскільки такий висновок є одним із доказів та в силу приписів частини першої та другої статті 89 ЦПК України не може мати для суду заздалегідь встановленої сили, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, на думку суду, сам факт загибелі сина молодого та працездатного віку спричиняє моральні страждання у батьків. Моральна шкода полягає, серед іншого: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Що стосується доводів відзиву на позовну заяву та заперечень на відповідь на відзив щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди через те, що загибель [PERSON] відбулась внаслідок його власного умислу та ще у стані алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують загибелі потерпілого внаслідок наїзду на нього потяга та спричинення у зв`язку із цим моральної шкоди позивачам, а лише може бути підставою для зменшення розміру такого морального відшкодування. Отже, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що моральна шкода позивачам завдана смертю їх молодого сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачам душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивачів, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з їх боку на організацію свого життя та їх матеріальне забезпечення, ураховуючи їх пенсійний вік (батько [PERSON] , [INFO] і мати [PERSON] , [INFO] ). Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивачів, на думку суду, не можливо. За наслідками смерті позивачі позбавлені матеріальної та моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому. Разом із тим, суд ураховує, що смерть сина позивачів спричинена також у зв`язку з його особистою необережність та переходом залізничної колії у місці, яке для цього не пристосовано, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті та перебування загиблого у стані тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння, що тягне за собою зменшення розміру морального відшкодування в тричі. Відтак, із огляду на те, що позивачі просили стягнути у якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 600 000,00 грн., тобто по 300 000,00 грн. кожному, а тому з урахуванням зазначених обставин, суд вважає, що стягненню підлягає сума у розмірі 200 000,00 грн., що на думки суму, буде розумним, справедливим і належним розміром морального відшкодуванням у цьому випадку. У відповідності до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В силу підпункту 5 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки позивачі при подачі позову були звільнені від сплати судового збору в силу пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог у розмірі 200 000,00 грн., такий збір у розмірі 3000 грн. (1,5% х 200000,00) слід стягнути із відповідача на користь держави. Ураховуючи викладене, та

Outcome: partial