Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки та житлового будинку, після смерті [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є спадкоємцями за заповітом, у встановлений законодавством строк не звернулись із заявою про прийняття спадщини, однак прийняли її в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, спадкоємців, які б мали обовязкову долю у спадщині, не має. Пізніше позивачі звернулись до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивачі у підготовче судове засідання не зявились, представник позивачів [PERSON] (ордер серії ОД № 305221 від 16.10.2017 р.) направила до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача по справі, у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер 22.02.2017 р.; копія заповіту від 21.12.2016 р., згідно якого [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Мира, 134 в с. Орлівка, заповідав онучці [PERSON]; копія заповіту від 21.12.2016 р., згідно якого [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД № 008347 від 08.06.2005 р. заповідав дочці [PERSON]; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно, згідно якого власником житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. Мира, 134 в с. Орлівка є [PERSON]; копія витягу про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.. Мира, 134 в с. Орлівка, власник [PERSON]; копія державного акту на право власності на земельну ділянку розміром 2,15 га (кадастрові номера 5124183600:01:003:0015; 5124183600:01:005:0232), серія ОД № 008347 від 08.06.2005 р., власник [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок по вул.. Леніна (Миру), 134 в с. Орлівка Ренійського району Одеської області, власник [PERSON]; копія домової книги, згідно якої [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 2,15 га на території Орлівської сільської ради Ренійського району Одеської області, складає 72300,52 грн.; копії постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 18.02.2017 року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 2,15 га (кадастрові номера 5124183600:01:003:0015; 5124183600:01:005:0232) на підставі державного акту на право на земельну ділянку серії ОД № 008347 від 08.06.2005 р. та житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. Леніна (Мира), 134 в с. Орлівка, Ренійського району Одеської області. Під час життя [PERSON] склав заповідальне розпорядження, яким житловий будинок заповідав онучці [PERSON], а земельну ділянку дочці [PERSON], у звязку з чим спадкоємство здійснюється за заповітом. У встановлений законодавством строк позивачі не звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується матеріалами справи. 04.11.2017 р. позивачі звернулись до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їм було відмовлено, у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документу на нерухоме майно, оскільки вони були втрачені спадкодавцем за життя. Ця обставина змусила позивачів звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців, які б мали обовязкову долю у спадщини, не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON] у справі є спадкоємцями за заповітом (ст. 1235 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляли. Інших спадкоємців, які б мали обовязкову долю у спадщині, не має. Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляли про відмову від неї, однак оформити її не можуть у звязку з обставинами, які не залежать від них. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є субєктом набуття права власності на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними спорудами з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їх вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved