Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивачі у грудні 2014 року звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просили зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належною їм земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], а саме: за власні кошти [PERSON] демонтувати огорожу, яка встановлена на межі домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалися на те, що їм на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельна ділянка площею 0,2499 га за адресою: [ADDRESS]. По сусідству з їхньою земельною ділянкою розташована суміжна неприватизована земельна ділянка, користувачем якої є відповідач. У 2014 році відповідач з порушенням державних будівельних норм і правил та правил добросусідства по всій межі земельної ділянки від межового знаку «Б» до межового знаку «В» без їхньої згоди звела глухий паркан з листів металевого профілю заввишки 2,20м., який щільно прилягає до існуючої межової споруди - металевої прозорої сітки. При цьому зварений каркас та всі елементи кріплення металевого профілю зроблені на сторону їхньої земельної ділянки. Даний паркан завдає незручності для використання земельної ділянки, яка від паркану отримала затінення та позбавлена провітрювання. Після безрезультатних переговорів з відповідачем вони у 2014 році звернулися до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області з приводу незаконно збудованого паркану. За результатами звернення комісією у складі начальника містобудування та архітектури та спеціаліста Дмитрівської сільської ради було проведено обстеження межі земельної ділянки позивачів та відповідача. Відповідно до складеного комісією акту, встановлено, що відповідачем на відстані 15 см від огорожі з металевої сітки встановлено металевий паркан, який завдає затінення і порушує санітарні норми та правила. Комісія рекомендувала відповідачу перенести металевий паркан на відстань не менше 1 метра від межі земельної ділянки позивачів. Відповідач, побудувавши глуху огорожу, обмежує доступ сонячного світла на подвір'я та до будинку: до 11-00 години сонячне світло практично до будинку не потрапляє, із-за чого з боку огородження на їхній земельній ділянці нічого не росте, а в середині будинку в кутах стала накопичуватися волога та з'явилася цвіль, чого раніше в будинку не було. Посилаючись на ДБН В.2.2-15-2005, ДБН 79-92, ст.ст. 391, 1163 ЦК України, ст.ст. 91, 152 ЗК України просили усунути їм перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідача демонтувати огорожу. У судовому засіданні позивач та представник іншого позивача підтримали позов із зазначених у ньому підстав та просили задовольнити повністю, вважаючи даний спосіб захисту єдино можливим. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позов не визнав, пояснюючи це тим, що він при будівництві цього паркану не порушував норми ДБН. Знизу він влаштував решітку для провітрювання. На встановлення паркану має дозвіл виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради, паркан встановлений на відстані 1 метра від будинку позивачів. Посилання позивачами на порушення рівня інсоляції не зафіксоване належним чином. Перед його встановленням він був на консультації в Бердянській райдержадміністрації, і головний архітектор порекомендувала звернутися до сільської ради за дозволом, що він і зробив. При цьому зауважила, щоб паркан був встановлений на своїй земельній ділянці і, якщо глухий, то з улаштуванням сітки для провітрювання по всій довжині паркану. Не заперечував, що отримував лист від Бердянської РДА, що повинен перенести паркан на 1 метр в глибину свого двору, але він з цим не згоден, оскільки тоді виникне питання, яким чином він зможе використовувати частину своєї земельної ділянки, яка залишиться поза межами його подвір'я. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено копіями правовстановлюючих документів, що позивачі на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2006 року придбали в рівних частках (по 1/2 частці кожний) земельну ділянку площею 0,2499 га в межах згідно з планом, що знаходиться на території [ADDRESS], передану для обслуговування житлового будинку. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 14.06.2013 року. По сусідству з ними по [ADDRESS] мешкає відповідач [PERSON] Судом встановлено та представником відповідача не оспорюється, що ним у 2014 році з відступом 15 см. від існуючої огорожі з сітки, що встановлена позивачами, було зведено на своїй земельній ділянці паркан з листів металевого профілю заввишки приблизно 2,2 м. Дана обставина підтверджується наданими фотознімками. З'ясовано також, що за зверненнями позивача [PERSON] в Бердянській районній державної адміністрації було створено комісію у складі начальника відділу містобудування та архітектури райдержадміністрації, начальника юридичного відділу та спеціаліста Дмитрівської сільської ради, які провели обстеження межі земельної ділянки [PERSON] та встановленого на ній паркану [PERSON] Як зазначено в акті обстеження від 03.09.2014 року, в результаті обстеження земельної ділянки гр. [PERSON] на відстані 0,9 м. від належного їй житлового будинку знаходиться металева сітка, а на відстані 15 см. від сітки сусідкою [PERSON] встановлено металевий паркан, висотою біля 2,0 м з металевого профільного листа, що завдає затінення, перешкоджає інсоляції приміщень сусіднього житлового будинку та порушує санітарні норми і правила. При цьому комісія зробила висновок: враховуючи, що паркан гр. [PERSON] знаходиться на земельній ділянці з порушенням санітарних норм і правил інсоляції, запропоновано їй перенести паркан на відстань не менше 1 метра від межі земельної ділянки [PERSON] Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.57-60 ЦПК України. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Стаття 57 ЦПК України доказами у справі визначає будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. (ґ) ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України землекористувачі, мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди, а п. (г) ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України встановлено обов'язок не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно з ч.1 ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). За змістом вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. При розгляді справи суд звернув увагу на те, що позовні вимоги заявлені до відповідача [PERSON], хоча, як встановлено в судовому засіданні і з приводу чого обидві сторони давали пояснення, що паркан, щодо якого виник спір, був зведений у 2014 році чоловіком відповідача - [PERSON], а не нею. З довіреності, посвідченої секретарем Дмитрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 18.02.20015 року, вбачається, що і відповідач [PERSON], і її чоловік [PERSON], мешкають разом по [ADDRESS], але чому позовні вимоги пред'явлені тільки до неї, суду незрозуміло та із позову не вбачається. Позивачі посилалися на порушення відповідачем державних будівельних норм, а саме: ДБН В.2.2.-15-2005 щодо забезпечення тривалості інсоляції в одно-дво-трикімнатних квартирах - не менше ніж в одній кімнаті, п.п. 2.20, 2.21 ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» щодо відстані від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди, яка приймається не менше 1 метра. Втім, зазначені ними вимоги ДБН, виходячи із встановлених фактичних обставин, не є порушеними з боку відповідача: судом з'ясовано, що навпроти паркану розташоване одне вікно спальні позивачів, інші житлові кімнати знаходяться в інших частинах будинку, а тому мають вільний доступ сонячного світла. Щодо дотримання відстані в 1 метр, то паркан розташований на відстані 1,05 метра від будинку позивачів, як вбачається з акту обстеження від 03.09.2014 року та не оспорюється ніким із сторін. Також пунктом 3.25 ДБН 360-93 «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено: для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Державні будівельні норми містять лише застереження щодо дотримання санітарних норм в частині розміщення на певній відстані від будинків та літніх кухонь господарських будівель і споруд, які є джерелами забруднення: а саме приміщення для утримання худоби і птиці площею до 50 кв.м., компостних ям, дворових вбиралень, сміттєзбірників тощо. Зазначення в позові співвідношення площі світлових прорізів житлових кімнат та кухонь до площі підлоги цих приміщень у межах від 1:5,5 до 1:8 взагалі ніяким чином не стосується предмету спору, оскільки цей пункт 3.4 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» регулює виконання санітарно-гігієнічних вимог при проектуванні житла, зокрема розміру вікон. Згідно з п. 2.20. ДБН 79-92 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників України» відстань від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди слід приймати не менше 1 м. Конструкції будинків та споруд, що виступають, не повинні перетинати межі сусідніх ділянок. А п.2.21 передбачає, що ділянки житлових будинків (квартир) можуть бути огороджені з боку вулиць та сусідніх ділянок огорожами, зовнішній вигляд та висоту яких слід приймати у відповідності з Вказівками на проектування огорож, майданчиків та ділянок підприємств, будинків та споруд. Вигляд огорож з боку вулиць має бути погоджений з головним архітектором міста (району), тобто, щодо відстані від паркану до будинку позивачів ніяких порушень немає, паркан встановлений не з боку вулиці, і ніяких вказівок з боку ані адміністрації, ані сільської ради щодо його вигляду відповідачу не було надано. Крім цього, суд не може прийняти як належний доказ у підтвердження порушення відповідачем санітарних норм і правил інсоляції акт від 03.09.2014 року, оскільки створена в райдержадміністрації комісія у складі начальника відділу містобудування та архітектури, начальника юридичного відділу та спеціаліста Дмитрівської сільської ради не є тим повноважним органом, який проводить дослідження рівня інсоляції. Посилання представника позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] на те, що саме комісія виконкому чи райдержадміністрації відтепер проводить такі дослідження, не відповідає дійсності, оскільки цим займається, зокрема, санітарно-гігієнічна лабораторія ДП «Запорізькій обласний лабораторний центр» Держсанепідслужби України, яка, до речі, так само знаходиться в приміщенні Бердянській СЕС. Проте позивачі з відповідною заявою в лабораторію щодо проведення дослідження освітленості приміщень будинку не зверталися, а з акту від 03.09.2014 року, на який вони посилаються в обґрунтування своїх вимог, взагалі не вбачається, що комісією райдержадміністрації проводилися будь-які виміри цього питання, а тому зроблений нею висновок про порушення [PERSON] санітарних норм і правил інсоляції є лише припущенням і не може бути взятий судом до уваги. До того ж в акті прямо зазначено, що комісією проводилося обстеження межі земельної ділянки [PERSON], а не рівень освітленості сонячним світлом приміщень будинку. Так само не доведено позивачами і того факту, що внаслідок встановлення глухої огорожі на межі домоволодінь, в будинку житлового будинку, в кутках стала накопичуватися волога та з'явилася цвіль. Жодних доказів у підтвердження цієї обставини позивачами суду не надано, відповідних клопотань про проведення технічної експертизи щодо настання негативних наслідків саме від влаштування сусідського паркану ними теж не заявлялося. Позивачі прохали суд зобов'язати [PERSON] усунути їм перешкоди в користуванні належною їм земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS], шляхом демонтажу відповідачем за власні кошти встановленої огорожі, посилаючись крім зазначеного вище, ще й на значне обмеження кількості сонячного світла, що потрапляє до двору, та те, що на їх ділянці нічого не росте. Однак, як видно із наданих фотознімків, чи навряд позивачі використовували частину цієї земельної ділянки під насадження, оскільки зазвичай вона використовується для обслуговування житлового будинку: ремонту стін, даху, водостоків тощо. Суд вважає, що і в цій частині наведені позивачами обставини не підтверджені належним чином: відсутні докази того, що до встановлення паркану на цій частині земельної ділянки вони вирощували якусь городину чи там росли фруктові дерева або кущі, які загинули внаслідок відсутності світла через встановлення такої огорожі відповідачем. Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON], [PERSON] внаслідок не доведення його належними і допустимими доказами, тому в його задоволенні слід відмовити. Понесені ними судові витрати, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed