Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

позивачі звернулися до суду із позовом до відповідачів, уточнивши позовні вимоги просять заборонити відповідачам дії, які порушують добросусідство та зобов'язати їх забрати трубу з-під вікон будинку [ADDRESS], засипати вигрібну яму, зрізати дерева під стіною будинку [ADDRESS], усунути порушення прав позивачів на земельну ділянку, яка належить до будинку [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1792 від 26.11.1953р., визнати незаконним акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування на [ADDRESS] від 05.11.2010р., визнати незаконними протоколи №64 від 01.02.2013р. та №72 від 05.04.2013р. узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради. Свої вимоги мотивують тим, що є співвласниками будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі проживають у [ADDRESS], який знаходиться по-сусідству із будинком позивачів. Відповідачі протягнули сітку впритик до будинку позивачів, що перешкоджає позивачам доглядати будинок. У зв'язку з необхідністю обслуговувати свій будинок, позивачі неодноразово просили відповідачів відступити від стіни їхнього будинку хоча б на 2-3 метри, однак такі прохання залишились без задоволення. Крім цього, відповідачами під вікнами житлового будинку позивачів встановлено трубу, насаджені дерева, які перешкоджають доступу світла, стічні води, які попадають у вигрібну яму відповідачів, попадають під будинок, що призводить до його руйнування. Тому просять заборонити відповідачам дії, які порушують добросусідство та зобов'язати їх забрати трубу з-під вікон будинку [ADDRESS], засипати вигрібну яму, зрізати дерева під стіною будинку [ADDRESS], усунути порушення прав позивачів на земельну ділянку. Позивачі зверталися у Львівську міську раду для вирішення питання належного користування належного їм на праві власності житлового будинку, однак узгоджувальна комісія для вирішення земельних спорів Львівської міської ради так і не вирішила спір по суті, натомість останньою без участі позивачів було погоджено межі між земельними ділянками на [ADDRESS] і [ADDRESS]. Тому просять визнати незаконними акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування на [ADDRESS] від 05.11.2010р., протоколи №64 від 01.02.2013р. та №72 від 05.04.2013р. узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради. В судовому засіданні позивачі та представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечили у повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідачів [PERSON] - [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, зазначених у поданих до суду письмових запереченнях. В задоволенні позову просять відмовити. Представник відповідача ЛМР Попович Я.Д. в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що акт встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування ЛМР носить рекомендаційний характер, не є обов'язковим для виконання сторонами, а тому підстави для визнання його незаконним відсутні. Щодо позовних вимог з приводу заборони відповідачам вчиняти дії, які порушують добросусідство та зобов'язати їх забрати трубу з-під вікон будинку [ADDRESS], засипати вигрібну яму, зрізати дерева під стіною [ADDRESS], підтримав позицію представника відповідача, вважає такі вимоги передчасними, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження наявності самої вигрібної ями, не встановлено з якою метою встановлювалась труба, та відсутні будь-які приписи щодо зрізання дерев. Представник відповідача Львівського міського відділу Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому суд вважає, що розгляд справи слід завершити у відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до положень ч.1 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Положеннями ч.3 та ч.5 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Судом встановлено, що позивачі та відповідачі є сусідами, проживають у [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно. Як вбачається з копії витягу з протоколу №64 від 01.02.2013р. засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради (а.с.36) останньою погоджено межу між земельними ділянками відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку від 31.08.2012р., виданого громадянам [PERSON] і [PERSON] для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS], та підтверджено таке рішення на засіданні узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради, що підтверджується копією витягу з протоколу №72 від 05.0.42013р. (а.с.37). Відповідно до абз.1 п.3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Як вбачається з копії акта встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування на [ADDRESS] від 05.11.2010р. (а.с.52), встановлення меж вищевказаної земельної ділянки було проведено за відсутності позивачів. Разом з тим, відповідно до абз.5 п.3.12 вищевказаної інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Жодних доказів на підтвердження належного повідомлення позивачів про час проведення вищезазначених робіт суду не представлено. Враховуючи вищенаведене, те, що встановлення меж землекористування на [ADDRESS] проведено з порушенням встановленого Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів щодо визнання незаконними акта встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування на [ADDRESS] від 05.11.2010р., протоколи №64 від 01.02.2013р. та №72 від 05.04.2013р. узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради в частині погодження меж земельної ділянки для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS], є підставними, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Судом не беруться до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що вищевказані рішення носять рекомендаційний характер, а тому не підлягають визнанню незаконними, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України N 15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо усунення порушення прав позивачів на земельну ділянку, яка належить до будинку [ADDRESS] відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1792 від 26.11.1953р. з таких підстав. Посилання позивачів на ту обставину, що при приватизації земельної ділянки, позивачів переконали, що спочатку вони приватизують земельну ділянку, яка є їхнім подвір'ям, а після цього приватизують земельну ділянку, яка межує із земельною ділянкою будинку [ADDRESS], та в державний акт на право власності на земельну ділянку від 05.07.2012р. включили 0,0279 га, хоча згідно з рішенням №1792 від 26.11.1953 р. виконавчого комітету Львівської міської ради закріплена за будинком [ADDRESS], присадибна ділянка площею 333,6 кв.м., не можуть братися судом до уваги як підстава для задоволення вищевказаних позовних вимог, оскільки позивачами жодними доказами не підтверджено причину такого зменшення розміру земельної ділянки, що позбавляє суд можливості встановити за рахунок якої саме суміжної земельної ділянки слід збільшити розмір земельної ділянки позивачів. Окрім цього, відповідно до ч.4 ст.78 ЗК України особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Позовні вимоги в частині заборони відповідачам дій, які порушують добросусідство та зобов'язання їх забрати трубу з-під вікон будинку [ADDRESS], засипати вигрібну яму, зрізати дерева під стіною будинку [ADDRESS], також не підлягають задоволенню, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивачами не надано жодних доказів на підтвердження порушення їхніх прав та взагалі наявності вищевказаних обставин. Натомість допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідом сторін по справі. Зазначив, що жодної вигрібної ями, на вказаній позивачами земельній ділянці немає. При цьому, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки відповідно до пп.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції чинній на момент подання позову розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становив 144 грн. 70 коп. та такий сплачено позивачами, разом з тим, враховуючи, те що у такому ж розмірі підлягав би сплаті і судовий збір за подання до суду позовної заяви у разі звернення лише з позовними вимогами, у задоволенні яких позивачам було відмовлено, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення судових витрат з відповідачів відсутні.

Outcome: partial