Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 17.09.2019 року відповідач взяла у них грошові кошти в борг, у розмірі 48815 гривень, строком до 31.12.2019 року та грошові кошти в розмірі 62365 грн. строком до 31.12.2020 року, зазначені обставини підтверджуються власноруч написаною борговою розпискою. Станом на день подачі даного позову, відповідач свої зобов`язання не виконала, а тому позивачі просять суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі - 55590 грн., на кожного з позивачів, та відшкодувати судові витрати. Ухвалою суду від 17.09.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження. ( а.с.16). 10.11.2021 року у судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені вимоги, в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду даної справи була повідомлена належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подала, та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивачів, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 17.09.2019 року між сторонами був укладений договір позики у розмірі 48815 гривень строком до 31.12.2019 року та в розмірі 62365 грн. строком до 31.12.2020 року, що стверджується власноручною розпискою відповідача. В судовому засіданні було приєднано до справи оригінал вказаної розписки від 17.09.2019, яка станом на 10.11.2021 року не мала жодних застережень чи написів про повернення частини боргу . За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надана представником позивачів розписка в підтвердження того, що відповідач взяла у позивачів в борг кошти в сумі 48815 гривень строком до 31.12.2019 року та грошові кошти в розмірі 62365 грн. до 31.12.2020 року. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги, і приймається судом, для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, строк виконання зобов`язання, особистий підпис боржника, дата складання розписки. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не повернула борг. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами, дійсно, мав місце договір позики на суму 111180 грн., умови якого відповідач належно не виконала. Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не було надано. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на підставі ст. 141 ЦПК України , сплачений позивачами (1111,80грн.) судовий збір підлягає відшкодуванню позивачам за рахунок відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved