Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із даним позовом у якому просить суд розірвати шлюб в якому він перебуває з відповідачкою [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2002 року. Від шлюбу мають двох дітей, які є неповнолітніми. Спільне життя у них з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя і обов'язки. Поміж ними відбуваються непорозуміння, які призвели до того, що вони стали чужими людьми. З весни 2015 року вони припинили подружні стосунки та з цього часу не ведуть спільного господарства. Поміж ними немає спору щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Угоду щодо утримання дітей та участі у їхньому вихованні досягнуто у позасудовому порядку. Сторони в судове засідання не з'явилися, але завчасно сповістили суд про неявку та можливість розгляду справи за їхньої відсутності. Позивач надав письмову заяву в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати, а справу розглянути без його участі. Відповідно до заяви та письмових пояснень відповідачки вона визнає позовні вимоги позивача та не заперечує проти розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 08 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис за № 263. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Подружні стосунки сторони припинили через відсутність взаєморозуміння, конфлікти, різні погляди на сімейне життя. Сторони спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, що не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у зв'язку з чим подальше примирення поміж ними неможливе. Спір про поділ майна сторони вирішили окремо від питання про розірвання шлюбу, та між ними досягнуто згоду, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти й надалі залишатимуться проживати із матір'ю, а відповідач у добровільному порядку надаватиме позивачці допомогу на їхнє утримання. Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сім'ї неможливо, їхній шлюб існує формально. Вимоги про зміну прізвищ сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дітей, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved