Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання нікчемним договору оренди №18/12/19 автомобіля укладеного 18.12.2019 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що договір не був нотаріально посвідчений, що суперечить нормам законодавства, а тому останній є нікчемним, оскільки підлягає обов`язковій реєстрації у нотаріуса, проте в установленому законодавством порядку зареєстрований не був. В зв`язку з чим позивачі просять визнати оспорюваний договір нікчемним. Ухвалою суду від 14.09.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивачі та представник позивачів позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав, та пояснив, що відповідач шляхом письмово повідомлення повідомляв позивачів щодо посвідчення договору у приватного нотаріуса та повідомив дату коли позивачі повинні з`явитися до нотаріуса, проте останніми такі вимоги виконані не були. Крім того, зазначив, що договір було виконано та позивачі отримали та користувалися транспортним засобом відповідно до договору, а тому посилання позивачів на те, що договір є нікчемним у зв`язку з тим, що останній підлягає реєстрації у приватного нотаріуса є безпідставними. Дані заперечення викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення позивачів та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. 18.12.2019 між сторонами було укладено договір оренди №18/12/19, відповідно до умов якого відповідач надав позивачам в платне користування автомобіль строком на 36 місяців зі щомісячною сплатою за користування транспортним засобом 85 доларів за тиждень та 4432,14 дол. США в гривневому еквіваленті на рік /а.с.13-17/. Відповідно до п. 10.2 договору оренди, орендар приймає на себе зобов`язання на протязі 5 днів після підписання договору подати документи для його нотаріального посвідчення /а.с.17/. 18.12.2019 між сторонами було укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручилася відповідати перед орендодавцем за виконання орендарем своїх зобов`язань, що виникли за договором оренди /а.с. 18-20/. Відповідно до 7.2, 7.3 договору поруки визначено, що договір оренди підлягає нотаріальному посвідченню. Орендар приймає на себе зобов`язання на протязі 5 днів після підписання договору подати документи для його нотаріального посвідчення /а.с.20/. 18.12.2019 між сторонами було складено акт прийому-передачі легкового автомобіля, відповідно до якого позивачі отримали транспортний засіб, що є предметом договору оренди /а.с.21/. 25.12.2019 відповідач звернувся до позивачів з вимогою щодо нотаріального посвідчення договору оренди та поруки, які були отримані позивачами особисто /а.с. 22-23/. Відповідно до ст. 203 ЦК України, встановлені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: - Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; -правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; -правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, з договору оренди, вбачається, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, згідно акту прийому-передачі позивачі отримали від відповідача транспортний засіб в користування та сплачували оренду за його користування, що в розумінні ч. 2 ст. 220 ЦК України є дійсним правочином. Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач звертався до позивачів з вимогами про прибуття до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору, проте останні такі вимоги не виклали. Суд критично ставиться до позиції позивачів, стосовно того, що відповідачем було повідомлено про необов`язковість реєстрації договору, а тому останні не вчинили даної дії, адже з умов договору встановлено, що останній підлягає обов`язковій реєстрації протягом п`яти днів з моменту його підписання, і позивачі були обізнані в цьому. Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, що ґрунтується на всебічному і повному з`ясуванні обставин справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed