Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до громадянина Італії [PERSON], який надалі уточнили та в уточненому позові просять суд зобов'язати відповідача не перешкоджати у спілкуванні з їхнім онуком [PERSON], [INFO] та встановити графік зустрічей з ним на території України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що їхня дочка, [PERSON], в 2005 році виїхала з України на постійне місце проживання до Республіки Італії в місто Торіно, де [INFO] народила сина [PERSON]. Батьком дитини є відповідач [PERSON] [PERSON], з яким дочка проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. На теперішній час [PERSON] та їхній онук [PERSON] постійно проживають в Італії, з батьком своєї дитини [PERSON] разом не проживає, так як у них склались складні стосунки. [PERSON] не проти, щоб дитина спілкувалася з бабусею та дідусем, але відповідач перешкоджає їм побаченню з дитиною, тому вони не мають можливості у повному обсязі бачити онука, спілкуватись з ним та виконувати свої обов'язки щодо його виховання та утримування. Окрім того, позивачі просять надати дозвіл на побачення з онуком та встановити графік побачень з дитиною: 3 місяці влітку та 2 місяці на свято Нового Року на території України, за місцем їхнього постійного проживання по [ADDRESS]. При цьому вони вказують, що супроводжувати дитину з Італії до України буде мати [PERSON], яка не заперечує проти цього. Представник позивачів надав судові письмову заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні надала письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, пред'явлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Повідомити відповідача про час та місце розгляду справи належним чином не представилося можливим, що підтверджується результатами відповідного судового доручення, надісланого до Республіки Італія. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Із визначених позивачами предмету та підстав позову вбачається, що предметом спору є дії відповідача - громадянина Республіки Італія, який не проживав та не проживає на території України - щодо надання дозволу їхньому онукові [PERSON], [INFO], матір'ю якого є дочка позивачів [PERSON] і яка також постійно проживає в Республіці Італія, перетинати кордон з Україною, що позбавляє їх можливості бачитись з онуком та приймати участь у його утриманні та вихованні, зазначаючи при цьому у своєму позові, що іноді їхня дочка привозить до них онука, однак таке спілкування їх не влаштовує. При цьому в обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на ст. ст. 159, 257, 263 СК України. Згідно з принципом дії нормативних актів у просторі, нормативно-правові акти України поширюються на територію всієї країни. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про міжнародне приватне право», в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, до особистих немайнових прав застосовується право держави, в якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист прав, якщо інше не передбачено законом. Позивачі у своєму позові зазначають про порушення їхніх прав громадянином Республіки Італія, який постійно там проживає та де також постійно проживає їхній онук, тобто в державі, в якій мали місце дії відповідача, що стали підставою для вимоги позивачів про захист їхніх прав. Тому суд уважає, що посилання позивачів при обґрунтуванні своїх позовних вимог на норми СК України є безпідставними, а відтак в їх задоволенні слід відмовити. Між тим, у відповідності до ст. 414 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 76 вищезазначеного Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Таким чином, суд уважає, що позивачі зі своїми вимогами повинні звернутись до суду тієї держави, де проживає відповідач та їхній онук. Така ж правова позиція викладена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-754/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed