Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Наталії Павлівни про визнання договору купівлі -продажу житлового будинку недійсним. В обґрунтування позову зазначила про те, що являється рідною сестрою [PERSON] [INFO] З дитинства її брат [PERSON] виявляє ознаки вродженого недоумства у вигляді розумової відсталості з емоційно-вольовими порушеннями, у нього недорозвинений інтелект, він емоційно нестійкий. Внаслідок психічного захворювання [PERSON] нездатний своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, самостійно виконувати свої цивільні обов'язки. Стан його психічного здоров'я такий, що він не розуміє наслідків своєї поведінки, не може правильно орієнтуватися та оцінювати прості життєві ситуації, правильно орієнтуватись у навколишньому середовищі. [PERSON] впродовж всього свого життя перебуває під постійним наглядом лікаря-психіатра і потребує систематичного лікування. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28.10.2016 року визнано [PERSON] недієздатним, встановлено над недієздатним [PERSON] опіку, призначено [PERSON] його опікуном. Наприкінці 2014 року позивачка звернулася за правовою допомогою до адвоката і на адвокатський запит Хустським ДПТІ надано відповідь з доданими документами, згідно яких будинок [ADDRESS] що належав на праві власності [PERSON] проданий громадянину [PERSON] 29.10.2011 року. Відповідно до ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України. Укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2011 року, [PERSON] не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на розпорядження майном за адресою: [ADDRESS] , оскільки не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. У зв'язку з цим, не відповідають дійсності положення договору про те, що укладення договору відповідає інтересам сторони продавця, волевиявлення продавця є вільним і усвідомленим, відповідає внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Крім того, [PERSON] не отримував жодних грошових коштів за договором купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2011 року. Як вбачається з Акту судово-психіатричного експерта №179 від 20.11.2014 року, висновку судово-психіатричного експерта №187 від 08.09.2016 року - [PERSON] з дитинства хворіє на психічні захворювання, а тому на дату укладення оспорюваного договору він не міг усвідомлювати значення своїх дій, у зв'язку із чим оспорюваний договір купівлі-продажу житлового будинку від 16.04.2015 року є недійсним. Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З дати отримання відповіді з Хустського ДПТІ, коли [PERSON] дізналася про порушення прав свого брата і розпочався строк на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним. Позивачка просила ухвалити рішення, яким поновити строк на звернення до суду. Визнати договір купівлі -продажу житлового будинку, укладеного 29.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П., зареєстрований у реєстрі за № 2789-недійсним та скасувати його державну реєстрацію. В судове засідання 19.02.2018 року позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задоволити з наведених у заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що 29.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON], за ініціативою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] було дотримано всі умови договору, сплачено [PERSON] 20072 грн. та надано право довічно проживати у вказаному будинку. Даний будинок належав продавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Хустською державною нотаріальною конторою від 08.10.2010 року за реєстровим № 1-1805, та зареєстрованого в Хустському ДПТІ в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 902. За десять місяців до укладення оспорюваного договору, [PERSON], оформив свідоцтво про на спадщину за законом, зареєстрував будинок в Хустському ДПТІ, сплачував при цьому кошти в банкових установах, і ні брат, ні сестра участі в цьому не приймали. На момент укладення договору купівлі-продажу будинку [PERSON] не був визнаний недієздатним, на обліку у психіатра не перебував, зовнішніх ознак хвороби при спілкуванні не виявляв. Дані обставини, стверджуються документами наданими нотаріусом, яким на момент укладення договору купівлі-продажу було перевірено його дієздатність. В постанові слідчого Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області від 30.06.2015 року про закриття кримінального провадження, зазначено про те, що гр.[PERSON] до часу укладення оспорюваного договору, на обліку у лікаря психіатра не стояв, обмежено дієздатним чи недієздатним визнаний не був. При спілкуванні слідчого з гр. [PERSON] явно виражених психічних розладів у нього виявлено не було, а тому [PERSON] міг не знати про наявність чи відсутність у останнього будь-яких захворювань. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар-психіатр [PERSON], ствердив, що почав спілкування з [PERSON] у 2016 році, про стан його здоров'я на момент укладення договору повідомити нічого не міг. Згідно медичної документації з 2012 року [PERSON] стояв на обліку у лікаря-психіатра з приводу алкоголізму та токсичного гепатиту. Також зазначив, що зловживання алкогольними напоями могло призвести до загострення його хвороби. Після укладення оспорюваного договору [PERSON] деякий час проживав у [ADDRESS] Закарпатської обласіт, як і було передбачено умовами договору. Через декілька років будинок прийшов у непридатний для про проживання стан, оскільки ніхто з родичів [PERSON] не допомагав і останній попросив дозволу проживати в будинку у дружини відповідача. [PERSON] було надано кімнату в будинку [ADDRESS]. Після того як у [PERSON] закінчилися кошти, він постійно просив їх у відповідача та його дружини, оскільки був одинокою людиною та ніхто з ним не опікувався. Деякий час вони допомагали йому, надавали кошти, продукти харчування. Потім дізналися, що позивачка [PERSON] оформила опіку та призначена опікуном над [PERSON], отримує його пенсію. Незважаючи на тривалий розгляд справи у суді, весь цей час позивачка проживала в Росії, а [PERSON] в будинку дружини відповідача. Допитана в судовому засіданні в якості свідка, сестра позивачки [PERSON] пояснила, що нібито опікувалась [PERSON] за дорученням [PERSON], однак не могла пояснити в чому ця опіка проявлялась. Ствердила, що в 2012 році їй та [PERSON] стало відомо про укладення [PERSON] договору купівлі -продажу житлового будинку. З позовної заяви та уточненого позову вбачається, що наприкінці 2014 року позивачка дізналася про укладення оспорюваного договору. Дана обставина не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні як позивачка так і свідок заявили, що дізналися про даний договір у 2012 році. Такі ж покази надавалися позивачкою, допитаною в якості свідка в рамках кримінального провадження № 1201407005000399, яке у відповідності до постанови від 30.06.2015 року закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Постанова про закриття кримінального провадження позивачкою не оскаржувалась. Наприкінці 2017 року, коли ці обставини були встановлені в судовому засіданні, позивачка звернулась до правоохоронних органів та надала додаткові пояснення у рамках кримінального провадження. На думку відповідача надуманими є твердження позивачки про те, що [PERSON] з дитинства не міг усвідомлювати своїх дій та потребував опіки. Ці доводи спростовуються, тим, що після смерті батьків, [PERSON] самостійно прийняв спадщину, подавав заяви до органу місцевого самоврядування щодо оформлення земельної ділянки, проживав сам, працював по найму у людей і ніхто ним не опікувався. Активність позивачки проявилася лише для того, щоб дістати вигоду. Жодної опіки та наміру в майбутньому опікуватись [PERSON], позивачка не має. Вона є громадянкою Російської Федерації, постійно проживає в Росії і знаходиться в Україні лише на час розгляду даної справи в суді. В ході судового засідання, з пояснень лікаря психіатра [PERSON] було встановлено, що лише в 2012 році [PERSON] був поставлений на облік лікарем психіатром з приводу алкоголізму, а почав його лікувати в 2016 році, тобто через п'ять років з моменту укладення оспорюваного договору. Також спеціаліст ствердив, що загострення хвороби відбулося, через зловживання спиртними напоями. На момент укладення договору приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Рошинець Н.П. було дотримано норми закону, перевірено дієздатність сторін. Представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволені позову у повному обсязі. В судове засідання 19.02.2018 року відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника, просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про ча і місце судового розгляду. 06.11.2017 року до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності приватного нотаріуса, заперечила щодо задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених в заяві (т.1 а.с. 245). Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду в попередніх судових засіданнях, свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В ході судового розгляду представник позивачки [PERSON] - [PERSON] навела докази в обґрунтування позовних вимог, які дають суду підстави для задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що згідно акту судово-психіатричного експерта №179 від 20.11.2014 року та висновку судово-психіатричного експерта №187 від 08.09.2016 року [PERSON], [INFO], виявляє ознаки вродженого недоумства стійкого хронічного психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості (помірної дебільності) з емоційно-вольовими порушеннями, обтяженою токсичною енцефалопатією, про що свідчать значні труднощі у засвоєнні шкільної програми, визнання непридатним до служби в армії, облік у психіатра, результати стаціонарних обстежень в психіатричних лікарнях та військовому шпиталі, неодноразові огляди психіатра в Хустському психонаркологічному диспансері, тривале систематичне зловживання спиртними напоями в анамнезі та клінічні ознаки-низький рівень знань, конкретно-образне сповільнене за темпом мислення, примітивність понять, звуження кола інтересів, ослаблена пам'ять, недорозвинений інтелект, недостатня критика, неврологічна симптоматика. По психічному стану [PERSON] позбавлений здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28.10.2016 року [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над недієздатним [PERSON] опіку, призначено [PERSON] опікуном над недієздатним [PERSON]. 29.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] Хустського району Закарпатської області. Даний будинок належав продавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Хустською державною нотаріальною конторою від 08.10.2010 року за реєстровим № 1-1805, та зареєстрованого в Хустському ДПТ в реєстровій книзі № 4 за реєстровим № 902. Допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста лікар - психіатр [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] виявляє ознаки вродженого недоумства, стійкого хронічного психічного розладу у вигляді легкої розумової відсталості, що унеможливлювала розуміння своїх дій та здатність керувати ними. Актом судово-психіатричного експерта №179 від 20.11.2014 року встановлено, що 29.10.2011 року [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення договору купівлі-продажу. Приписами ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку від 29.10.2011 року, [PERSON] не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності на розпорядження майном, що розташоване за адресою: [ADDRESS] Хустського району , Закарпатської області, оскільки не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зважаючи на те, що позов [PERSON] заявлений в інтересах [PERSON], який є недієздатним і потребує соціального захисту, суд виходячи із завдань та основних засад цивільного судочинства, справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду з метою ефективного захисту порушеного права недієздатної особи, вважає за необхідне поновити строк позовної давності [PERSON] для захисту інтересів [PERSON] Одночасно суд вважає за необхідне повідомити орган опіки та піклування Хустської РДа про те, що опікун [PERSON] не проживає на території України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved