Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись в Монастириський районний суд Тернопільської області до Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме на: - 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул.Лісова №55 с.Комарівка Монастириського району Тернопільської області за [PERSON]; - 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул.Лісова №55 с.Комарівка Монастириського району Тернопільської області за [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 29.06.2016 року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане спадкове майно. Позивачі вважають, що саме вони повинні успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки є спадкоємцями за заповітом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилось, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно свідоцтво про право власності на житловий будинок. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, суду подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач - представник Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, позов визнають повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Судом встановлено, що 29.06.2016 року у віці 80 років в м.Монастириська Тернопільської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №202247, актовий запис №05. Ще за життя померлому належали: - житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Лісова №55 с.Комарівка Монастириського району Тернопільської області до якого входить одноповерховий житловий будинок загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 44,5 кв.м. стіни цегла під літерою «А», Стайня «Б» - стіни цегла, Стодола «В» - стіни дошка, Літня кухня «Г» - стіни цегла, Гараж «Д» - стіни цегла, Курник «Е» - стіни цегла, Ворота №1 залізні, Огорожа №2 стінка залізна, що підтверджується довідкою про право власності на житловий будинок, який видається в звязку з оформленням спадщини від 23.02.2017 року №46 виданої виконкомом Комарівської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, де сільська рада надає інформацію про те, що згідно з записом в погосподарській книзі виконавчого комітету Комарівської сільської ради за [PERSON] значився житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в с.Комарівка Монастириського району Тернопільської області по вул.Лісова 55 (а.с.18). Спірні відносини, що виникли між сторонами пов'язані з реалізацією позивачем свого права на спадкування, а тому регулюються нормами книги «Спадкове право» Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно складеного 16.04.2015 року [PERSON] в с.Комарівка Монастириського району Тернопільської області заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №2, останній на випадок своєї смерті заповів усе своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право у рівних частинах своїм синам [PERSON], [PERSON]. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В звязку з вищевказаним суд приходить до переконання, що [PERSON] та [PERSON] мають право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] який помер 29.06.2016 року, як спадкоємці за заповітом і як особи які фактично вступили в управління спадковим майном так як в установлений ст. 1270 ЦК України строк звернулась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння, позивачі не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою Монастириської Державної нотаріальної контори від 22.02.2017 року №153/01-16, у видачі свідоцтва про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, розяснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючі документи відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на житловий будинок з надвірними будівлями згідно заповіту після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. За таких обставин, суд вважає, що позивачами доведено обставини викладені ними в позовній заяві щодо спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а отже, позивачі [PERSON] та [PERSON] мають право на прийняття спадщини за заповітом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями після смерті [PERSON] Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було предявлено, а [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], тому є підстави визнати за ними право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачами на спадкове майно, яким являється житловий будинок з надвірними будівлями. На підставі викладеного

Outcome: approved