Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] предявили до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просили визнати за [PERSON] право власності на 2/9 частини житлового будинку, загальною площею 60,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Зарічна,1, с. Дичків Тернопільського району Тернопільської області та на 1/3 частину незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою вул. Зарічна,1а, с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області та визнати за [PERSON] право власності на 2/9 частини житлового будинку, загальною площею 60,9 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Зарічна,1, с. Дичків Тернопільського району Тернопільської області та на 1/3 частину незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою вул. Зарічна,1а, с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області. В обґрунтування позовних вимог вказують, що вони ([PERSON], та [PERSON] І.) були членами колгоспного двору, зареєстровані та проживали в колгоспному дворі за адресою: вул. Зарічна, 1, с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області. Вказаний колгоспний двір складався із 2/3 частин житлового будинку, з господарських будівель і споруд, а також з нового незавершеного будівництвом житлового будинку. Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом Вказівками №69. Головою двору була [PERSON] - член колгоспу Батьківщина, тому двір належить до суспільної групи господарства колгоспний двір. Таким чином, вони -позивачі та відповідачГрубіян М. М. є співвласниками 2/3 житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Зарічна, 1, с. Дичків Тернопільського району Тернопільської області та незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: вул. Зарічна, 1 а, с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області. До 2016 року вони ([PERSON], [PERSON] та [PERSON] М.) спільно володіли та користувалися майном. Однак, упродовж останнього часу у них виникають непорозуміння, відповідач не визнає того, що вони ([PERSON] та [PERSON] І.) є співвласниками майна за адресою: вул. Зарічна, 1 та вул. Зарічна, 1 а, с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області. У звязку із чим, просять позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Віповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог, та просили відмовити у їх задоволенні в повному обсязі , покликаючись на те, що 2/3 частини житлового будинку по вул. Зарічна, 1 в с. Дичків Тернопільського району, Тернопільської області вона купила у [PERSON],згідно договору купівлі-продажу від 20 серпня 1979 року, а 1/3 частина житлового будинку з надвірними побудовам і спорудами по вул. Зарічна, 1 в с. Дичків Тернопільського району Тернопільської області зареєстрована за нею на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважає, що у довідці Великогаївської сільської ради від 12 вересня 2016 року №423 безпідставно зазначені відомості про зареєстрованих у житловому будинку осіб ([PERSON], [PERSON] І.) на конкретно-визначену дату станом на 01 червня 1990 року, оскільки можна припустити, що зазначені у довідці особи були зареєстровані лише на вказану дату, а до і після невідомо. Також вказує, що висновки позивачів про те, що спірне нерухоме майно відносилось до суспільної групи господарства колгоспний двір і позивачі, які станом на 01 червня 1990 року були зареєстровані та проживали у житловому будинку по вул. Зарічній, 1 в с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області мають право сумісної власності на відповідне майно є помилковими і безпідставними, оскільки станом на 01 червня 1990 року вона ([PERSON]М.) була і є на даний час пенсіонером, а тому віднесення будинку до зазначеної суспільної групи господарств є безпідставним. Крім цього, позивачі [PERSON] та [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року були зняті з реєстрації та не проживали за адресою: [INFO]. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі встановив наступні факти: Згідно договору купівлі-продажу укладеного 20 серпня 1979 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого секретарем виконкому Товстолуської сільської ради народних депутатів [PERSON] та зареєстрованого за реєстром №25, [PERSON] продав, а [PERSON] купила належну 2/3 частку жилого будинку і підвал, що знаходиться в с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області та в цілому складається із жилого будинку житловою площею 32 кв.м., розташованих на земельній ділянці в кількості 100 кв.м. Вказаний будинок належить продавцю [PERSON] на підставі записів погосподарської книги Товстолуської сільської ради народних депутатів за №1013. Як убачається із наданого архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації архівного витягу протоколу №1 загальних зборів членів колгоспу Батьківщина від 25 січня 1984 року, присутніми на загальних зборах членів колгоспу Батьківщина членами колгоспу в кількості 296 людей ухвалено дозволити будівництво [PERSON] на зажилій нею ділянці землі спільний будинок із її братом при умові зносу старого житлового будинку. 29 жовтня 1990 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] укладено договір, згідно якого [PERSON] та [PERSON] зобовязались виконати наступні роботи: домурувати підвал і сутирини, а також викласти панелі і обштукатурити їх, після чого [PERSON] зобовязана оплатити за роботу 500 карбованців. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що на замовлення позивачки [PERSON] зводив огорожу у будинковлодінні в с. Дичків Тернопільського району, Тернопільської області. [PERSON] оплачувала матеріали та роботу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивачка [PERSON] неодноразово просила його та інших знайомих йому чоловіків допомагати у будівництві будинковолодіння по вул. Зарічна 1 в с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області. На той час, на подвірї за вказаною адресою знаходився старий невеликий будинок, а позивачка із відповідачкою зводили новий житловий будинок. Разом із ним, на прохання позивачки [PERSON] неодноразово їздили їхні знайомі, які допомагали у будівництві, виконуючи підсобні роботи біля майстрів. На його думку, 95% від усіх зроблених будівельних робіт вчинені за рахунок позивача [PERSON] У судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що перебуває у родинних стосунках зі сторонами, відповідачка [PERSON] є двоюрідною сестрою його батька, а позивачка [PERSON] є його троюрідною сестрою. Вказавщо на час будівництво нового будинковолодіння , приблизно з 1986 по 1990 роки, відповідачка [PERSON] була членом колгоспу, спірний будинок [PERSON] та [PERSON] зводили спільно за спільні кошти. Він неодноразово допомагав сторонам із будівництвом, допомагав із виготовленням проектної документації. Спільними зусиллями позивач та відповідач до 1991 року звели стіни та дах нового будинку, який залишився у такому ж стані до сьогодні, оскільки подальші роботи з облаштування будинку припинились, у звязку із погіршенням стосунків між сторонами, та частими конфліктами, які виникають між матірю та дочкою (відповідач та позивач по справі). Відповідно до копій товарних чеків від: 15 липня 1990 року на суму 354; від 19 липня 1990 року на суму 354 та від 14 серпня 1990 року на суму 119,52 позивач [PERSON] оплачувала вартість матеріалів для виконання облаштувальних робіт спірного будинковолодіння. Також, згідно із копіями квитанцій від 16 травня 2002 року; від 21 травня 2002 року; від 21 травня 2002 року та від 29 травня 2007 року позивач [PERSON] оплачувала вартість послуг із виконання будівельних робіт у спірному будинковолодінні. Рішенням виконавчого комітету Дичківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №11 від 25 червня 2002 року вирішено оформити право власності на 1/3 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Дичків Тернопільського району Тернопільської області по вул. Зарічній №1 за померлим [PERSON] та оформити право власності на 2/3 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с. дичків Тернопільського району Тернопільської області по вул. Зарічній №1 на [PERSON]. 06 серпня 2003 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON], яке складається із 1/3 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних побудов та споруд №1 по вул. Зарічна, в с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області. Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №1-405. Як убачається із дубліката реєстраційного посвідчення виданого 15 вересня 2003 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації, 1/3 частина житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами №1 по вул. Зарічна в с. Дичків Дичківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Тернопільською районною держнотконторою 06 серпня 2003 року за реєстровим №1-405 та записано в реєстрову книгу за №74. Домоволодіння №1 по вул. Зарічна в цілому складається з одного житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами. Згідно свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок виданого 20 січня 2003 року виконавчим комітетом Дичківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на підставі рішення виконкому сільської ради №11 від 25 червня 2002 року, 2/3 частини житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, який розташований в с. Дичків Дичківської сільської ради по вул. Зарічна за №1 Тернопільського району Тернопільської області належить на праві приватної власності [PERSON]. Як слідує із книги погосподарського обліку у домогосподарстві, що знаходиться за адресою: с. Дичків, вул. Зарічна, Тернопільського району, Тернопільської області за період з 1986 по 1990 роки головою домогосподарства є [PERSON], колгоспниця, місце роботи колгосп Батьківщина, разом із нею у домогосподарстві зареєстровані та проживають дочка [PERSON] та внучка [PERSON]. Вказана книга по господарського обліку також містить записи про те, що у липні 1988 року [PERSON] вибула із вказаного домоволодіння у с. Іванчани, Збаразького району, Тернопільської області, у звязку із одруженням та прибула із с. Іванчани, Збаразького району Тернопільської області назад у вказане домоволодіння 21 березня 1989 року. Даних щодо вибуття із домоволодіння позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) О. І. книга погосподарського обліку не містить. Довідкою-характеристикою №111 виданою 27 січня 2003 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації стверджується, що житловий будинок №1 по вул. Зарічна в с. Дичків зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під №2 під реєстровим №74. Із короткої технічної характеристики будинку вбачається, що у будинковолодінні є незавершений будівництвом житловий будинок літ. А1, який належить [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Дичківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №09 від 24 лютого 2011 року [PERSON] надано дозвіл на продовження строку будівництва житлового будинку в с. Дичків по вул. Зарічній. Присвоїти даному житловому будинку номер 1 а. У відповідності до довідки №29а виданої 24 травня 2017 року приватним агропромисловим підприємством Батьківщина, в 1997 році згідно рішення загальних зборів №1 від 04 лютого 1997 року колгосп Батьківщина було реорганізовано в товариство з обмеженою відповідальністю Батьківщина, а 26 квітня 2000 року було створене та зареєстроване агропромислове підприємство Батьківщина, яке є повним правонаступником ТОВ Батьківщина. Згідно довідки №29 виданої 24 травня 2017 року [PERSON] дійсно працювала в колгоспі Батьківщина з 1981 року по 1986 рік, дані про трудову участь були вписані в її трудову книжку та збереглися записи в книгах трудового стажу. Довідкою №423 виданою 12 вересня 2016 року Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що будинковлодіння №1по вул. Зарічна в с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області двір колгоспника. Станом на 01 червня 1990 року в с. Дичків в житловому будинку по вул. Зарічній №1 були зареєстровані і проживали: [PERSON] голова сімї; [PERSON] дочка; [PERSON] внучка. 18 жовтня 2016 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами №1, що знаходяться по вул. Зарічна в с. Дичків. Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON]. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, вказане будинковолодіння складається із: А житловий будинок, до 1939 року побудови; а прибудова, 1993 року побудови; а1 веранда; а2 тамбур, 2000 року побудови; Сх.1 сходи; Сх.2 сходи; А1 незавершений житловий будинок; Цк. п. цокольний поверх; Сх. сходи готовністю 68%; Б літня кухня 1990 року побудови; В вбиральня; К криниця; 2 огорожа; 3 ворота; 4 хвіртка. Згідно експлікацій приміщень до плану житлового будинку 1 під літерою А по вул. Зарічна в с. Дичків, загальна площа вказаного будинку становить 60, 9 кв.м., житлова площа 29,5 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом установлено, що 2/3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відноситься до суспільної групи господарства колгоспний двір. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК України в редакції 1963 року, які були виключені з кодексу у 1993 році (Закон від 16 грудня 1993 року № 3718-XII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 18 січня 1994 року). Частиною 1статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно зі ст.120 ЦК УРСР 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. За змістомст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у звязку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»судам роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. При поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, необхідно виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних та неповнолітніх. У відповідності до положень ст. 126 ЦК ( в редакції 1963 року), яка регулювала питання втрати права на частку в майні колгоспного двору, працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Облік осіб, що проживають в сільській місцевості, в тому числі і в колгоспному дворі, відбувався шляхом ведення погосподарських книг, в яких, в тому числі зазначався і статус домоволодіння. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), а згодом - Вказівками № 69. Відповідно до Вказівок № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства. Згідно із випискою з погосподарських книг - з 1986 по 1991 роки позивачі [PERSON], [PERSON] були зареєстровані із відповідачем [PERSON] у спірному домоволодінні. При цьому, у вказаній виписці з погосподарської книги зазначено, що [PERSON] є головою сімї, працюючою у колгоспі Батьківщина. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до правового висновку, наведеного у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, у ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України. При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 12 листопада 2014 року № 6-129цс14). Оскільки, [PERSON] до набрання чинності Законом України «Про власність» своєю працею і коштами брала участь у веденні спільного господарства колгоспного двору та придбанні його майна, а [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) О. І. була неповнолітньою, враховуючи, що у погосподарських книгах міститься інформація про спільне проживання у одному будинку позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спірний будинок і незавершений будівництвом житловий будинок розташовані за однією адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Дичків, вул. Зарічна,1, при цьому, незавершеному будівництвом житловому будинку присвоєно нумерацію: вул. Зарічна,1 а, с. Дичків, Тернопільський район, Тернопільська області, таким чином, позивачі [PERSON], [PERSON] не втратили право на частку у колгоспному дворі, та, оскільки незавершений будівництвом житловий будинок сторони зводили на спільні кошти, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачами права власності по 2/9 частки у житловому будинку загальною площею 60,9 кв.м., житловою площею 29, 5 кв. м. з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вул. Зарічна,1, с. Дичків Тернопільського району Тернопільської області та по 1/3 частки у незавершеному будівництвом житловому будинку 68% готовності за адресою: вул. Зарічна,1а, с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області. Згідно ч. 2 ст. 80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із технічного паспорта на житлові будинки з господарськими будівлями і спорудами і спорудами №1, що знаходяться по вул. Зарічна в с. Дичків, Тернопільського району, Тернопільської області, інвентаризаційна вартість житлового будинку становить 117691 гривень, інвентаризаційна вартість незавершеного будівництвом житлового будинку, 68% готовності, господарських будівель та споруд становить 379136 гривень, а тому з урахуванням часток будинковолодінь на які за позивачами визнано право власності та відповідно до обсягу задоволених вимог із відповідача підлягає стягненню в користь позивача користь [PERSON] 551,20 судового збору\~ та в дохід держави - 2499,42 судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved