Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання договору поруки №54113 від 27.10.2006 недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оспорюваний договір не підписаний позичальником, а відсутність такого підпису робить вказаний договір нікчемним, банком не повідомлено про зміну адреси, місцем виконання договору вказаного вулицю Героїв Сталінграда, проте в Києві є лише проспект з такою назвою. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним договір поруки №54113 від 27.10.2006 та застосувати наслідки недійсності правочину. В судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник - адвокат Хобта С.Г., який також представляє інтереси іншого позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Вказували на те, що договір не підписаний в установленому порядку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позову. Подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачі фактично не заперечують укладення оспорюваного договору, як і основного кредитного договору, а вказують на його не підписання позичальником, хоча оспорюваний договір містить підпис як позичальника, так і поручителя. Крім того, вказав, що з часу підписання кредитного договору та, зокрема, оспорюваного договору поруки минуло більше 12 років і за цей час позивачі жодного разу не оспорювали його дійсність та частково виконували його умови. Окрім того представник відповідача посилався на те, що наявне судове рішення щодо стягнення з позивачів заборгованості за кредитним договором та договором поруки, яке набрало законної сили. Вказаним судовим рішення встановлено неналежне виконання позивачами своїх зобов`язань за кредитним договором та договором поруки, тому судом було ухвалено стягнути відповідну кредитну заборгованість. Разом із відзивом на позовну заяву було надано належним чином засвідчену копію оспорюваного договору зі змісту якого убачається, що він був підписаний уповноваженою особою кредитора, позичальником та поручителем. В судовому засіданні, яке мало місце 03.12.2019 судом було оглянуто оригінал оспорюваного договору, який відповідав наданій представником відповідача копії. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається із матеріалів справи, що 27.10.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11065943000, за умовами якого позивач отримав грошові кошти в розмірі 60 000 доларів США, та зобов`язався повернути кредит не пізніше 27.10.2027. У забезпечення виконання вказаного кредитного договору 27.10.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №54113, за яким поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником усіх зобов`язань за кредитним договором (а.с.41-42). Зі змісту вказаного договору убачається, що на його першій та другій (останній) сторінці містяться підписи як позичальника, так і поручителя - позивачів у справі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Умови кредитування позичальник та поручитель розуміли та погодили, поручитель погодився зі своїми правами та обов`язками за вказаним та кредитним договором, про що свідчать їх підписи у договорі поруки (а.с.42). Жодного доказу того, що позивачі не підписували договір поруки №54113 від 27.10.2006 матеріали справи не містять. Експертиза в процесі розгляду справи судом не призначалася, з огляду на відсутність відповідного клопотання від сторін. Право на призначення відповідної експертизи судом було роз`яснено, однак жодний учасник таким правом не скористався. З положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо недійсності оспорюваного договору. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що банком та поручителем при укладенні договору поруки було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, прав та обов`язків поручителя, поручитель та позичальник підписали договір своїми підписами, що вони погоджуються з умовами вказаного договору, договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав, визначених ст.215 ЦК України, для визнання вказаного договору недійсним. Крім того, суд звертає увагу, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2019, яке постановою Київського апеляційного суду від 20.11.2019 залишено без змін, позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» було задоволено, стягнуто солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11065943000 від 27.10.2006, в тому числі за оспорюваним правочином - договором поруки, в розмірі 36 838,57 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 13767,46 грн. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зі змісту зазначеного вище рішення суду убачається, що підставою для стягнення визначеного розміру заборгованості стало те, що позичальник та поручитель не виконують свої зобов`язання за кредитним договором та оспорюваним договором поруки, встановлено правомірність позовних вимог відповідача про стягнення такої заборгованості та підстав її виникнення. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доводів, які б спростували висновки суду, позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed