Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: відділ реєстрації фізичних осіб та місця їх перебування Кам`янської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] крім позивачів зареєстрований також їх син [PERSON] . З 2002 року [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. На теперішній час фактично мешкає РФ Краснодарський край Темрюкского району станиця Тамань та має дозвіл на проживання у зв`язку з чим не може приїхати до України та добровільно знятись з місця реєстрації. У зв`язку з чим просять позовну заяву задовольнити, оскільки вони не можуть оформити субсидію. 12.07.2021 року Ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Позивачі в\~судове засідання\~не з`явились,\~надали заяви\~про розгляд\~справи без\~їх участі,\~позовні вимоги\~підтримали в\~повному обсязі,не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 25,26) Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав (а.с. 23,24) Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений наледним чином причину неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно із\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1998 року та технічного паспорту, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 12). Згідно договору дарування 1/3 частки квартири у праві приватної спільної часткової власності, який посвідчений 01.07.2021 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А., [PERSON] передав в безоплатну власність [PERSON] нерухоме майно, а саме: 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). З довідки № 001107503 від 02.07.2021 року про склад сім`ї, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту № 249, від 06.07.2021 року про не проживання який був складений за участю двох свідків, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2002 року (а.с. 8). Частинами 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі з 2002 року виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, не сплачує за комунальні послуги, особистих речей в квартирі не має, отже згідно з приведеною нормою втратила право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідача не існує. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладене, позовна заява підлягає задоволенню, оскільки дії відповідача порушують права власників, нерухомого майна на вільне користування та розпорядження своїм майном.

Outcome: approved