overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] 18 жовтня 2016 року звернулася в Хустський районний суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстрували 01 жовтня 2013 року у виконавчому комітеті Кошелівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за атковим записом № 25. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина: донька [PERSON] [INFO], яка знаходиться на повному утриманні та вихованні позивачки. Вони з відповідачем разом не проживають. Він залишив сімю і пішов проживати до батьків через непорозуміння, що виникали між ними. Відповідач вихованням доньки не цікавиться. Виїжджає на сезонні роботи, але матеріальної допомоги сімї та дитині у добровільному порядку не надає. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягення нею трьохрічного віку та потребує матеріальної допомоги для належного утримання їх дитини. У позовній заяві просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1200 гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття та аліменти на своє утримання у розмірі 1000 гривень щомісяця, до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні подала заяву про розгляд справи у її відсутності та зменшення позовних вимог, просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 700 гривень щомісячно до досягення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання у розмірі 500 гривень до досгяенння донькою трьохрічного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. До суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, зменшений розмір позовних вимог відповідач визнає, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утрмиання дитини у розмірі 700 гривень та на утримання дружини у розмірі 500 гривень. В порядку, передбаченому ст. ст. 158, 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, без фіксування судового процесу і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

\~\~\~\~ Позивачка [PERSON] 18 жовтня 2017 року звернулась до суду з вказаним позовом, у якому зазначала, що рішенням Березанського районного суду від 07 червня 2012 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття, проте вказаний розмір аліментів не досягає мінімального їх розміру, встановленого Сімейним Кодексом України, тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини, до ? частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог. \~\~\~\~ Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду з позовом. Оскільки відповідач визнав позов, що, відповідно до матеріалів позовної заяви, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи положення ч.1 ст.182 СК України, якою встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та ч.1 ст.192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, суд на підставі ч.4 ст.206\~ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову. \~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] 18 квітня 2014 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем [PERSON] перебуває в шлюбі з 11 квітня 1992 року. Від спільного подружнього життя дітей не мають. Причиною розпаду їхньої сім'ї стало сварки, які відповідач часто влаштовує, а також те, що вони втратили одне до одного почуття поваги, любові та довіри. Наразі проживають окремо на протязі 15 років. На даний час не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Через такі відносини та із-за відсутності тривалого часу сімейних подружніх відносин, дійшла висновку, що подальше збереження шлюбу неможливе, а тому просила суд його розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З обставин, наведених у позовній заяві судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 квітня 1992 року виконавчим комітетом Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом № 1. Подружжя дітей не мають. На даний час шлюбні стосунки фактично припинені, позивачка не вбачає можливості примирення та збереження сім'ї, а тому суд вважає, що реєстрація шлюбу суперечить її інтересам та може зашкодити дітям. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст. 56 СК). Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладення обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це категоричного заперечення іншого є незаконним та таким, що не відповідає вимогам ст.ст.55-56 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку, що збереження сім'ї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.55-56, 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] 18 лютого 2016 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що з 23 квітня 2005 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстрований у виконкомі Вуглегірської міської ради м. Єнакієве Донецької області, актовий запис № 17. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. В останні роки життя позивач та відповідач не можуть жити як сім'я, виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладі поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали, як вважає позивач, спливають на психіку їх маленької дитини і на її погляди на життя. В даний час сторони разом не проживають, відповідач сам залишив їх спільне місце проживання, не відвідує ні її, ні їх дитину, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні їх дочки. З вказаних підстав позивач вважає, що подальше проживання її з відповідачем є неможливим і просить розірвати між ними шлюб. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач в судове також не з'явився, в наданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2005 року. Мають від шлюбу неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] року. Спільне життя в них не склалося. Примирення між ними стало неможливим, шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя і якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоча б одного з них, то суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що відповідно до встановлених судом доказів збереження шлюбу суперечать інтересам сторін. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] 18 серпня 2015 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що з 3 квітня 2004 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 43. Неповнолітніх дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, спільне життя не склалося. Між ними постійно виникали суперечки та непорозуміння, внаслідок яких їх сімя розпалась і відновити її неможливо. Хоча сторони проживають, але шлюбні відносини між ними фактично припинені. Розірвати шлюб через органи РАЦСу відповідач відмовляється. Позивачка також просила стягнути з відповідача на її користь половину сплаченого нею судового збору. В судовому засіданні позивачка на задоволенні позову наполягала, оскільки вона з відповідачем не примирилася, а фактично останні 12 років вони тільки мешкають в одному будинку, але не підтримують подружніх стосунків. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, посилаючись на те, що його влаштовує життя з позивачкою. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі з 3 квітня 2004 року. Шлюб зареєстрований між ними повторно. Неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя в них не склалося. Примирення між ними стало неможливим, хоча проживають разом, але шлюбні відносини фактично припинені. Сторонам ухвалою суду від 03.09.2015 року надавався строк на примирення на один місяць. Але вони не примирилися за цей час, про що свідчить наполягання позивачки на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя і якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоча б одного з них, то суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що відповідно до встановлених судом доказів збереження шлюбу суперечать інтересам сторін. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України та в межах заявлених позивачкою вимог з відповідача на її користь підлягає стягнення половина сплаченої нею суми судового збору 121 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] 18 серпня 2016 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що з 19 грудня 2009 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Сумської області, запис № 311. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, спільне життя не склалося, між ними постійно виникали суперечки та непорозуміння, внаслідок яких їх сім»я розпалася і відновити її неможливим. На даний час сторони разом не проживають, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідач розривати шлюб через органи РАЦСу відмовляється. В судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач в судове також не зявився, в наданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2009 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя в них не склалося. Примирення між ними стало неможливим, шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо. Відповідач не бажає через органи РАЦСу розірвати шлюб з позивачкою. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя і якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоча б одного з них, то суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що відповідно до встановлених судом доказів збереження шлюбу суперечать інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] 18 червня 2014 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 2002 року. Шлюб зареєстрований відділом РАГС Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 190. Від спільного життя з відповідачем вона має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З відповідачем вона шлюбні відносини припинила з січня 2011 року, з тієї причини, що чоловік був засуджений вироком суду до 5 років позбавлення волі, після чого вона зрозуміла, що подальше існування їх сім»ї є не можливо. На теперішній час вона бажає з відповідачем шлюб розірвати й на примирення не згодна, тому що вважає, що шлюб розпався остаточно і в попередньому вигляді його відновити неможливо. На підставі викладеного, вона просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка до судового засідання не з»явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. На позовних вимогах наполягала в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з»явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 14 червня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАГС Дзержинського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 14.06.2002 року, актовий запис № 190 (а.с. 10). Від спільного життя з відповідачем є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини позивачка припинила січня 2011 року, з тієї причини, що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу її чоловіка визнано винним в скоєнні злочину передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, після чого позивачка зрозуміла, що подальше існування їх сім»ї є не можливо. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше існування сім'ї позивачки і відповідача неможливе та недоцільне. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище позивачки після розірвання шлюбу, залишивши прізвище - [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON], 19.01.2015 року, звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в позовній заяві зазначила, що вони зареєстрували шлюб з відповідачем в Сенчанській сільській раді Лохвицького району Полтавської області 16 червня 2012 року, актовий запис № 03, від шлюбу спільних дітей не мають. В позовній заяві позивачка просила суд розірвати їх шлюб з відповідачем, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вироком Шишацького районного суду від 05.07.2012 року відповідача було засуджено на три роки шість місяців позбавлення волі і він у даний час відбуває покарання в виправній колонії м. Харкова, за час його відсутності їх шлюб фактично розпався, вона втратила повагу до відповідача, не довіряє йому, їх сім'я фактично розпалася і не може бути збережена. В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов, просила суд розірвати їх шлюб з відповідачем з підстав, викладених нею у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відбуває покарання в Олексіївській виправній колонії № 25 м. Харкова, про місце і час розгляду справи повідомлявся за місцем відбування покарання, копію позовної заяви з доданими документами отримав 26.01.2015 року, заперечень на позов суду не надав. Заслухавши пояснення позивачки, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши та оцінивши наявні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, згідно ст. 110 СК України, кожний з подружжя має право подати до суду позов про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що вироком Шишацького районного суду від 05.07.2012 року відповідача було засуджено на три роки шість місяців позбавлення волі і він у даний час відбуває покарання в Олексіївській виправній колонії № 25 м. Харкова, за час його відсутності шлюб між сторонами фактично розпався, позивачка втратила повагу до відповідача, не довіряє йому, стосунки між ними листуванням та в телефонному режимі припинилися понад рік тому, їх сім'я фактично розпалася і не може бути збережена, позивачка наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, так як це суперечить її інтересам, а тому цей шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] 19.02.2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони вступили в зареєстрований шлюб 23.02.2002 року. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, у зв'язку з чим шлюбні відносини між ними припинені, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати та залишити їй теперішнє прізвище. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву від 07.03.2014 року (а.с.27-29) про розгляд справи за її відсутності, підтримання позову та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі (а.с.20-21), і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки та про розгляд справи за його відсутності. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони вступили в зареєстрований шлюб 23.02.2002 року (а.с.3). Від даного шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає і не підтримує шлюбні стосунки, а також на те, що в подальшому сторони не мають наміру зберегти подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення їй шлюбного прізвища підлягають задоволенню . На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] 19.02.2015 р. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати її спадкоємицею права [PERSON], яка померла [INFO] року, на завершення процедури приватизації та отримання документу про право власності на земельну ділянку площею 1,0000 га, цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області. В суд сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача підтримує вимоги позову, інші учасники проти позову заперечень не мають. Тому суд розглядає справу за відсутності сторін, без технічної фіксації. Вивчивши докази по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Так, за свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] року в с. Коларівка Приморського району Запорізької області (а.с.6). За свідоцтвом про народження батьками [PERSON] записані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04.09.1976р. (а.с.5). Згідно Розпорядження голови районної державної адміністрації №532 від 10.10.2012 р. [PERSON] виділено земельну ділянку площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області (а.с.8), кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с.10-11). Постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори Запорізької області від 10 грудня 2014 р. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану на території Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області, після [PERSON], [INFO], померлої [INFO] р., на тій підставі, що на підтвердження спадкових прав не надано до нотаріальної контори документ, що підтверджує право власності та державну реєстрацію права власності за спадкодавцем на земельну ділянку (а.с.13). За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З викладеного вбачається, що дійсно [PERSON] є спадкоємицею [PERSON], яка за життя набула права на земельну ділянку площею 1,0000 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства на території Коларівської сільської ради Приморського району Запорізької області. Однак за життя [PERSON] не встигла оформити право власності на вказану земельну ділянку. Таке право спадкується, а неможливість його оформити, дає право на визнання його в судовому порядку.

Outcome: approved