Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивачі - [PERSON], [PERSON] звернулися до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» про зобовязання вчинити дії. В обґрунтування позову вказують, вони зареєстровані та проживають в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповіддю на запит адвоката від 07.08.2018 року № 13884-01-10. Також вказують, що вони звернулися до відповідача із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири № 13, що в м. Черкаси, по вул. Волкова, 17, однак листом від 16.08.2007 року за № 978 відповідач їм в приватизації даної квартири відмовляє, оскільки ухвалою судової колегії в цивільних справах Черкаського обласного суду зобовязано АТЗТ «ЧШК» передати будинок № 17 по вул. Волкова Придніпровському райвиконкому. Рішенням виконкому Придніпровської районної Ради депутатів м. Черкаси від 31.12.1976 року був затверджений акт державної комісії про прийняття в експлуатацію і передачу на баланс Комбінату шовкових тканин житлового будинку на 120 квартир по вул. Волкова, 17, що в м. Черкаси. На підставі вказаного рішення адміністрація Комбінату шовкових тканин провела заселення квартир. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 року договір купівлі-продажу від 29.11.1993 року, укладений між організацією орендарів «Черкаський шовковий комбінат» і Фондом державного майна України про набуття «Черкаського шовкового комбінату» в частині продажу та купівлі даного житлового будинку визнано недійсним. Ухвалою судової колегії Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року рішення Придніпровського районного суду залишено без змін. Доповнено резолютивну частину рішення реченням «Зобовязати ЗАТ «Черкаський шовковий комбінат» передати вказаний будинок Придніпровському райвиконкому». Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їх сімей, на яких поширюється дія цього Закону мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. На підставі ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Вказують, що вони на законних підставах поселились та постійно проживаємо в даній квартирі та мають право на приватизацію житла в силу ст. 9 ЖК України, однак не можуть реалізувати своє право на приватизацію нерухомого майна. Повноваженнями на прийняття рішення про проведення приватизації наділені органи місцевої державної адміністрації, державні підприємства, організації, установи - щодо обєктів житлового фонду, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ -, органи місцевого самоврядування щодо обєктів житлового фонду комунальної власності. Будинок є обєктом державного житлового фонду, що перебував у господарському віданні державного підприємства, в якому відбулася зміна форми власності в процесі приватизації цього підприємства на ПАТ «ЧШК», і до теперішнього часу він не переданий у власність Черкаської міської ради, а відтак зазначений орган місцевого самоврядування не уповноважений приймати рішення про приватизацію такого житла. Оскільки рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 року та ухвала Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року щодо передачі даного будинку у комунальну власність міста відповідачем не виконані, відповідач не має свого органу приватизації і безпідставно відмовляє їм у приватизації квартири. А тому, просить зобовязати ПАТ «Черкаський шовковий комбінат» надати їм - [PERSON], [PERSON] згоду на безоплатну передачу в їх приватну власність квартири №13, що знаходиться в будинку №17 по вул. Волкова в м. Черкаси та доручити проведення оформлення документів з видачі їм свідоцтва про право власності управлінню власністю Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.08.2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» про зобовязання вчинити дії. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, направивши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені\~Законом\~«Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року. Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. \~ \~ \~ \~Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Відповідно до\~ст. 2 цього Закону\~до обєктів приватизації, серед інших, віднесено житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції). Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-памяток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно з ч. 1\~ст. 3 зазначеного Закону\~приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю. Відповідно до ч. 3\~ст. 9 ЖК України\~громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, врегульовані\~Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», відповідно до ст. 1 якого сфера дії цього\~Закону\~поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії\~Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~поширюється на гуртожитки, які є обєктами права державної та комунальної власності. Відповідно до\~ст. 4 цього Закону\~громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього\~ Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього\~Закону\~за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. На підставі п. 7\~ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом: а) безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; б) продажу надлишків загальної площі жилих приміщень громадянам України, які мешкають у них і на яких поширюється дія цього\~Закону. Відповідно до п.п. 2, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 26.12.2009 року, жилі приміщення у гуртожитку - приміщення гуртожитку, призначені для проживання громадян (кімнати, жилі блоки, секції). Передача квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності\~Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~перебували у комунальній власності, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше пяти років). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5\~ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до\~статті 5 цього Закону\~оформляється свідоцтвом\~про право\~власності на\~квартиру (будинок),\~житлове приміщення\~у гуртожитку,\~яке реєструється\~в органах\~приватизації і\~не потребує\~нотаріального посвідчення. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [INFO], а саме: [PERSON] з 15.05.1985 року, а [PERSON] з 12.09.2008 року. Також з матеріалів справи вбачається, що АТЗТ «ЧШК» ще 16.08.2007 році було відмовлено позивачці [PERSON] у приватизації квартири № 13, що знаходиться в будинку № 17 по вул. Волкова в м. Черкаси. Відмова була мотивована тим, що ухвалою Черкаського обласного суду зобовязано АТЗТ «ЧШК» передати будинок № 17 по вул. Волкова в м. Черкаси Придніпровському райвиконкому. Позивачці [PERSON] взагалі ніхто не відмовляв у приватизації вищевказаної квартири. Звертаючись до суду з даним позовом позивачами [PERSON], [PERSON] не надано суду належних та переконливих доказів того до якого саме житлового фонду відноситься приміщення по вул. Волкова, 17, згоду на приватизацію квартири № 13 в якому вони просять зобовязати відповідача надати, а також не надано даних про статус цього приміщення. Чи це є житловий будинок, як це зазначають позивачі в позові, чи гуртожиток. Посилаючись в позовній заяві на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 року, яким договір купівлі-продажу від 29.11.1993 року, що укладений між організацією орендарів «ЧШК» та Фондом державного майна, про набуття «Черкаського шовкового комбінату» в частині продажу та купівлі продажу житлового будинку недійсним та на ухвалу Черкаського обласного суду від 14.04.1999 року, якою рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.1999 року залишено без змін та доповнено резолютивну частину зобовязанням ЗАТ «ЧШК» передати житловий будинок Придніпровському райвиконкому, позивачами відповідних доказів суду не надано. До того ж, стороною позивачів, в тому числі і представником [PERSON], не було заявлено клопотань про витребування доказів судом, у разі складності в їх отриманні. Крім того, суд враховує і те, що з моменту ухвалення вищевказаних рішень пройшло вже 20 років і на даний час не відомо чи були виконані вказані рішення та кому належить приміщення (будинок, гуртожиток) № 17 по вул. Волкова в м. Черкаси, зокрема: перебуває у незаконному володінні відповідача чи належить йому на праві власності, чи можливо вже переданий до комунальної власності територіальної громади міста. Наведене не дає підстав віднести квартиру № 13, що знаходиться в будинку № 17 по вул. Волкова в м. Черкаси до обєктів, що підлягають приватизації та погодитися із думкою позивачів про те, що саме відповідач має надати згоду на приватизацію вказаної квартири та доручити проведення оформлення документів з видачі їм свідоцтва про право власності управлінню власністю Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради, а також що саме ним порушені права позивачів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Всупереч вищевказаним вимогам законодавства позивачами та їх представником не надано належних та переконливих доказів на підтвердження позовних вимог. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На\~підставі викладеного,\~

Outcome: dismissed