Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири серії НОМ №287467 від 12.03.2020 року приватним нотаріусом Олешківського районного нотаріального округу Херсонської області Красновою Н.В., вони є співвласниками нерухомого майна, а саме - квартири, розташованої в [ADDRESS] . У вказаній квартирі, розташованій в [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , дочка колишнього власника квартири [PERSON] , однак фактично не проживає у ній з серпня 2016 року, її особисті речі у квартирі відсутні. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере і взагалі квартирою не цікавиться, просять визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, надали заяви, у яких вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд розглянути справу за їхньої відсутності. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій вказала, що позов визнає у повному обсязі, проти його задоволення не заперечує та просить розглянути справу у її відсутність. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовче засідання відповідач подав окрему процесуальну заяву про визнання позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, суд вважає можливим ухвалити рішення в даній цивільній справі за результатами підготовчого провадження. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири серії НОМ №287467 від 12.03.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Олешківського районного нотаріального округу Херсонської області Красновою Н.В., [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нерухомого майна, а саме - квартири, розташованої в [ADDRESS] . (а.с. 7). Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності співвласниками квартир, розташованої в [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 8,9). Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Виконавчим комітетом Олешківської міської ради Херсонської області за вих.№4293 від 29.05.2020 року, у квартирі, розташованій в [ADDRESS] ., зареєстрована [PERSON] , [INFO] . (а.с. 10) За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд виходить із того, що відповідачка не є ні власником, ні членом сім`ї власників житла, місце її проживання було зареєстровано попереднім власником житла, а тому у неї немає правових підстав, відповідно до ст. 405 ЦК України, для користування квартирою. Таким чином, оскільки відповідач не проживає у квартирі, розташованій в [ADDRESS] , що належить позивачам на праві спільної часткової власності, без поважних причин більше одного року, а саме з серпня 2016 року, не цікавиться житловим приміщенням, не бере ніякої участі в його утриманні, її реєстрація порушує права співвласників, заважає позивачам у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, позовна вимога щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved