Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивачі звернулись до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON], згідно якої просив визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив праве користуватися житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. При цьому посилаючись на те, що за ініціативою колишнього господаря у вищевказаній квартирі з 19.06.2004 року зареєстрованим є [PERSON]. Вказану особу [PERSON] ніколи не бачив. Фактично вищевказаній квартирі [PERSON] не проживає. Крім цього, позивач не мають жодних відомостей про місце проживання відповідача та не має засобів зв'язку з ним. Позивач зазначив, що постійно проживає у вищевказаній квартирі, самостійно сплачує комунальні послуги, витрати по утриманню житла, однак реєстрація відповідача у квартирі, яка перебуває у його власності створює перешкоди в реалізації його прав щодо користування та розпорядження вказаною квартирою та призводить до зайвих витрат по сплаті житлово-комунальних послуг. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, але надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином, поважних причин неявки суду не повідомили. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування від 05.04.2012 року [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. З довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 763 від 09.07.2018 року вбачається, що у квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту про не проживання від 30.07.2018 року, посвідчений КП ЖКС Порто-Франківський» гр. [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з 2004 року по теперішній час, його особисті речі у квартирі відсутні. Таким чином [PERSON] більше, ніж десять років не проживає за місцем своєї реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на в ший розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції»№475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Системний аналіз ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ч.1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідач не проживає за вказаною адресою та як вбачається з матеріалів справи фактично виселився. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Зі змісту ст. 72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, зареєстроване місце проживання [PERSON] в квартирі, яка належить [PERSON] порушує її права як власника квартири на можливість вільного розпорядження своїм майном, спричиняють матеріальні збитки у вигляді додаткової оплати комунальних послуг, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved