Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до відповідача [PERSON] вказавши в ньому, що вони являються власниками господарства розташованого по [ADDRESS] . Відповідач по справі зареєстрована в даному господарстві так як являється колишньою невісткою та дружиною члена сім`ї позивачів, однак більше десяти років не проживає у ньому. Реєстрація відповідача в даному господарстві перешкоджає позивачам у можливості розпоряджатися даним приватним нерухомим майном на свій власний розсуд як власників такого. В позові зазначається, що відповідач не проживає в належному позивачам господарстві, а тому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням розташованим по [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явились, надавши заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримали, просили розглянути справу без їх участі та не заперечували щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, а також в судове засідання не з`явилася та не повідомила суд про поважні причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди позивачів, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , являються власниками господарства, що розташоване по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Тарасівецької сілької ради Новоселицького району Чернівецької області №369 від 19.02.2020 року. (а.с. 9). В силу ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, вказаним особам як членам колгоспного двору належить по 1/3 частки вказаного домоволодіння. Житловим будинком, де відповідач зареєстрована, вона не користується та не проживає більше десяти років, що підтверджується актом опитування сусідів від 19.02.2020 року затверджений головою Тарасівецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, під час складання якого з пояснень сусідів [PERSON] та [PERSON] було встановлено що відповідач не проживає в будинку по [ADDRESS] з 2001 року по теперішній час (а.с.18). Реєстрація відповідача в спірному господарстві перешкоджає позивачам у можливості розпоряджатися приватним нерухомим майном на свій власний розсуд як власникам такого. Згідно зі ст. 150 ЖК Української PCP, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК Української PCP встановлено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 391 ЦК України - власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, дослідивши надані позивачами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному об`ємі, а [PERSON] , слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved