Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилаючись на те, що 25 серпня 2007 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1470. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне подружнє життя з відповідачем у них не склалося через різні погляди на життя та несумісність характерів. З 10 січня 2018 року фактично проживають окремо, сімя на сьогоднішній день існує формально, подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу неможливе та суперечитиме її інтересам, на примирення не погоджується. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка посилається на те, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач, матеріально їй та дітям не допомагає, участі у їх вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості самостійно їх утримувати, так як на даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Діти проживають з нею за адресою: м. Чернівці, вул. Чернишевського, 28/9. Між нею та відповідачем угоди щодо утримання дітей не укладено, позивач добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча матеріально забезпечений та має постійний дохід, у звязку з чим просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання дітей 1/2 частки від заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення до суду з позовом. В підготовчому судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала викладені обставини в позовній заяві та просила її задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, з урахуванням ст. 200 ч.3 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 25 серпня 2007 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за актовим записом №1470 (а.с.5). Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів, що призвело до розпаду сімї. Сторони не проживають разом з 10 січня 2018 року та не ведуть спільного господарства, на примирення не згідні, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в звязку з чим шлюб належить розірвати. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.6-7). Як вбачається з довідки з місця проживання (а.с.18), неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із матірю за адресою: м. Чернівці, вул. Чернишевського, 28/9. Як встановлено в судовому засіданні відповідач матеріальної допомоги на утримання своїх неповнолітніх дітей не надає, угоди щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто. Як вбачається з довідки за №58 від 16 лютого 2018 року, відповідач [PERSON] працевлаштований, працює в Чернівецькій філії ПАТ «Укртелеком» з 27.07.2004 року на посаді електромонтера станційного устаткування електрозвязку 6 розряду та має регулярний дохід (а.с.18). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положенням ст. 181 Сімейного кодексу України в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 183 ч. 1, ч.2 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], 21,11.2015 року народження, єдину частку від заробітку (доходу) в розмірі 1/2, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 20 лютого 2018 року. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ст.141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України, а щодо позовних вимог про розірвання шлюбу відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачені нею судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved