Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивачі звернулися суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 2011 році з АТ «ОТП Банк» було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки площею 0,1140 га) за адресою: [ADDRESS], який був переданий [PERSON] в іпотеку АТ «ОТП Банк». Рішенням Полтавського районного суду від 16.11.2009 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернено стягнення на предмет іпотеки з правом продажу АТ «ОТП Банк» заставного майна. Згідно з Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року та Договору відступлення права вимоги від 10.12.2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за вказаними договорами ТОВ «ОТП Факторинг Україна». З метою забезпечення виконання зобов'язання 30.09.2011 року був укладений договір завдатку, згідно з яким позивачі передали ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 33 000,0 грн. (еквівалент 4139,13 доларів США), та згодом проведено повну оплату за нерухоме майно на загальну суму 359500,0 грн. Проте договір неможливо посвідчити у нотаріуса через те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не може отримати дублікату Державного акту на землю через реформування у сфері земельних відносин. З метою попередження псування будинку і руйнування його конструкцій до моменту оформлення договору купівлі-продажу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надало дозвіл на проведення ремонтних робіт та на проживання у будинку, що підтверджено відповідними документами, тобто угода фактично відбулася. Просили визнати договір від 30.09.2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON], [PERSON] купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1140 га, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та визнати за ними право спільної часткової власності на це майно. У судовому засіданні позивач та їхній представник позов підтримали, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просили позов задовольнити. Відповідач та третя особа - [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не надали. Представник третьої особи - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, та проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача їхнього представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі з таких підстав. Встановлено, що рішенням Полтавського районного суду від 16.11.2009 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], було звернуто стягнення на предмет іпотеки з правом продажу ЗАТ «ОТП Банк» заставного майна(а.с. 24-29). Згідно з Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року та Договору відступлення права вимоги від 10.12.2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за вказаними договорами ТОВ «ОТП Факторинг Україна»(а.с.). З метою забезпечення виконання зобов'язання 30.09.2011 року був укладений договір завдатку, згідно з яким позивачі передали ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 33 000,0 грн. у рахунок придбання об'єкту(а.с.35). У період з 30.09.2011 року по 25.10.2012 року [PERSON] сплачено авансових внесків за придбання заставного будинку на загальну суму 359500,0 грн.(а.с. 37). У зв'язку з відсутністю у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оригіналу Державного акту на землю та неможливістю через реформування у сфері земельних відносин отримання його дублікату, сторони позбавлені можливості укласти договір у встановленій законом формі. Відповідно до вимог ч. 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як передбачено ч. 2 цієї статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує право власності. Враховуючи ту обставину, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, відбулося повне виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд вправі на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України визнати вищевказаний договір дійсним та визнати право власності на нерухоме майно за позивачами. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1 с. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Будучи до уваги, що інший розмір часток за домовленістю співвласників або законом не встановлений, суд приходить до висновку про визнання за ними рівних часток у праві спільної власності на нерухоме майно - по ? за кожним. На підставі викладеного та

Outcome: approved