Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із указаним позовом. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником вказаного житлового будинку. Разом із нею там зареєстровані та проживають її дочка [PERSON] та онука [PERSON]. Крім цього, в даному будинку зареєстрований колишній зять позивачки [PERSON], що є відповідачем по цій справі, і який протягом останніх семи років фактично в будинку не проживає. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач понад шість місяців не проживає у зазначеному вище будинку, відмовляється добровільно знятися з реєстрації в ньому, а тому просить суд її позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направивши суду письмову заяву, в якій просить її позов задовольнити, а розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши суду письмову заяву, в якій позов визнав та просить його задовольнити, а розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали та всебічно з'ясувавши дійсні обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] в цілому, що стверджується копією наявного у матеріалах справи свідоцтва про право власності на житловий будинок від 5.09.2000 року (а.с. 4). Як вбачається із Акту обстеження господарського двору [PERSON] від 23.06.2014 року б/н, разом із позивачкою в будинку проживають її дочка [PERSON] та онука [PERSON]. Натомість, відповідач [PERSON] після одруження із дочкою позивачки у 1993 році, з 2007 року тут не проживає, і не буває. Даний акт складений в складі комісії: сільського голови Смолінського Б.Я., секретаря сільської ради Возьної О.Я., у присутності сусідів [PERSON] та [PERSON], засвідчений підписами цих осіб та мокрою печаткою Купченської сільської ради Буського району Львівської області (а.с. 3). Рішенням Буського районного суду Львівської області від 28.10.2008 року, яке набрало законної сили, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Також, з цього судового рішення вбачається, що сторони зареєстрували шлюб у 1992 році та фактично два останніх роки разом не проживають (а.с. 7). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 391 ЦК України. Так, згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно частини 1 статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки понад шість останніх місяців в ньому не проживав. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved