overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачка 08.12.2014 р. звернулася до суду з позовом в якому вказала, що з відповідачем вони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить стягнути з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дітей. Позивач у судове засідання не з'явився про день та час слухання справи повідомлений належно, надала суду заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належно, в матеріалах справи маємо заяву з клопотанням слухати справу у його відсутність, та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 01.04.2008 року, виданого виконкомом Гірницької міської ради Донецької області та є батьками дитини - [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.09.2012 року, виданого виконкомом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно зі ст.181 СК України, рішенням суду, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері чи батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має двох неповнолітніх дітей, має змогу виплачувати аліменти на утримання дітей. Інших утриманців відповідач не має. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у частковому співвідношенні до його заробітку (доходів) у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивачка 08.12.2014 року звернулася до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 08.12.2014 р. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивачка 08.12.2017 року звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 26.08.2011 року між ними був укладений шлюб, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб на даний час не розірвано, але вони проживають окремо, дитина проживає з нею. Відповідач не бере участь в матеріальному забезпеченні сім»ї, не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини. Прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 08.12.2017 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де позивачка позов підтримала, а відповідач позов визнав. ( а. с. 27, 28 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них заяв. Судом встановлено, що сторони 26.08.2011 року в Октябрському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області зареєстрували шлюб ( актовий запис № 199 ) ( а. с. 3 ). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає та залишиться проживати із позивачкою. Спору про місце проживання дитини не мають. Відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню згідно ст. 180 СК України, оскільки батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Заявлений у позові розмір відповідає вимогам чинного законодавства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивачка 08 вересня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вступила в шлюб з [PERSON], 04 лютого 2011 року. Шлюб зареєстровано Біленьківською сільською радою, Запорізького району, Запорізької області, Україна, актовий запис №05. Від шлюбу спільних дітей не мають. Причиною розпаду сім'ї стала втрата взаємопорозуміння, відсутністю спільних інтересів, спільних дітей. На протязі трьох років сторони проживають окремо. Позивачка проживає в громадянському шлюбі з іншим чоловіком, бажає укласти з ним шлюб та від якого вагітна. Відповідач також проживає з іншою жінкою. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливі, тому просила шлюб розірвати. Майновий спір відсутній. В судове засідання позивачка з'явилася, підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач не зявився, надіслав заяву в якій позовні вимоги визнав та просив задовольнити. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому можливо розглянути справу в попередньому судовому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 04 лютого 2011 року. Шлюб був зареєстрований Біленьківською сільською радою, Запорізького району, Запорізької області, Україна, актовий запис №05/а.с.8/ Від спільного подружнього життя дітей не мають. Встановлено, що сторони впродовж трьох років проживають окремо, припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Позивачка проживає в громадянському шлюбі з іншим чоловіком, бажає укласти з ним шлюб та від якого знаходиться на дев'ятому тижні вагітності (а.с.7). Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивачка 08 вересня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2014 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Від представника позивача надійшла письмова заява, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2014 року (а.с.3), мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с.4/, який проживає з матірю і знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 08 вересня 2015 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 487,20 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивачка 08 вересня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2003 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні матері. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Від позивача надійшла письмова заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2003 року (а.с.3), мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с.3/, яка проживає з матірю і знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 08 вересня 2015 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 487,20 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивачка 08 вересня 2016 р звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини . В заяві вказала, що між нею та відповідачем 30.09.2006 року був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений запис №1700. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO] який проживає з матірю. 09.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач відмовляється надавати грошові кошти для утримання дітей. Прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття . В судовому засіданні позивачка зменшила позовні вимоги , прохала стягнути ? частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття . Відповідач позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 30.09.2006 року був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений запис №1700. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO] який проживає з матірю. 09.10.2015 року шлюб між сторонами розірвано Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з [PERSON] , [INFO], аліментів на користь [PERSON], [INFO] на утримання сина: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/ 4 доходу відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 08.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивачка 08 грудня 2014 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в шлюбі мають на даний час вже повнолітнього сина, між нею та відповідачем стосунки погіршились, кошти на утримання сім»ї він не надає, шлюбі відносини між ними припинились з 2007 року, тому звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, що за наданий судом строк для примирення сімейні стосунки між ними не відновились. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістка з викликом у судове засідання та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позиваки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно ч. 3 ст. 9 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Шлюб між відповідачем та позивачкою зареєстрований 27 вересня 1991 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Києва, актовий запис № 1452, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу ( а. с. 3 ). В шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON], який в даний час повнолітній, що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а. с. 4 ). Позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачка та відповідач з 2007 року спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, за наданий судом строк для примирення сімейні стосунки позивачки та відповідача не відновились. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити собі прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивачка 08 грудня 2020 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2016 року, мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через відсутність почуття поваги, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позов визнав. Заслухавши позивачку, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06.08.2016, актовий запис №68. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом, подружні відносини остаточно припинені, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд залишає їй шлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивачка 08 липня 2014 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними стосунки погіршились, примирення неможливе, оскільки суперечить її інтересам та інтересам їх малолітніх дітей. До судового засідання позивачка звернулася 03 жовтня 2014 року до суду із заявою про надання строку для примирення. Ухвалою суду від 03 жовтня 2014 року позивачці та відповідачу наданий строк для примирення шість місяців, оскільки вони мають двох малолітніх дітей. Позивачка своєю заявою до суду 21 січня 215 року просить позовні вимоги задовольнити, розглянути справу за без її участі, відповідач своєю заявою до суду 13 жовтня 2014 року позовні вимоги визнає та просить розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно ч. 3 ст. 9 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Шлюб між позивачкою та відповідачем зареєстрований 26 жовтня 1991 року Палацом одруження «Дарницький» м. Києва, актовий запис № 2545, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу ( а. с. 17 ). В шлюбі у позивачки та відповідача [INFO] року народився син [PERSON] та [INFO] року дочка [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження ( а. с. 11, 12 ), які проживають при позивачці, що підтверджується довідкою про склад сім»ї ( а. с. 13 ). Позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачка та відповідач спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, за наданий судом строк для примирення сімейні стосунки позивачки та відповідача не відновились. Після розірвання шлюбу позивачці залишається прізвище - [PERSON].

Outcome: approved