Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом в якому зазначили, що відповідачка не дозволяє їм спілкуватись з її малолітнім сином [PERSON] в достатній кількості часу, щоб забезпечити повноцінну участь батька та бабусі у вихованні дитини. Також зазначили, що відповідачка не дотримується графіку побачень позивачів з дитиною, що визнаний службою у справах дітей Черкаської міської ради і чинить всілякі перешкоди у реалізації позивачами своїх немайнових прав відносно дитини. У звязку з цим в позові позивачі просили: 1) зобов'язати відповідачку не чинить перешкоди батьку [PERSON], бабі [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON], узгоджувати з батьком дитини питання, що стосуються його навчання і виховання та своєчасно повідомляти про погіршення стану здоров'я дитини і необхідну методику лікування; 2) визначити режим участі баби [PERSON], у спілкуванні з онуком [PERSON] на період до досягнення дитиною трьох років, тобто до 07.02.2018р. шляхом встановлення зустрічей з онуком кожної другої та четвертої суботи місяця, кожної другої та четвертої неділі місяця по 4 (чотири) години з 11 год.00 хв. до 15 год.00 хв., за місцем проживання [PERSON], за адресою: [ADDRESS], у присутності матері дитини [PERSON]. 3) визначити режим участі батька [PERSON], у спілкуванні та вихованні із сином [PERSON] шляхом встановлення зустрічей із сином наступним чином: - до досягнення дитиною трьох років, тобто до 07.02.2018р., кожної другої та четвертої суботи місяця, кожної другої та четвертої неділі місяця по 4 (чотири) години з 11год. 00хв. до 15год. 00хв, за місцем проживання [PERSON], за адресою: [ADDRESS], у присутності матері дитини [PERSON], кожного вівторка і четверга місяця по 2 (дві) години із 18 год.00 хв. до 20 год.00 хв., у присутності матері дитини [PERSON], за місцем проживання сина [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. - після досягнення дитиною трьох років, тобто з 08.02.2018р., кожної суботи та неділі по 10 (десять) годин з 10 год.00 хв. до 20 год.00 хв., за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], кожного вівторка і четверга місяця по 2 (дві) години із 18 год.00 хв. до 20 год.00 хв., без присутності матері дитини [PERSON], поза місцем проживання сина [PERSON], за адресою: [ADDRESS], та два тижні спільного проживання [PERSON] у період чергової відпустки [PERSON], за його місцем проживання, за попереднім письмовим повідомленням [PERSON]. Визначити час спілкування батька [PERSON] із сином [PERSON], незалежно від його віку протягом 6 (шести) годин у день його народження (08 лютого) та такі загальнодержавні свята - Новий рік (1 січня), Різдво Христове (7 січня), Пасха (Великдень), Трійця. 4) стягнути з відповідачки на користь позивачів по 1500грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги і просив визначити час спілкування із сином у святкові дні тривалістю три години в період з 10год 00хв до 13год 00хв. Відповідачка позовні вимоги визнала частково та зазначила, що не заперечує проти встановлення графіку систематичних побачень позивачів з дитиною сином [PERSON] проте за інших умов. Зауважила, що погоджується на встановлення графіку побачень позивачів з дитиною на період до досягнення дитиною трьох років. При цьому зазначила, що зустрічі мають відбуватись за її місцем проживання і у її присутності або присутності іншої особи (представник служби у справах дітей або інша уповноважена нею особа). Зустрічі дитини з батьком мають відбуватись щопятниці з 17год до 19год вечора, щосуботи та у святкові дні з 10год до 12год дня. Щодо зустрічей бабусі з онуком, то вважає, що такі зустрічі мають відбуватись один раз на місяць в період часу з 17год до 19год вечора за місцем проживання бабусі, оскільки частіші зустрічі негативно впливатимуть на психіку дитини. В решті позовних вимог просила відмовити. Представник відповідача підтримав позицію відповідачки та додатково зауважив, що позовні вимоги про встановлення графіку побачень з дитиною після досягнення трирічного віку необхідно залишити без розгляду, а вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Орган опіки та піклування Черкаської міської ради надав суду висновок щодо розвязання спору згідно якого вважає за доцільне встановити наступний порядок побачень батька з сином: щопятниці з 17-00 до 19-00, перші та треті вихідні місяця по суботам та неділям з 09-00 до 13-00; з необовязковою присутністю матері з урахуванням обставин, які можуть виникнути. Щодо бабусі, то зазначено про доцільне визначити їй такий графік перші та треті вихідні місяця по суботам та неділях з 09-00 до 13-00 з необовязковою присутністю матері з урахуванням обставин, які можуть виникнути. В судовому засіданні представники органу опіки та піклування [PERSON], [PERSON] пояснили, що на момент складання висновку органу опіки та піклування комісією було визначено за доцільне встановити саме такий графік побачень позивачів з дитиною. Висновок складався з урахуванням співбесід зі сторонами, дослідженням обставин (вік дитини, поведінка батька та баби, особиста прихильність дитини до кожного з них т.і.), які мають значення для справи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представника органу опіки та піклування, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], 08.02.2015р.н. /а.с.16/. [PERSON] є матір'ю позивача, а відповідно бабусею дитини. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] дитина проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 01.12.2015р. №1301 було визначено графік зустрічей [PERSON] з сином [PERSON] /а.с.18/ у перші та треті вихідні місяця у суботу з 10-00 до 12-00 у присутності матері дитини та з урахуванням обставин, які можуть виникнути. Натомість внаслідок неприязних стосунків між [PERSON] та [PERSON] остання відмовилася дотримуватись визначеного графіку побачень і до теперішнього часу створює перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. [PERSON], 01.08.1948р.н., яка є бабусею дитини, є інвалідом І групи, внаслідок захворювання на хворобу Паркінсона, у зв'язку з чим потребує постійного стороннього нагляду та допомоги /а.с.24, 80-83/. Позивачі проживають разом за адресою: [ADDRESS]. Зазначене житлове приміщення є двокімнатною квартирою, що належить [PERSON], і має належні умови для перебування в ній дитини, що підтверджується актом обстеження житла /а.с.88/ На теперішній час між [PERSON] та [PERSON] склалися неприязні стосунки, внаслідок чого між ними постійно виникають конфлікти, що підтверджується відповідними матеріалами перевірки /а.с.19-23, 84-85/, наявними кримінальними провадженнями /а.с.77,78/. Зазначені обставини справи, окрім часткового їх підтвердження належними письмовими доказами визнаються сторонами, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. У зв'язку з тим, що відповідачка створює перешкоди позивачам у спілкуванні з дитиною, оскільки не дозволяє їм проводити з дитиною достатньо часу, позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу визначення способу участі одного з батьків, який проживає окремо від дитини, та родичів у вихованні дитини, що регулюються положеннями Сімейного кодексу України (далі СК) та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст.257 СК баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками і брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків. Статтею 159 СК передбачається, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Як встановлено судом, відповідачка перешкоджає позивачам у здійсненні ними своїх немайнових прав щодо дитини, а відтак порушує права позивачів. Обєктивних обставин, які б свідчили про необхідність заборони позивачам у спілкуванні з дитиною судом не встановлено. При цьому суд звертає увагу, що обмеження спілкування дитини з позивачами є порушенням її прав. Пунктом 3 ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. передбачено обовязок держав-учасників поважати право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959р., передбачено що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Тож задля забезпечення гармонійного розвитку дитини суд вважає за необхідне визначити графік систематичних побачень позивачів з [PERSON]. Визначаючи графік побачень з дитино суд бере до уваги, що на правильність визначення такого графіку впливають безліч факторів і обставин, але головними з них є інтереси самої дитини. Визначення інтересів дитини, яка не здатна висловити свою думку самостійно, є дуже складним процесом і потребує комплексного підходу із застосуванням особливих знань. У звязку з цим висновок органу опіки та піклування є дуже важливим та обовязковим при розгляді подібних спорів. Натомість відповідно до ч.6 ст.19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінюючи обґрунтованість наданого суду висновку від 15.11.2016р. №579 /а.с.86/ суд звертає увагу, що з його змісту не вбачається оцінки стану здоров'я баби, стан здоров'я дитини, особливості розвитку дитини, якими обумовлюються потреба у збільшенні уваги батьків та інше. З урахуванням вищезазначеного суд вважає за необхідне відступити від того графіку, який визначений у висновку органу опіки та піклування. В позовній заяві позивачами запропонований графік побачень з дитиною, що розділений на два етапи залежно від віку дитини (до трьох років і після) і є доцільним з урахуванням особливостей психічного формування особистості дитини. Визначаючи графік побачень і спілкування [PERSON] з сином суд виходить з того, що позивач є здоровою, працездатною людиною. Будь-яких обставин, які свідчать про здійснення ним негативного впливу на дитину судом не встановлено. У віці до трьох років суд вважає за доцільне визначити позивачеві графік зустрічей з дитиною щопятниці по дві години з 18-00 до 20-00, що дасть змогу, з урахуванням бажання позивача, наприкінці робочого тижня проводити нетривалий час з дитиною і сприятиме зміцненню соціального контакту батька з дитиною. На вихідних доцільним буде встановлення можливості зустрічей в період часу з 10-00 до 13-00 кожні другу та четверту суботу і неділю місяця. Такий графік по своїй суті узгоджується із висновком органу опіки та піклування та позиціями сторін. Щодо вимог бабусі, то суд зауважує, що позивачка [PERSON] є особою похилого віку, яка за станом здоров'я потребує постійного стороннього нагляду та допомоги. Зазначена обставина не дозволяє суду надати позивачці можливість спілкування з дитиною без стороннього нагляду чи допомоги інших осіб. Натомість ці обставини не можуть бути підставою повного обмеження її права на спілкування з онуком. Враховуючи позиції сторін та висновок органу опіки та піклування суд вважає за необхідне задовольнити її вимоги частково і визначити їй графік зустрічей з дитиною кожною другої та четвертої суботи і неділі місяця в період часу з 10-00 до 12-00. Таким чином, період зустрічей [PERSON] з онуком буде збігатись з графіком [PERSON], що забезпечить можливість дитини спілкуватись одночасно зі своїми родичами (батьком і бабусею), які проживають разом. При цьому такі зустрічі відбуватимуться за участю [PERSON], який в цей час здійснюватиме нагляд за дитиною та своєю матір'ю. В період після досягнення дитиною трирічного віку суд вважає за доцільне визначити більш тривалі зустрічі позивача з сином. Так зустрічі кожного вівторка та четверга по дві години з 18-00 до 20-00 нададуть змогу батькові приймати участь у заходах з розвитку дитини (водити чи забирати дитину з гуртків, здійснювати вечірні прогулянки, допомагати виконувати домашні завдання т.і.). Враховуючи, що відповідачка має ще одну дитину [PERSON], 28.05.2010р.н./а.с.109/ і щовівторка та щочетверга з 17-30 до 20-00 має брати участь у зустрічах з батьком цієї дитини, що підтверджується рішенням суду від 03.06.2015р. /а.с.107-108/, то зустрічі позивача з сином в цей час сприятимуть інтересам відповідачки (їй не потрібно буде брати з собою молодшу дитину чи шукати осіб, які будуть доглядати за нею в цей час) та [PERSON] (не змушений буде в обовязковому порядку ходити на зустрічі з чужою для нього людиною). Що стосується вихідних, то запропонований позивачем графік порушує права відповідачки, оскільки фактично позбавляє її можливості проводити денний час з дитиною у неробочі дні. З метою забезпечення рівності прав батьків суд вважає за необхідне визначити графік зустрічей кожної суботи і неділі по 10год з 10-00 до 20-00. При цьому суд бере до уваги, що у вихідні дні батьки можуть організовувати комплексний підхід до організації відпочинку дитини (розважальні заходи, прогулянки, відпочинок т.і.), що потребує більше часу ніж чотири години, як визначено у висновку органу опіки та піклування. Цілком обґрунтованою суд вважає вимогу позивача щодо надання йому можливості двох тижнів спільного проживання з сином у період чергової відпустки за попереднім письмовим повідомленням відповідачки. Натомість задоволення цієї вимоги потребує обовязкового врахування бажання дитини, оскільки такий захід пов'язаний із суттєвих обставин умов життя дитини. Стосовно зустрічей з дитиною у свята, то з урахуванням думки сторін суд вважає за доцільне визначити позивачеві період часу з 10-00 до 12-00 на спілкування з дитиною у свята, що сприятиме морально-культурному розвитку дитини, яка відчуватиме підвищену увагу і турботу батьків у святкові дні. Щодо присутності відповідачки під час зустрічей позивачів з дитиною, то враховуючи обставини справи (стосунки сторін, які свідчать що батьки дитини не здатні контролювати свої емоції під час спілкування один з іншим і не можуть знайти порозуміння у вирішенні більшості питань), беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне визначити, щоб зустрічі батька з дитиною відбувались без присутності відповідачки. Натомість у віці до трьох років необхідність присутності матері під час таких зустрічей може обґрунтовуватись обєктивними обставинами, а тому в цей період суд не вважає за доцільне обмежувати відповідачку у її праві контролювати спілкування позивачів з дитиною. Що стосується вимог про визначення місць зустрічей (за місцем проживання дитини або позивачів), то ці вимоги не відповідають інтересам дитини, оскільки обмежують і сторін і дитину у здійсненні права на свободу переміщення. Задоволення позовних вимог у такий спосіб фактично позбавить дитину можливості відвідувати будь-які місця поза межами житлового приміщення. Крім того, зустрічі позивача з сином за місцем проживання (квартира) відповідачки порушуватиме права власника такого житлового приміщення та інших осіб, які в ньому проживають. Отже вимоги про визначення місця проведення зустрічей не підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст.155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Визначаючи спосіб участі батьків у вихованні дитини закон встановлює необхідність врахування інтересів та бажань самої дитини (ч.7, 8 ст.7, ч.4 ст.150, ч.2 ст.155, ч.2 ст.159 СК). Частиною третьою ст.11 Закону України від 26.04.2001р. №2402-III «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.2 ст.12 Закону №2402-III виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Різноманітність життєвих обставин, що обумовлені особливостями реалізації та розвитку соціальних відносин, зумовлює необхідність врахування можливості відхилення від встановленого судом графіку побачень з дитиною. За таких обставин, суд вважає за необхідне при визначенні графіку побачень позивачів з дитиною обовязково враховувати обставини, які можуть виникнути (бажання дитини, стан її здоров'я, стан здоров'я сторін т.і.), щоб дні побачень з позивачами не обмежували дитину у можливості реалізації її особистих здібностей та задоволення її потреб. Стосовно вимог про зобовязання відповідачки не чинити перешкод позивачам у спілкуванні з дитиною, узгоджувати з позивачем питання, що стосуються навчання, виховання і лікування дитини, то суд зауважує, що ці вимоги є необґрунтованими. Зобовязання відповідачки не чинити перешкоди випливає із визначеного судом графіку побачень з дитиною, якого з огляду на обовязковість судових рішень, відповідачка зобовязана буде дотримуватись. Натомість таке зобовязання виникатиме після набрання рішенням законної сили і існуватиме на підставі закону. Аналіз положень ст.3, 4 ЦПК, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України свідчить, що право на судовий захист виникає у особу у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав та законних інтересів іншою особою. Всупереч вимог ст.60 ЦПК позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачка порушуватиме судове рішення про визначення графіку побачень з дитиною, відмовляється узгоджувати з позивачем питання щодо навчання, виховання чи лікування дитини. При цьому суд звертає вимогу, що методика лікування дитини має визначатись виключно лікарем в порядку, передбаченому для надання медичної допомоги, а не сторонами, оскільки самолікування може бути шкідливим для здоров'я. Вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки всупереч вимог ч.1 ст.60 ЦПК позивачами не доведено завдання їм такої шкоди та її розмір. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд на підставі ст.88 ЦПК, вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача частину понесених ним судових витрат в розмірі 551,20грн, що відповідатиме принципу пропорційності, враховуючи часткове задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial