Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

позивачі звернулись до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилих приміщень з №1 по №4 (групи приміщень №19) (в літері Б), загальною площею 32,80 кв.м., в буд.[ADDRESS] від 09 грудня 2010 року, укладеного між ТОВ «Айрос» в особі директора [PERSON] і [PERSON], та договору дарування нежилих приміщень з №1 по №4 (групи приміщень №19) (в літері Б) 32,80 кв.м., по [ADDRESS], укладеного між [PERSON] і [PERSON], та застосування наслідків недійсності правочину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є засновниками ТОВ «Айрос». Наприкінці 2012 р. вони випадково дізнались про те, що без їх відома [PERSON] здійснив купівлію-продаж нежилих приміщень, загальною площею 32,8 квм., які знаходяться за адресою: [ADDRESS], що належали Товариству. Відчуження нежилих приміщень було здійснено відповідачем на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Айрос» № 4 від 18.11.2010 р. Позивачі посилаються на те, що даний протокол був сфальсифікований, оскільки будь-які збори з приводу відчуження спірних приміщень і уповноваження [PERSON] на здійснення їх продажу не проводили, підпис [PERSON] в протоколі є підробленим. В подальшому спірні приміщення були подаровані відповідачкою [PERSON], [PERSON] Укладений Договір купівлі-продажу нежилих приміщень від 09.12.2010 р. та Договір дарування від 14.05.2012 р. позивачі вважають недійсними, оскільки [PERSON] використав підроблені документи для здійснення їх відчуження, а також дані правочини в силу положень ст.228 ЦК України порушують публічний порядок, оскільки спрямовані на незаконне заволодіння майном юридичної особи. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, та просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, а також постановити окрему ухвалу щодо вчинення на його думку відповідачами шахрайських дій при відчуженні нерухомого майна. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечувала,посилаючись на те, що права позивачів не були порушені, юридична особа ТОВ «Айрос» їх не уповноважувала на представництво її інтересів та позивачами не ставилось та не ставиться на сьогоднішній день питання про визнання незаконним відповідного рішення загальних зборів товариства та протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Айрос» від 18 листопада 2010 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надавши письмові заперечення. Представник третьої особи - ТОВ «Айрос» в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся судом за місцезнаходженням юридичної особи. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 грудня 2010 року між ТОВ «Айрос», в особі директора [PERSON], та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] отримала у власність нежилі приміщення з №1 по №4 (групи приміщень №19) (в літері Б), загальною площею 32,80 кв.м., по [ADDRESS], які належали на праві власності ТОВ «Айрос». Рішення про продаж нерухомого майна, власником якого було ТОВ «Айрос», приймалось на загальних зборах учасників товариства, що підтверджується протоколом №4 загальних зборів учасників ТОВ «Айрос» від 18 листопада 2010 року. Крім того, зазначеними зборами було уповноважено [PERSON] на представництво інтересів Товариства при укладанні угоди купівлі-продажу нерухомого майна. На момент розгляду справи рішення загальних зборів учасників ТОВ «Айрос» від 18.11.2010 р. є чинними, не визнані незаконними у встановленому законом порядку і не оскаржувались. В подальшому, 14 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т.В., відповідно до якого [PERSON], як Дарувальник, подарувала, а [PERSON], як Обдарований, прийняв в дар нежилі приміщення з №1 по №4 (групи приміщень №19) (в літері Б) загальною площею 32,80 кв.м., по [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є засновниками (учасниками) ТОВ «Айрос», що підтверджується їх поясненнями та наявними в справі письмовими доказами. Звертаючись до суду позивачі посилаються на те, що оспорюваними договорами порушені їх права як учасників ТОВ «Айрос». Однак власником відчужуваних спірних нежилих приміщень, як зазначалось судом вище, є юридична особа - ТОВ «Айрос», яка і була стороною Договору купівлі-продажу нежилих приміщень за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Ні при зверненні до суду, ні в ході судового розгляду позивачами не було обґрунтовано за захистом яких саме порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів вони звернулись до суду в порядку цивільного судочинства. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що спірні приміщення були відчужені ТОВ «Айрос» на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Айрос» №4 від 18 листопада 2010 року, який вони вважають недійсним (нікчемним), оскільки зазначений протокол є підробленим, що в свою чергу тягне недійсність оспорюваних правочинів. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 Цивільного кодексу України). Зокрема, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В ході судового розгляду позивачами не надано жодних доказів, які б підтверджували факт підробки протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Айрос» №4 від 18 листопада 2010 року. В даному випадку належним доказом на підтвердження підробки підпису одного із учасників Товариства в протоколі загальних зборів є висновок експерта з приводу належності підпису в даному протоколіі [PERSON] Представником позивачів не заявлялось клопотання про призначення у даній справі судової почеркознавчої експертизи, хоча судом було роз»яснено сторонам їх обов»язок щодо доведення всіх обставин на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, суд вважає, що безпосередньо сам протокол не є актом, що породжує певні права або обов»язки, а він лише посвідчує факт прийняття певних рішень, які викладені в протоколі загальних зборів. Однак, рішення, прийняті на загальних зборах учасників ТОВ «Айрос» 18.11.2010 р., не оскаржувались позивачами, як учасниками даного Товариства. З огляду на викладене, суд не може прийняти до уваги посилання позивачів на нікчемність протоколу. Інших обставин, визначених ст.ст.203 ЦКУкраїни, які б свідчили про нікчемність укладених оспорюваних договорів купівлі-продажу та дарування нежилих приміщень з №1 по №4 (групи приміщень №19) (в літері Б) загальною площею 32,80 кв.м., по [ADDRESS], судом не встановлено. Однією із підстав звернення позивачів до суду з позовом про визнання Договору купівлі-продажу та Договору дарування нежилих приміщень недійсними було порушення норм ст..228 ЦК України при їх укладенні. Відповідно до ч.1 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу положень ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З боку позивачів не надано суду доказів на підтвердження незаконного заволодіння відповідачами майном юридичної особи, а тому посилання на положення ст..228 ЦК України є необґрунтованим. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є недоведеними, необґрунтованими, а тому не можуть бути задоволені. Суд відповідно до ст.211 ЦПК України не вбачає підстав для постановлення у даній справі окремої ухвали, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено порушень закону при відчуженні нежилих приміщень, що належали ТОВ «Айрос». Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed