Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, просили про визнання за собою права власності на квартиру [ADDRESS], а сааме: по 3/25 частці за кожним. В обґрунтування позову ініціатори звернення послались на обставини втрати ними правовстановлюючого документу та неможливості у зв'язку з цим зареєструвати своє право власності відповідно чинного законодавства в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В судовому засіданні позивачі та представники вимоги позову підтримали, підтвердили викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, пославшись на те, що позивачами не доведені факт невизнання його довірителем прав позивачів на відповідні частки в нерухомому майні та факт втрати ними правовстановлюючого документу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відомостей про поважність причин неявки відповідача матеріали справи не містять. Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29 січня 1996 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] видане свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS]. Право власності за цим свідоцтвом зареєстроване КП ММБТІ 01 лютого 1996 року за реєстровим № 17342. 11 березня 1996 року на Південній товарній біржі співвласники квартири уклали договір купівлі-продажу № 3794, відповідно якого відчужили 2/5 часток спірної квартири [PERSON], який у подальшому відчужив дану частку квартири [PERSON] та [PERSON], а ті, в свою чергу, за договором дарування від 21 березня 2014 року реєстровий № 222 відчужили її [PERSON]. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2014 року, постановленим в цивільній справі № 490/3308/14-ц, та ухвалою від 19 травня 2014 року про виправлення описки, визначено, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], що належать [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 1996 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, є рівними і складають 3/25 ідеальної частки для кожного. Рішення суду набрало законної сили 27 травня 2014 року. 10 червня 2014 року [PERSON] за договором дарування частки квартири реєстровий № 146 відчужила належні їй 3/25 частки квартири [PERSON]. Як слідує з відповіді головного спеціаліста Центрального районного суду м. Миколаєва вих. № 448/16 від 22 квітня 2016 року надати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно квартири [ADDRESS] не вбачається можливим у зв'язку з відсутністю інформації в реєстрі за наведеними параметрами. З матеріалів справи вбачається, що під час укладення 10 червня 2014 року договору дарування між [PERSON] та [PERSON] співвласником [PERSON] нотаріусу було представлено на підтвердження свого права власності на 3/25 часток квартири [ADDRESS] свідоцтво про право власності на житло від 29 січня 1996 року. Встановити подальшу долю та місцезнаходження оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 1996 року, а саме: на квартиру [ADDRESS] в ході розгляду справи судом не стало можливим, що в свою чергу підтверджує той факт, що даний правовстанолюючий документ дійсно вибув із володіння позивачів незалежно від їх волі, тобто ними втрачений. Такі обставини свідчать про те, що позивачі об'єктивно позбавлені можливості зареєструвати свої право власності на відповідні частки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у зв'язку з чим їх права є порушеними та підлягають судовому захисту в порядку ст. 392 ЦК України шляхом визнання за кожним з них права власності на 3/25 частки спірної квартири. На думку суду не заслуговують на увагу твердження представника відповідача [PERSON] про те, що свідоцтво про право власності на житло видавалося в оригіналі кожному співвласнику окремо, оскільки таке суперечить об'єктивним обставинам. Під час приватизації державного житлового фонду, зокрема у 1996 році, співвласникам приватизованих квартир видавався один примірник цього свідоцтва на всіх. В свою чергу, у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження посилання позивачів на те, що відповідачем [PERSON] не визнається їхнє право на частки у спірній квартирі, проте таке на впливає на висновки суду у справі. Внаслідок втрати документу позивачі об'єктивно не мають можливості зареєструвати свої право власності і у такому випадку це право може бути відновлене виключно на підставі судового рішення. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з кожного з відповідачів на користь кожного з позивачів слід стягнути по 250 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved