Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, зменшивши позовні вимоги в жовтні 2017 року, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до відповідача [PERSON], де третьою особою виступає Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 вересня 2005 року по 31 січня 2011 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між сторонами розірвано. Вказує, що від спільного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу та на даний час дитина проживає з нею. Позивачка зазначає, що має родичів, які мешкають в Російській Федерації, а саме: сестру - [PERSON], [INFO], яка нещодавно народила дитину та перебуває у декретній відпустці, тому у неї є бажання разом із сином відвідати родину у період шкільних канікул. Неповнолітній син навчається в Чернівецькому багатопрофільному ліцеї № 4 м. Чернівці. Адміністрація ліцею не заперечує проти виїзду [PERSON] за кордон. Також адміністрація шкільного закладу надала витяг з наказу № 262 від 29.08.2017 року, в якому затверджені терміни шкільних канікул. Таким чином, виїзд дитини за межі України ніяким чином не вплине на навчання сина. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, при цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Така позиція відповідача шкодить інтересам сина [PERSON] та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на розвиток його особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Відповідач надав дозвіл на виготовлення проїзного документу, однак дозвіл на виїзд за кордон не надає. Позивачка вказує, що в 2016 році вона зверталась до Шевченківського районного суду м. Чернівці про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, позов було задоволено. Також позивачка стверджує, що вона та дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, вона є фізичною особою-підприємцем, яка здійснює діяльність в Україні, виїзд спільної з відповідачем дитини за кордон ніяким чином не порушуватиме прав відповідача, сама позивачка бере на себе всю відповідальність за дитину під час подорожі, доступ батька до дитини не обмежений жодним чином. На основі викладеного позивачка просить суд надати їй - [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасове вивезення неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], за межі України, а саме: до Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], [INFO], на період з 01 грудня 2017 року по 15 січня 2018 року. Позивачка в судовому засіданні заявлені зменшені позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач з сином не спілкується, вихованням сина не займається, але принципово дозволу на виїзд дитини за кордон не надає. Вона його усно запрошувала до нотаріуса, однак він відмовився прийти. Просила задовольнити зменшені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, призначене на 09.11.2017 року не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що батько надав дозвіл на виготовлення проїзного документу. Крім того, позивачка чітко зазначає термін та час перебування дитини за межами України в Російській Федерації. Вважає, що даний дозвіл на виїзд за кордон буде відповідати інтересам дитини. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31.01.2011 року шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (а.с.8). Під час шлюбу в сторін народилась дитина: [PERSON], [INFO] року, який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки про склад сім'ї КЖРЕП 5 від 28.04.2017 року (а.с.9). Як встановлено в судовому засіданні, позивачка має сестру - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією паспорта (а.с.13), копіями свідоцтв про народження (а.с.16-19), довідкою про переміну прізвища (а.с.20). На даний час сестра позивачки [PERSON] зареєстрована та мешкає в [ADDRESS], Російської Федерації, що підтверджується копією довідки про реєстрацію (а.с.14), та [INFO] року народила доньку [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.15). Неповнолітній син сторін - [PERSON] навчається в Чернівецькому багатопрофільному ліцеї № 4 Чернівецької міської ради, адміністрація ліцею не заперечує проти виїзду [PERSON] за кордон, що підтверджується копією довідки № 356 від 13.09.2017 року (а.с.11). Згідно витягу з наказу № 262 від 29.08.2017 року про організацію навчально-виховного процесу у 2017/2018 роках, яким затверджено терміни шкільних канікул (а.с.12), вбачається, що виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України ніяким чином не вплине на його навчання. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] зверталася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька і рішенням суду від 28 березня 2016 року позов позивачки було задоволено (а.с.22). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] надавав дозвіл на виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон неповнолітньому сину [PERSON], що підтверджується копією паспорта (а.с.10). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.2 ст. 154 СК України, батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути наданий дозвіл на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей - громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Із системного аналізу вказаних положень Закону вбачається, що дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень не є дозволом на виїзд неповнолітньої особи за кордон на постійне місце проживання. Факт не надання відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон під час судового розгляду справи - свідчить про чинення відповідачем перешкод у вирішенні даного питання. З наведених вище доказів вбачається, що позивачкою надано докази можливості виїзду дитини за кордон в період, вказаний в позові. За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З позовних вимог вбачається, що дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України потрібен для можливості зустрічі з родичами. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. А тому, суд вважає, що прагнення позивачки забезпечити своєму сину моральний та духовний розвиток, зокрема шляхом спілкування з родичами, відповідає вищевказаним засадам прав та інтересів дитини, при цьому не буде порушувати права відповідача. Згідно ст.ст. 7, 150, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На підставі вищенаведених положень законодавства України, враховуючи обставини справи та інтереси неповнолітнього [PERSON], враховуючи позицію представника Служби у справах дітей, зважаючи на необхідність виїзду дитини за кордон для відпочинку та спілкування з родичами, нормального фізичного та морального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу позивачці на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України без згоди батька - відповідача [PERSON] на період з 15.12.2017 року по 15.01.2018 року, задовольнивши частково заявлені позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial