Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивачка 6 лютого 2019 року звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 березня 1989 року. Однак спільне життя у них не склалось, так як між ними не було взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними поглядами на життя, шлюб та сімю, через що виникали сварки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. За її переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе. За наведеного, просить позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, оскільки протягом останніх двадцяти років вони проживаю окремо і не підтримують сімейних відносин. Також в заяві просить справу розглядати без її участі, що суд вважає за можливе. Відповідач у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить шлюб між ним та позивачкою розірвати, оскільки шлюбні відносини між ним дійсно давно припинені, спільне господарство не ведеться, шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе. Також в заяві просить справу розглядати без його участі, що суд вважає за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. У відповідності до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений один із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 березня 1989 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-СГ №400635 від 25 березня 1989 року /а.с.9/. Судом беззаперечно встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вже довгий час вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, сторони не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить інтересам, як позивачки, так і відповідача. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже довгий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved