Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивачі в лютому 2018 року звернулися до суду з вищезгаданим позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що з 2011 року останній не проживає в ній без поважних причин. Відповідач є колишнім чоловіком позивача [PERSON], взагалі не цікавиться спірним житлом, будь-яких обов'язків по утриманню житла не несе. В судовому засіданні позивачі заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, наполягали на розгляд справи в заочному порядку. Відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про направлення поштового повідомлення рекомендованим відправленням за його місцем реєстрації та оголошення на офіційному веб-порталі судова влада України. Від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог ст. визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку позивачів. Представник третьої особи: Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради надіслали заяву, в якій просять розглянути справу у їх відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини учасників справи, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенню ст.ст. 280-282 ЦПК України та ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Заслухавши позицію позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], та [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS] згідно договорів дарування від 26.12.2003 року та 17.04.2006 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с. 5, 26, 31-33). Відповідач [PERSON] являється колишнім чоловіком позивача та як колишній член її сім'ї, будучи прописаним в квартирі, фактично не проживає в ній з 2011 року, тобто понад один рік, тому втратив право користування цією квартирою.( копія свідоцтва про розірвання шлюбу( а.с.8). Останній не несе будь-яких обов'язків, що передбачені ст. 156 ЖК України, не утримує житло, не сплачує комунальні послуги. Згідно довідки КП «Виробниче житлове ремонтно - експлуатаційне підприємство № 5» Житомирської міської ради за № 418 від 09.02.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] (а.с. 7). Факт непроживання відповідача понад один рік в спірному будинку стверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків: [PERSON] та [PERSON] що приймається як достовірний доказ. Доказів в судовому засіданні про наявність відповідачу перешкод в користуванні житлом не надано. Передбачених законом випадків збереження за ним права користування квартирою не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 405 ЦК України, встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Вищенаведене є підставою для визнання відповідача, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування спірним житлом, у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, усунувши із судового розгляду все що не має значення для вирішення справи по суті, дослідивши докази в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, та

Outcome: approved