Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даною позовною заявою, на обґрунтування якої зазначили, що є власниками земельних ділянок по вулю Піщана в с. Нові Безрадичі Обухівського району Київської області. В ході отримання кадастрових номерів, позивачам стало відомо, що на їх земельні ділянки накладаються земельні ділянки громадян, серед яких зокрема [PERSON] Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30.05.2012 року рішення та державні акти даних громадян, серед них і [PERSON] були визнанні недійсними та скасованими. Проте, в подальшому, позивачам стало відомо, що винесення рішення Обухівським районним судом, відповідач [PERSON] продав спірну земельну ділянку [PERSON] В звязку з цим, просять визнати даний договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсним з підстав його фіктивності та того, що відповідач [PERSON] не мав права відчужувати спірну земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, надав додаткові письмові пояснення та просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, вказав, що рішення Обухівського районного суду на даний час ще оскаржуються, тому в задоволенні позову слід відмовити, крім того вказав, що дані земельні ділянки є однією і тією самою. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений, повторно в судове засідання не зявився, про поважність неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань на подавав. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. [PERSON] на підставі рішення Старобезрадичівської сільської ради Обухівського р-ну Київської області б/н від 30.04.1994 року «Про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки» отримала 23.12.1996 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,135 га, розташовану на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району, Київської області. [PERSON] на підставі рішення виконкому Старобезрадичівської сільської ради від 23.05.2002 року, отримав 04.09.2002 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,2065 га, розташовану за адресою с.Нові Безрадичі, вул. Піщана, Обухівського району Київської області. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, від 15.06.2010 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив, за 115115 грн., земельну ділянку площею 1200 кв.м. розташована на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району, кадастровий номер земельної ділянки 3223187700:04:028:0111, що належить продавцю на підставі розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області №1746 від 13.11.2008 року та посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 676088 від 14.11.2008 року. Відповідно до копії довідки управління Держкомзему в Обухівському районі від 15.07.2010 року, земельній ділянці, що належить [PERSON], площею 0,1200 га присвоєно кадастровий номер 3223187700:04:028:0113. Відповідно до копії державного акту серії Ял №336206, який не підписаний та не зареєстрований відповідно до чинного законодавства, [PERSON], підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки №2535 від 15.06.2010 року, є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована на території Старобезрадичівської сільської ради, кадастровий номер 3223187700:04:028:0113. Відповідно до рішення Обухівського районного суду Київської області від 30.05.2012 року, за позовом [PERSON], [PERSON] до Обухівської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним, скасування розпоряджень та державних актів на право власності на землю, було встановлено, що в листопаді 2008 року ТОВ «Глобус-2008» [PERSON]В, та [PERSON] була розроблена технічна документація, на підставі якої вони звернулись до Управління Держкомзему в Обухівському районі, для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, якими вони володіють на законних підставах на праві приватної власності. Листами Управління земельних ресурсів у Обухівському р-ні Київської області № 315/1666 та\~\~№ 315/1667 від 09.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] були повідомлені, що присвоїти кадастрові номери земельним ділянкам, якими вони володіють, неможливо, оскільки у зазначеними ними місцях знаходяться земельні ділянки, що належать [PERSON], [PERSON], [PERSON], та які по координатах точок поворотів меж накладаються на земельні ділянки відповідачів. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановленому порядку набули права приватної власності на земельні ділянки, площею 0,135 га та 0,2065 га, розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради та в с. Нові Безрадичі Обухівського району Київської області. Тобто на момент прийняття Обухівською РДА розпоряджень № 677 від 12.05.2008 та № 1746 від 13.11.2008 року позивачі були законними власниками цих земельних ділянок. Отже, приймаючи розпорядження № 677 від 12.05.2008 та № 1746 від 13.11.2008 Обухівська РДА Київської області незаконно позбавила позивачів права власності на належні їм земельні ділянки та перевищила надані їй повноваження. В звязку з вищевикладеним, позов було задоволено повністю та визнано незаконним та скасувано розпорядження Обухівської районної державної адміністрації Київської області №1746 від 13.11.2008 року. Скасувано державний акт серії ЯЖ № 676088 від 14.11.2008 року на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Старобезрадичівської сільської ради, Обухівського району, кадастровий номер земельної ділянки 3223187700:04:028:0111, виданий [PERSON]. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 11.06.2015 року, рішення Обухівського районного суду за позовом [PERSON], [PERSON] до Обухівської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним, скасування розпоряджень та державних актів на право власності на землю залишено без змін, апеляційну скаргу відхилено. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], продав земельну ділянку, державний акт та розпорядження про її передачу у власність визнані судом недійсними. Позивач просить визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], вчиненого 15.06.2010 року, тобто до скасування державного акту на право власності на імя [PERSON], посилаючись на те, що даний договір є фіктивним та те, що [PERSON] не мав права на спірну земельну ділянку. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно ст.234 ЦПК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Згідно п. 10 даної Постанови, Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК Як вбачається з матеріалів справ, стороною позивачів не надано належних та допустимих доказів, що оспорюваний договір купівлі-продажу вчинявся як фіктивний, без наміру створення юридичних наслідків, оскільки було укладено нотаріально посвідчений оплатний договір, не доведено, що майно не було передано. Крім того, відповідно до положень ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як учасником правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).\~\~ За таких обставин, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Крім того, згідно ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. \~\~Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов'язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (ч. 1 ст. 388 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що позивачі обрали невірний спосіб захисту своїх прав, а від так позовна вимога не може бути задоволена.

Outcome: dismissed