Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім»ї від 01.04.2015 року № 439, виданої КП «Комунальник-96» крім зазначених співвласників в даній квартирі зареєстрована [PERSON], яка після укладення шлюбу з [PERSON], за їх згодою, була зареєстрована за даною адресою та [PERSON] онук. Подружнє життя не склалося. На даний час за рішенням суду стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина та розірваний шлюб, а [PERSON] та [PERSON] проживають за іншою адресою в квартирі її батьків, в яку вона переїхала за власним рішенням та добровільно. За даних обставин квартира [ADDRESS] перестала бути місцем проживання відповідачів, відповідач [PERSON] перевезла всі свої особисті речі до іншого місця проживання, фактично вже не є членом сім»ї, тому постало питання про зняття її з реєстраційного обліку для усунення перешкод у користуванні правом власності, та оскільки з мамою переїхала проживати дитина , просять задовільнити позов повністю. До судового засідання позивачами надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с.а.с. 29, 37, 88 ). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с. 85 ), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивачі згідно заяви не заперечують проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 11.02.1997 року, виданого ДКП «Комунальник-96» (а. с. 5). Відповідно до довідки про склад сім»ї від 01.04.2015 року № 439, виданої КП «Комунальник-96» крім зазначених співвласників в даній квартирі зареєстрована [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно приписів ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з v договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст. 8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому економ порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково, оскільки реєстрація відповідача [PERSON] у вказаній квартирі створює позивачам перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю, в розумінні ст.. 405 ЦК України як бувший член сім»ї без поважних причин понад один рік не проживає за вказаною адресою , що підтверджується довідками (а. с. 7-8), тому позов підлягає задоволенню в частині визнання [PERSON] такою , що втратила право на користування даним житлом . При цьому, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню в частині визнання таким, що втратив право на користування житлом [PERSON] [INFO]., який є сином позивача [PERSON]. 29 жовтня 2015 року Кіровським районним судом м. Кіровограда було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і винесене заочне рішення у справі ( а.с. 35). Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта ( а.с. 76-79) відповідач [PERSON] ( в т.ч. і на дівоче прізвище [PERSON]) і дитина [PERSON] нерухомого майна не мають. Згідно позову , самі позивачі зазначили , що саме за їх згоди було зареєстровано відповідача у даному житлі. При цьому, реєстрація дитини проводиться згідно Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.12 року № 1077, відповідно до якого реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників, дитина має бути зареєстрована в квартирі чи будинку, де зареєстрований і один з його батьків (усиновлювачі) або у відповідних випадках, де проживає опікун . Правові підстави реєстрації місця проживання дитини визначені статтею 144 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III де передбачено обов'язок батьків зареєструвати народжену дитину: «Батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану». Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку. Відповідно до частини 4 Цивільного кодексу, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Крім того, неповнолітні діти реєструється за місцем проживання батьків, або одного з них незалежно від того, чи мають вони право власності на житло в якому вони зареєстровані. Більш того, згода власника житла та членів сім'ї, які разом проживають з власником, для реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини не потрібна. Для реєстрації дитини у разі, якщо батьки зареєстровані за різними адресами, необхідно отримати лише згоду другого з батьків та довідку відповідного територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання іншого про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Що стосується юридичної природи такої згоди, то вона має мати письмову форму. Враховуючи, той факт, що батько дитини - позивач у справі [PERSON] є співвласником житла квартири [ADDRESS], а мати не має у власності житла , і судом вирішується питання про визнання її такою , що втратила право на користування житлом , батьки між собою дійшли були згоди щодо реєстрації дитини за адресою проживання батька, позов в частині визнання дитини таким , що втратив право на користування житлом, є безпідставним та необґрунтованим і задоволенню не підлягає. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача [PERSON] 551,20 грн. сплаченого судового збору .

Outcome: partial