overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] в квітні 2014 року звернулась до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 20.03.1993 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через втрату почуття любові, поваги та довіри один до одного, зраду чоловіка та постійні сварки. Вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав, вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.03.1993 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносин фактично припинені, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітнього сина, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] в липні 2014 року звернулась до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 01.06.2007 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу спільних дітей не мають. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через різницю характерів, відсутність взаєморозуміння та довір'я. Вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов проти позову заперечував, просив шлюб не розривати. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.06.2007 року. Від шлюбу спільних дітей не мають. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносин фактично припинені з січня 2013 року, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. Ухвалою суду від 08.11.2013 року сторонам надано час для можливого примирення. Проте, в судовому засіданні встановлено, що сторонами не було чинено дій для примирення та таке досягнуто не було. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] в листопаді 2013 року звернулась до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 17.07.2004 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через втрату почуття любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить провести судове засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить судове засідання провести у його відсутність, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2004 року. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що шлюбні відносин фактично припинені з вересня 2013 року, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітній доньці, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] в листопаді 2015 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 19 липня 1996 року, про що зроблено актовий запис №4 Дичківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у неї із відповідачем різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого вони подружні і сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства. Тому, вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливими, подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. У судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву, згідно із якою просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги задоволити у повному обсязі . Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, не повідомивши причин неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів . Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Сторони вступили у зареєстрований 17 липня 1996 року шлюб, про що зроблено актовий запис № 4 Дичківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.. Від шлюбу 11 грудня 1997 року народилася дочка [PERSON], 07 липня 1999 року дочка [PERSON]. Внаслідок різних поглядів на життя сторони не підтримують подружніх і сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства. При цьому позивачка категорично заперечує проти примирення, мотивуючи своє рішення тим, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин суд вважає що сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] в лютому 2014 року звернулась до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 07.10.2011 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народилась донька, [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з веденням спільного господарства та виховання дитини. Вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав, вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2011 року. Від шлюбу у них народилась донька, [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносин фактично припинені, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітній доньці, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] в обґрунтування позову вказала, що [INFO] року помер її рідний брат [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 04.12.2014 року зроблено відповідний запис за № 42, місце реєстрації Бутівська сільська рада Старобільського району Луганської області. Після смерті її брата, відкрилася спадщина на належне йому домоволодіння та земельну ділянку, а саме домоволодіння [ADDRESS] Луганської області, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,1759 га, яка належить покійному на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 442510001008341 від 13 червня 2012 року (а.с. 12). Позивачка [PERSON] є рідною сестрою померлому [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її та його народження (а.с. 13). Позивачка [PERSON] є спадкоємцем другої черги. Крім позивачки до спадкоємців другої черги належать її та спадкодавця рідні брати та сестри - відповідачі по справі. Відповідачі за позовом претензій щодо спадкового майна не мають. У встановлений законом термін та порядок, позивачка звернулася до Старобільської державної нотаріальної контори Луганської області із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.09.2015 року та надане роз'яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, і рекомендовано звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в котрій просить розглянути справу в її відсутність, позов підтримує ( а.с. 18). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяву, в якій просять розглянути справу в їх відсутність, позов визнають (а.с. 19-23). Суд, з'ясував позицію сторін, дослідив матеріали справи та вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за слідуючих підстав: Згідно з ст.ст. 1222, 1262 ЦК України позивачка є спадкоємцем другої черги за законом та своєчасно прийняла спадщину в нотаріальній конторі подала заяву. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8). Наявність спадкового майна, а саме: домоволодіння [ADDRESS] Луганської області, підтверджується: договором дарування (а.с. 9-10); технічним паспортом (а.с. 11); державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 12). Суд вважає доведеним, що позивачка є спадкоємцем другої черги після смерті її брата [PERSON], померлого [INFO] відповідачі за позовом претензій щодо спадкового майна не мають, тому суд не вбачає перешкод щодо визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника адвоката [PERSON], яка діє на підставі Доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с.7) звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 11 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 25, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Дущенко». У судове засідання сторони не зявились. Позивачка надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі (а.с.16). Представник позивачки [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с.17). Відповідач також надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с.18). На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім`я остаточно розпалася та примирення між сторонами не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивачка: [PERSON] , в особі представника - адвоката Гаврилюк Т.А., звернулася до суду з позовом до відповідача: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що помер [INFO] в [ADDRESS], на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в [ADDRESS] помер її батько [PERSON] . Дане підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 04.11.1999 року Кінецьпільською сільською радою Первомайського району Миколаївської області (актовий запис №45). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме житловий будинок по [ADDRESS] . На день смерті зі спадкодавцем проживала його дружина - [PERSON] (відповідачка по справі), яка не бажає оформляти спадщину після смерті чоловіка на своє ім`я та відмовляється на користь позивачки. В установлений строк позивачка прийняла спадщину після смерті свого батька та вчасно звернулася до Другої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте їй 20.07.2021 року було відмовлено з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підготовче засідання позивачка та її представник не з`явилися. 27.08.2021 року представник позивача - адвокат Гаврилюк Т.А. надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідачка на підготовче засідання не з`явилася. 09.08.2021 року надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Вказала, що позов визнає в повному обсязі та проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Ст. 82 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки відповідач визнав позов, що є обґрунтованим і визнання відповідачем позову, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, відповідно до ч.1 ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved