Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вони є власником квартири [ADDRESS]. Крім них в квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, проте фактично відносини між сторонами припинилися в червні 2013 року, з того часу за місцем реєстрації відповідач не проживає, квартирою не користується, однак з реєстрації не знявся. Вважають своє право власності щодо користування та розпорядження належним їм житлом порушеним. У зв'язку з чим і звернулися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON], вона ж представник позивача [PERSON], у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо захисту права власності. Судом встановлено, що позивачі по справі: [PERSON] та [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів 24.06.1993 року згідно рішення від 24.06.1993 року №447, свідоцтвами про право на спадщину від 01.12.2010 року, виданими державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори, зареєстрованими в реєстрі за №2-3664, №2-3662 та №2-3666. За вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с. 19,20). Між подружжям [PERSON] відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2014 року шлюб розірваний. З червня 2013 року відповідач не проживає в [ADDRESS], в ній не з'являється, комунальних послуг не сплачує, будь-яких перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинить. Факт його не проживання підтверджується актом від 09 вересня 2014 року, складеним мешканцями будинку [ADDRESS]. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачами не укладав. Суд знаходить обгрунтованою вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в належному позивачам на праві приватної власності помешканні. Право власності позивачів на квартиру [ADDRESS] згідно ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України захищено положенням про те, що право власності є непорушним. Право позивачів порушено і підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Враховуючи, що судом не встановлено чинення перешкод в користуванні відповідачем квартирою, а також, те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації його постійного проживання понад один рік, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане положення суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів сплаченої суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved