Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

позивачі просять суд визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи позов наступним. [INFO] померла [PERSON] [INFO] , у зв`язку з чим виконавчим комітетом Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області було видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За життя спадкодавцем був складений заповіт, посвідчений секретарем Демівщинської сільської ради за реєстровим №43, яким належний їй на праві власності жилий будинок з усіма надвірними спорудами та все майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося і все те, на що вона за законом має право, [PERSON] заповіла своїм дітям: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, приватним нотаріусом Воловенко Раїсою Павлівною, адреса: [ADDRESS] , було зареєстровано спадкову [PERSON] . Згідно з ст.1297 Цивільного кодексу України право власності на спадкове майно набувається шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У встановлений законом строк вони звернулися до приватного нотаріуса Воловенко Р. П. з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом. У відповідь приватним нотаріусом Воловенко Р.П. було роз`яснено неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, зокрема на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним, нотаріус порекомендувала їм звернутися до суду з заявою про визнання права власності на спадкове майно. Отже, за умов відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок за [PERSON] вони не можуть у встановленому порядку оформити через нотаріуса та прийняти у спадщину житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У випадку, коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Передумовою для подачі позову до суду про визнання за ними права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, є відсутність іншого, крім судового, шляху для визнання його права. При цьому рішення суду є необхідним для посвідчення факту права власності позивачів. Дійсно, на даний момент у них відсутні документи, які б належним чином посвідчували право власності на житловий будинок, внаслідок чого нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, підставою для визнання за ними права власності на житловий будинок є наявні у них: виписка з погосподарських книг Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 10.07.2020 р. на будинок, розташований в [ADDRESS] ; технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Пунктом 9 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено, що підставою для державної реєстрації прав, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Оскільки право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав на праві власності [PERSON] не було належним чином зареєстроване за її життя, то існує необхідність визнати право власності на вказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за ними. Представник відповідача в особі Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області на підготовче засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність представника сільської ради. Позовні вимоги позивачів про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування визнають в повному обсязі, погоджуються з позовними вимогами позивачів. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши позивачів та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. [INFO] померла [PERSON] , у зв`язку з чим виконавчим комітетом Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області було видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу, крім іншого майна, якої входить житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] . Отже, після смерті [PERSON] залишився вищезазначений житловий будинок. Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 17.11.1994 р. [PERSON] було складно заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області та зареєстрований в реєстрі за №43. Відповідно до вищезазначеного заповіту [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що вона за законом має право власності заповіла [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] із спадкоємців першої черги залишилась дочки [PERSON] і [PERSON] та син [PERSON] . Інших спадкоємців після [PERSON] не залишилось. Спадщина, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] , позивачами прийнята шляхом звернення з заявою про її прийняття до приватного нотаріуса Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. та повідомленнями нотаріуса. Спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , згідно з даними Спадкового реєстру заведена приватним нотаріусом Кагарлицького районного нотаріального округу Воловенко Р.П. 04.07.2020 року за 35/2020. Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У зв`язку з відкриттям спадщини позивачі у порядку передбаченого ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Правом власності, згідно частини першої статті 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Про те, оформити спадкові права на житловий будинок [ADDRESS] після смерті спадкодавця позивачі не мають змоги, так як вказаний будинок спадкодавцем за життя не був зареєстрований у визначеному законодавчо встановленому порядку, а тому відсутній правовстановлюючий документ на об`єкт нерухомості, який відповідно до вимог закону підтверджує право власності на нього, а тому нотаріусом відмовлено у видачі вказаного свідоцтва, що підтверджується листом нотаріуса. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, а саме право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», в разі смерті особи, підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду стосовно речових прав не нерухоме майно, що набрало законної сили. Вказане в судовому засіданні підтверджується наявними в справі доказами, які є належними та допустимими, а тому суд визнає за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/3 частину на кожного житлового будинку (загальна площа приміщень 78,2 кв. м., житлова площа 38,9 кв. м., допоміжна площа 39,3 кв. м.) з господарськими будівлями та спорудами (прибудова під літ. а, гараж під літ. Б, сарай під літ. В, сарай під літ. Г, убиральня під літ. г, погріб з шийкою під літ. Д, огорожа під літ. h, ворота під літ. h1, огорожа під літ. h2, колодязь питний під літ. L), що розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved