Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивачі в грудні 2014 року звернулися до суду з вищезгаданим позовом на обґрунтування якого зазначили, що як позивачі, так і відповідач є власниками по 1/4 ід. частині квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі створює нестерпні умови проживання, влаштовує бійки, сварки, зловживає спиртними напоями, у звязку з чим вони змушені звертатися в органи міліції для притягнення його до відповідальності, ніяких обовязків по утриманню квартири не несе, його частка є незначною, а відтак з врахуванням уточнених вимог просили припинити право власності за відповідачем на 1/4 ід. частину спірної квартири зі сплатою йому коштів в сумі 56995 грн. та визнати на цю частину право власності за [PERSON] В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали із підстав заявлених в позові. В останнє судове засідання надали заяву про розгляд справи в їх відсутності, на заперечували щодо заочного вирішення справи. Відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписки про направлення поштового повідомлення рекомендованим відправленням за його місцем реєстрації та фактичним місцем проживання, від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог ст. ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. 365 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва № 28176 про право власності на житло від 23.08.2000 року сторонам по справі належить на праві спільної власності по 1/4 ід. частині квартири [ADDRESS]./а.с.6/. Зазначена квартира складається із трьох жилих кімнат жилою площею 40,2кв.м./а.с.7/. Відповідно до звіту № 141201- М від 01.12.2014 року вартість 1/4 ід. частини квартири [ADDRESS] становить 56995 грн./а.с.22/. З 18.06.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний./а.с.9/. Частиною першою статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких, суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Вимогами ч.2 ст. 365 ЦК України також передбачено, що суд постановляє рішення про припинення право особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із наданої квитанції(оригінал) вбачається, що 27.07.2015 року від позивача [PERSON] на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Житомирській області надійшли кошти в сумі 56995 грн. як майнова частка за 1/4 спірної квартири./а.с. 63,64/. Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що частка відповідача у спірній квартирі є незначною, не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, що стверджується постановами про відмову в порушення кримінальних справ та таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника [PERSON] та членам його сімї. Доказами неможливості спільного володіння та користування спірного квартирою є неодноразові звернення позивачів в органи міліції у звязку з протиправною поведінкою відповідача та притягнення неодноразово останнього до адміністративної відповідальності /а.с.10-55/. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, ґрунтуються на достовірних та допустимих доказах та вимогах чинного законодавства, а відтак підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved