Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що у їх приватній власності знаходиться будинок за вищевказаною адресою, в якому прописані відповідачі, однак останні не проживають там протягом тривалого часу. В судове засідання представник позивачів та позивачі не з'явилися, надіславши до суду заяву, в якій просять слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку серії ВСВ №877773 від 17 травня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №998 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7318945 від 24 травня 2005 року. Відповідно до довідки №434 від 26.03.2014 року виданої виконавчим комітетом Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області та будинкової книги в будинку [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається з довідки від 25.03.2014 року, наданої депутатом Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], однак останні не проживають за зазначеною адресою з березня 2013 року. Згідно ст. 71 ЖКУ, за особою, що без поважних причин відсутня в житловому приміщенні, право користування ним зберігається на протязі шести місяців. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положенням ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть в тих випадках, коли воно відчужене особою, яка не мала на це право. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, крім у випадках і в порядках, встановлених законом. Крім того, положення ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки судом достовірно встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами, що [PERSON] являється власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], суд приходить до висновку про необхідність захисту майнових прав позивачів, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним вищезазначеним будинком. На підставі наведеного та

Outcome: approved