Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до відповідачів, третя особа: Запорізька міська рада, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, Комунальне підприємство «Градпроект» про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зобов»язання відповідачів [PERSON] та [PERSON] забезпечити прохід квартири з вулиці Турбінній в м.Запоріжжя та встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1995 га, по вул..Турбінній будинок 7 в м.Запоріжжя, згідно варіанту №2 висновку КП «Градпроект» від 23.02.2010 року. Крім того, позивачі просять стягнути з відповідачів судові витрати. Рішенням суду від 22.02.2018 року було ухвалено заочне рішення, за яким позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Запорізька міська рада, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, Комунальне підприємство «Градпроект» про усунення перешкод у користуванні власністю було задоволено. Зобов»язано [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди, щодо користування [PERSON] та [PERSON] належним їм на праві власності нерухомими майном (квартирою №3), шляхом забезпечення проходу до вказаної квартири з вулиці Турбінній в м.Запоріжжя. Встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,1995 га, по вул..Турбінній будинок 7 в м.Запоріжжя, згідно варіанту №2 висновку КП «Градпроект» від 23.02.2010 року. Також були стягнуті судові витрати. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що вона була не належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Крім того, [PERSON] доводила, що у відповідності до наведених норм цивільного та земельного законодавства, вона як спадкоємець, та фактичний правонаступник прав та обовязків [PERSON], набула право володіння та користування частиною земельної ділянки за адресою: вул. Турбінна, 7, м. Запоріжжя, у порядку визначеному рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25.01.2012 у справі №22-183/12. Після ознайомлення з матеріалами справи, стало відомо, що у листопаді 2017 року [PERSON] знову звернулись до суду з позовною вимогою про встановлення порядку користування земельною ділянкою загальною площею 0,1995 га, по вул. Турбінна, 7 в м. Запоріжжі, згідно варіанту №2 висновку КП «Градпроект» від 23.02.2010. З огляду на викладене, [PERSON] вважає, що позивачами фактично подано новий позов з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, по якому наявне чинне та обовязкове до виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 25.01.2012 у справі №22- 183/12, яке набрало законної сили, що є підставою для закриття провадження у справі в порядку п. З ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Ухвалою суду від 02.08.2018 року заочне рішення від 22.02.2018 року було скасовано та призначенио судовий розгляд. До початку судового розгляду, [PERSON] було подано зустрічну позову до [PERSON], [PERSON], Третя особа: [PERSON], [PERSON], Запорізька міська рада, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, Комунальне підприємство «Градпроект» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Ухвалою суду від 30.08.2018 року зустрічний позов був прийнятий до провадження та розглядався судом разом із зустрічним позовом. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом наполягав на його задоволенні з підстав викладених у ньому та додатково пояснював, що У судовому засіданні представник позивачів пояснив, що позивачі є власниками 33/100 частини житлового будинку № 7 по вул. Турбінній м. Запоріжжя, відповідно до розпорядження Ленінської райдержадміністрації від 17.01.2001 р. № 173. За цим будинком рішенням виконкому Запорізької міської ради від 30.09.1999р № 481/18, закріплена земельна ділянка для обслуговування будинку площею 0,1000 га і ведення підсобного господарства площею 0,0996 га. Співвласниками вказаного житлового будинку є [PERSON] та [PERSON]. За згодою сусіда [PERSON]Б, позивачі користувались проходом по земельній ділянці, яка прилягала до приватизованої кватири № 2, яка належить [PERSON]. та останні 30 років це всіх влаштовувало. У 2016 році сусід [PERSON] помер. На теперішній час, 7/25 частин будинку що належали [PERSON]Б, належать [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.07.2017 серія НМА № 381661. На теперішній час, у квартирі № 2 проживає її колишній чоловік [PERSON], який забороняє позивачам проходить в їх приватизовану квартиру № 3 через закріплену за будинком земельну ділянку по вул. Турбінній 7. Водночас, іншого способу потрапити позивачам у свою квартиру, не має. Таким чином, на думку позивачів, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Щодо зустрічного позову, представник [PERSON], [PERSON] вважає зустрічний позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки твердження позивачки за зустрічним позовом про начебто неправомірність дій [PERSON] та [PERSON] щодо реалізації свого права проходу із власної квартири до вул. Турбінній є безпідставним. Заходи із облаштування проходу [PERSON] та [PERSON] почали лише після набрання законної сили заочного рішення по справі. Отже [PERSON] та [PERSON], забезпечуючи собі прохід діяли на виконання рішення суду та не порушили жодної норми чинного законодавства України та їх дії не можуть вважатися протиправними. Звідси представник просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов у повному обсязі. Представник Комунального підприємства «Градпроект» у судове засідання не зявилися, але подали свої письмові заперечення щодо зустрічного позову, в яких просили суд відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] та задовольнити первісний позов [PERSON] та [PERSON] [PERSON], як відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом у судове засідання не зявився, письмово просив суд відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги позивача за зустрічним позовом. [PERSON], як третя особа за зустрічним позовом просила суд також відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги [PERSON] Представник Запорізької міської ради, Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району у судове засідання не зявився, письмово повідомив суд про розгляд справи за відсутністю їх представника , а вирішення справи покласти на розсуд суду. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог представником позивачів за первісним позовом, думку відповідачки [PERSON] представників третіх осіб, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги первісного позову доведеними і такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За вимогами ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст.\~76\~ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками 33/100 частини житлового будинку № 7 по вул. Турбінній м. Запоріжжя, відповідно до розпорядження Ленінської райдержадміністрації від 17.01.2001 р. № 173. За цим будинком рішенням виконкому Запорізької міської ради від 30.09.1999р № 481/18, закріплена земельна ділянка для обслуговування будинку площею 0,1000 га і ведення підсобного господарства площею 0,0996 га. Співвласниками вказаного житлового будинку є [PERSON] та [PERSON]. За згодою сусіда [PERSON]Б, позивачі користувались проходом по земельній ділянці, яка прилягала до приватизованої кватири № 2, яка належить [PERSON]. та останні 30 років це всіх влаштовувало. У 2016 році сусід [PERSON] помер. На теперішній час, 7/25 частин будинку що належали померлому [PERSON]Б, належать [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.07.2017 серія НМА № 381661. На теперішній час, у квартирі № 2 проживає її колишній чоловік [PERSON], який забороняє позивачам проходить в їх приватизовану квартиру № 3 через закріплену за будинком земельну ділянку по вул. Турбінній 7. Водночас, іншого способу потрапити позивачам у свою квартиру, не має. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. В ході судового розгляду було доведено та підтверджено належними письмовими доказами, що під час обстеження Ленінською районною адміністрацією земельної ділянки по вул. Турбінній, 7, м. Запоріжжя зясовано, що до кожної з цих часток будинку є окремий прохід, а саме: до частки що належить гр. [PERSON] та гр. [PERSON] - вхід з технічного проїзду. Водночас, відповідно до відповіді Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 14.07.2017 № Ко - 0880, проїзд до дворової частини буд. 7 по вул. Турбінній, не має жодних ознак житлової вулиці, оскільки відповідно до п.3.22 ДБН 360-92 «Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень» не витримується нормативна ширина проїзду, також відповідно до табл. 5.2 ДБН В.2.2-5- 2001 «Вулиці та дороги» конструкція вулиць місцевого значення, або проїздів передбачає покриття - з асфальтобетону гарячого щільного дрібнозернистого I, II марки. Верхній шар основи - крупнозернистий чи дрібнозернистий пористий асфальтобетон, крупнозернистий щільний асфальтобетон; щільний пористий і високо-пористий піщаний асфальтобетон; регенерований асфальтобетон, старий асфальтобетон оброблений цементним розчином; чорний щебінь, влаштований способом заклинки; кам'яні матеріали, оброблені бітумом способом змішування в установці або способом просочування чи змішування на вулиці (дорозі), укочений бетон. Тому, проїзд до дворової частини будинку № 7 по вул. Турбінній не відповідає вимогам влаштування житлових вулиць та проїздів. Так ж сама думка викладена у п. 3.15.1 протоколу засідання постійної комісії з питань комунальної власності, ресурсів, приватизації, архітектури та земельних відносин Запорізької міської ради № 68 від 04.10.2017 року. Крім того, у протоколі зазначено, що встановлення сервітуту на право проходу є неможливим оскільки власники квартир №2 та №3 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Турбінна, 7 не с власниками земельних ділянок. У судовому засіданні було встановлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25.01.2012 по справі № 22- 183/12, позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], третя особа: Запорізька міська рада, про визначення порядку користування земельною ділянкою по вул. Турбінній, буд. 7, м. Запоріжжя, згідно варіанту №1 висновку КП «Градпроект» вих. №272/1 від 23.02.2010р. про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до встановленого фактичного користування частками земельної ділянки задоволено частково. Закріплену за житловим будинком по вул. Турбінній, буд. 7, м. Запоріжжя, земельну ділянку загальною площею 0,1995 га, що складається з її частин площею 0.1000 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та площею 0,0995 га для ведення особистого підсобного господарства для вирощування сільськогосподарських культур кожна із частин пропорційно до розмірів ідеальних часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок, визначених розпорядженням №173 Ленінської райдержадміністрації від 17.01.2001р. розподілили між співвласниками таким чином: згідно розмірів ідеальних часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок за [PERSON] 33/200 і [PERSON] 33/200 земельну ділянку S3 = 635 кв.м. При цьому фактична частка частини від земельної ділянки (0,1000 га) для обслуговування житлового будинку і господарських будівель у складі зайнятої ними земельної ділянки зменшена на 127 кв.м. та компенсована за рахунок частини від земельної ділянки (0,0995) для ведення особистого підсобного господарства для вирощування сільськогосподарських культур; згідно розміру ідеальної частки в праві спільної власності на житловий будинок 39/100 за [PERSON] земельну ділянку S1 = 778 кв.м. При цьому фактична частка частини від земельної ділянки (0,1000 га) для обслуговування житлового будинку і господарських будівель у складі зайнятої нею земельної ділянки збільшена на 55 кв.м. за рахунок зменшення частини від земельної ділянки (0,0995 га) для ведення особистого підсобного господарства для вирощування сільськогосподарських культур; згідно розміру ідеальної частки в праві спільної власності на житловий будинок 28/100 за [PERSON] земельну ділянку S2 = 582 кв.м. При цьому фактична частка частини від земельної ділянки (0,1000 та) для обслуговування житлового будинку і господарських будівель у складі земельної ділянки збільшена на 72 кв.м. за рахунок зменшення частини від земельної ділянки (0,0995 га) 49 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства для вирощування сільськогосподарських культур. Під час обстеження Ленінською районною адміністрацією земельної ділянки по вул. Турбінній, 7, м. Запоріжжя було зясовано, що до кожної з цих часток будинку є окремий прохід, а саме: до частки що належить гр. [PERSON] та гр. [PERSON] - вхід з технічного проїзду, проте проїзд до дворової частини будинку № 7 по вул. Турбінній не відповідає вимогам влаштування житлових вулиць та проїздів, оскільки відповідно до п.3.22 ДБН 360-92 «Містобудування Планування і забудова міських і сільських поселень» не витримується нормативна ширина проїзду, також відповідно до табл. 5.2 ДБН В.2.2-5- 2001 «Вулиці та дороги» конструкція вулиць місцевого значення, або проїздів передбачає покриття - з асфальтобетону гарячого щільного дрібнозернистого I, II марки. Верхній шар основи - крупнозернистий чи дрібнозернистий пористий асфальтобетон, крупнозернистий щільний асфальтобетон; щільний пористий і високо-пористий піщаний асфальтобетон; регенерований асфальтобетон, старий асфальтобетон оброблений цементним розчином; чорний щебінь, влаштований способом заклинки; кам'яні матеріали, оброблені бітумом способом змішування в установці або способом просочування чи змішування на вулиці (дорозі), укочений бетон. Таким чином, на думку суду, у позивачів дійсно існують обмеження у здійсненні їх права користування та розпорядження своїм майном, тому вони, як власники мають право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За таких обставин, з урахуванням належних та допустимих доказів по справі, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стосовно зустрічного позову, суд дослідивши надані сторонами докази та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку,\~що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Позивачка за зустрічним позовом просить суд усунути перешкоди у користуванні своєю земельною ділянкою, по вул.Турбіній, 7 м.Запоріжжя площею 582 кв.м., визначеною Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25.01.2012 у справі №22-183/12, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, а саме демонтувати фіртку, яку відповідачи встановили в паркані з вул.Турбинній,7 в м.Запоріжжі та відновити на цьому місті паркан, демонтувати загорожу з металевої сітки рабіца, відновити та очистити мій погріб від каміння, засипаного відповідачами [PERSON] та [PERSON]. Проте, у судовому засіданні встановлено та доведено належними доказами, що будинок 7 по вул. Турбінній с багатоквартирний, а земля не є власністю мешканців будинку. Відповідно до інформації з публічної кадастрової карти вказана земельна ділянка не сформована, їй не присвоєно кадастровий номер. За своїм статусом позивачка за зустрічним позовом не є власником, або користувачем земельної ділянки. Територія, режим використання якої є предметом спору, відноситься до земель комунальної власності Запорізької міської ради. Земельна ділянка на якій розташований багатоквартирний будинок №7 по вул. Турбінній закріплена саме за будинком, а володільці квартир у наведеному будинку лише користуються цією земельною ділянкою (без права володіння та розпорядження) на рівних правах. Відповідно до положень частин 2-4 статті 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Отже позивачка за зустрічним позовом, не будучи власником земельної ділянки на думку суду не має права вимагати приведення земельної ділянки до попереднього стану. Суд не погоджується з обовязковістю для позивачів попередніх судових рішень за участі [PERSON], який помер у 2016 році, наприклад, рішення апеляційного суду Запорізької області від 25.01.2012 у справі №22-183/12, але при цьому позивачам з боку гр. [PERSON] (колишній чоловік відповідачки) чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою, і це підтримується, не засуджується відповідачами. Дійсно по рішенню апеляційного суду Запорізької області від 25.01.2012 у справі №22-183/12 стороною по справі був [PERSON], який помер, але відповідачі не були учасниками по справі. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, посилання [PERSON] на обов'язковій судового рішення від 25.01.2012 у справі №22-183/12 є безпідставним, тому що ані вона ані її колишній чоловік [PERSON] не були учасниками тієї справи, отже вони не звільняються від доказування по цій справі. Тому що ця справа №334/7448/17 (№2/334/1443/18) розглядається з участю інших осіб. З первісного позова вбачається, між позивачами була згода на користування проходом по земельній ділянці з сусідом [PERSON] за останні 30 років до моменту його смерті у 2016 року. Частину будинку померлого успадкувала [PERSON], де зараз мешкає її колишній чоловік [PERSON], який забороняє позивачам проходити в їх приватизовану квартиру №3. через закріплену за багатоквартириним будинком земельну ділянку. Відповідно до Земельного кодексу України в ст.98 передбачено право земельного сервітуту - право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Згідно ст. 99 ЗКУ власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, серед яких с: право проходу та проїзду на велосипеді; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; інші земельні сервітути. На нашу думку, позивачі, як землекористувачі земельної ділянки мають право вимагати встановлення земельного сервітуту для проходу до свого житла через землю, що є в користуванні у відповідачів (ст. 100 ЗКУ). Земельним кодексом України в ст. 5 встановлені принципи земельного законодавства, ст. 103 цього ж кодексу встановлює зміст добросусідства для власників та землекористувачів земельних ділянок, де зазначено, що вони повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. В зустрічному позові позивачка [PERSON] посилається на наступний розподіл ідеальних часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок, визначених розпорядженням №173 Ленінської райдержадміністрації від 17.01.2001 розподілити між співвласниками таким чином: згідно розмірів ідеальних часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок за [PERSON] - 33/200 і [PERSON] - 33/200; згідно розміру ідеальної частки в праві спільної власності на житловий будинок - 39/100 за [PERSON]; згідно розміру ідеальної частки в праві спільної власності на житловий будинок -28/100 за [PERSON] В той же час позивачка за зустрічним позовом стверджує про необхідність здійснення розподілу земельної ділянки яка перебуває у спільній частковій власності, однак як вбачається з ч. 2 ст. 42 ЗКУ до здійснення розподілу в порядку встановленому КМУ такі земельні ділянки перебувають у спільній сумісній власності співвласників житлового будинку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. До прибудинкової території можуть належати тротуари та проїзди, ігрові майданчики, озеленені території, площадки для тимчасового зберігання автомобілів тощо. Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, повязані з реалізацією прав та виконанням обовязків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Порядок визначення розмірів та конфігурації земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки та належні до них будівлі. Зокрема, визначення розмірів та конфігурації таких земельних ділянок здійснюється на підставі відповідної землевпорядної документації. Отже, доводи [PERSON] не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході судового розгляду, а звідси суд дійшов до висновку у відмові у задоволенні її вимог.

Outcome: approved