Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 05.10.2020, Заочне рішення від 25.02.2020, за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасовано та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що 17.09.2016 о 00год. 30хв. [PERSON] в м. Києві по пр-т Ватутіна, 2-В, керуючи автомобілем «ВАЗ 21100» номерний знак [NUMBER] , перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, в результаті чого, під час руху транспортного засобу відмовила гальмівна система, що призвело до наїзду на бетонний відбійник та механічних пошкоджень автомобіля «ВАЗ 21100». Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 «а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2016 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124КУпАП. Під час дорожньої-транспортної пригоди позивач [PERSON] знаходилась в салоні автомобіля «ВАЗ 21100», номерний знак [NUMBER] в якості пасажира, отримала тяжкі тілесні ушкодження. 05 жовтня 2017 року відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017100030013284 та розпочато досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В рамках кримінального провадження проведена судово-медична експертиза та автотехнічну експертизу, станом на час проведення цієї експертизи у [PERSON] мають місце наслідки перенесеної 17.09.2016 травми обличчя у вигляді значних деформуючих рубцевих змін на обличчі. Вказані зміни в ділянці обличчя мали незворотній характер (тобто самостійно усунутись не могли) та для відновлення нормального стан потребували проведення оперативного лікування. Враховуючи те, що, [PERSON] , внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження, вважає, що [PERSON] , як особа, яка на відповідній правовій підставі володіла автомобілем «ВАЗ2110», державний номер [NUMBER] зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати викликані необхідністю лікування, придбання ліків, а також моральну шкоду. До суду від представника відповідача - адвоката Нерсеяна А.С. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що сторона відповідача вважає вказаний позов необґрунтованим та незаконним і таким, що не підлягає задоволенню. Пояснюють, що наразі відсутні судові рішення (вирок або ухвала у кримінальному провадження, постанова у справі про адміністративне правопорушення) які б встановлювали вину відповідача у завданні шкоди та причинний зв`язок між його діями та ушкодженням здоров`я позивачкм. Також вказували, що медична документація, яка подана позивачкою до справи взагалі не встановлює бодай якогось зв`язку між нібито спричиненими позивачки тілесними ушкодженнями і необхідністю їх лікування, оскільки фактично означають лише факти такого лікування, жодним чином не пов`язують з діями відповідача. Крім того, обґрунтованість таких витрат викликає ґрунтований сумнів щодо їх доцільності та зв`язку із лікуванням саме отриманих внаслідок ДТП травм. Щодо висновків експертів поданих стороною позивача зазначають, що вважають їх не належним доказом в розумінні цивільного процесуального кодексу України, оскільки позбавляють сторону відповідача задати питання експертам. До того ж зазначили, що друзі і сім`я відповідача збирали кошти на відновлення здоров`я позивачки, в матеріалах досудового слідства по кримінальному провадженню №12017100030013284 від 05.10.2017 містяться пояснення від 02.10.2016, в яких позивачка [PERSON] відмовляється від претензій до відповідача [PERSON] , а отже відповідач зробив все необхідне задля відновлення стану позивачки, сплатив за лікування в лікарні та надавав фінансову допомогу поки позивачка потребувала та зазначала про це. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Антонов Є.Г. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник - адвокат Нерсесян А.С. просили відмовити в повному обсязі у позовних вимогах, посилаючись на викладені обставини у відзиві та докази подані до нього. 11.05.2021 в суді били допитані свідки зі сторони позивача: [PERSON] та [PERSON] , які є батьками позивачки. В судовому засіданні відповідаючи на питання зазначали, що дійсно відповідач під час перебування [PERSON] в лікарні оплатив лікування, після виписки дочки (позивачка) з лікарні, [PERSON] та [PERSON] разом відвідували лікаря для отримання консультація щодо пластичної операції, таких консультацій була дві. За консультації [PERSON] оплатив особисто, а за всі пластичні операції сплачували вони (батьки позивачки). Крім того зазначили, що [PERSON] та їх дочка (позивачка по справі) проживали разом до ДТП і потім ще після лікарні приблизна півроку. На [PERSON] ситуація з ДТП вплинула дуже тяжко, психологічний стан порушився, стала дуже нервозною та роздратованою, змусило змінити професію, оскільки зовнішній стан обличчя змінився, що не підходило до попередньої роботи. 10.08.2021 в суді були допитані свідки зі сторони відповідача: [PERSON] , яка є матір`ю відповідача. В судовому засіданні відповідаючи на питання зазначила, що в лікарні після ДТП саме відповідач оплатив лікування позивачки. Крім того зазначила, що зі слів сина (відповідача) знає, що він надав допомогу на пластичну операцію позивачки в розмірі 1500дол.США. Також зазначила, що після лікарні сторони проживали разом з батьками відповідача близько півроку. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідача, в судовому засіданні відповідаючи на питання зазначила, що в лікарні після ДТП саме відповідач оплатив лікування позивачки, кошти збирались зі сторони друзів, родичів. Відповідач належно піклувався та намагався зробити все необхідне щоб [PERSON] допомогти швидше одужати та відновитися. Хоча у самого було достатньо тяжких трав, але всі кошти віддавав позивачки. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, свідків, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.09.2016 о 00год. 30хв., [PERSON] в м. Києві по пр-т Ватутіна, 2-В, керуючи автомобілем «ВАЗ 21100», номерний знак [NUMBER] , перед виїздом не перевірив та не забезпечив технічно-справний стан транспортного засобу, в результаті чого, під час руху транспортного засобу відмовила гальмівна система, що призвело до наїзду на бетонний відбійник та механічних пошкоджень автомобіля «ВАЗ 21100». Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 1.3, 2.3 «а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 22.11.2016, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП, стягнено у вигляді штрафу у розмірі 20-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що під час дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] знаходилась в салоні автомобіля «ВАЗ 21100», номерний знак [NUMBER] в якості пасажира, отримала тяжкі тілесні ушкодження. 05 жовтня 2017 року Органом досудового розслідування Деснянським управлінням поліції Головного управління національної поліції у м. Києві внесені відомості за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017100030013284 та розпочато досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. На час розгляду цивільної справи, кримінальне провадження перебуває на розгляді в Деснянському районному суді міста Києва. Згідно висновку судової-медичної експертизи №1654/Е враховуючи дані судово-медичного огляду, станом на час проведення цієї експертизи у [PERSON] мають місце наслідки перенесеної 17.09.2016 травми обличчя у вигляді значних деформуючих рубцевих змін на обличчі. Вказані зміни в ділянці обличчя мали незворотній характер (тобто самостійно усунутись не могли) та для відновлення нормального стан потребували проведення оперативного лікування. Відповідно до Висновку Експерта №23823/18-61 від 11.12.2019, (підстава Ухвала слідчого судді Деснянського районного суду Шмигельського Д.І. від 12.10.2018 про призначення судової психологічної експертизи у кримінальному провадженні №12017100030013284 від 05.10.2017 відносно [PERSON] ) зазначено, що ситуація яка пов`язана з ДТП 17.09.2016, приблизно о 00:30год по пр-т Ватутіна, 2-в в м.Києві, лікування від наслідків зазначеного ДТП, є психотравмувальною для [PERSON] та з психологічної точки зору останній нанесена моральна шкода. Крім того, судом встановлено, що згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 12-1/1261 від 20.08.201, яка призначена була у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017100030013284, на момент огляду автомобіля «ВАЗ2110», державний номер [NUMBER] виявлено несправності робочої гальмівної системи, системи рульового керування та ходової частини. Отже судом враховується допустимість зазначених вище Висновків експертів як доказу, оскільки експертизи проведені у кримінальному провадженні містять інформацію щодо предмету доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений, що відповідає висновку зробленому у Постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 461/3675/17. Стороною відповідача не надано доказів на спростування Висновків експертів, не скористались правом на заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі, не ставили перед судом питання про виклик у судове засідання експертів, які проводили зазначені вище експертизи. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Згідно із ч. 1 ст. 1186 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із ч. 2 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частина 2 ст. 1187 ЦК України, передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Отже, враховуючи те, що [PERSON] , внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження, суд вважає, що [PERSON] , як особа, яка на відповідній правовій підставі володіла автомобілем «ВАЗ2110», державний номер [NUMBER] , зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати викликані необхідністю лікування, придбання ліків, які підтверджуються квитанціями та замовленнями. Крім того судом приймається до уваги, що відповідачем визнано факт відвідування лікаря, який надав консультацію про необхідне оперативне втручання щодо пластики обличчя. Відповідач підтвердив в судовому засідання, що лікар рекомендував позивачки пластичну операцію не раніше ніж через рік після виписки з лікарні та загоювання відкритих ран на обличчі, міркував, що оплатить, але стосунки були розірванні, а позивачка не зверталась до нього за допомогою, а тому вважав, що не було і потреби щось оплачувати. Разом з цим, суд критично ставиться до свідчення свідків як з боку позивачки так і з боку відповідача щодо передачі коштів після виписки з лікарні, а саме за лікування [PERSON] щодо відновлення обличчя, оскільки всі свідки є близькими родичами зі своєї сторони, мають не об`єктивну думку, захищаючи свою рідну сторону. Крім того свідчення свідків щодо передачі коштів в 2017 році [PERSON] саме для відновлення належного стану обличчя [PERSON] будь-якій особі або лікарям не зайшли свого підтвердження документально, в матеріалах справи належних та допустимих доказів не міститься. Отже суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено заподіяння їй відповідачем матеріальної шкоди. Розмір матеріальної шкоди позивачем доведено в судовому засіданні повністю та підтверджується відповідними доказами, однак суд зазначає, що належними та допустимими доказами є Договір № 18.10.2017 від 18.10.2017 про надання медичних послуг на суму 34440,00грн, квитанції із зазначенням лікарських препаратів рекомендованих на підставі зазначеного договору (807,1грн+400грн), що всього становить на суму 35 607,11грн; квитанція №0000000853 від 28.11.2018 (Клініка косметичної хірургії «Візит-Косметик) на суму 39350,00грн за планову пластичну операцію та необхідні і рекомендовані медичні маніпуляція для проведення зазначеної пластичної операції: оплати за МРТ та УЗД (квитанція №30765 від 16.03.2018 на суму 800грн та квитанція № 0000004676 від 12.04.2018 на суму 400грн), що становить всього 40550,00грн. Однак, інші подані позивачем документи суд не вважає належними доказами, оскільки більшість квитанцій не є читабельними, а тому здійснити перевірки та надати оцінку, що зазначено та на підставі яких або чиїх рекомендацій здійснена оплата, судом не вбачається. Крім того акти надання послуг ООО «Мед Сити» не містять посилання на те, що зазначені препарати відносяться та направлені на лікування, яке пов`язане з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а результати аналізів медичної лабораторії «Сінево» взагалі зроблені без рекомендацій та направлення лікаря, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 76157,11грн, які доведені належними та допустимими доказами і прийняти судом. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого. Відповідно до 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Отже в судовому засіданні є доведеним той факт, що позивачеві були спричинені моральні страждання з боку [PERSON] , які призвели до погіршення здоров`я, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнала позивачка, суд вважає, що сума у розмірі 20000,00грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої моральної шкоди. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову про стягнення коштів в розмірі 76157,11грн та моральної шкоди в розмірі 20000,00грн, оскільки вважає, що відповідач повинен відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, як особа яка завдала позивачці шкоди її здоров`ю. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Отже, згідно із ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави підлягають судові витрати в розмір 961,57грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial