Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.09.2013 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно до досягнення повнолітнього віку. Вимоги мотивовані тим, що позивачка 19.08.2006 року уклала шлюб з відповідачем. Від сумісного життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], відповідач мешкає окремо, діти фактично знаходяться на утриманні позивачки, ухиляється від матеріального забезпечення дітей, хоча має можливість надавати зазначену матеріальну допомогу, виплачувати аліменти. Подальше сумісне життя з відповідачем не можливе, на примирення не згодна. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якої просить розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, з позовними вимогами згоден. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, на примирення не згоден, відповідач з позовними вимогами згоден, з'ясувавши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи убачається, що позивачка із відповідачем знаходяться у шлюбі з 19.08.2006 року, який було зареєстровано Приморською селищною радою м.Феодосія Автономної Республіки Крим, актовий запис № 25 (а.с.4). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.03.2008 року, де у графі «батько» записаний [PERSON] (а.с. 3). Дитина проживає разом із позивачкою, про що свідчить довідка КЖЕП «Приморський» № 2074 від 24.09.2013 року (а.с.5). Проти чого не заперечував відповідач. Відповідач добровільно допомогу на утримання дітей не надає. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами на цей час припинені, внаслідок того, що вони втратили відчуття любові та взаєморозуміння один до одного, та тривалий час проживають окремо. Спорів про сумісне майно, на цей час, не має, відповідних позовних вимог сторонами заявлено не було. З'ясувавши фактичні відносини подружжя, дійсні причини і мотиви позову про розірвання шлюбу, а саме: неможливість подальшого сумісного життя, відсутність відчуття любові і взаєморозуміння між сторонами, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними неможливо. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При таких обставинах, враховуюче визнання позову відповідачем, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 долі доходу відповідача щомісяця до повноліття дитини. Згідно вимогам ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 114,70 грн.. З відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 229,40 гривні. В судовому засіданні 06.02.2014 року були проголошені вступна та резолютивна частини рішення. Повний текст рішення виготовлений 11.02.2014 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved