Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, надавши його 26.09.2019 року в новій редакції, до [PERSON] про розірвання договору та визначення місця проживання дитини посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.01.2019 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . 26 листопада 2018 року між нею та відповідачем укладено договір між батьками про проживання дитини та про участь у вихованні дитини [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., зареєстрований в реєстрі №4977, відповідно до п.1.3. якого місце проживання дитини з матір`ю. Згідно з п.3.2. договору, батько зобов`язаний: брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків з матір`ю. За попередньою домовленістю з матір`ю приїжджати в місце проживання дитини або інше спеціально обумовлене батьками місце, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути її у визначений час у місце проживання або інше спеціально обумовлене батьками місце. У вищезазначених випадках забезпечити комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення дитини на відпочинок та забезпечити дитині комфортні умови проживання та відпочинку - повідомляти матір дитини про благополучне прибуття на місце відпочинку, а також заздалегідь попереджати про час повернення із зазначенням дати приїзду, місця та часу прибуття - повернути дитину в місце її проживання в обумовлений з матір`ю час, якщо матір особисто не зустрічатиме дитину безпосередньо в місці прибуття. Брати участь в додаткових витратах на дитину, які викликані необхідністю розвитку, навчання, лікування дитини та іншими особливими обставинами за взаємним погодженням між сторонами цих витрат. Відповідач не виконує умови договору в повному обсязі, він самовільно без будь-якої попередньої домовленості забирає та повертає дитину, що підтверджується копією висновку ЄО №2865 від 26.03.2019 року, а тому договір необхідно розірвати. Відповідно до довідки про склад сім`ї в квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, зареєстровані вона та син [PERSON] . Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї, син [PERSON] забезпечений усім необхідним, у зв`язку з поганим зором в дитини є спеціальні лупи для навчання та в кімнаті наявне спеціальне освітлення. Син має власну кімнату, де є місце для сну, стіл для виконання домашнього завдання та простір для гри. Відповідно до посвідчення № [NUMBER] , їй призначено пенсію на дитину інваліда. В неї ознак наркозахворювань не виявлено, за психіатричною допомогою вона не зверталась, до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Вона працює з 02.04.2019 року на посаді менеджера з питань регіонального розвитку в ТОВ «Квіт К» та отримує дохід. Син [PERSON] навчається в 1-А класі в Чернівецькому багатопрофільному ліцеї. Рішенням виконавчого комітету надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю. А тому просила розірвати договір від 26.11.2018 року, укладений між нею та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., зареєстрований в реєстрі №4977; визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю, а також стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов. Відповідач доповнив, що посилання позивачки на висновок ЄО №2865 від 26.03.2019 року є безпідставним, оскільки інспектором Шевченківського ВП Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області було прийнято рішення про припинення розгляду даного звернення. 22.03.2019 року йому зателефонував син та повідомив, що позивачка поїхала по справам, а його залишила у тітки. Син попросив його забрати. Він одразу передзвонив до позивачки, яка підтвердила, що він може забрати сина до себе. В період до 24.03.2019 року позивачка не зверталась до нього про повернення сина. Їх син відвідує школу усного рахування « Соробан », де завдають домашнє завдання, для вирішення якого потрібні рахівники. 24.03.2019 року він разом з сином заїхали до позивачки за рахівниками, однак позивачка не захотіла відпускати сина разом з ним. Син почав плакати і просити матір відпустити його з ним ще на день, але позивачка заперечувала, після чого син вибіг до нього і сів в автомобіль. Наступного дня 25.03.2019 року він повернув сина за місцем проживання. Він сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, піклується про дитину, відвідує з дитиною місце навчання, приймає участь в житті школи, піклується про стан здоров`я сина. Він з сином в період з 29.05.2019 року по 05.06.2019 року перебували разом на відпочинку в Об`єднаних Арабських Еміратах. Також постійно відвідують різноманітні розважальні місця для проведення дозвілля дітей. Умови договору він не порушує, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності та при ухваленні рішення врахувати інтереси дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.01.2019 року (а.с.6). У сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. За змістом ч.1 та ч.4 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» №16 від 12.06.1998 року роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. На підставі ч.4 ст.157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. 26.11.2018 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О. та зареєстрований в реєстрі за №4977 (а.с.8). Відповідно до п.1.3. договору, місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання матері. У разі зміни місця проживання дитини, мати зобов`язується повідомляти батька про точне місце проживання дитини не пізніше одного місяця з моменту зміни місця проживання. На підставі пунктів 2.1., 2.2. договору, батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною за попередньою домовленістю з матір`ю у будь-який день тижня, а також має право за попередньою домовленістю з матір`ю брати дитину до себе за місцем свого проживання. У період садкових та шкільних канікул, кожен із батьків має право проводити більше часу разом з дитиною та відпочивати разом з нею на території України та поза її межами. Коло осіб, що будуть відпочивати разом з батьком/матір`ю та дитиною має бути заздалегідь обговорене та погоджене між батьками. Згідно з п.3.2. договору, батько зобов`язується: брати участь у вихованні та духовному розвитку дитини, незалежно від стосунків з матір`ю (п.3.2.1.); за попередньою домовленістю з матір`ю приїжджати в місце проживання дитини або інше, спеціально обумовлене батьками місце, забрати дитину для проведення спільного дозвілля та повернути її у визначений час у місце проживання або інше спеціально обумовлене батьками місце (п.3.2.2.); у випадках, визначених п.2.1 та п.2.2., забезпечити комфортний та безпечний транспортний засіб для перевезення дитини на відпочинок та забезпечити дитині комфортні умови проживання та відпочинку - повідомляти матір дитини про благополучне прибуття на місце відпочинку, а також заздалегідь попереджати про час повернення із зазначенням дати приїзду, місця та часу прибуття - повернути дитину в місце її проживання в обумовлений з матір`ю час, якщо матір особисто не зустрічатиме дитину безпосередньо в місці прибуття (п.3.2.3.); брати участь в додаткових витратах на дитину, які викликані необхідністю розвитку, навчання, лікування дитини та іншими особливими обставинами за взаємним погодженням між сторонами розміру цих витрат (п.3.2.4.). На підставі ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору. За змістом абз.1 ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз.2 ч.2 ст.651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Відповідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-75цс13, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 наведеної норми передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до довідки про склад сім`ї від 02.05.2019 року (а.с.10), позивачка [PERSON] та малолітній [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї (а.с.12-16), дитина забезпечена усім необхідним, у зв`язку з поганим зором в дитини є спеціальні лупи для навчання та в кімнаті наявне спеціальне освітлення. Дитина має власну кімнату, де є місце для сну, стіл для виконання домашнього завдання та простір для гри. Відповідно до висновку ЄО №2865 від 26.03.2019 року (а.с.24-25), 25.03.2019 року позивачка звернулась до чергової частини Шевченківського ВП Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області із заявою про те, що колишній чоловік, всупереч договору, насильно забрав спільного сина, вчинив сварку та виражався нецензурними словами. Під час розгляду матеріалів було встановлено, що відповідач [PERSON] по домовленості із позивачкою [PERSON] [INFO] року забрав сина. 24.03.2019 року відповідач з сином приїхали до позивачки забрати рахівники. Між ними виник конфлікт, оскільки син бажав ще один день провести з батьком. 25.03.2019 року відповідач привіз сина позивачці. Перевірку по даному зверненню припинено та роз`яснено батькам дитини, що вони мають рівні права на виховання дитини та спілкування з дитиною, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є рідною сестрою позивачки. Вона бачила, що між позивачкою та відповідачем відбувся скандал. Позивачка хотіла забрати дитину, однак відповідач не бажав віддавати сина. Після цього, відповідач з сином поїхали. Вищевказані обставини, та відеозаписи, які надані сторонами суду, не свідчать про порушення виконання відповідачем умов договору. Суд вважає, що посилання позивачки на висновок ЄО №2865 від 26.03.2019 року, як на підтверджуючу підставу невиконання відповідачем умов договору, є безпідставним, оскільки позивачка із заявою до поліції про те, що відповідач насильно забрав сина звернулась 25.03.2019 року, тобто в той день, коли відповідач повернув сина, якого 22.03.2019 за домовленістю з позивачкою забрав до себе. Будь-яких об`єктивних даних про те, що поведінка відповідача [PERSON] свідчить про невиконання зобов`язання за договором, у матеріалах справи немає. Суд вважає, що за обставин недоведеності невиконання відповідачем умов договору, укладеного між ним та позивачкою щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 26 листопада 2018 року, відсутні підстави для розірвання договору. На підставі ч.1 ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд вважає, позивачкою та відповідачем дотримано встановлений законодавством правовий механізм визначення місця проживання дитини на підставі договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. 26.11.2018 року, а тому відсутні підстави для визначення місця проживання дитини судом. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про розірвання договору та визначення місця проживання дитини необхідно відмовити, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню і понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed