Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 07 листопада 1981 року в Вербицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області, за записом №15. В обґрунтування позовної заяви позивачка покликається на те, що 07 листопада 1981 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб. Від спільного проживання у шлюбі в них народилося двоє дітей, які вже повнолітні. Сімейне життя з відповідачем не склалось, скільки у них різні характери, різні погляди на життя, через що між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. В зв'язку з цим вона втратила до відповідача почуття поваги та любові, їхня сім'я розпалася та існує формально, примирення між ними неможливе. За таких обставин, вважає подальше подружнє життя з [PERSON] неможливим, воно буде суперечити їхнім інтересам. Їхній шлюб остаточно розпався і зберегти його неможливо. Оскільки відповідач не погоджується розірвати шлюб в порядку, передбаченому ст.106 СК України, а тому змушена звернутись до суду із даним позовом. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позов задовольнити, покликаючись на викладені в ньому мотиви. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно, належним чином повідомлений про слухання справи,зокрема оголошенням на сайті Жидачівського районного суду Львівської області. Заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подав. При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07 листопада 1981 року сторони зареєстрували шлюб в Вербицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області, за записом №15, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], яке долучено до матеріалів справи. Також судом встановлено, що від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей, які вже повнолітні. Згідно з ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, встановлено, що розлад у сім'ї є стійким, сторони разом не проживають понад 9 років, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Відтак, сім'я позивачки та відповідача фактично розпалася та існує тільки формально. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, а тому позовні вимоги позивачки є підставними та підлягають до задоволення, внаслідок чого шлюб між сторонами слід розірвати, залишивши після розірвання шлюбу прізвище позивачки без змін. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача в користь позивачки слід стягнути сплачений останньою судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved