Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг при Іванівській РДА Одеської області, відділу Держгеокадастру в Іванівському районі Одеської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та про визнання права власності на земельні ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла їх мати, [PERSON], яка за життя склала два заповіти, за якими заповідала [PERSON] земельну ділянку площею 8,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту [NUMBER], розташовану на території Благоєвської (нині - Великобуялицької) сільської ради Іванівського району Одеської області та [PERSON] земельну ділянку площею 8,9205 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Благоєвської (нині - Великобуялицької) сільської ради Іванівського району Одеської області масив №47, ділянка №450. Однак в заповіті був вказаний кадастровий номер [NUMBER], який належить земельній ділянці відповідно до державного акту, за яким померла заповідала земельну ділянку [PERSON] За життя [PERSON] зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], де зазначено підставою виникнення права власності на землю - державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 06.04.2000 року. Проте згідно даних Держгеокадастру зазначений кадастровий номер належить іншій ділянці, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 17.04.2006 року, яку померла заповідала [PERSON], а на земельну ділянку згідно державного акту на право власності на землю [NUMBER] кадастровий номер не присвоювався взагалі. Звернувшись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, позивачі отримали відмову нотаріуса. Враховуючи, що в заповіті було помилково вказано кадастровий номер, який належить іншій земельній ділянці та враховуючи, що при державній реєстрації також виникла помилка, враховуючи, що мати позивачів померла та її дієздатність припинилася, позивачі змушенні звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачі не з'явилися, від їх представника надійшла заява про слухання справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач, Державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг при Іванівській РДА Одеської області у судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позову в повному обсязі не заперечував. Відповідач, представник відділу Держгеокадастру в Іванівському районі Одеської області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду письмові докази, оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 27.11.2012 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповідала [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку, розміру 8,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту серії [NUMBER], розташованої на території Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області, що підтверджується копією заповіту, наявного в матеріалах справи. 10.09.2014 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповідала [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку, розміру 8,9205 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області, масив №47, ділянка №450, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується копією заповіту, наявного в матеріалах справи. Судом було досліджено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], на підставі якого померла [PERSON] заповідала земельну ділянку [PERSON], та встановлено, що даний Державний акт видано 17.04.2006 року на ім'я [PERSON] , на земельну ділянку, що розташована на території Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], розміром 8,92 га, виданий на підставі розпорядження Іванівської РДА Одеської області, на підтвердження чого в матеріалах справи знаходиться оригінал Державного серії [NUMBER]. Судом було досліджено Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER], на підставі якого померла [PERSON] заповідала земельну ділянку [PERSON] та встановлено, що даний Державний акт видано 06.04.2000 року на ім'я [PERSON] , на земельну ділянку, що розташована на території Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області, ділянка №450, розміром 8,92 га, без кадастрового номеру, виданий на підставі рішення 44 сесії ХХІІІ скликання Благоєвської сільської Ради народних депутатів Одеської області, на підтвердження чого в матеріалах справи знаходиться оригінал Державного акту [NUMBER]. Відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 13.01.2014 року, було встановлено, що даний Державний акт [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON], належить [PERSON], що підтверджується копією рішення, яке набрало чинності 17.03.2015 року. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, право власності на земельну ділянку, масив №47, ділянка №450, яка знаходиться на території Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер [NUMBER] було зареєстровано за [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, [NUMBER], що підтверджується копію витягу. Як вбачається з листа відділу Держгеокадастру в Іванівському районі Одеської області, наявного в матеріалах справи, померлій [PERSON] належало на праві власності дві земельні ділянки: -відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], площею 8,9205 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області, масив №47, ділянка №449; -відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER], площею 8,9205 га, кадастровий номер не присвоєно, розташована на території Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області, масив №47, ділянка №450; Отже, враховуючи всі вищенаведені обставини, суд прийшов до висновку, що при реєстрації права приватної власності земельної ділянки відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER], площею 8,9205 га, розташована на території Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області, масив №47, ділянка №450 було допущено неточності та помилково присвоєно кадастровий номер земельної ділянки, яка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], що є підставою для скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відповідно до ч.1 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Дані обставини перешкоджають позивачам, які є спадкоємцями померлої [PERSON] за заповітами отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією спадкової справи на померлу [PERSON] та відмовами нотаріусу у видачі свідоцтв позивачам про право на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Спадкуванням, згідно ст.1216 ЦК України, є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах без зміни її цільового призначення, а ст. 81 ч. 1 п. «г» ЗК України встановлено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини Відповідно до п. б ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. Згідно до п.2 ч. 6 ст. 126 Земельного кодексу України на державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень,роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Статтею 202 Земельного кодексу України встановлено, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, враховується, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 118/2016, заведеною30.11.2016 року приватним нотаріусом Іванівського районного нотаріального округу Одеської області Дучко В.М., позивачі в порядку ст. 1270 ЦПК України своєчасно в 6-ти місячний строк звернулися в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивачі є єдиними спадкоємцями за заповітом майна померлої та вчасно звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Виходячи з наведеного, суд вважає, що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилалися позивачі, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON], [PERSON] до Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг при Іванівській РДА Одеської області, відділу Держгеокадастру в Іванівському районі Одеської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та про визнання права власності на земельні ділянки - задовольнити. На підставі ст. ст. 1218, 1223, 1225, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved