Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивачі звернулись з позовом до відповідача про встановлення порядку користування житловим приміщенням. У позовній заяві зазначили, що вонита відповідач після смерті матері [PERSON] успадкували в рівних частках по 1/3 частини квартиру [ADDRESS]. Позивачі та відповідач не можуть досягнути згоди з відповідачем про порядок користування квартирою. Позивачі наполягають, що їм повинні бути виділені в спільне користування житлові кімнати площею 17,2 кв.м та 9,7 кв.м, а відповідачеві житлова кімната площею 12,3 кв.м, а інші приміщення повинні залишитися у спільному користуванні. Проте відповідач з цим не погоджується, та вважає, що повинен користуватися житловою кімнатою площею 17,2 кв.м. У звязку з цим позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Позивачі надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до поданих заяв суд розглянув справу у відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами на підставі ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є квартира [ADDRESS] області, загальною площею 66,5 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, що знаходиться на першому поверсі девятиповерхового будинку. Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить у рівних частинах по 1/3 частки квартира [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] Таким чином, на теперішній час сторонам належить по 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Як вбачається з технічного паспорту вищезазначена квартира складається з трьох кімнат житловою площею 39,2 кв.м, у тому числі: перша кімната площею 17,2 кв.м, друга кімната 9,7 кв.м, третя кімната 12,3 кв.м, кухня 7,3 кв.м, вбиральня (поєднана) 1,0 кв.м, коридор 12,3 кв.м, ванна кімната 2,5 кв.м, вбудовані шафи 1,6 кв.м, 0,6 кв.м, лоджія 2,0 кв.м. Позивачі просять, щоб їм були виділені в спільне користування житлові кімнати площею 17,2 кв.м та 9,7 кв.м, а відповідачеві житлова кімната площею 12,3 кв.м, а інші приміщення повинні залишитися у спільному користуванні. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Аналогічні положення закріплено у ст. 150 Житлового Кодексу України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним(нею)дляособистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. При спільній часткові власності кожному із співвласників, як це зазначено у ч. 1 ст. 356 ЦК України належить частка в праві власності на спільний обєкт у цілому. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно із п. 14 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на те, що відповідач позовні вимоги визнав, і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: approved