Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Вугледарського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що між нею та відповідачем 22 лютого 1999 року укладено біржовий контракт (договір купівлі-продажу) квартири [ADDRESS] . Згідно зазначеного біржового контракту відповідач як продавець продав позивачці, як покупцю, однокімнатну квартиру [ADDRESS] , зазначена квартира перейшла у власність позивачці. Сторони домовились про всі істотні умови договору. Всі умови угоди, крім нотаріального посвідчення договору та державної реєстрації, було виконано. Враховуючи, що на теперішній час у позивачки виникла потреба у розпорядженні зазначеною квартирою, однак у зв`язку з тим, що договір виконаний з порушенням вимог ст. 227 ЦПК України, не був нотаріально посвідченим, що обмежує права позивачки як власника нерухомого майна, [PERSON] просить суд визнати дійсним договір, на підставі біржового контракту №146 від 22 лютого 1999 року, який посвідчено регіональною товарною біржою «Время», купівлі-продажу, між [PERSON] та [PERSON] однокімнатної квартири [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивачка про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується особистим підписом останньої на супровідному листі Вугледарського міського суду Донецької області щодо отримання копії ухвали суду від 12 червня 2019 року про призначення справи до судового розгляду (а.с. 16). Від позивачки на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення від 18 червня 2019 року на офіційній веб-сторінці Вугледарського міського суду Донецької області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, а також підтверджується особистим підписом останнього на супровідному листі Вугледарського міського суду Донецької області щодо отримання копії ухвали суду від 12 червня 2019 року про призначення справи до судового розгляду (а.с. 15, 17). Від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову визнав в повному обсязі не заперечував проти їх задоволення. Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] 22 лютого 1999 року було укладено договір купівлі-продажу №146, який укладено на Регіональній Товарній біржі «ВРЕМЯ», за яким відповідач [PERSON] продав, а [PERSON] придбала однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 29,87 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м., яка належала відповідачу на підставі Свідоцтва про право приватної власності на квартиру [ADDRESS] від 27 жовтня 1995 року, зареєстрованому у Вугледарському БТІ за реєстровим номером 2/3 - 1020 від 22 лютого 1998 року (а.с. 4). Як вбачається з реєстраційного напису вищезазначена квартира [ADDRESS] , зареєстрована ДКП «Архітектурно-планувальне, земельно-кадастрове бюро» м. Вугледара, зареєстрована за [PERSON] та належить останній на праві приватної власності, що записано в реєстраційну книгу №2/3 ДК (1) за реєстраційним номером 1020 від 09 березня 1999 року (а.с. 4). На підставі зазначеного договору купівлі-продажу №146 від 22 лютого 1999 року ДКП «Архітектурно-планувальне, земельно-кадастрове бюро» 09 березня 1999 року було видано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , який було зареєстровано за інвентарним номером Кн2/ 3 ДК (1), реєстраційний номер 1020. У відповідності до технічного паспорту [PERSON] є власником вищезазначеної квартири (а.с. 5-6). Відповідно до витягу з домової книги [PERSON] 24 лютого 1999 року було знято з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , позивачка за зазначеною адресою зареєстрована з 27 червня 2000 року, що підтверджується відміткою у копії паспорту позивачки серії [NUMBER] , виданого Вугледарським МВ УМВС України в Донецькій області (а.с. 3, 7-8). Правовідносини, які склалися між позивачкою та відповідачами на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу №146 квартири [ADDRESS] , мали місце до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. А тому, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1996 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1996 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Окрім того, суд вважає необхідним зауважити, що у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу у 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню і вважалися укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, окрім нотаріального посвідчення договору. Окрім того, приймаючи до уваги, що попередній власник з вищезазначеної квартири був знятий з реєстраційного обліку, тому суд вважає доцільним визнати договір купівлі-продажу №146, укладений між [PERSON] та [PERSON] 22 лютого 1999 року на Регіональній Товарній біржі «ВРЕМЯ» - дійсним, та визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved