Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільської ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на частку квартири, зазначивши, що в 1982 р. матері та бабусі позивачів [PERSON], як сільській вчительці виділено трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. У вказану квартиру разом із [PERSON] вселились та зареєструвались її син [PERSON] та онук [PERSON] В 2003 р. позивачі дізналися від [PERSON], що квартиру приватизовано, але про те що у зазначеній квартирі зареєстровано сім осіб, на яких і приватизовано квартиру позивачі дізналися лише 08.04.2013 р. після звернення до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] У зв'язку з тим, що [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом тільки на 1/7 частку спірної квартири, позивачі зазначають, що не надавали письмової згоди на приватизацію спірної квартири за відповідачами, а про їх право власності на 1/7 частку квартири кожного дізнались тільки у квітні 2013 р. у зв'язку з чим, позивачі звернулися до суду з позовом за захистом своїх прав в якому просять визнати частково недійсним свідоцтва про право власності та визнати за ними право власності на частку квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON], а також позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю наполягали на їх задоволенні, зазначивши, що відповідачі на момент приватизації спірної квартири не проживали в ній та не були зареєстрованими, а згоду на реєстрацію відповідачів позивачі не давали, таким чином і свідоцтво про право власності від 14.01.2003 р. і розпорядження № 16 від 28.12.2002 р. [PERSON] сільської ради мають бути визнані недійсними. Окрім того, пояснили, що вони ніколи не надавали своєї згоди ні на вселення, ні на реєстрацію, ні на приватизацію спірної квартини на ім'я [PERSON] та членів його сімї. На їх вимогу [PERSON] та його син [PERSON] подарували належні їм частки в ході приватизації [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] спочатку також погодилися відмовитися в добровільному порядку від своїх часток, але потім відмовились. У звязку з чим позивачі вважають, що порушені їх права, які можуть бути поновлені тільки в судовому порядку. Наполягають на тому, що у звязку з тим, що відповідачі не вселялись та не проживали у зазначеному будинку, тому не набули права на проживання та подальшу приватизацію житлового фонду. Окрім того, представник позивача [PERSON] зазначила, що при приватизації спірної квартири було грубо порушено законодавство про приватизацію, яке діяло на час приватизації, наполягала на тому, що [PERSON] сільською радою були видані довідки в яких значилася неправдива інформація, щодо зареєстрованих та проживаючих особах в [INFO], не була надана згода всіх повнолітніх членів сімї, на підставі чого керівником органу приватизації видано незаконне розпорядження № 16 від 28.12.2002 р. «Про приватизацію житлового будинку» і проведена подальша приватизація будинку по 1/7 частки на кожного. Окрім того, представник позивача [PERSON] пояснила, що відповідно до копії паспортів [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в [INFO] А, а взяли участь у приватизації будинку 10 по вул. Шкільній. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні доводи позивачів вважають необґрунтованими, позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 30.01.2013 р. у справі № 6-125цс12 «відповідно до ст. 1, ч. 1, ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та членів їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місце постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сімї. Таким чином, факт реєстрації для реалізації права на приватизацію житла не має ніякого значення, а право на приватизацію мають і особи, за якими зберігається право на житло при тимчасовій відсутності. Крім того, за даними Запорізького районного сектору УДМС України в Запорізькій області, які містяться в матеріалах справи (а.с. 48, 52), за адресою: [ADDRESS], взагалі відсутня реєстрація місця проживання будь-яких осіб в т.ч. позивачів, а не тільки відповідачів. Однак, щодо відповідачів ця обставина спростовується відповіддю № 01-45/145 від 03.04.2015 р. [PERSON] сільського голови [PERSON] згідно з якою відповідно до книг погосподарського обліку відповідачі зазначені членами сімї голови домогосподарства [PERSON], за весь період реєстрації з 16.11.1992 р. по 01.08.1995 р., а також з 08.12.2001 р. по 25.03.2009 р. Крім того, запис в будинковій книзі про реєстрацію відповідачів за адресою пров. Шкільний, буд 12 А, сільська рада вважає помилковим, оскільки такого будинку ніколи не існувало. Щодо збереження права на житло при тимчасовій відсутності відповідачів у квартирі до приватизації, то ця обставина підтверджується відсутністю будь-яких судових рішень про втрату такого права в порядку, передбаченому ст. 72 ЖК України РСР. Іншого порядку втрати цього права, крім судового, не передбачено. Таким чином, відповідачі мали право на приватизацію цього будинку, у звязку з чим позов є недоведеними та таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачами пропущений строк позовної давності для звернення з позовом до суду, оскільки не можна погодитися з твердженням позивачів про те, що вони дізналися про порушення своїх прав у квітні 2013 р., тому як мати та бабуся позивачів померла 23.06.2011 р., а позов подано 23.12.2014 р. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, вважає їх необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню, при цьому зазначила, що на момент приватизації вона була неповнолітньою, були зареєстровані у бабусі в будинку № 10 по вул. Шкільній в с. Лукашеве. Деякий час вона з батьками проживала в Казахстані, після повернення з Казахстану свого житла не мали, деякий час проживали за місцем реєстрації у бабусі [PERSON], потім знімали квартиру в м. Запоріжжя де проживали тимчасово до розірвання шлюбу між батьками. Позивач [PERSON] пропонував купити у них свої частки, однак після того, як вони не домовились щодо вартості часток, звернувся до суду з зазначеним позовом. Крім того, пояснила, що [PERSON] весь час проживала одна, однак періодично всі діти та внуки до неї приїздили та тимчасово проживали. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Запорізької області [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Наполягала на тому, що позивачами пропущено строк позовної давності звернення до суду, всі знали, що квартира приватизована на сімох зареєстрованих членів сімї [PERSON], пояснила, що [PERSON] була дуже принципова та справедлива, і казала, що бажає приватизувати квартиру на всіх порівну. Окрім того, зазначила, що на момент приватизації всі члени сімї були зареєстровані за зазначеною адресою, про що свідчать погосподарські книги. Приватизація відбулась відповідно до закону. Відповідно до укладеного договору № 2 від 21.07.2001 р. між [PERSON] сільською радою в особі сільського голови [PERSON] та ПП «Контант» в особі директора [PERSON] про сумісну діяльність по приватизації житлового фонду, ПП «Контакт» займалось підготовкою документації, повязаної з приватизацією житла, сільською радою видавалось лише необхідні довідки та відповідне розпорядження. На теперішній час ніякі документи у звязку з давністю не збереглися і надати до суду у сільської ради немає можливості. Всі довідки надавались з даних погосподарських книг, які вносяться та періодично перевіряються зі слів голови домогосподарства, якою була [PERSON] та засвідчувалися її особистим підписом, про що свідчать копії надані до суду. Як свідчать погосподарські книги: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються членами сімї [PERSON] Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.01.2003 р. квартира [ADDRESS] дійсно належить: [PERSON] 1/7 частка, [PERSON] 1/7 частка, [PERSON] 1/7 частка, [PERSON] 1/7 частка, [PERSON] 1/7 частка, ([PERSON]) [PERSON] 1/7 частка, [PERSON] 1/7 частка. Зазначена квартира приватизована на підставі розпорядження № 16 від 28.12.2002 р., виданого керівником органу приватизації, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 59) відповідно до якої передано зазначену квартиру в приватну спільну (сумісну або часткову) власність. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482 від 19.06.1992 р. право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 вказаного закону в редакції Закону України від 17.12.1997 р. (яка діяла на час приватизації спірної квартири) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всях повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Документи, щодо приватизації житла готувались ПП «Контакт» з яким у [PERSON] сільської ради було укладено договір про сумісну діяльність по приватизації житлового фонду. На теперішній час зазначене ПП ліквідовано, витребувати документи немає можливості. Відповідно до договору дарування від 21.08.2014 р. [PERSON] та [PERSON] подарували свої частки спірної квартири [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON], який є сином [PERSON] пояснив, що коли вони повернулись з Казахстану у 1992 р., то разом з дружиною [PERSON], та донькою [PERSON] та сином [PERSON] проживали в місті Запоріжжя. Приватизацією займалась мати [PERSON] він її супроводжував, при цьому пояснив, чи надавалась згода на приватизацію всіх повнолітніх членів сімї він не знає. Пояснив, що постійно вселився проживати тільки в січні 2013 р. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що був сусідом [PERSON], постійно з [PERSON] не жив ніхто, однак часто бачив синів, внуків. При цьому пояснив, що [PERSON] під час приватизації повідомляла йому, що приватизує квартиру на всіх сімох осіб, тобто на синів [PERSON] та [PERSON] та членів їх сімей. Свідок [PERSON] пояснила, що знала [PERSON], як сусідку, постійно з нею ніхто не проживав, однак приїздили в гості. Свідок [PERSON] надала аналогічні пояснення, окрім того, зі слів [PERSON] їй відомо, що в квартирі були прописані всі члени сімей її синів [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-відеозаписів, висновків експертів. У звязку з тим, що ніяких документів щодо приватизації та надання згоди на приватизацію всіх членів сімї ні в ПП «Контакт» ні в [PERSON] сільській раді не збереглось, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що їм було відомо, що [PERSON] приватизує квартиру на сімох осіб, однак щодо додержання процедури приватизації пояснити не змогли, тому суд не може зробити однозначний висновок, що приватизація відбулася незаконно. Щодо надання згоди на реєстрацію всіх повнолітніх членів сімї будинку, документи також не збереглись, про що особисто в суді пояснила представник УДМС зазначивши, що такі заяви зберігаються лиши протягом пяти років. Крім того, позивачі просять визнати недійсним свідоцтво про право власності тільки в частині права власності [PERSON] та [PERSON], хоча відсутність згоди будь-якого повнолітнього члена сімї є безумовним свідченням порушення процедури приватизації в цілому, що тягне скасування відповідних свідоцтва та розпорядження повністю. Процедура приватизації в цьому випадку повинна бути пройдена заново із самого початку всіма зацікавленими особами. Набуття права власності в судовому порядку в таких випадках ані законом, ані судовою практикою не передбачено. Доводи представника позивача щодо порушення порядку ведення [PERSON] сільською радою погосподарських книг суд до уваги не приймає, тому як це не може вплинути на законність приватизації. Доводи позивачів, щодо реєстрації відповідачів за адресою провулок Шкільний № 12а, спростовується відповіддю голови [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області [PERSON] про те, що такої адреси ніколи не існувало, що це технічна помилка і така реєстрація зазначена помилково. Окрім того, позивачами дійсно пропущений строк звернення до суду, встановлений ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначають самі позивачі у своїй позовній заяві, вони дізналися у 2003 р. від [PERSON], що квартира приватизована, тому мали реальну можливість дізнатись саме яким чином відбулась приватизація і хто є власниками приватизованого житла. Окрім того, допитані в якості свідків сусіди пояснили, що навіть їм було відомо, що квартира приватизована на сімох осіб. Таким чином, суд вважає, що позивачами не доведені ті обставини на які вони посилається в обґрунтування позовних вимог, окрім того, пропущено строк звернення до суду, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed