Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що [INFO] померла їх мати [PERSON]. За життя [PERSON] був складений заповіт 19.09.2001 року, яким спадкове майно розділялося на трьох дітей - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Але пізніше був складений ще один заповіт від 18.12.2005 року, в якому спадкоємцем було визначено лише [PERSON] Після смерті матері позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У нотаріальній конторі вони дізналися про існування оспорюваного заповіту від 18.12.2005 року. Вважають, що на час складання заповіту спадкодавець страждав тяжким станом здоров'я після перенесеного інсульту, а тому не могла самостійно здійснити напис та підписи у заповіті, тобто не усвідомлювала фактичний характер і суспільну небезпеку своїх дій та не могла керувати ними. Крім цього, при складанні заповіту секретарем Безсалівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області не дотримано Інструкції по складанню заповітів. Тому позивачі були змушені звернуться до суду з метою визнання недійсним заповіту. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримали позовні вимоги повністю, просять позов задовольнити. Також представники позивачів [PERSON] та [PERSON] пояснили, що померла спадкодавець [PERSON] є їхньою бабусею, їм відомо, що вона дуже хворіла, перенесла інсульт і в них виникають сумніви щодо усвідомлення своїх дій при складанні заповіту, оскільки коли вони її навідували, іноді вона їх не впізнавала. Так як вони не є фахівцями у галузі медицини, то вони не можуть об'єктивно оцінити її стан щодо усвідомлювання своїх дій. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] також зазначила, що померла спадкодавець дійсно не усвідомлювала своїх дій при складанні заповіту після перенесеного інсульту, а також зазначила, що при складанні заповіту секретарем Безсалівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області не дотримано Інструкції по складанню заповітів. У судовому засіданні відповідачка та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, просять суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів представник відповідачки зазначив, що померла не хворіла на психічне захворювання, вона самостійно пересувалася, читала книжки, зазначив, що секретарем Безсалівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області заповіт складений з формальним порушенням інструкцій. У судовому засіданні третя особа Державний нотаріус Першої Лохвицької Державної нотаріальної контори Жук Т.П. пояснила, що до неї звернулася відповідачка для отримання свідоцтва про право на спадщину. При вивченні наданих документів, а саме оскаржуваного заповіту у неї виникли сумніви щодо посвідчувального напису у заповіту, а саме розбіжності у почерку тобто у підпису заповідача та цього посвідчувального напису. У судовому засіданні третя особа секретар Безсалівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області Максютенко С.В. пояснила, що 18.12.2015 року їй на мобільний телефон зателефонувала відповідачка [PERSON] з проханням приїхати до них додому, оскільки її хоче бачити її матір [PERSON] За нею приїхав чоловік відповідачки. Коли вона приїхала, вона поспілкувалася з [PERSON], вона її попросила скласти заповіт на її дочку [PERSON], при розмові з [PERSON] у неї не виникли сумніви щодо неадекватності заповідача, оскільки при розмові вона розповідала про своїх родичів, що до неї не приходять її сини, вона дуже хвора та нікому не потрібна окрім своєї дочки та її чоловіка, так як вони здійснюють за нею догляд. Після чого вона поїхала у сільську раду та склала там заповіт, повернулася додому [PERSON] Зазначила, що [PERSON] самостійно прочитала заповіт, а також самостійно його підписала. Посвідчувальний напис «цей заповіт з моїх слів записаний вірно, мною прочитаний та власноручно підписано» зробила третя особа, а саме чоловік відповідачки [PERSON], вказала на те, що коли [PERSON] читала заповіт вона розхвилювалася та розплакалася та не змогла це зробити. Потім вона завірила цей заповіт, поставила печатку та внесла в реєстр для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Безсалівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Пояснила, що вона не має юридичної освіти, і тому не вказала ні в заповіті, ні в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету відомості про те, що заповіт посвідчувався дома. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він знав [PERSON], вона проживала у своєї дочки [PERSON], він часто відвідував їх, оскільки допомагав по господарству, спілкувався із [PERSON], бачив як вона читала книжки та газети, питала його про свого сина [PERSON], оскільки він є мешканцем села. Зазначив, що психічний стан [PERSON] був нормальний, оскільки вона усвідомлювала свої дії. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] Вона провідувала покійну [PERSON], розмовляла з нею, вона була адекватною, читала газети, журнали, розпитувала за своїх синів, жалілася їй на них, казала, що вона нікому не потрібна. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачів та відповідачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Лохвицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 17.03.2017 року, актовий запис № 15 (а.с.8). За життя спадкодавицею [PERSON] був складений заповіт (на належну їй земельну ділянку (пай), згідно Державного акту [NUMBER], виданий Безсалівською сільською радою 31.03.2000 року), посвідчений секретарем Безсалівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за реєстром № 44 від 18.12.2015 року (а.с.52). При зверненні до Державного нотаріуса Першої Лохвицької державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як спадкоємцем на земельну ділянку відповідно до заповіту є дочка спадкодавця - [PERSON] Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (п. 16 постанови). За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. ст. 1247, 1251 ЦК України заповіт складається у письмовій формі і має бути посвідчений нотаріусом або іншими уповноваженими посадовими службовими особами відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 1254 цього Кодексу передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт. Кожний новий заповіт скасовує попередній. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Посилання представників позивачів на стан здоров'я померлої [PERSON] у зв'язку з перенесеним інсультом, а тому не могла самостійно здійснити напис та підписи у заповіті, тобто не усвідомлювала фактичний характер і суспільну небезпеку своїх дій та не могла керувати ними суд до уваги не бере і вважає їх хибними з наступних підстав. Для забезпечення змагальності процесу за приписами ст. 12 ЦПК України суд вживав заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. Сторони не виявили бажання скористатися такими правами. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Форма заповіту передбачає обов'язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (ч. 3 ст. 1247 ЦК України). Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Встановлено, що заповіт [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений секретарем виконавчого комітету Безсалівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області 18.12.2015 року та зареєстрований у реєстрі за № 44. Із тексту оспорюваного заповіту вбачається, що в ньому зазначено дату та місця його складання та посвідчення його у приміщенні Безсалівської сільської ради в с. Безсали вул.Перемоги, 15 Полтавської області, але з пояснень третьої особи, а також і самої відповідачки встановлено, що запис про час посвідчення заповіту (15.40 хв.) свідчить про те, що секретар сільської ради, посвідчуючи заповіт поза межами приміщення сільської ради, заздалегідь знала про час посвідчення заповіту; у заповіті відсутня відмітка про причини складання заповіту за місцем проживання заповідача, заповіт був посвідчений по місцю проживання відповідачки та у її присутності та її чоловіка, що свідчить про порушення при посвідченні заповіту таємниці нотаріальних дій. Крім того, посвідчувальний напис зроблений третьою особою, а саме чоловіком спадкоємця, тобто відповідачки [PERSON], що не оспорювалося сторонами у судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що заповіт [PERSON] на ім'я [PERSON] посвідчений 18.12.2015 року був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 1257 ЦК України він є нікчемним, а тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Outcome: partial