Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що [INFO] року померла дружина [PERSON] - [PERSON] після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивачі у своєму позові посилається на те, що відповідачка, яка є тіткою померлої, шляхом обману отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], свідомо не повідомила нотаріуса про інших спадкоємців. Позивач [PERSON] вважає, що він прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне володіння майном та йому і [PERSON] належить по ? частині будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивачі просять визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 2-1374, видане 26.06.2015 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON]; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] по ? частині на кожного. У судовому засіданні позивачі позов підтримали, на його задоволенні наполягали, посилаючись на обставини, викладені у позові. При цьому посилались на те, що дізнались про смерть [PERSON] [INFO] року. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що свідоцтво було нею отримано згідно із законом та просить у їх задоволенні відмовити. Третя особа Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора у судове засідання не з'явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 15.03.2016 року (повторне). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №096-2015, яка заведена після смерті [PERSON], відповідач [PERSON] звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Так, твердження позивачів про те, що відповідачка не повідомила нотаріальну контору про наявність інших спадкоємців спростовується її заявою від 20.02.2015 року за №216, в якій зазначено, що спадкоємцями за законом є гр. [PERSON] та гр. [PERSON] Зі спливом строку для прийняття спадщини, відповідачці було видано свідоцтво про паво на спадщину за законом від 26.06.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1374. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.3 даної статті - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в судовому засіданні встановлено, та не заперечувалося позивачами, що на час відкриття спадщини вони не проживали постійно із спадкодавцем [PERSON] Про її смерть дізналися [INFO] року. Відповідно до ч.3 ст.1269 ЦК України, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не подали. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Отже, враховуючи те, що позивачі після того, як дізналися [INFO] року про смерть [PERSON] в установленому законом порядку, не звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини, також не звертались до суду з позовом про продовження строку для подачі заяв про прийняття спадщини, тобто будь-яких дій, передбачених діючим законодавством, щодо прийняття спадщини не здійснювали, тому вважаються такими, що не прийняли спадщину. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed