Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна існує заборона, зареєстрована 11.10.2005, яка внесена реєстратором - Голопристанською ДНК. Підставою для внесення обтяження до реєстру став договір застави об'єкту, а саме будинку, що розташований по [ADDRESS], власниками будинку якого зазначено батьків позивачів - [PERSON] та [PERSON] На даний час батьки позивачів померли, після їх смерті спадкоємицями було оформлено спадщину за законом, однак при переоформленні спадкового майна стало відомо про існування заборони щодо відчуження нерухомого майна, наявність якої створює порушення законних прав та інтересів позивачів щодо розпорядження майном, у зв'язку з чим [PERSON] та [PERSON] просять зняти заборону на відчуження будинку, що розташований по [ADDRESS], внесену Голопристанською ДНК, зареєстровану 11.10.2005. Сторони в судове засідання не з'явилися, про місце, дату та час слухання справи повідомлені належними чином, відзиву на позовну заяву, клопотань від сторін до суду не надходило. На підставі ч. 5, ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи встановлено наступне. Судом встановлено, що відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, існує заборона, зареєстрована 11.10.2005, яка внесена реєстратором - Голопристанською державною нотаріальною конторою. Підставою для внесення обтяження до реєстру став договір застави об'єкту, а саме будинку, що розташований по [ADDRESS], власниками будинку є батьки позивачів - [PERSON] та [PERSON], дата виникнення обтяження - 29.03.1972 (а. с. 12-13). Батьки позивачів померли, після їх смерті позивачами було оформлено спадщину за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 26.10.2018 (а. с. 8). Однак при переоформленні спадкового майна позивачам стало відомо про існування заборони щодо відчуження нерухомого майна. Як вбачається з Довідки, виданої 31 жовтня 2018 р. Вих. №158-70/153-04, наданої Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», [PERSON] не має заборгованості по кредиту та відсоткам перед відділенням банку, в зв'язку з чим керуючий Голопристанським ТВБВ №10021\\0153 просить зняти заборону з усього майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а. с. 16). У відповідності з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що на даний час в Державному нотаріальному архіві Херсонської області в Реєстрі заборон Голопристанської держнотконтори наявний запис про накладення заборони на майно померлого [PERSON] (а. с. 17, 18), іншої інформації в зазначеному архіві немає. Наявність арешту на майно, яке є власністю позивачів, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, створює порушення їх законних прав та інтересів щодо розпорядження майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналогічні норми закріплені в ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, а ще при тій умові, що ці порушення були поєднані з позбавленням володінням майном. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так, статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права та відновлення становища, яке існувало до порушення, крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. З огляду на вищенаведені обставини справи, суд вважає вимоги позивачів законними та обґрунтованими, позов таким що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved