Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

Позивачі звернулися з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначили, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2017 року та договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2003 року, на праві власності належить 2/3 частини трьохкімнатної квартири, а 1/3 частки трьохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу квартири від 01.11.2003 року. Крім позивачів, в даній квартирі зареєстрований з 12.11.2010 року колишній зять [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] - відповідач [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.11.2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В данному рішенні також зазначено, що [PERSON] не проживає з [PERSON] тривалий час. Однак до цього часу відповідач є зареєстрованим у квартирі за зазначеною вище адресою, не знявся з реєстрації, та згоди на зняття з реєстрації в добровільному порядку від нього неможливо отримати, оскільки позивачам невідоме його місце проживання. Фактично позивачі не мають з відповідачем жодних контактів. Зазначають, що оплачують комунальні послуги, а у зв'язку з тим, що в квартирі зареєстрований відповідач, не можуть отримати субсидію на оплату за житлово-комунальні послуги. В той же час відповідач не з'являється в зазначеній квартирі, житловим приміщенням не користується та не цікавиться, особистих його речей у квартирі немає, поважних причин відсутності відповідача у квартирі також немає. На підставі наведеного просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме трьохкімнатною квартирою [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, суду подали заяви, за змістом яких підтримують позовні вимоги та просять розглянути справу за їх відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2003 року (а.с.11), та копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2017 року (а.с.9), позивач [PERSON] являється власником 2/3 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується також і копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12), копією технічного паспорту (а.с.15). Позивач [PERSON] відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2003 року (а.с.11) являється власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 02-02/4310 виписки з будинкової книжки про реєстрацію та склад сім'ї від 16.11.2017 року, виданої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», у квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON], [INFO] (уповноважений власник), [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO] року народження, - колишній чоловік (а.с.5), що також підтверджується і копією будинкової книги (а.с.16-23). Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.11.2014 року розірвано (а.с.13). Як вбачається з копії заяви № 02-02/00012 від 26.10.2017 року, засвідченої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», заявники: [PERSON], яка проживає у квартирі [ADDRESS], та [PERSON], який проживає у квартирі [ADDRESS], стверджують, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] та [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивачі, як власники квартири, позбавлені можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON], який понад рік не проживає за вказаною адресою. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власниками та відповідачем не було. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved