overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.05.2015р. подала в суд позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, щомісячно, починаючи з 12.05.2015р. до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач стверджує, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого має дитину [PERSON], 23.04.2012р.н., відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явилася однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує повність, просить його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.224-226 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача, дослідивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони на підставі рішення Бродівського районного суду Львівської області розірвали шлюб 25.09.2014р. (а.с.2). Від даного шлюбу у сторін 23.04.2012 року народилася дочка [PERSON] (а.с.3). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 01.01.2015 р. прожитковий мінімум для дитини до шести років становить 1032 грн. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/3 частки від заробітку на одну дитину. Саме такий розмір аліментів, дасть змогу забезпечити необхідні потреби дитині та на думку суду, таку суму аліментів зможе сплачувати відповідач. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги вимоги ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття, суд рахує, що позов підлягає до задоволення і з відповідача слід стягувати в користь позивачки аліменти на неповнолітню дитину у частці від заробітку в розмірі 1/3, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду із позовною заявою і до досягнення дитини повноліття. На підставі ст.ст. 182, 184, СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.06.2019 року звернулась до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 24.05.2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Посилається на те, що з спільне життя між нею та відповідачем припинено. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе, тому просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею і відповідачем. Ухвалою суду від 19 червня 2019 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 11 вересня 2019 року на 10- 00 год. Від позивача надійшла письмова заява, про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача надійшла письмова заява, про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги визнає в повному обсязі . В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони у справі уклали шлюб 24 травня 2002 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Ковпаківського районного управління юстиції у місті Суми, за актовим записом № 55, що підтверджується свідоцтвом про одруження на а.с.10. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують подружніх стосунків, між ними відсутнє взаємопорозуміння. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому суд приходить до висновку, що доводи позову про неможливість збереження сім`ї є обґрунтованими, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.07.2016р. подала в суд позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів в свою користь на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], 2015р.н., дочки [PERSON],2015р.н. у розмірі 1200 грн. Позивачка в судовому засіданні зазначила, що 29 жовтня 2014 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бродівського районного управління юстиції у Львівській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 160. За час перебування в шлюбі, вони мають спільних дітей - [PERSON] Віталіївну 30.04.2015р.н., та [PERSON], 30.04.2015р.н. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON] Ігорович матеріально їй та їхнім спільним дітям взагалі не допомагає. Між нею та відповідачем на момент предявлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що він погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1200 грн. на всіх дітей. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги вимоги ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття, враховуючи, що відповідач може працювати та надавати допомогу своїм дітям, суд рахує, що позов підлягає до задоволення і з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1200 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду із позовною заявою і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.07.2017р. звернулась до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 12.03.2010 року вона вступила в зареєстрований шлюб з відповідачем, від якого мають малолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO]. Мотивуючи тим, що спільне життя у них не склалося, оскільки вони не зійшлися характерами, в звязку з чим шлюбні відносини між ними з 2012 року припинені, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши їй теперішнє прізвище. Сторони в судове засідання не зявились, надали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, відповідач з позовними вимогами погодився. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторонни вступили в зареєстрований шлюб 12.03.2010 року. Від даного шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO]. Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає з 2012 року та не має наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін та їх малолітніх дітей, тому вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею присвоєного після укладення шлюбу прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.110,112,113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.07.2017р. звернулась до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який в подальшому уточнила (а.с.14) посилаючись на те, що вона вступила в зареєстрований шлюб з відповідачем 19.11.1994р.. Від даного шлюбу мають дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Мотивуючи тим, що спільне життя у них не склалося через те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, спричиняє сварки, погрожує їй та дітям побиттям, не працює, не приносить доходу в сім'ю, так як все йде на алкоголь, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши їй теперішнє прізвище. Позивачка в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач двічі в судове засідання не з'явився та не повідомив причину своєї неявки, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином судовими повістками. Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони вступили в зареєстрований шлюб 19.11.1994 року (а.с.3). Від даного шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON] - [INFO] (а.с.4). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке не має наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін та їх малолітньої дитини, тому вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею присвоєного після укладення шлюбу прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.110,112,113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.10.2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони вступили в зареєстрований шлюб 19.01.2010 року. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки, виховання дітей. У звязку з цим, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати та залишити їй теперішнє прізвище. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву від 15.11.2016 року (а.с.18) про розгляд справи за її відсутності, підтримання позову та згоду на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач, повідомлений належним чином про місце, дату і час судового засідання, повторно не зявився (а.с.23), як і не зявився у судове засідання, призначене на 15.11.2016 року (а.с.19, 21), яке було відкладено у звязку з його неявкою. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони вступили в зареєстрований шлюб 19.01.2010 року (а.с.3). Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає і не підтримує шлюбні стосунки, а також на те, що в подальшому сторони не мають наміру зберегти подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін, тому вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення їй теперішнього прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.11.2014р. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. народження, в розмірі ? частини доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з дня подачі позову до суду. В суд сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує; відповідач заперечує тим, що кожного місяця надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Тому суд розглядає справу без участі сторін та без технічної фіксації. Вивчивши докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. народження, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). За свідоцтвом про шлюб, 25.07.2009р. сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Комунарським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції (а.с. 3). Обов'язок по утриманню дітей покладається на обох батьків. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Суд присуджує утримання дитині з окремо проживаючих батьків в частках від заробітку або твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів суд враховує обставини перераховані в ст.182 СК України. У ст. 191 СК України визначений час присудження аліментів: з дня подачі позову до суду. Так, судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою, відповідач матеріальної допомоги не надає в обсягу, який є достатнім, доказів протилежного суду відповідачем не надано. Відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку, як працездатна людина. Суд може допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів. Так як позивачка не сплачувала судовий збір, то його стягнення покладається на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.11.2014 року звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що діти знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від утримання дітей, і матеріальної допомоги добровільно не надає, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей. Сторони в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви (а.с.17,19) про розгляд справи у їх відсутність, позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує і наполягає на стягненні аліментів у заявленому розмірі; відповідач повідомив про свою згоду на стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач -визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до положень ч.4. ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів позову, позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на існування між нею та відповідачем відносин, які регулюються СК України, та наявністю у них з відповідачем спільної дитини, обов'язок по утриманню якої несе відповідач відповідно до ст.ст.121, 180 СК України. Таким чином, враховуючи, що відповідач не заперечує наявність правовідносин та обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги та визнає позов, за відсутності підстав вважати, що визнання позову відповідачем порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити у відповідності з положеннями ч.4 ст.174 ЦПК України, оскільки для цього є законні підстави. Відповідно до викладеного, на підставі ст.ст. 121, 122, 180 - 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.11.2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем 26.11.1991 року. Від даного шлюбу мають одну дитину [PERSON], [INFO], яка є повнолітньою. Однак, спільне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки на підґрунті різності характерів, світогляду, поглядів на правила сімейного життя та побуту, у звязку з чим подружні відносини між ними повністю припинилися 23.09.2015 року. Посилаючись на викладені обставини, та зазначивши, що примирення між нею та відповідачем неможливе, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву від 16.12.2015 року (а.с.13) про розгляд справи за її відсутності, підтримання позову та згоду на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач, повідомлений належним чином про місце, дату і час судового засідання, відповідно до положень абз.5 ч.5. ст.74 ЦПК України, повторно не зявився (а.с.20), як і не зявився у судове засідання, призначене на 11.01.2016 року (а.с.19), яке було відкладено у звязку з його неявкою. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони вступили в зареєстрований шлюб 26.11.1991 року (а.с.4). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає з вересня 2015 року і не підтримує шлюбні стосунки, а також на те, що в подальшому сторони не мають наміру зберегти подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12.11.2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони вступили в зареєстрований шлюб 03.11.2001 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них на ґрунті сімейно-побутових проблем та протилежних поглядів на сімейне життя розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, у зв'язку з чим шлюбні відносини між ними припинені. Позивачка зазначає, що примирення між нею та відповідачем неможливе, так як відповідач тривалий час проживає з іншою жінкою. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати та відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву від 28.12.2015 року (а.с.22) про розгляд справи за її відсутності, підтримання позову та згоду на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач, повідомлений належним чином про місце, дату і час судового засідання, відповідно до положень абз.5 ч.5. ст.74 ЦПК України, повторно не з'явився (а.с.28,29), як і не з'явився у судові засідання, призначені на 16.12.2015 року та 11.01.2016 року (а.с.20, 23, 27), які були відкладені у зв'язку з його неявкою. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони вступили в зареєстрований шлюб 03.11.2001 року (а.с.5). Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає протягом трьох років і не підтримує шлюбні стосунки, а також на те, що в подальшому сторони не мають наміру зберегти подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо відновлення їй дошлюбного прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України, та

Outcome: approved