Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач, інтереси якого представлені адвокатом [PERSON], звернувся до районного суду з позовною заявою в інтересах позивача, в якій просить встановити факт проживання позивача [PERSON] із померлою [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, також визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 квартири [ADDRESS] загальною площею 49,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що батько позивача - [PERSON] та його дружина - [PERSON] були власниками (в рівних долях) майна, а саме: квартири [ADDRESS] [INFO] року батько позивача помер і його половину квартири в рівних долях (по 1/4) успадкували дружина померлого ([PERSON]) та син (позивач у справі). [INFO] року померла [PERSON], яка не залишила заповіту. Позивач більше п'яти останніх років до дня смерті батька проживав разом із ним та його дружиною, так як вони потребували стороннього догляду, доглядав і [PERSON], яка була його мачухою, до дня її смерті та проживав з нею навіть після смерті батька, так як вже тривалий час розлучений, а доросла донька проживає окремо. Стверджує, що він є спадкоємцем четвертої черги у відповідності до норм цивільного законодавства; зважаючи на те, що нотаріус Шостої державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, підтверджуючих родинні відносини між позивачем та спадкодавцем чи рішення суду про встановлення факту проживання позивача з [PERSON] однією сім'єю, вимушений звернутися до суду з даним позовом Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача також підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, додавши, що інших спадкоємців, крім позивача, після смерті спадкодавця немає, іншим шляхом, ніж за судовим рішенням, позивач не може захисти свої спадкові права. Представник відповідача, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та направив відзив на позов, в якому зазначив, що просить ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства. Третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві - надало свої пояснення у справі, в яких зазначило, що так як дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у м. Києві та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, розгляд даної справи залишає на розсуд суду; просить розглянути справу за відсутності представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Шоста київська державна нотаріальна контора (третя особа у справі) у своєму листі, адресованому суду, також просила розгляд справи здійснювати у відсутність представника нотаріальної контори. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що у відповідності до Свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого 29.08.1955 року, батьком позивача являвся [PERSON]. [PERSON] 24 червня 1975 року видано ордер [NUMBER] на житлове приміщення на сім'ю із двох людей на право заняття двокімнатної квартири [ADDRESS] (нова назва - проспект Георгія Гонгадзе). 28 червня 1977 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №20. 02.06.1997 року Відділом приватизації державного житлового фонду Шевченківської держадміністрації видано Свідоцтво про право власності на житло (зареєстроване 11 червня 1997 року за №2303), згідно якого квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної власності гр. [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON] - в рівних частках кожному. [INFO] року [PERSON] помер; після його смерті залишилося спадкове майно - 1/2 частина квартири номер [ADDRESS]. Син померлого - [PERSON] та дружина померлого - [PERSON], успадкували по 1/4 частині квартири, що підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину від 01 грудня 2016 року, зареєстрованими в реєстрі за номерами 3-558 та 3-559. [INFO] року померла [PERSON] (мачуха позивача), що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 березня 2017 року, актовий запис № 4860. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно - 3/4 частини квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту на випадок смерті не залишила. Як зазначив представник позивача і підтвердив сам позивача, [PERSON] був єдиним сином померлого [PERSON], у [PERSON] взагалі не було родичів, тому останні роки життя батька та його дружини позивач проживав з ними, так як вони потребували стороннього догляду; зазначене було можливим ще й тому, що шлюб позивача було розірвано і його доросла донька проживала окремо від нього; саме Позивач займався похороном [PERSON], отримував Довідку про причину смерті, оплачував необхідні витрати, переправляв тіло у РФ для здійснення там поховання. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтями 1261-1265 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Зважаючи на викладене вище в передбачений Законом шестимісячний строк [PERSON] звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 10.05.2017 року Шостою київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №311/2017 щодо майна померлої [INFO] року [PERSON]. 29 вересня 2017 року державним нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як [PERSON] не надав до матеріалів спадкової справи ніяких документів, підтверджуючих родинні відносини зі спадкодавцем [PERSON], ні рішення суду про проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Заявнику роз'яснено його право на звернення до суду. Як вбачається із наданої Шостою київською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи №311/2017 щодо майна померлої [PERSON], з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк звернувся лише позивач у справі і відсутні будь-які інші заяви про прийняття спадщини. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року встановлено, що при вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України. Факт постійного проживання позивача з померлою [PERSON] однією сім'єю з 2010 року підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також письмовими доказами. Покази свідків на підставі ст.76 ЦПК України є доказами по справі, на підставі яких встановлюються наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи. Так, допитаний як свідок [PERSON], який проживає і зареєстрований за адресою: [ADDRESS], пояснив, що є сусідом сім'ї [PERSON]; в 1977 році його батьки отримували квартиру разом з [PERSON]; починаючи приблизно з 2010 року, бачив, що [PERSON] переїхав до батька [PERSON] та мачухи [PERSON], постійно проживав разом з ними, купував продукти, робив ремонт в квартирі; неодноразово бачив [PERSON] молодшого вранці чи пізно ввечері по дорозі з дому чи додому; відвідуючи [PERSON] вдома, бачив особисті речі [PERSON], зокрема, зазначив, що спав останній у великій кімнаті на дивані, який розкладався. Свідок [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], пояснила, що є колишньою дружиною [PERSON] - позивача у справі; розлучилася з ним більше 20-ти років назад; підтримує гарні відносини з ним і підтримувала гарні відносини з його батьками; неодноразово відвідувала останніх на родинні свята та й в інші дні; стверджувала, що [PERSON] переїхав до батьків більше семи років назад через незадовільний стан здоров'я батька і необхідністю здійснення за ним догляду та допомоги в побуті; також зазначила, що переїзд [PERSON] до батька був пов'язаний теж з бажанням позивача надати своїй вже дорослій на той час дочці окремого житла для створення нової сім'ї та забезпечення комфортного їх проживання . Свідок [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], пояснила, що знає родину [PERSON] з перших днів вселення в будинок; неодноразово відвідувала останніх у них вдома; показала, що [PERSON] опікувався батьком і мачухою, купував продукти, ліки, тощо; особисто бачила [PERSON] вдома на господарстві і повідомила, що останній проживав постійно у батьків близько семи років, робив ремонт, лагодив меблі, займався прибиранням та куховарив, здійснював поховання батька та згодом і мачухи; організовував похорони та поминальні обіди. У суду не має підстав ставити під сумнів відомості, що повідомлені свідками, дані про їх заінтересованість відсутні, їх показання підтверджуються письмовими доказами у справі. Так матеріали справи підтверджують те, що саме позивач займався похороном [PERSON], отримував Довідку про причину смерті, оплачував необхідні витрати, переправляв тіло у Росію для здійснення там поховання. Також позивач на підтвердження того факту, що він проживав разом із [PERSON] однією сім'єю надав копії відповідних квитанцій про оплату позивачем комунальних послуг, спожитих проживаючими в квартирі [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] за останні чотири роки. Відповідач в наданому суду відзиві фактично не заперечив проти того факту, що позивач проживав із померлою [PERSON] однією сім'єю із 2010 року, не навів жодних доводів на спростування доказів, наданих позивачем, просив суд прийняти рішення про встановлення цього факту згідно із положеннями законодавства України та зважаючи на докази, наявні в матеріалах справи. Отже, будь-яких інших доказів, на підставі яких суд міг би встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи, сторонами не надано. На підставі викладеного, враховуючи наявні письмові докази у справі та покази свідків, суд приходить до висновку про доведеність факту проживання позивача однією сім'єю із [PERSON] з 2010 року до дня її смерті ([INFO] року). Таким чином останні шість років до дня відкриття спадщини вони були пов'язані зі спадкодавцем спільним побутом та мали взаємні права і обов'язки. На момент звернення до суду із цим позовом сплив шестимісячний строк для прийняття спадщини, проте із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто, крім позивача, не звертався. Тобто, будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на майно [PERSON] після її смерті, немає, зокрема спадкоємців першої, другої та третьої черг. В судовому засіданні достеменно встановлено, що спадкоємцем четвертої черги є позивач, котрий проживав зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та у відповідності зі ст.1269 ЦК України прийняв спадщину. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі ст.16 ч.2 п.1 ЦК України способом захисту цивільних справ є визнання права. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Отже, все вищезазначене є підставою для визнання за позивачем права власності на 3/4 спірної квартири в порядку спадкування за законом і суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.16, 328, 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved