Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивачка 17.08.2016 року звернулася до суду в інтересах малолітнього сина [PERSON] з вказаним позовом, який мотивовано тим, що 30.11.2007 року між її чоловіком [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11261487000, відповідно до умов якого [PERSON] було отримано кредит на придбання домоволодіння №175-а по вул. Береговій в м. Гола Пристань Херсонської області. 03.12.2007 року з метою забезпечення виконання грошового зобовязання по кредитному договору між сторонами укладено договір іпотеки, предметом якого стало вищевказане нерухоме майно. Станом на 31.07.2008 року домоволодіння №175-а по вул. Береговій в м. Гола Пристань Херсонської області було відчужене іншій особі за згодою банку. Позивачці стало відомо, що 28.10.2009 року між [PERSON] та банком укладено договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку банку належний йому житловий будинок №173-б по вул. Береговій в м. Гола Пристань Херсонської області для забезпечення виконання своїх зобовязань по кредитному договору №11261487000 від 30.11.2007 року. Про існування даного договору іпотеки позивачці відомо не було, та дізналась під час судового засідання в Голопристанському районному суді 27.05.2016 року. В будинку №173-б по вул. Береговій в м. Гола Пристань зареєстрований та проживає малолітній син [PERSON], [INFO], який не забезпечений іншим житлом. Дозволу органу опіки та піклування на передання даного нерухомого майна не отримано. На підставі викладеного просила визнати недійсним договір іпотеки від 28.10.2009 року, укладений між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» в особі [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], предметом якого є домоволодіння №173-б по вул. Береговій в м. Гола Пристань Херсонської області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з підстав, що у ньому викладені. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву, якою просив перенести слухання справи у звязку з неможливістю брати участь у судовому засіданні. У відповідності з ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Представник ПАТ «УкрСиббанк» не повідомив причини неявки та не надав доказів на підтвердження поважності причини неявки, у звязку з чим суд вважає, що представник відповідача не зявився в судове засідання без поважних причин, та розглядає справу у його відсутності, на підставі наявних в справі доказів. Треті особи в судове засідання не зявились, про слухання справи повідомлені належним чином. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Під час судового розгляду встановлено, що 28 жовтня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований в м. Гола Пристань Херсонської області, вул. Берегова, 173-б (а.с. 21-22). Даний договір посвідчено нотаріусом Голопристанського районного нотаріального округу Херсонської області 28.10.2009 року, зареєстровано в реєстрі за №4275. Позивачка та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ №003347 (а.с. 23). Згідно даних, що містяться в домовій книзі, в будинку №173-б по вул. Береговій в м. Гола Пристань Херсонської області з 10.09.2008 року зареєстрований позивач та його малолітній син [PERSON] (а.с. 24-26). Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Місце проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини. Так, судом встановлено, що [PERSON] звернувся до нотаріальної контори як іпотекодавець з метою укладення договору іпотеки, предметом якого є житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований в м. Гола Пристань Херсонської області, вул. Берегова, 173-б. З матеріалів щодо посвідчення договору іпотеки від 28.10.2009 року за реєстровим номером №4275, вбачається, що [PERSON] надала свою згоду на укладання її чоловіком [PERSON] договору про передачу в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого в м. Гола Пристань Херсонської області, вул. Берегова, 173-б. [PERSON] надав нотаріусу заяву, якою стверджував той факт, що будь-які діти, які б мали право власності або користування вказаним житловим будинком, який передає в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» для забезпечення виконання своїх зобовязань перед банком за кредитним договором відсутні, заява нотаріально посвідчена. Про дану заяву позивачці відомо не було. Також [PERSON] надав нотаріусу довідку виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області №3635 від 28.10.2009 року, згідно якої в будинку за адресою м. Гола Пристань Херсонської області, вул. Берегова, 173-б особи не зареєстровані (а.с. 29). Суд критично ставиться до довідки виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області №3635 від 28.10.2009 року, яка міститься в матеріалах нотаріальної справи, згідно якої в будинку за адресою м. Гола Пристань Херсонської області, вул. Берегова, 173-б, особи не зареєстровані, оскільки згідно відомостей домової книги у вказаному будинку з 10.09.2008 року зареєстрований позивач та його малолітній син [PERSON] Відповідно до ст. 16 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 вересня 1991 року, жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 27 Конвенції про права дитини держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ч. 3 ст. 17 цього Закону батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно із ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 Закон України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законної інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, прав власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. У той же час відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Окрім цього, ч. 1 ст. 224 Цивільного кодексу визначено, що правочин вчинений без дозволу органу опіки та піклування є нікчемним. Згідно даних, що містяться в домовій книзі, в будинку №173-б по вул. Береговій в м. Гола Пристань Херсонської області з 10.09.2008 року зареєстрований позивач та його малолітній син [PERSON] Таким чином, укладення іпотечного договору від 28.10.2009 року, яким передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований в м. Гола Пристань Херсонської області, вул. Берегова, 173-б, що знаходиться у користуванні малолітнього [PERSON], 2005р.н., грубо порушує права дитини на житло, гарантовані ст. 16, ч. ч. 1, 3 ст. 27 Конвенції про права дитини, ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України, ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, а діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно із ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна та визнає неприпустимим зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, попередня згода повинна бути надана щодо будь-яких правочинів, право власності на яке, або право користування яким мають неповнолітні діти. Згідно із ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Суд вважає, що не може бути підставою для відмови у позові той факт, що мати дитини не повідомила інформацію банку про те, що в житлі, яке передається в іпотеку проживає її неповнолітня дитина, оскільки договір укладався її чоловіком та їй не було відомо про надання ним неправдивих відомостей нотаріусу. Суд в даному випадку виходить з інтересів неповнолітньої дитини, які підлягають безумовному захисту з огляду на вищезазначені норми діючого законодавства. З урахуванням всіх обставин справи, наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про те, що на момент укладення договору іпотеки малолітній [PERSON], 2005р.н., проживав у житловому будинку, розташованому в м. Гола Пристань Херсонської області, вул. Берегова, 173-б, вказаний будинок був і є місцем його проживання, а тому, для укладення договору іпотеки необхідний був дозвіл органів опіки і піклування.

Outcome: approved