Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], та [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON], Харківської міської ради, Відкритого акціонерного товариства «Турбоатом», в якому просить суд визнати недійсною довідку про склад сім'ї, що знаходиться в інвентаризаційній справі №5497 по домоволодінню по [ADDRESS], без дати, що по [ADDRESS] мешкають [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO] з 17.03.1999 року, визнати недійсним розпорядження відділу приватизації ВАТ «Турбатом» від 05.07.2001 року [NUMBER] про передачу у власність [PERSON] [ADDRESS] визнати недійсним свідоцтво про право на житло від 05.07.2001 року, видане ВАТ «Турбоатом», реєстраційний [NUMBER], нв [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування позову позивачі зазначали, що [PERSON] на підставі ордеру №432 від 21.12.1953 року була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи. 17.10.1986 року [PERSON] виписана у зв'язку з відбуттям на нове місце реєстрації. [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) є донькою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] зареєстрована в будинку по [ADDRESS], з 24.04.1972 року і по теперішній час. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку по [ADDRESS], з 30.06.1998 року і по теперішній час. 05.07.2001 року на ім'я відповідачів [PERSON] , [PERSON] ВАТ «Турбоатом» видало Свідоцтво про право на житло, реєстраційний [NUMBER] на [ADDRESS], яке позивач вважає вважає недійсним, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства, на їх думку, під час приватизації житла були грубо порушені права інших осіб, постійно проживаючих в будинку і які мають право на приватизацію, оскільки приватизація без згоди всіх постійно мешкаючих в домоволодінні осіб є незаконною. На видачу зазначеного свідоцтва та дозволу на приватизацію відповідачами спірного житла позивачі не надавали. В інвентаризаційній справі №54947 по домоволодінню по [ADDRESS], наданого Харківською міською радою відповідно звідного акту по домоволодінню [ADDRESS], знаходиться жилий будинок з надвірними будівлями літ.«А». Відповідно оціночного акту по домоволодінню [ADDRESS] знаходиться жилий будинок з надвірними прибудовами літ. «А», користувач [PERSON] і [PERSON], в 1973 році до будинку прибудовані жилі і допоміжні прибудови. В реєстраційному посвідченні зазначено, що будинок з належними йому прибудовами по [ADDRESS] в цілому належить НПО «Турбоатом». Відповідно заяви [PERSON], як наймач будинку за адресою [ADDRESS], просить передати в особисту власність одноквартирний жилий будинок. В подальшому додана довідка про склад сім'ї видана без дати і, на думку позивачів, безпідставно про те, що [ADDRESS] мешкають відповідачі, дана довідка була підставою для того, щоб відділом приватизації ВАТ «Турбоатом» було видано свідоцтво про право на приватизацію на житло за адресою: [ADDRESS]. На думку позивачів, зазначена довідка про склад сім'ї відповідачів є недійсною, оскільки квартири [ADDRESS] не існувало. У ході судового розгляду позивач [PERSON], представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладені вище, також зазначили, що їм не було відомо про видачу свідоцтва про право власності на житло від 05.07.2001 року, у зв'язку з чим просили поновити строк позовної давності. У ході судового розгляду відповідач [PERSON] та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, також наполягали на застосуванні до позовних вимог строку позовної давності, вважаючи причини пропуску строку звернення до суду за захистом своїх, нібито порушених прав неповажними. Представник ВАТ «Турбоатом» у ході судового розгляду у вирішенні спору поклався на розсуд суду, однак, зазначив, що спірне домоволодіння на балансі ВАТ «Турбоатом» не перебуває. Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують таке право. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Відповідно до ст. 55 Конституції права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 24 Конституції юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У ході судового розгляду встановлено, що позивачі у своїй позовній заяві просять визнати недійсним розпорядження відділу приватизації ВАТ «Турбатом» від 05.07.2001 року [NUMBER] про передачу у власність [PERSON] [ADDRESS] визнати недійсним свідоцтво про право на житло від 05.07.2001 року, видане ВАТ «Турбоатом», реєстраційний [NUMBER], на [ADDRESS] на ім'я [PERSON] , [PERSON], у той час як зданою позовною заявою звернулися до суд лише 4 травня 2016 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У ході судового розгляду відповідач та його представник наполягали на застосуванні строку позовної заяви, також надали відповідну заяву. Позивачі в обґрунтування пропуску строку звернення до суду з позовною заявою зазначили, що їм не було відомо про видачу свідоцтва про право власності на житло від 05.07.2001 року, у зв'язку з чим просили поновити строк позовної давності, однак, ці твердження позивачів не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, оскільки про отримання зазначеного свідоцтва позивачем було відомо ще у 2005 році, зокрема, після звернення до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 37/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями в порядку забудівлі по [ADDRESS] що підтверджується копією рішення у справі 2-5600/05 від 28 жовтня 2005 року (а.с. 8), наданого самими позивачами, і яке було скасовано рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року. Таким чином, позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності, підстави для зупинення та/або переривання перебігу позовної давності, відповідно до ст.ст.263-264 ЦК України, у дійсних правовідносинах, відсутні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] неодноразово заявляли клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності, позивачами та представником у свою чергу не надано суду доказів поважності пропуску строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, позивачами в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не доведено той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, у зв'язку з чим у задоволенні позову суд вважає за доцільне відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed