Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача територіальної громади міста Чернівців в особі ЧМР про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві позивачі посилаються на те, що 05.01.2010 року помер [PERSON], який був чоловіком позивачки [PERSON] та рідним батьком позивача [PERSON] та після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка за номером 49Ж, що знаходиться в місті Чернівці на вулиці Хотинській, площею 0,0245 га, кадастровим номером 7310136900:41:007:0017 та нежитлове приміщення за тією ж адресою. Вказують, що 18.02.2011 року державним нотаріусом Другої Чернівецької нотаріальної контори [PERSON] позивачам було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається із земельної ділянки за номером 49Ж, що знаходиться в місті Чернівці на вулиці Хотинській, площею 0,0245 га, кадастровим номером 7310136900:41:007:0017. Зазначають, що постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.05.2017 року їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нежитлове приміщення за адресою місто Чернівці, вулиця Хотинська, №49Ж, у звязку з тим, що відповідно до п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивачами не подано нотаріусу свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення, яке належним чином зареєстровано. На підставі наведеного просять суд визнати за ними право власності по 1/2 частки нежитлового приміщення магазину промислових та продовольчих товарів з майстернею та офісами №49-Ж по вулиці Хотинській в місті Чернівці в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивачі не зявились, проте подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили задовольнити позов з підстав наведених в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, та просила постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 18.04.2001 року №339/9 зі змінами внесеними рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 06.11.2001 року №935/22 [PERSON] дозволено прийняти функції замовника на будівництво павільйону гральних автоматів з кафе та магазином по вулиці Хотинській, 49Ж від підприємця [PERSON] за взаємною згодою. Судом встановлено, що 17.01.2002 року, [PERSON] видано дозвіл №5 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Чернівці на виконання будівельних робіт з завершення будівництва приміщення ігрових автоматів з кафе та магазином на строк до 31.12.2002 року. Як вбачається, з акту №109 від 05.12.2002 року приймальної технічної комісії по прийняттю в експлуатацію обєктів на території Садгірського району, приміщення гральних автоматів з кафе та магазином по вулиці Хотинській, 49Ж прийнято до експлуатації. Судом встановлено, що 27.03.2003 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки набув у власність земельну ділянку площею 0,0245 га в місті Чернівці, по вулиці Хотинській, 49Ж з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування павільйону гральних автоматів з кафе та магазином та 13.10.2005 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 620475. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-МИ № 072829 від 06.01.2010 року, [PERSON] помер 05.01.2010 року. Частиною 1 статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] була дружиною померлого [PERSON], а позивач [PERSON] його рідним сином, та відповідно є спадкоємцями першої черги, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-МИ № 256129 від 09.09.1972 року та свідоцтвом про народження серії 1-МИ № 368025 від 22.01.1984 року. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що 18.02.2011 року державним нотаріусом Другої чернівецької нотаріальної контори [PERSON] позивачам було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, що складається із земельної ділянки за номером 49Ж, що знаходиться в місті Чернівці на вулиці Хотинській, площею 0,0245 га, кадастровим номером 7310136900:41:007:0017. Таким чином судом встановлено, що позивачі після смерті [PERSON] спадщину прийняли вчасно, що вбачається зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом реєстровий номер 433, 435 від 18.02.2011 року та постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.05.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається із матеріалів справи постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.05.2017 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нежитлове приміщення за адресою місто Чернівці, вулиця Хотинська, №49Ж, у звязку з тим, що відповідно до п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріусу не подано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення, яке належним чином зареєстровано. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За правилами ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1278 Цивільного кодексу України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно з частиною 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З матеріалів справи вбачається, що нежитлове приміщення, яке входить до складу спадкового майна, побудоване на законних підставах, позивачі є спадкоємцями за законом першої черги майна померлого [PERSON], але зареєструвати у відповідному реєстраційному органі право власності не вбачається можливим. В свою чергу, без цього в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину позивачі також не можуть. Беручи до уваги те, що позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця у нотаріуса, однак набули у встановленому законом порядку право на неї, спір про спадкове майно відсутній, не порушуються права інших осіб, тому суд дійшов висновку, що право позивачів на спадщину підлягає захисту шляхом визнання права власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved