Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Заводський районний відділ у м.Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Процюк Н.П., реєстраційний номер 1-436 від 03.10.2000\~р.\~У даній\~квартирі зареєстровані\~та проживаютьз 2000 року. Крім них у квартирі також зареєстровані неповнолітня дитина позивача [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та його колишня дружина - [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2017р. шлюб між [PERSON] та відповідачкою розірвано, а шлюбні відносини припинені з 2010 року. Відповідачка [PERSON] після розірвання шлюбу створила іншу сім`ю та проживає зі своїм новим чоловіком за іншою адресою. З 2010 року та до теперішнього часу відповідачка [PERSON] в спірній квартирі не проживає. В добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку у спірній квартирі не бажає, житлово-комунальні послуги не сплачує, у зв`язку з чим позивачі несуть надмірні витрати. У зв`язку зі збільшенням тарифів на оплату за житлово-комунальні послуги на теперішній час в останніх виникла потреба скористатися правом житлової субсидії, але в її оформленні їм було відмовлено внаслідок відсутності даних про сукупний дохід усіх зареєстрованих у спірній квартирі осіб або доказів їх відсутності. Позивач [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що відповідач є її колишньою невісткою, два тижні тому відповідач не заперечувала проти зняття її з реєстраційного обліку місця проживання. Остання 9 років не проживає у спірній квартирі, виїхала з неї у 2010 році добровільно, після розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] , забрала із собою особисті речі та меблі , до квартири не намагалась повернутись, комунальні послуги не сплачує. За таких підстав, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити повністю з підстав, викладених у ньому. Позивач [PERSON] у судовому засіданні суду пояснив, що у 2010 році відповідач виїхала зі спірної квартири добровільно забравши меблі та особисті речі із собою. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, на позовних вимог наполягає. Відповідачка до судового засідання повторно не з`явилася, повідомлена вчасно та належним чином. Представник третьої особи також до судового засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , яка є сусідкою позивачів, свідок пояснила, що відповідач приблизно 8-9 років не проживає у спірній квартирі, відповідач після розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] виїхала з квартири та не намагалась вселитись. У судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] який є сусідом та товаришем позивачів, свідок пояснив, що відповідач приблизно 8-9 років тому виїхала зі спірної квартири за власним бажанням після розірвання шлюбу , позивач [PERSON] намагався відповідачку повернути, але остання не намагалася вселитись у квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивачів, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Процюк Н.П., реєстраційний номер 1-436 від 03.10.2000\~р.\~У даній\~квартирі зареєстровані\~та проживаютьз 2000 року. Також у квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON] , проте фактично не проживає з 2010 року, особистих речей в квартирі не має, комунальні послуги не сплачує. Відповідачка в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялася. Даний факт суттєво порушує право власності позивачів та створює перешкоди в користуванні ними власністю, оскільки несуть додаткові витрати з його утриманню, внаслідок того, що плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідачка знаходиться на реєстраційному обліку за місцем проживання в квартирі позивачів, останні не можуть реалізувати своє право і розпорядитися майном так, як цього бажають, та мають додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідачка [PERSON] не є власником спірної квартири, суд вважає, що право позивачів щодо володіння спірною квартирою порушується, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved