Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Окрім позивачки в квартирі зареєстрований її син [PERSON] , а також інші особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У вищевказаній квартирі відповідачі не проживають більше дев`яти місяців, однак залишились зареєстрованими за даною адресою. Позивачка зазначає, що кожний з відповідачів, як Орендар, набував право тимчасової реєстрації за вказаною адресою, на підставі укладеного Договору оренди, складеного між Орендодавцем та Орендарем представником ріелторської компанії на строк не більше шести місяців. Згідно умов укладених Договорів оренди квартири, після спливу строку оренди Орендар зобов`язувався поновити строк оренди або зняти себе з реєстрації за вказаною адресою, однак після спливу строку оренди квартири або дострокового виселення з вини відповідачів, вони не виконали умов Договору. Крім того, факт непроживання підтверджується актом від 17.07.2019 року. Враховуючи те, що позивачка не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у зв`язку із реєстрацією в ній відповідачів, вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та усунути їй перешкоди у користуванні зазначеної квартири, шляхом зняття з реєстрації відповідачів. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність позивачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Деснянського районного відділу Державної міграційної служби України - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Дана квартира належить на праві власності позивачці [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 20.08.1997 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.04.2010 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Зозулею О.Ю. (а.с.6). У спірній квартирі, окрім позивачки [PERSON] , на даний час також зареєстровані її син [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою ЖЕД-318 від 17.04.2019 року, чим створюють перешкоди для позивачки у здійсненні нею права користування та розпорядження квартирою (а.с. 8). У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що відповідачі у квартирі не проживають, квартплату та комунальні послуги не сплачують, у зв`язку з чим вона просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку та порушується на даний час. Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Факт непроживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] підтверджується Актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 17.07.2019 року (а.с. 10). Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Разом з тим, відповідно до Довідок про реєстрацію місця проживання особи відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31-32). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва місце реєстрації відповідача [PERSON] встановити не вдалося (а.с. 33). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставною, обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку інших відповідачів, то вони задоволенню не підлягають, оскільки під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі на даний час не зареєстровані. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Враховуючи вимоги діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири задоволенню не підлягають, оскільки підставою для зняття їх з реєстраційного обліку є рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, і додаткового вирішення не потребують. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 109, 77 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial