Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку. В позовній заяві зазначили, що їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 14.12.1998 р. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.05.2007р. в квартирі [ADDRESS] було встановлено право спільної часткової власності та виділено ідеальні долі по 1/4 частині кожному із співвласників, встановлено порядок користування квартирою, відповідачу [PERSON] виділено в користування кімнату площею 10,7 кв.м, позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділено в користування дві житлових кімнати площею 17,4 кв.м. та 14,4 кв.м. Кухня, коридор, ванна кімната, підсобні приміщення залишені у спільному користуванні співвласників квартири. На підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 30.07.2013р., позивачка [PERSON] придбала у відповідача виділену йому кімнату. Позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, яка є їх спільною частковою власністю. Окрім позивачів, в квартирі залишається зареєстрованим відповідач по справі, [PERSON], який в квартирі не проживає з моменту розірвання шлюбу з позивачкою [PERSON], не є членом сім'ї позивачів, його речі в квартирі відсутні. Відповідно до п. 7 договору купівлі-продажу квартири, відповідач [PERSON] зобов'язався знятись з реєстрації в даній квартирі до 30.07.2014 року, однак з невідомих причин цього не зробив. Позивачі просять суд усунути їм перешкоди у користуванні власністю, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на задоволенні позову, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1990 року (а.с.6). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO], позивачів по справі. 14.12.1998 року, на квартиру [ADDRESS] видано Свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER], згідно якого квартира належить: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності (а.с. 15-16,18). 09.07.2005р. позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.19) 13 лютого 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано Ленінським відділом РАЦС ЗМУЮ, актовий запис № 13 (а.с.7). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2007р. встановлено право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], виділено по 1/4 ідеальній частині кожному зі співвласників в спільної сумісній власності. Встановлено порядок користування квартирою, та виділено [PERSON] кімнату площею 10,7 кв. метрів, [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділено в користування дві житлових кімнати площею 17,4 кв. метрів та 14,4 кв. метрів. Кухня, коридор, ванна кімната, підсобні приміщення залишені у спільному користуванні співвласників квартири (а.с.17). 30 липня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу частки квартири, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила у власність 1/4 частку квартири [ADDRESS]. Продаж було здійснено за 60000 грн., продавець одержав від покупця всю суму вартості його частки квартири повністю до підписання договору купівлі-продажу. (а.с.8-10,12-14). Згідно з п. 7 зазначеного договору «Сторони домовились про те, що Продавець зобов'язується звільнити згаданий об'єкт нерухомості, вилучити ключі від нього в осіб, які їх мали, надати його для безпосереднього користування покупцю, сплатити комунальні послуги по час звільнення квартири, яке має відбутись не пізніше тридцять першого липня дві тисячі тринадцятого року, знятися з реєстрації в зазначеній квартирі до тридцятого липня дві тисячі чотирнадцятого року». (а.с.12 оберт). Однак, станом на 11.12.2014р., відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим в даній квартирі, що підтверджується Довідкою № 2427 від 11.12.2014р. ЦОА №8 МКП «Основаніє». (а.с.11). Згідно Довідки юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 01-71/2262 від 16.05.18 р., відповідач [PERSON] до теперішнього часу залишається зареєстрованим в даній квартирі (а.с. 23). Позивачам, як власникам житла доводиться нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, до того ж, вони не мають можливості оформити субсидію. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником житла, при умові збереження права власності на житло цього власника, тобто при незмінності власника майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло, таким чином внаслідок припинення права власності на житлове приміщення, особа втрачає і право користування цим приміщенням. Таким чином з моменту відчуження спірної частки квартири, а саме з 30.07.2013 року, попередній власник 1/4 частки квартири, яким є відповідач [PERSON], втрачає право на користування квартирою. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV. Відповідно до ст. 3 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 11 цього Закону орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Оскільки після визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], позивачі не зверталася з вимогами до органу реєстрації про зняття відповідача з реєстраційного обліку і їм не відмовлялося в цьому, то зазначену вимогу суд вважає передчасною. Крім того, судом не може вирішуватися вимога щодо зняття з реєстрації відповідача без залучення в якості відповідача органу реєстрації до участі у справі. Таким чином, вимога позивачів про зняти з реєстрації відповідача не підлягає задоволенню. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню частково. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial