Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 30.04.2014 р. їм стало відомо, що [PERSON] здійснила відчуження відповідачам житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26.03.2014 р. В подальшому за відповідачами було проведено державну реєстрацію права власності на спірний будинок. Вказують, що 24.01.1976 року між ними (позивачами) було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі, рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів № 401 від 13.09.1990 року позивачу [PERSON] було виділено земельну ділянку по [ADDRESS], (в подальшому перейменована у [ADDRESS]) для будівництва індивідуального житлового будинку і в тому ж році вони розпочали будівництво будинку за вказаною адресою. У 1993 році будинок було збудовано. 27.05.1999 року шлюб між ними було розірвано і на час розірвання шлюбу будівництво спірного будинку було закінчено. Після розірвання шлюбу з [PERSON], 28.05.1999 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Зазначають, що в грудні 2000 року [PERSON] покинув територію України та поїхав у Королівство Іспанія на роботу, а [PERSON] залишилась проживати у будинку, збудованому під час першого шлюбу. [INFO] позивач зареєстрував своє місце проживання у спірному будинку. У 2009 році [PERSON] стало відомо, що [PERSON] набула право власності на будинок, як такий, що збудований під час шлюбу на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 21.06.2004 року. Проте, вказане рішення суду було скасовано ухвалою Апеляційного суду Волинської області та направлено на новий розгляд. В подальшому, [PERSON] свій позов залишила без розгляду. 23.10.2013 року [PERSON] повторно зареєструвала за собою право на житловий будинок по [ADDRESS] та продала його відповідачам. На даний час стало відомо, що має місце підробка документів, на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності на спірний житловий будинок за відповідачами. Крім того, в п.1.3 договору купівлі-продажу міститься текст, де [PERSON] свідчить покупцям про відсутність права третіх осіб на житловий будинок та вказує, що майно в спорі не перебуває. Відповідно до умов договору [PERSON] також зобов'язалась зняти з реєстрації в спірному будинку зареєстрованих там осіб. Тобто, ознайомившись з договором перед його підписанням, відповідачі знали, що в будинку зареєстрований позивач [PERSON] Відповідачі не були позбавлені можливості дізнатися хто такий [PERSON], чому він зареєстрований у будинку. Це доводить те, що відповідачі не вжили всіх розумних заходів, не виявили обережності та обачності щоб з!ясувати правомочність продавця. Після укладення договору купівлі-продажу відповідачам була передана будинкова книга. В подальшому відповідачі зняли позивача [PERSON] з реєстрації у спірному буднику без рішення суду. Таким чином, відповідачам було відомо про права третіх осіб на спірний будинок і вони є недобросовісними набувачами. Вважають, що спірне майно - житловий будинок, вибули з їх користування та управління поза їх волею. Посилаючись на ст.ст. 330, 388 ЦК України, позивачі просять суд витребувати житловий будинок по [ADDRESS] з володіння [PERSON], [PERSON], [PERSON] у володіння і спільну сумісну власність позивачів. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], їх представник, заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], її представник, позов не визнали, суду пояснили, що вона та відповідачі [PERSON], [PERSON] набули право власності на спірний будинок на законних підставах - на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2014 р., вони є добросовісними набувачами. Право власності на спірний будинок за позивачами не було зареєстроване як раніше, так і на теперішній час. Тобто позивачі не мають права звертатися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вважають позов таким, що не ґрунтується на законі, просить у його задоволенні відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з» явилися, причини неявки суду не повідомили, про день, час, місце слухання справи повідомлялися належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Судом встановлено, що 26.03.2014 р. між [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 38-40). Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Іванюк М.В. і зареєстровано в реєстрі за № 363. Право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] у встановленому законом порядку. З ч. 2 ст. 328 ЦК України слідує, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Судом також встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] зверталися до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: [ADDRESS], застосування правових наслідків недійсності правочину, визнання житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за кожним з позивачів права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - вищевказаного житлового будинку (справа №161/6829/14). Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 09.04.2015 р. рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2014 р. було скасовано, ухвалене нове рішення, яким у позові [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, застосування правових наслідків недійсності правочину, визнання житлового будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя було відмовлено (а.с. 125-128). Дане рішення суду набрало законної сили і є чинним. Згідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 387 ЦК України та ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володіння відповідача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень… Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Позивачі [PERSON], [PERSON], їх представник, не надали суду належних та припустимих доказів, у відповідності до ст.ст. 58, 60 ЦК України, на підтвердження права власності позивачів на спірний житловий будинок, як і не надали доказів на підтвердження того, що відповідачі незаконно заволоділи спірним майном. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі ст.ст. 328, 334, 388 ЦК України,

Outcome: dismissed