Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» (далі - ПАТ «[PERSON] Аваль»), третя особа Орган опіки та піклування Довгинцівської районної в місті ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном та зняття всіх обмежень щодо нього. В обґрунтування вимог зазначили, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] Під час шлюбу із [PERSON] за спільні кошти вони придбали спільне майно: окремо розташовану будівлю корпусу технічного обслуговування автомобілів загальною площею 1470,3 кв.м., що розташована по вулиці Леоніда Бородича, 7л м. Кривого Рогу. 25.10.2005 р. між [PERSON] та Криворізькою філією АППБ «Аваль» було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/03-03/848, відповідно до якої позичальник [PERSON] отримав позику в сумі 400\~000 грн. та договір іпотеки № 014/03-03/848/1, предметом якого виступала будівля корпусу технічного обслуговування автомобілів загальною площею 1470,3 кв.м., що розташована по вулиці Леоніда Бородича, 7л м. Кривого Рогу, яка належала іпотекодавцю на підставі договору міни будівель від 01.03.2002 р. Відповідно до п. 1.3. застава майна не оформлювалась. 25.10.2005 р. на підставі кредитного договору приватним нотаріусом [PERSON] га вказану будівлю накладено заборону на нерухоме майно, а 24.01.2006 р. обтяжено іпотекою на підставі договору іпотеки. 12.07.2006 р. [PERSON] помер та було відкрито спадкову справу. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.10.2009 р. визнано за нею, [PERSON] право власності на ? частину будівлі по вулиці Леоніда Бородича, 7л м. Кривого Рогу та за [PERSON] та [PERSON] по ? частині вказаної будівлі. Стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «[PERSON] Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/03-03/849 від 25.10.2005 р. укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] в сумі 352 288,30 грн., сплачене держмито та витрати на ІТЗ. 17.11.2009 р. вказану будівлю було зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Після чого [PERSON] почала сплачувати борг, однак у жовтні 2010 р. гроші поверталися на її рахунок як надмірно сплачені суми. За даними Національного банку України, відповідач у 2012 році не надавав відомостей про наявну прострочку боргу синенько Н.В., що свідчить про відсутність невиконаних зобовязань [PERSON] перед відповідачем. 28.08.2012 р. державним виконавцем Центрально-Міського відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-23 виданого 13.10.2009 р., однак на підставі ухвали суду від 02.11.2012 р. вказаний виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 352288,30 грн. отриманий 09.09.2011 р. визнано таким, що повністю не підлягає виконанню. За даними Дзержинського відділу ДВС відсутні виконавчі справи відносно боржника [PERSON], що свідчить про відсутність боргу останньої. 26.03.2013 р. державним виконавцем Центрально-Міського відділу дВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та припинення чинності арешту майна та скасування інших заходів примусового виконання рішення. В звязку з цим відповідач добровільно відмовляється скасувати арешт майна, єдиною можливістю відновити порушене конституційне право позивачів на вільне розпорядження та користування своєю власністю є скасування обмежень та обтяжень щодо належного їм майна, тому просять усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм майном, а саме: одноповерхової окремо розташованої будівлі і корпусу технічного обслуговування автомобілів загальною площею 1470,3 кв.м., що розташована по вулиці Леоніда Бородича, 7л м.Кривого Рогу, шляхом зняття всіх обтяжень та обмежень щодо вказаного майна. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заперечень не надійшло. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Довгинцівської районної в місті ради в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в інтересах дитини підтримала вимоги позову. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Як встановлено судом, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2017 року по справі № 211/5217/16-ц, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017 р. залишено без змін та було витребувано судом на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України, в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] про зняття арешту з майна, накладеного в рамках іпотечного договору № 014/03-03/848/1 від 25 жовтня 2005 року відмовлено. Згідно вищезазначеного рішення суду, 25 жовтня 2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено генеральну кредитну угоду № 014/03-03/848, відповідно до п. 1 якого банк як кредитор надав [PERSON] як позичальнику кредитні кошти, загальний розмір яких не повинен перевищувати 400\~000 гривень строком на 60 місяців. 25 жовтня 2005 р. в забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливає з генеральної кредитної угоди № 014/03-03/848 від 25.10.2005 р., між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] також укладено договір іпотеки №014/03-03/848/1, предметом іпотеки відповідно до якого є одноповерхова окремо розташована будівля корпусу технічного обслуговування автомобілів загальною площею 1470,3 кв.м., що розташована за адресою м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, 7л, яке належало іпотекодавцю [PERSON] на підставі договору міни будівель від 01.03.2002 р. На строк дії цього договору предмет іпотеки залишається у володіння (користуванні) іпотекодавця .12 липня 2006 р. [PERSON] помер. Вказані обставини встановлені судом при винесенні рішення 21 лютого 2017 року по справі №211/5217/16-ц та доказуванню відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 жовтня 2009 року визнано за [PERSON] право власності на ? частину одноповерхової окремо розташовану будівлю корпусу технічного обслуговування автомобілів загальною площею 1470,3 кв.м., що знаходиться за адресою м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, 7л. Визнано за неповнолітньою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину вказаної будівлі та на частину орендної плати будівлі в сумі 90\~000,00 грн. Визнано за неповнолітньою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину вказаної будівлі та на частину орендної плати будівлі в сумі 90\~000,00 грн. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину грошових коштів, що є дебіторською заборгованістю по орендній платі за здану в оренду будівлю корпусу технічного обслуговування автомобілів по вул. Л. Бородича, 7л м.Кривого Рогу, станом на 01.10.2009 р. в сумі 180\~000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «РайфайзенБанк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/03-03/849 від 25.10.2005 р. укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] в сумі 352\~288,30 грн., сплачене держмито в сумі 1700 грн. та витрати на ІТЗ в сумі 30 грн. (а.с. 11-18 копія рішення суду, ухвали суду). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно абзаців першого та другого пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 (далі Постанова №5), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Згідно абзацу першого пункту другого Постанови № 5, позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Пунктом 13 Постанови № 5 розяснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно зясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» - під іпотекою слід розуміти вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] є боржником за кредитним договором №014/03-03/849 від 25.10.2005 р., дані про сплату нею заборгованості в повному обсязі, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, в матеріалах справи відсутні. Посилання позивачів на те, що рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.10.2009 року дію кредитного договору № 014/03-03/849 від 25.10.2005 р. було припинено, а отже на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» припиняється і договір іпотеки, тому іпотекодержатель повинен був зняти всі обтяження та обмеження накладені в рамках іпотечного договору є помилковим, оскільки вказаним рішенням суду дія кредитного договору не припинена, а отже посилання позивача на статтю 17 Закону України «Про іпотеку» є безпідставним. Суд не приймає до уваги посилання позивачів про те, що відповідач добровільно відмовився від стягнення боргу за рішенням суду, оскільки пропустив строк пред'явлення виконавчого листа, оскільки матеріали даної цивільної справи, не містять відомостей про те, чи було пред'явлено до виконання виконавчий лист за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13.10.2009 року, а довідка Саксаганського відділу ДВС про відсутність станом на 03.07.2017 р. виконавчих листів про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості, не може слугувати належним доказом. Крім того слід зауважити, що зняття обтяження з предмету іпотеки порушить права іпотекодержателя. Позивачі не сплатили пред'явлену кредитором заборгованість за кредитним договором та стягнуту судом, ухиляються від виконання свого обов'язку, тобто зобов'язання за кредитним договором спадкоємцями не були виконані, а отже ніякого припинення як дії кредитного договору, так і дії договору іпотеки не відбулось, тому оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі, як на підстави для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed