Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися через Марганецький міський суд Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частини квартири за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що квартира [ADDRESS] 30 липня 1993 року була приватизована. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.07.1993 року їхньому сину [PERSON] та кожному з них на лежить по 1/3 частині квартири. У 2000 році їхній син [PERSON] одружився з [PERSON] та переїхав на постійне місце проживання до Німеччини. 05 червня 2000 року [PERSON] знявся з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. З того часу він квартирою не цікавився, участі в її утриманні не приймав, комунальні платежі не сплачував. [INFO] [PERSON] помер в м. Франкенберзі. З заявою про прийняття спадщини після смерті свого сина до нотаріальної контори вони не зверталися, разом не проживали. Таким чином, на сьогоднішній день, 1/3 частина квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON]. Починаючи з червня 2000 року і по сьогоднішній день позивачі відкрито володіють всією квартирою, сплачують комунальні платежі Позивачі вважають, що відповідно до ст. 344 ЦК України вони мають право визнати за собою право власності на 1/3 частину квартири в рівних частках, так як вони починаючи червня 2000 року проживають в квартирі, відкрито володіють нею, та сплачують комунальні платежі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити, суду пояснив, що на момент приватизації квартири [ADDRESS] 30.07.1993 року проживали та були зареєстровані він, його дружина [PERSON], їхній син [PERSON]. У 2000 році син одружився та виїхав на постійне місце проживання до Німеччини. В червні 2000 року у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до іншої країни їхній син знявся з реєстраційного обліку у квартирі. [INFO] його син помер в м. Франкенберзі. В нотаріальну контору він із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його сина, не звертався. Розпочинаючи з дня приватизації і по сьогоднішній день в квартирі постійно проживають він і його дружина, дбають про квартиру, сплачують комунальні платежі, укладають договори з комунальними службами. Позивач [PERSON] надала суду заяву про слухання справи без її участі. У наданій заяві зазначила, що просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про слухання справи без її участі. В наданій заяві зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Матеріальних вимог до 1/3 частини квартири не має. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.07.1993 року /а.с. 10/. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого відділом ЗАГС м. Франкенберг (Едер) 12.11.2004 року, вірність перекладу з оригіналом свідоцтва завірена /а.с. 9/. Згідно інформації Марганецької державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON], Марганецькою державною нотаріальною конторою не заводилась /а.с. 26/. Таким чином, на сьогоднішній день, 1/3 частина квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що позивачі, згідно свідоцтва про власність на житло від 30.07.1993 року є власниками 2/3 частини вищевказаної квартири. Після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] фактично вступили у право володіння спірною частиною квартири, так як продовжували проживати та доглядати за квартирою. При цьому відкрито, безперервно володіли квартирою, проводили ремонтні роботи, сплачували комунальні послуги. Зазначенні обставини підтверджуються поясненнями свідка [PERSON] Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Крім того, відкрите володіння позивачами 1/3 частиною квартири підтверджується тим, що квартира складається з трьох кімнат житловою площею 46,1 кв. метри, загальна площа квартири 63,1 кв. метри, порядок користування квартирою не визначався, а тому користуючись своєю власністю, позивачі користувалися і часткою [PERSON] Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню: за позивачем [PERSON] та [PERSON] варто визнати право власності за набувальною давністю в рівних часках на 1/3 частини квартири [ADDRESS], в зв'язку з чим їхні частки в квартирі збільшаться до ? за кожним.

Outcome: approved