Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача та третьої особи, в якій просять визнати Додаткову угоду про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 23.10.2012 року між Домаською сільською радою м.Лозова Харківської області та відповідачем [PERSON] , що зареєстрований у Міськрайонному управлінні Держкомзему м.Лозова і Лозівському районі Харківської області від 16.11.2012 року за №631100004000063 укладеною, посилаючись на те, що 25.12.2009 між [PERSON] - продавцем та [PERSON] - покупцем було укладено Договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі зерносховища, за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О. 25.12.2009 за реєстраційним №3905, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №3778793 25.12.2009, право власності зареєстроване Лозівським бюро технічної інвентаризації 09.01.2010, номер запису 116 в книзі 1, реєстраційний номер: 29065557. Технічна характеристика нежитлової будівлі в цілому: нежитлова будівля зерносховища цегляна літ. «А-1», загальна площа 129,1 кв.м, огорожа металева літ. «№ 1», колодязь з бетону літ. «К». Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №24993580 від 09.01.2010 Лозівського бюро технічної інвентаризації, об`єкт: нежитлова будівля зерносховища, що знаходиться в [ADDRESS] , перебуває у приватній спільній частковій власності, розмір частки [PERSON] становить 1/2). В п.4 цього Договору зазначено, що земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля, не приватизована, державний акт на право власності на земельну ділянку не отримувався, кадастровий номер не отримувався. На момент придбання частини будівлі [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Тому, набута за час шлюбу 1/2 частина нежитлової будівлі зерносховища, була об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] оформив у встановленому порядку спадщину після смерті батька, успадкувавши 1/4 частку нежитлової будівлі зерносховища, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] , як переживша дружина померлого [PERSON] , оформила право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, тобто останній на праві приватної власності належить 1/4 частка нежитлової будівлі зерносховища, що знаходиться в [ADDRESS] на праві приватної власності [PERSON] . На даний час вищевказана нежитлова будівля зерносховища належить на праві спільної часткової власності трьом особам: [PERSON] , розмір частки якого складає 1/2; [PERSON] , розмір частки якого складає 1/4 та [PERSON] , розмір частки якої складає 1/4. На підставі рішення XXX сесії VI скликання Домаської сільської ради м.Лозова Харківської області №153 від 16.10.2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду [PERSON] », між Домаською сільською радою - орендодавцем та [PERSON] - орендарем 23.10.2012 укладено Договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,3940 га, у тому числі інші землі 0,3940 га, терміном на 49 (сорок дев`ять) років, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування нежитлового приміщення - складу для зберігання зернових культур, кадастровий номер 6323981103:00:000:0016. Земельну ділянку за актом приймання-передачі об`єкта оренди, який є додатком до договору та його невід`ємною частиною, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування 23.10.2012 року. Договір зареєстровано у Міськрайонному управлінні Держкомзему у м.Лозова і Лозівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.11.2012 за № 631100004000063. У зв`язку з набуттям часток у праві власності на нежитлову будівлю зерносховища, яка розташована на орендованій іншою особою (відповідачем) земельній ділянці у Домаської сільської ради м.Лозова Харківської області (правонаступник - Лозівська міська рада Харківської області), 25.06.2019 позивачі звернулися до Лозівської міської ради із заявою про внесення змін до договору оренди вказаної земельної ділянки щодо включення їх до цього договору співорендарями земельної ділянки. На підставі заяви позивачів рішенням Лозівської міської ради від 30.08.2019 №1715 «Про внесення змін до рішень міської ради» внесено зміни у вищевказаний договір оренди земельної ділянки та викладено його в новій редакції. За новою редакцією договору співорендарями земельної ділянки з кадастровим номером 6323981103:00:000:0016, крім [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] . Зазначений проект Додаткової угоди у чотирьох примірниках був надісланий Лозівською міською радою представнику позивачів, підписаний позивачами та повернутий міській раді для підписання іншими сторонами договору, а саме - Лозівською міською радою та відповідачем [PERSON] . За інформацією Лозівської міської ради співорендарю [PERSON] було направлено лист з пропозицією підписати проекти угод та чотири примірники додаткових угод про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 23.10.2012 (державна реєстрація - 16.11.2012 р.) за адресою [ADDRESS] . На цей лист-пропозицію співорендарем [PERSON] , надана відповідь Лозівській міській раді від 06.12.2019 про те, що пропозиція є неприйнятною для його сторони. Після цього, листом від 18.12.2019 [PERSON] повернув до Лозівської міської ради три примірники додаткових угод із зазначенням, що один примірник (з візами представників міської ради) в результаті дитячих пустощів було ненавмисно знищено та викинуто на смітник. Також в листі зазначено, що Лозівська міська рада Харківської області не заперечує проти укладання вищезазначеної угоди, але підписання її з боку міської ради можливо лише після підписання всіма співорендарями земельної ділянки. Але, враховуючи наявну відмову [PERSON] , від підписання угоди, Лозівською міською радою запропоновано позивачам звернутись з позовом до суду про визнання угоди укладеною. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, її представник-адвокат Риженко А.М. в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, з наведених у позові підстав. Зазначив, що враховуючи ту обставину, що за чинним законодавством передача в оренду земельних ділянок, що перебувають комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки, а право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права, на сьогоднішній день позивачі, як співвласники нежитлової будівлі зерносховища, розташованій на орендованій відповідачем земельній ділянці, за відсутності укладеного договору оренди цієї земельної ділянки, не мають можливості зареєструвати в установленому порядку своє право користування спірною земельною ділянкою, а відтак на законних підставах використовувати цю земельну ділянку для обслуговування належної їм на праві спільної часткової власності будівлі зерносховища за адресою: [ADDRESS] . Як наслідок, позивачі не можуть у повному обсязі здійснювати правомочності з володіння і користування об`єктом своєї нерухомості (будівлею зерносховища). Тому, майнове право позивачів щодо користування земельною ділянкою площею 0,3940 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій розташоване належне їм на праві спільної часткової власності зерносховище, є порушеним. Відповідач [PERSON] та його представник-адвокат Шаповал Л.І. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову оскільки вважають, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, такий договір вважається неукладеним. Позивачі у справі не є стороною договору оренди земельної ділянки від 23.10.2012, який [PERSON] уклав з Домаською сільською радою та зареєстрував 16.11.2012, тому їх права не є порушеними. Додаткова угода з Лозівською міською радою про внесення змін до згаданого Договору оренди земельної ділянки не є укладеною. Також посилалися на лист в.о.начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській області О.Б.Корсун-Цуркан №29-20-14-2284/0/19-20 від 13.03.2020 та Акт комісійного обстеження об`єкту нерухомого майна та земельної ділянки по [ADDRESS] від 06.03.2019, Висновок начальника відділу Держкомзему у місті Лозова Харківської області О.О.Мироненко за №58 від 31.05.2010, оскільки вказані письмові докази містять інформацію про обставини за якими службова особа уповноваженого органу за наслідками розгляду заяви про захоплення земельної ділянки, надає роз`яснення про те, що договір оренди землі в односторонньому порядку не може бути розірваним. Також вищевказаним актом встановлено, що захоплена земельна ділянка використовується у підприємницькій діяльності - для виробництва тротуарної плитки. Згідно висновку, земельна ділянка була віднесена до категорії - землі сільськогосподарського призначення та має цільове використання землі іншого сільгосппризначення. Передбачено її переведення з цільовим використанням - земля іншого сільгосппризначення (обслуговування нежитлового приміщення - складу зберігання зернових культур) Тобто вважають, що з урахуванням позовних вимог та наслідків судового рішення, земельна ділянка втратить відповідну категорію та цільове призначення - організовану промислову діяльність у житловій зоні забудови. Крім цього зазначали, що позивачі у справі обрали невірний спосіб захисту. Представники третьої особи Лозівської міської ради Харківської області Степанова О.С., Курасова О.К. у судове засідання не з`явилися, 24.02.2021 на адресу суду надійшла заява Курасової О.К. про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги позивача підтримують. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивачів та відповідача і його представника, враховуючи думку представника третьої особи, судом було встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 25.12.2009 між [PERSON] - продавцем та [PERSON] - покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі зерносховища, за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Степанчук Н.О. 25.12.2009 за реєстраційним №3905, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №3778793 25.12.2009, право власності зареєстроване Лозівським бюро технічної інвентаризації 09.01.2010, номер запису 116 в книзі 1, реєстраційний номер: 29065557. Технічна характеристика нежитлової будівлі в цілому, згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №24735019, виданого Лозівським бюро технічної інвентаризації 09.12.2009 складає: нежитлова будівля зерносховища цегляна літ.«А-1», загальною площею 129,1 кв.м, огорожа металева літ.«№1», колодязь з бетону літ.«К». Земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля, не приватизована, державний акт на право власності на земельну ділянку не отримувався (згідно довідки, виданої Харківською регіональною філією державного підприємства «Центр земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах» Лозівський районним відділом державної реєстрації від 22.12.2009, вих. № 1015/20-48), кадастровий номер не отримувався (а.с.18,19,20). На момент придбання частини будівлі [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.08.1965, виданим Броварським районним бюро ЗАЦС (а.с.21). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2017, виданого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Щербиною Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №219, спадкова справа №7/2015, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.03.2017, індексний номер 81533410, наданого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Щербиною Т.В., 1/4 частка нежитлової будівлі зерносховища, що знаходиться в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , належить на праві приватної власності сину спадкодавця [PERSON] . Вид спільної власності - спільна часткова (а.с.22,23). Відповідно до Свідоцтва про право власності від 01.03.2017, виданого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Щербиною Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №217, спадкова справа №7/2015, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.03.2017, індексний номер 81531211, наданого приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Щербиною Т.В., 1/4 частка нежитлової будівлі зерносховища, що знаходиться в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] належить на праві приватної власності [PERSON] - дружині спадкодавця. Вид спільної власності - спільна часткова (а.с.24,25). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №153833820 від 24.01.2019, вищевказана нежитлова будівля зерносховища належить на праві спільної часткової власності трьом особам: [PERSON] , розмір частки якого складає 1/2; [PERSON] , розмір частки якого складає 1/4; [PERSON] , розмір частки якої складає 1/4 (а.с.26-27). На підставі рішення XXX сесії VI скликання Домаської сільської ради м.Лозова Харківської області №153 від 16.10.2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання в оренду [PERSON] », між Домаською сільською радою - орендодавцем та [PERSON] - орендарем 23.10.2012 укладено Договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,3940 га, у тому числі інші землі 0,3940 га, терміном на 49 років, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для обслуговування нежитлового приміщення - складу для зберігання зернових культур, кадастровий номер 6323981103:00:000:0016. Договір зареєстровано у Міськрайонному управлінні Держкомзему у м.Лозова і Лозівському районі Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.11.2012 за №631100004000063 (30-35,36,37-38). Як вбачається з Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.07.2020, земельна ділянка з кадастровим номером 6323981103:00:000:0016, площею 0,394 га, за адресою: [ADDRESS] , яка належить Домаській сільській раді міста Лозова Харківської області (код ЄДРПОУ 22682299), має цільове призначення (вид використання) - 01.13. для іншого сільськогосподарського призначення, категорія землі - землі житлової та громадської забудови, форма власності - комунальна (а.с.28-29). На підставі заяви [PERSON] , [PERSON] від 25.06.2019 про внесення змін до договору оренди вищевказаної земельної ділянки, орендованій [PERSON] у Домаської сільської ради м.Лозова Харківської області, щодо включення їх до цього договору співорендарями земельної ділянки, Рішенням Лозівської міської ради від 30.08.2019 №1715 «Про внесення змін до рішень міської ради» внесено зміни у вищевказаний договір оренди земельної ділянки та викладено його в новій редакції. За новою редакцією договору співорендарями земельної ділянки з кадастровим номером 6323981103:00:000:0016, крім [PERSON] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.39,40,42,43-46). Зазначений проект Додаткової угоди у чотирьох примірниках був надісланий Лозівською міською радою представнику позивачів, підписаний позивачами та повернутий міській раді для підписання іншими сторонами договору, а саме - Лозівською міською радою та відповідачем [PERSON] (а.с.41,47,48). Згідно листа Лозівської міської ради від 26.05.2020 №2725/02-13-7, Лозівською міською радою було направлено на адресу співорендаря [PERSON] , лист з пропозицією підписати проекти угод та чотири примірники додаткових угод про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 23.10.2012 (державна реєстрація - 16.11.2012 р.) за адресою [ADDRESS] . На вказаний лист-пропозицію співорендарем [PERSON] , була надана відповідь, що пропозиція є неприйнятною для його сторони. Після цього, листом від 18.12.2019 року [PERSON] , повернув до Лозівської міської ради три примірники додаткових угод із зазначенням, що один примірник (з візами представників міської ради) в результаті дитячих пустощів було ненавмисно знищено та викинуто на смітник. Також в листі було зазначено, що Лозівська міська рада Харківської області не заперечує проти укладання вищезазначеної угоди, але підписання її з боку міської ради можливо лише після підписання всіма співорендарями земельної ділянки. Але, враховуючи наявну відмову [PERSON] , від підписання угоди, Лозівською міською радою запропоновано позивачам звернутись з позовом до суду про визнання угоди укладеною (а.с.49,50). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частинами першою-другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі». Частиною 1 статті 2 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Статтею 6 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. За змістом частини 1 статі 93 ЗК України та статті 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Положеннями пункту «е» частини 1 статті 141 ЗК України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, у тому числі, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Згідно з частиною 1 статті 31 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у разі, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Разом з тим, питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК і статтею 377 ЦК. Згідно з частинами 1,2,4 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на житловий будинок,будівлю або споруду кількома особами права на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди. Частиною 1 статті 377 ЦК визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч.3,4 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Водночас за змістом частини 3 статті 7 ЗУ «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Правочином, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. У ст.31 ЗУ «Про оренду землі» також зазначено, що договір оренди землі припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. З аналізу вищезазначених норм випливає, що законодавець прямо пов`язує момент набуття права власності на нерухомість новим власником із моментом припинення землекористувачем права користування земельною ділянкою під нерухомістю. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, що перебувають у користуванні громадян або юридичних осіб, передаються в користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування тільки після припинення користування ними в порядку, визначеному законом. Зі змісту ст.141 ЗК України вбачається, що набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, розташовані на земельній ділянці, є лише підставою для припинення права користування земельною ділянкою, а не фактом припинення такого права. В своєму рішенні Колегія суддів Вищого господарського суду України у своїй постанові від 15 квітня 2015 у справі №28/5005/5627/2012 зазначила, що відповідно до ст.377 Цивільного кодексу та ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на будинок, споруду, що перебуває на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача переходить право користування відповідною земельною ділянкою в тому самому обсязі, що був у попереднього землекористувача. Однак при цьому договір оренди земельної ділянки попереднього власника нерухомого майна не припиняється автоматично, а новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на себе у встановленому чинним законодавством порядку. Тобто у зв`язку з переходом права власності на будівлю до нового власника цей факт є підставою для припинення права користування земельною ділянкою попереднім землекористувачем і до нового власника переходить право користування земельною ділянкою під будівлею, однак право користування земельною ділянкою попереднього користувача припиняється та набувається (переоформлюється) власником будівлі у встановленому законом порядку та такий порядок передбачає необхідність прийняття уповноваженими органами рішень про припинення/наданні в оренду зазначеної земельної ділянки та здійснення державної реєстрації зазначених прав. Вищий господарський суд своєю постановою від 9 липня 2015 у справі №910/23058/14 зазначає, що в ЗУ «Про оренду землі» міститься ст.7, частина 3 якої говорить, що до особи, до якої перейшло право власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташовані такий житловий будинок, будівля чи споруда. У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні. Отже, у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, не залежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі. Разом з тим, відповідно до положень статей 124 і 125 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №910/20774/17. Тобто враховуючи, що вказана земельна ділянка, яка належить Домаській сільській раді, правонаступником якої є Лозівська міська рада Харківської області, перебуває в оренді у відповідача [PERSON] , якому на праві власності належить 1/2 частина вищевказаної нежитлової будівлі, розташованій на орендованій земельній ділянці, а також, що інша 1/2 частина вказаної нежитлової будівлі належить позивачам по справі [PERSON] та [PERSON] , після смерті [PERSON] (попереднього власника 1/2 частини нежитлової будівлі) тобто до позивачів по справі перейшло право власності на 1/2 частини нежитлової будівлі та останні мають право на оренду вказаної земельної ділянки за чинним законодавством. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Частиною 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. А тому посилання відповідача на те, що позивачі не є стороною вказаного договору оренди землі і не мають справа на укладення додаткової угоди до неї та що їх права ним не порушені, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на Законі. Суд звертає увагу, що на земельну ділянку може бути укладено договір оренди землі, в якому сторонами (орендарями) виступатимуть кілька осіб (множинність сторін). Нарахування орендної плати в цьому разі буде здійснюватися пропорційно тій частині площі будівлі, що перебуває у власності кожного співвласника, що узгоджується з правовою позицією Державного агентства земельних ресурсів України, викладеною в листі від 03.04.2013 №5601/17/11-13. Пунктом 9.1. спірного Договору оренди земельної ділянки від 23.10.2012, укладеного між Домаською сільською радою та [PERSON] , сторони встановили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін, шляхом укладання додаткових угод до договору. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розв`язується в судовому порядку. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. За ст.35 ЗК «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно із статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку. Відповідно до частини другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, крім інших - зміна правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частинами першою та другою ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вказана правова позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 07.11.2018 у справі №910/20774/17. За змістом ст.33 Закону України «Про оренду землі» відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. За таких обставин, суд вважає, що позивачами вірно обрано способом захисту порушеного права позивача - визнання в судовому порядку укладеної додаткової угоди до договору оренди землі зі зміною сторони орендаря, на підставі ст.33 ЗУ «Про оренду землі». А тому посилання відповідача та його представника про обрання позивачами невірного способу захисту, є безпідставними. Посилання відповідача та його представника на подальшу зміну зі сторони позивачів цільового призначення земельної ділянки та втрати відповідної категорії - організовану промислову діяльність у житловій зоні забудови є безпідставним. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позивач по справі [PERSON] , як інвалід І групи, звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн., та на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved