Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] . звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання кредитного договору та договору поруки недійсним вказуючи, що 09 жовтня 1997 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. В зв»язку з тим, що спільне життя не склалось, рішенням Дарницького районного суду м. Київ від 18.02.2009 року шлюб між ними розірвано. 26.06.2011 року їй стало відомо про те, що 27.11.2007 року колишнім чоловіком [PERSON] та між банком ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», укладено кредитний договір № 35093 про встановлення ліміту овердрафту по картковому рахунку на суму 950 000 грн на строк з 29.11.2007 року по 03.09.2009 рік зі сплатою процентів за користування овердрафту на рівні 18% річних, відповідно до п.1.4. при перевищені розміру овердрафту вказана ставка збільшується до 40%. Крім того, 29.11.2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 35093, згідно з яким [PERSON] зобов»язувався відповідати перед банком за невиконання [PERSON] умов договору. Вказана інформація стала відома їй після накладення арешту на майно яке знаходиться в м. Київ. Ухвала винесена суддею Соснівського районного суду м. Черкаси 27.01.2010 року, яка в подальшому була скасована ухвало 11.09.2012 року. Вважає, що вказаний договір повинен бути визнаний судом недійсним, так як на момент його укладення сторони перебували в шлюбі і відповідно до ст.. 65 СК України укладений без згоди одного з подружжя. Юридичним наслідком договору є розпорядження майном, яке перебувало у спільній сумісній власності подружжя. Вона не надавала нікому повноважень на укладання такого договору, а в даному випадку договір виходить за межі побутового і письмова згода є обов»язковою. Враховуючи, що разом з кредитним договором укладено договір поруки, виникає необхідність в застосуванні наслідків недійсності договору поруки. Банк знав, що [PERSON] перебував у шлюбі, діяв несумлінно тобто знав, що один з подружжя згоди на його укладання не надавав. Просить визнати кредитний договір № 35093 від 27.11.2007 року між банком Та [PERSON] недійсним. Визнати договір поруки № ДП 35093 від 29.11.2007 року між банком «Укргазбанк» та [PERSON] недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача «ПАТ Укргазбанку [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав та пояснив, що рішенням суду стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно розмір заборгованості. Позивач про дане рішення знала та рішенням суду за нею визнано право власності на квартиру яка знаходиться в м. Київ, а тому дані договори ніяким чином на права позивачки не впливають. Просив в позові позивачу відмовити. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явились, хоч належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», укладено кредитний договір № 35093 про встановлення ліміту овердрафту по картковому рахунку на суму 950 000 грн на строк з 29.11.2007 року по 03.09.2009 рік зі сплатою процентів за користування овердрафту на рівні 18% річних, відповідно до п.1.4. при перевищені розміру овердрафту вказана ставка збільшується до 40%. 29.11.2007 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 35093 згідно з яким [PERSON] зобов»язувався відповідати перед банком за невиконання [PERSON] умов договору. 11.09.2012 року Соснівським районним судом м. Черкаси прийнято рішення про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 541535,15 грн. 23.01.2013 року дане рішення набрало чинності. Позивач звернулась до суду з позовом про визнання даних договорів недійсними , підставою недійсності договору зазначає те, що в момент підписання договору від неї, як законної дружини, не була взята згода на укладення даних договорів. Положення ст.. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності подружжя і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов»язків для другого із подружжя, а лише для позичальника, як сторони договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу . Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Позивач не довів суду , що кредитний договір суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а отже відсутні підстави , передбачені ст.ст. 203,215 ЦПК України для визнання договору недійсним, постільки під час підписання договору кредиту позивач був ознайомлений з його умовами та наслідками . Відповідно до ст.. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов»язання, а не правочином щодо розпорядження майном, належним поручителю, договір поруки не створює обов»язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а відтак до правовідносин норм ст.. 65 СК України не застосовується. Суд вважає, що укладенням кредитного договору та договору поруки ніяким чином не порушені права позивача. Більше того, як встановлено в судовому засіданні, рішенням суду м. Києва за позивачкою визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Як зазначила сама позивач, 18.02.2009 року шлюб між сторонами розірвано. Вважаючи , що позивач не довів своїх позовних вимог , суд відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: dismissed