Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Представник позивачки - адвокат Шаврова Н.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачки та просила їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача та її представника та надав суду письмове заперечення, в якому просить залишити без задоволення позовну заяву. Пояснив, що вони після розірвання шлюбу 22.02.2011 року примирились та проживали разом до грудня 2012 року. Заборгованості по аліментам не має, що підтверджується довідкою з місця його роботи, з його заробітної плати на підставі виконавчого листа стягуються щомісячно аліменти. Він звертався до опікунської ради Орджонікідзевської міської ради з проханням призначити йому часи зустрічі з дочкою. Опікунською радою будо винесено рішення про дні та часи його зустрічей з донькою. В призначені дні саме позивачка не надавала йому можливості спілкуватись з дочкою та підмовляла дитину проти нього. Коли донька пішла до школи, він придбав для неї планшет та прийшов до школи з метою його віддати дочці, але ж класний керівник не дозволила йому зустрітись з дочкою, пояснюючи це тим, що дозволить зустрічі тільки у присутності матері, щоб не травмувати дитину, вимушений був піти зі школи. Згодом він намагався віддати цей подарунок дочці, але ж позивачка відмовилась приймати дарунок. Позивачка постійно просила його не шукати зустрічей з донькою, щоб дати можливість їй влаштувати її особисте життя, а також щоб начебто донька заспокоїлась, а згодом, як підросте, він матиме можливість з нею вільно спілкуватись. Він ніколи не відмовлявся і не відмовляється від своєї доньки, він ніколи не був проти того, щоб дочка виїздила на якісь конкурси за межі України, позивачка жодного разу до нього не зверталась про надання дочці дозволу на виїзд за межі країни. Позивачка в березні 2016 року зателефонувала йому та з погрозами і вимогами про надання дозволу на виїзд дочки на постійне місце проживання до Росії до її родичів, а також запропонувала йому обмін, якщо він надасть такий дозвіл, то вона відмовиться від аліментів на утримання доньки. Він запевнив позивачку, що як платив аліменти, так і буде їх платити незалежно від того, чи вона відмовиться від них. Він категорично проти виїзду дочки на постійне місце проживання до Росії. Тільки через те, що він любить свою доньку, то він не зустрічається з нею зараз, щоб вона була психічно здоровою дитиною. Він дуже хоче спілкуватись та приймати участь в її виховання, але через скандальний характер її матері та бабусі [PERSON] він не може цього робити, щоб уникнути чергових скандалів та уберегти дитину від хвилювань. Вважає, що немає жодних підстав до позбавлення його батьківських прав у відношення його дочки [PERSON]. Представник третьої особи - Олійник Я.Я. в судовому засіданні проти позовних вимог позивачки [PERSON] та її представника про позбавлення батьківських прав у відношенні [PERSON] заперечує та підтримує наданий письмовий висновок. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка по справі - її дочка. [PERSON] ніколи зі своєю дочкою [PERSON] не гуляв, не спілкувався, дитина батька майже не знає, а пам'ятає про нього лише негативне. Відповідач взагалі не піклується про свою дитину, він сумнівався, що це його дитина. Її дочка не живе з відповідачем приблизно з 2011 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює в Управлінні освіти. Вона проживала по сусідству з позивачкою, дружила з нею. Батька [PERSON] ніколи не бачила. [PERSON] про батька їй нічого не розповідала. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона класний керівник КЗ «НВК №1». У неї в класі навчається [PERSON]. Її вихованням займається лише мати - [PERSON] Батька - [PERSON] вона взагалі не знає та ніколи не бачила, з ним не спілкувалась. Дівчинка дуже розвинена та розумна. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона медична сестра КЗ «НВК №1». Мати дівчинки вона добре знає, батька взагалі не знає, ніколи його не бачила. З [PERSON] спілкується дуже давно, про батька дитини нічого гарного не може сказати. З позивачкою вона дружить. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи, дослідивши матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач - [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 08.04.2006 року по 03.03.2011 року. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22.02.2011 року шлюб сторін було розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 04.03.2011 року. [INFO] у них народилася донька [PERSON], яка вказаним вище рішенням суду була залишена проживати з позивачкою і до сих пір проживає з нею. Вказаним рішенням суду про розірвання шлюбу також було встановлено, що з квітня 2010 року позивачка з чоловіком не проживають однією сім'єю та не ведуть спільне господарство. Ще до розірвання їхнього шлюбу позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої дитини. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15.07.2010 року був задоволений позов позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. За два роки з грудня 2010 року і по грудень 2012 року у відповідача утворилася заборгованість по аліментам на суму більше 14 тис. грн., від сплати якої був звільнений судом, виходячи з того, що вона несвоєчасно пред'явила виконавчий лист на виконання, а також, виходячи з пояснень відповідача, що вони нібито проживали разом ще до грудня 2012 року. З грудня 2012 року і до сих пір відповідач ухиляється як від виховання, так і від утримання дитини. Аліменти на утримання доньки він після вказаних подій сплачує, але тільки у самому мінімальному розмірі по 300-400 грн. на місяць. Шлюб позивачки з відповідачем виявився невдалим та нетривалим. Разом у шлюбі сторони прожили тільки чотири роки з квітня 2006 року і по квітень 2010 року. Відповідач залишив сім'ю та пішов до іншої жінки, коли їхній доньці було тільки три роки. Тоді [PERSON] звернулася до Служби у справах дітей виконкому Орджонікідзевської міської ради для того, щоб відповідачу офіційно рішенням органу опіки та піклування був визначений час, протягом якого він може спілкуватися з дитиною та займатися її вихованням. Коли відповідача туди викликали на підставі заяви позивачки для узгодження цього питання, відповідач почав з'ясовувати зовсім інше питання, а саме, яким чином він може відмовитися від свого батьківства по відношенню до їхньої доньки. Відповідач пояснив це тим, що у нього зараз інша сім'я і він не бажає і надали бути зареєстрованим батьком їхньої доньки та сплачувати аліменти на її утримання. Відповідачу був призначений час, протягом якого він має право забирати дитину та займатися її вихованням. Але відповідач не скористувався вказаним рішенням органу опіку та піклування і протягом декілька років він не займається без поважних причин вихованням дитини, що підтверджується характеристикою КЗ «Навчальний - виховний комплекс № 1 м. Орджонікідзе Дніпропетровської області» від 14.03.2016 року відносно їхньої доньки [PERSON]. На даний час донька [PERSON] навчається в КЗ «Навчальний - виховний комплекс № 1 м. Орджонікідзе Дніпропетровської області». Відповідно змісту наданої характеристики батько дитини за час її навчання в зазначеному навчальному закладі жодного разу у школу не приходив, батьківські збори не відвідував, життям дівчинки не цікавиться, зв'язок з класним керівником не підтримує. Не підтримує він зв'язок і з іншими вчителями, підписів батька в щоденнику їхньої доньки теж жодного разу не було. Тобто відповідач не проявляв і зараз не проявляє ніякого інтересу до навчання їхньої доньки та до її розвитку. За місцем їхнього з донькою проживання відповідач теж протягом вже декілька років її не відвідував і ніколи не проявляв такого бажання. На даний час, якщо донька зустріне його десь на вулиці, вона не впізнає рідного батько в обличчя внаслідок того, що протягом декілька років він взагалі не спілкується з дитиною та не займається її виховання. Тобто протягом вже декілька років відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини і по її утриманню. Своєю поведінкою та відношенням до дитини відповідач тим самим підкреслює, що дитина більше не існує у його житті, що він повністю до неї байдужий і не проявляє до неї ніяких батьківських почуттів. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В п. 16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до н внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Відповідач не здійснює вказаних дій, він взагалі не піклується про фізичний і духовний розвиток нашої доньки, зокрема: не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створюють умов для отримання дитиною належної освіти. Тобто він взагалі нічого не здійснює для своєї доньки. Для нього вона взагалі протягом декілька років не існує. В липні 2015 року позивачка зверталася до відповідача та просила його надати згоду на виїзд дитини до Болгарії на творчій конкурс, до якого дитина дуже мріяла попасти, але таку згоду дитина від нього не отримала. Вже в березні 2016 року позивачка знов просила відповідача надати згоду на поїздку дитини влітку 2016 року на такий самим творчій конкурс у Болгарію, але знов не отримала згоди. Ще раніше [PERSON] теж неодноразово зверталася до відповідача для отримання його згоди на поїзду з дитиною до своїх родичів за межі України, але він заявив їй, що надасть таку згоду тільки у тому випадку, якщо вона відмовиться від стягування з нього аліментів на утримання дитини. На даний час позивачка має намір поліпшити свої житлові умови, змінити своє постійне місце проживання без виїзду за межі України, але без згоди батька дитини у неї виникнуть складнощі з реєстрацією дитини за іншим місцем постійного проживання. Тобто кожного разу позивачці доводиться звертатися за згодою відповідача як батька дитини, але він погоджується її надати тільки у разі відмови від подальшого стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Той факт, що кожна його така відмова травмує дитину його взагалі не хвилює. В зв'язку з вищевикладеним позивачка вважає, що у неї є усі підстави просити про позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до їхньої доньки. Усі викладені обставини підтверджуються письмовими доказами, а саме: свідоцтвом про народження дитини, рішенням суду про розірвання шлюбу, характеристикою з місця навчання доньки. Відповідно характеристики КЗ «Навчально-виховний комплекс №1 м. Орджонікідзе Дніпропетровської області» (а.с.7), батько дитини за час її навчання в зазначеному навчальному закладі жодного разу у школу не приходив, батьківські збори не відвідував, життям дівчинки не цікавиться, зв'язок з класним керівником не підтримує. Орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області №6/76-2143/16 від 26.05.2016 року (а.с.45) вважають за недоцільне позбавляти відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до своєї малолітньої доньки, постільки після виникнення складних взаємовідносин між подружжям [PERSON] був вимушений проживати окремо від родини. [PERSON] стала чинити перешкоди його зустрічам з донькою. Відповідач тривалий час не займався вихованням дитини та не спілкувався з нею, тому що [PERSON] звернулась до нього з вимогою більше не приходити та не турбувати її і дочку. Від утримання дочки він не ухиляється, аліменти сплачує систематично, бажає приймати участь у її вихованні, піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини. [PERSON] працює, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Суд дає критичну оцінку вказаному висновку органу опіки та піклування та вважає його необґрунтованим виходячи з наступного. По перше, вказаний висновок для суду носить лише рекомендований характер. По друге, доводи, викладені у висновку, не відповідають обставинам справи, встановленим в судовому засіданні та ґрунтуються лише на голослівних поясненнях [PERSON], який в судовому засіданні підтвердив той факт, що він дійсно не займається вихованням своєї доньки. По третє, безпідставними є посилання у висновку на бажання батька виховувати дитину та піклуватися про її розвиток, оскільки вони протирічить його поясненням, даним в судовому засіданні. По четверте, згідно до ст.. 19 Сімейного кодексу України орган опіки надає письмовий висновок на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, однак в даному випадку висновок органу опіки всупереч вимогам закону, був наданий лише на підставі пояснень батька дитини [PERSON]. Відповідачем всупереч вимогам ст. 57, 60 ЦПК України, не надано до суду жодних доказів про те, що позивач чинить перешкоди відповідачу у вихованні та утриманні малолітньої дитини. Відповідач за рішенням суду зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини до її повноліття, які стягуються в примусовому порядку лише приблизно 400 грн. на місяць, а тому ця обставина не може бути врахована судом як прийняття батьком участі в утриманні дитини. А тому суд дає критичну оцінку доводам відповідача, висловлені ним в письмових запереченнях, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями позивача, свідків, допитаних в судовому засіданні, поясненнями третьої особи, матеріалами справи в їх сукупності. Декларація прав дитини ООН (резолюція від 20.11.1959р.) зазначає, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створити належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати їх до самостійного життя та праці. Позивач по справі вказані обов'язки виконує належним чином, а відповідач взагалі ігнорує їх виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, вони: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ст. 60 Цивільного кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивач довела суду про те, що відповідач по справі ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Кожен з допитаних свідків підтвердив факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити; позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]; відповідно до ст.. 88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн..

Outcome: approved