Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. У позовній заяві посилалась на те, що 20.07.09р. вона зареєструвала шлюб з Відповідачем [PERSON], про що свідчить актовий запис № 1183, зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Від цього шлюбу народився син: [PERSON], 24.05.10р.н. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на життя, сварок які часто виникали з цього приводу. Шлюбні відносини фактично припинені з осені 2014р. Спільне господарство не ведеться. Вказує, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Крім того вказує, що після фактичного припинення шлюбних відносин, всі витрати, пов'язані з матеріальним забезпеченням спільного сина позивачка несе самостійно. Зазначає, що на даний час не працює, оскільки дитина часто хворіє і їй необхідний постійний догляд матері, а останнім часом Відповідач в добровільному порядку не надає коштів на утримання дитини, хоча це є його прямим обов'язком до досягнення дитиною повноліття. Просила суд: Розірвати шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 20.07.09р. відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Актовий запис № 1183. Стягувати з [PERSON], 09.01.81р.н., ІДН [NUMBER] зареєстрованого за адресою: [INFO], аліменти користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], проживає за адресою: [INFO]), на утримання малолітнього сина [PERSON], 24.05.10р.н. в розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. У позовній заяві посилався на те, що у звязку із практичним припиненням шлюбних відносин з Позивачкою по первісному позову з осені 2014 року, неведенням спільного господарства, за попередньою домовленістю з [PERSON] мав змогу зустрічатись з дитиною, проводити з сином певний час, приділяти максимальну увагу дитині, як рідний батько, брати певну участь у його вихованні та духовному розвитку. [PERSON] вказує, що через деякий час з не відомих йому причин Відповідачка почала всіма шляхами перешкоджати побаченням з дитиною, штучно створювала перепони спілкуванню від чого морально та психологічно страждав як [PERSON] так і їх син, який бажає зустрічатись з своїм рідним батьком. Вважає, що відповідачка, використовуючи малолітній вік дитини, намагається нав'язати синові думку, що він боїться свого тата, та про те, що їм не потрібно бачитись. Крім того не заперечуючи проти розірвання шлюбу, вважає, що позивачка повинна змінити своє прізвище на дівоче. Просив суд : Визначити спосіб участі у вихованні малолітнього [PERSON] [PERSON], [INFO] його батьком [PERSON] [PERSON] наступним чином: побачення кожної суботи кожного місяця з 10 години ранку до 18 години дня та кожної неділі кожного місяця з 10 години ранку до 18 години дня; визначити систематичні побачення батька і сина у державні святкові дні з 10 години ранку до 17 години дня ; побачення батька з сином у день народження дитини, тобто 24 травня кожного року з 11 години ранку до 17 години дня ; побачення батька з сином у день народження батька, тобто 09 січня кожного року з 11 години ранку до 17 години дня ; побачень у будь-який інший час за попередньою домовленістю та за спільною згодою між батьками. батько має право забирати сина особисто у встановлені для побачення дні та години, без сторонніх осіб з попереднім попередженням про це матері та повідомленням її про подальше місце перебування дитини. Вважати [PERSON] - [PERSON] у звязку із втратою права носити прізвище чоловіка внаслідок розірвання шлюбу. В судовому засіданні [PERSON] позовну заяву підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні позовній заяві, та просила її задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, та вказала, що не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, оскільки вважає, що таке спілкування необхідне для нормального розвитку дитини. [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, проте вказав, що згідний сплачувати аліменти в розмірі 400 грн. на місяць. При цьому зазначив, що інших неповнолітніх дітей у нього на утриманні не має, він не хворіє на хвороби, які б перешкоджали йому робити. На даний час він офіційно не працює, однак підробляє. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні позовній заяві просив її задовольнити. Також повідомив, що не звертався до органу опіки та піклування з приводу надання висновку про визначення способів участі у вихованні та встановлення терміну спілкування [PERSON] з своїм сином. Суд, заслухавши доводи сторін по справі дослідивши наявні докази вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Так судом встановлено, що 20.07.09р. [PERSON] зареєструвала шлюб з Відповідачем [PERSON], про що свідчить актовий запис № 1183, зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції.(а.с.4) Від цього шлюбу народився син: [PERSON], 24.05.10р.н.(а.с.5) Враховуючи те, що збереження сім'ї неможливе, оскільки їхня сім'я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить формальний характер, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Основною причиною розриву відносин стали різні погляди на життя, несумісність характерів, відсутність спільних інтересів, а також те, що сторони не заперечують проти розірвання шлюбу позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.184 цього Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.182 цього Кодексу, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO] на даний час проживає з матірю, яка його повністю утримує та несе додаткові витрати у звязку з хворобами дитини. Батько дитини на даний час офіційно не працює, про те підробляє, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей. У [PERSON] відсутні хвороби, які б ставали перешкодою для працевлаштування. З наведеного суд робить висновок, про те, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини. При призначенні розміру аліментів, суд виходить з розумності та достатності суми, необхідної для задоволення потреб позивачки та неповнолітньої дитини, реальної можливості відповідача розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи права останнього, тому суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів обґрунтований та підлягає частковому задоволенню і з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень. Крім того, суд заслухавши доводи сторін по справі дослідивши наявні докази вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею задоволенню не підлягає, при цьому суд виходить з наступного. Постановою від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» затверджено порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини. Так відповідно до п. 73 Постанови від 24 вересня 2008 р. № 866 визначено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей. [PERSON] в супереч ст. 60 ЦК України не наддав суду доказів того, що він звертався до служби у справах дітей з приводу розв'язання спорів між батьками щодо виховання дитини та не надав суду відповідних висновків та рішень, які передбачені постановою від 24 вересня 2008 р. № 866. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення способу участі у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO] його батьком [PERSON] [PERSON] не підлягає до задоволення. Стосовно позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] вважати відповідачку - [PERSON] - [PERSON] у звязку із втратою права носити прізвище чоловіка внаслідок розірвання шлюбу, то вона не підлягає до задоволення, при цьому суд виходить з наступного. Так, [PERSON] як на підставу для задоволення його позовної вимоги про втрату [PERSON] права носити прізвище чоловіка після розірвання шлюбу, посилається на п.8 ст. 235 ЦК України. Так відповідно до п.8 ст. 235 ЦК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. При цьому, [PERSON] помилково посилається на дану статтю, оскільки дана стаття регулює порядок розірвання шлюбу в порядку окремого провадження, яке є видом непозовного провадження. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Як видно з позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON] змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, та бажає після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, а тому підстав для задоволення вимоги [PERSON] про втрату права [PERSON] користуватись прізвищем «Любківська» не має. Вказані обставини повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. На підставі наведеного та

Outcome: partial