Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтву про право на спадщину за законом їм належить по 33/100 частини квартири № 2, розташованої в будинку № 1 по вулиці Фундаментальній в м. Запоріжжі. Інша частина спірної квартири належала відповідачки [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.2014 року між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу відпо\-відно до якого, [PERSON] придбала у відповідачки належну їй 17/50 частини спірної квартири. Державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру проведено відповідно до діючого законодавства, про що свідчить копія витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки від 08.04.2015 року № 1094, виданої МКП «Основаніє», відповідачка [PERSON] до теперішнього часу значиться зареєстрованою в спірній квартирі, але відповідно до акту № 53 від 08.04.2015 року відповідачка в спірній квартирі не мешкає з 2013 року. З моменту укладення договору купівлі-продажу, отримання свідоцтв про право на спадщину та проведення державної реєстрації, вони є повноправними власниками спірної квартири, але не мають змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки в цій квартирі зареєстрована відповідачка. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, у зв»язку з чим вони вимушені звернутися до суду та просять усунути перешкоди в користуванні належній їм на праві власності квартири № 2, розташованої в будинку № 1 по вулиці Фундаментальній м. Запоріжжя, шляхом визнання відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в цій квартирі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала письмову заяву з проханням справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася і від неї не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідачка [PERSON] була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, в зв»язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивачі не заперечували. Представник 3-ої особи - Заводського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути без участі їх представника, покладаються на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON], допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.03.2009 року вбачається, що кожен з позивачів, [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.02.2009 року є власником 33/100 частки квартири № 2, розташованої в будинку № 1 по вул. Фундаментальній м. Запоріжжя(а.с.10-13). Згідно договору купівлі-продажу від 29 грудня 2014 року, посвідченого в нотаріальному порядку, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31842979 від 29.12.2014 року, [PERSON] є власником 17/50 часток квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Ця частка квартири була нею придбана у [PERSON] через її представника [PERSON], та належала продавцю на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого в нотаріальному порядку 06.07.2011 року за реєстровим № 1675(а.с.8-9). Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] після укладання нею, через свого представника, договору купівлі-продажу не є ані власником, ані співвласником спірної квартири, договір найму житла з нею не укладався і вона не є членом сім»ї позивачів [PERSON] та [PERSON]. Отже, судом встановлено, що колишній власник спірної квартири [PERSON] розпорядилася належною їй на праві власності 17/50 часткою квартирою № 2, що розташована в будинку № 1 по вул. Фундаментальній м. Запоріжжя, шляхом її продажу позивачці [PERSON] і остання на час виникнення спору є власником цієї частки спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу, який є чинним, так як до теперішнього періоду часу не був визнаний недійсним. З акту від 08.04.2015 року, складеного центром обслуговування абонентів № 4 вбачається, що було проведено обстеження квартири № 2, розташованої в будинку № 1 по вул. Фундаментальній м. Запоріжжя з питання фактичного проживання в ній відповідачки [PERSON], та зі слів сусідів [PERSON] і [PERSON] встановлено, що остання в квартирі не проживає з 2013 року по теперішній час(а.с.15). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з позивачами [PERSON]. Раніше в квартирі з позивачами проживав батько відповідачки [PERSON], а остання в квартирі взагалі не проживала і не проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення аналогічні поясненням свідка [PERSON], підтвердивши суду той факт, що відповідачка [PERSON] в спірній квартирі не проживала і не проживає. Відповідно довідки № 1094 від 08.04.2015 року, виданої центром обслуговування абонентів № 4 Єдиної абонентської служби Запорізької міської ради та інформації наданої адресно-довідковим сектором УДМС України в Запорізькій області, відповідачка [PERSON] до теперішнього часу значиться зареєстрованою за адресою: [INFO](а.с.14,18). Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, оскільки, як зазначалося вище, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] на власний розсуд розпорядилася своєю власністю, шляхом укладання договору купівлі-продажу, її право власності на належну їй раніше частку спірну квартиру припинилося, а разом з ним припинилося і право на володіння та користування житловим приміщенням у спірній квартирі. Передбачаючи право власника квартири на відчуження об»єкту власності у виді нерухомого майна, закон не передбачив при цьому можливості збереження права користування цим житлом колишнім власником. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та законними, а тому їх слід задовольнити, та усунути перешкоди у здійсненні позивачами права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в зазначеній квартирі.

Outcome: approved