Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Бережанського районного суду Тернопільської області із позовом про розірвання шлюбу із відповідачем [PERSON] . В обгрунтування позову зазначила, що шлюб із відповідачем уклала 14 жовтня 2006 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області. У шлюбі народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що сімейне життя погіршилося, між сторонами припинені шлюбні відносини, а шлюб має формальний характер. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити; щодо винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, подав суду заяву, в якій вказав таке: «У судові засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до мене про розірвання шлюбу я з?явитися не можу. Прошу розгляд цивільної справи проводити без моєї участі, позовні вимоги визнаю в повному обсязі, на розірвання шлюбу згоден. Також я не бажаю щоб нам було надано строк для примирення, оскільки теж не маю наміру перебувати у шлюбі із позивачем, оскільки ми проживаєм із позивачкою останні три місяці окремо, спільного господарства не ведемо. Вважаю, що перебування у шлюбі порушить як права позивача, так і мої на добровільність такого союзу. Я визнаю всі обставини, якими позивач обгрунтовує заявлені вимоги, погоджуюся з ними і не заперечую». Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши матеріали справи, заяву позивача та його позицію щодо вирішення справи, взявши до уваги заяву відповідачки про визнання позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав: Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив такі факти: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 14 жовтня 2006 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бережанського РУЮ Тернопільської області, актовий запис №152, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. Від даного шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви відповідача, поданої до суду, відповідач визнає позовні вимоги повністю. У суду не виникло обґрунтованого сумніву, як щодо достовірності обставин, визнаних стороною відповідача, так і щодо добровільності їх визнання і таке визнання знайшло своє відображення у заяві відповідача по суті справи. Отже, суд вважає, що вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають повному задоволенню. З врахуванням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і які визнані відповідачкою, суд встановив, що сторони сімейних відносин не підтримують, їх шлюб розпався і відновленим бути не може, перебування у шлюбі носить формальний характер, сторони проживають окремо і взаємно не бажають перебувати у шлюбі. А тому, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін по справі розпалася, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову стягнути з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved