Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 23.07.2006 року помер їхній брат [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку розміром 2,740 га, яка розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району, спадщину прийняв батько позивачів [PERSON], який помер 02.10.2007 року, позивачі прийняли спадщину після смерті батька в установленому законом порядку, але оформити спадкові права на вказану земельну ділянку вони не можуть, оскільки за життя спадкодавець не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку. А тому позивачі просили суд визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 2,740 га, розташовану на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 02.10.2007 року, по 1/2 частині за кожною. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надіслала письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, в якій вказала на те, що позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Фастівської сільської ради Білоцерківського району та про визнання позову. Представник 3-ї особи - управління Держземагенства в Білоцерківському районі Київської області в судове засідання також не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 3-я особа - державний нотаріус Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] до суду не зявилася, надіслала письмове клопотання щодо розгляду справи без її участі. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 02.10.2007 року помер [PERSON] - батько позивачів, що стверджується копіями свідоцтв про його смерть, про народження [PERSON], про її одруження з [PERSON], про народження [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли в установлений законом строк позивачі згідно положень ст.1261 ЦК України та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, правовстановлюючі документи на яке відповідали вимогам чинного законодавства, в оформленні спадщини та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,740 га, яка розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району, позивачам нотаріусом відмовлено у звязку з тим, що спадкодавець за життя не завершив оформлення права власності на неї, а саме: не отримав правовстановлюючий документ та не здійснив державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Наведені обставини стверджуються постановою державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 07.05.2015 року. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. В ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 /зі змінами/, визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки /п.115/. В п.п.109, 110 цього Порядку визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації земельної ділянки. З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як встановлено в судовому засіданні, вказана вище земельна ділянка на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 10.07.2002 року № 183 була передана у приватну власність [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що слідує з копії державного акту на право приватної власності на землю серії 1-КВ № 045104, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 256 18.01.2003 року. Після смерті 23.07.2006 року [PERSON] спадщину прийняв його батько [PERSON], на імя якого 08.08.2007 року Білоцерківською районною державною нотаріальної конторою оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки розміром 2,740 га, яка розташована на території Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується копією цього свідоцтва, яке зареєстровано в реєстрі за № 2-1456. Як вказано вище в рішенні, право власності на земельну ділянку може посвідчуватися свідоцтвом про право на спадщину. Але на даний час правовстановлюючим документом про право власності на нерухоме майно, в т. ч. і земельні ділянки є свідоцтво про право власності, видане територіальним органом реєстраційної служби. Позивачі позбавлені можливості оформити спадщину на вказану земельну ділянку, їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину. А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкодавець набув права на вказану вище земельну ділянку, але не здійснив державної реєстрації свого права власності у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачами, як за спадкоємцями першої черги за законом, право власності на дану земельну ділянку, оскільки іншого способу захисту прав позивачів не існує. Відповідно до ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності /спільна часткова власність/ або без визначення часток учасників спільної власності /спільна сумісна власність/. За положеннями ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Згідно з ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. А тому з врахуванням вищенаведених правових норм суд вважає за можливе визнати за кожною із позивачів право власності на земельну ділянку в рівних частинах по 1/2 частині.

Outcome: approved