Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачки посилаючись на те, що 18.10.2006 року між ними та відповідачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу кафе «[INFO]», яке знаходиться за адресою [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівсьої районної нотаріальної контори Комінтернівського нотаріального округу Одеської області Чос О.П., зареєстрований у реєстрі за № 4098. Право власності у подальшому було зареєстровано за відповідачкою. За умовами договору відповідачка мала сплатити позивачам 505 000 грн., що на час укладення договору складало 100 000 доларів США. При укладені договору [PERSON] була внесена первісна сума у розмірі 55000 грн., що на час укладення угоди становило 10891 доларів США, але іншу частину угоди не виконала, що підтверджується розпискою від 18.10.2006 року. В обумовлені сторонами строки [PERSON] свої зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим між ними була досягнута додаткова угода, у відповідності до якої відповідач взяла на себе зобов'язання сплатити вказану суму до 18.08.2014 року, що підтверджується розпискою від 18.08.2014 року. Взяті на себе обов'язки [PERSON] також не виконала, у зв'язку з чим між ними була укладена чергова угода, відповідно до якої вона повинна була виплатити грошову суму у розмірі 98 109 доларів США в строк до 01.03.2017 року. У вказаний строк [PERSON] також не виконала зобов'язання у зв'язку з чим позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх інтересів. Просили суд визнати недійсним з моменту вчинення договорів купівлі-продажу кафе «[INFO]» та встановити порядок виконання рішення суду шляхом скасування державної реєстрації права власності [PERSON] В призначене судове засідання сторони не з'явились, будучи повідомленими своєчасно і належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивачі просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги, відповідач не заперечував проти задоволення позову. Крім того до суду з заявою про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача звертався Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції, які просили суд допустити їх до участі у розгляді справи та надати їм час для ознайомлення з матеріалами справи. Судом 22.01.2018 року дану заяву було розглянуто постановлено ухвалу про залишення її без руху з наданням десятиденного строку для усунення недоліків. Проте на момент розгляду справи по суті недоліки вказані в ухвалі представником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Розглянувши поданий позов, матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з такого. Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.10.2006 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила кафе «[INFO]» (а.с. 8). Відповідно до розписок від 18.10.2006 року, 18.08.2011 року та 18.08.2014 р. [PERSON] не виконала умови угоди перед позивачами на суму 98 109 доларів США.(а.с. 9-11). Задовольняючи позов суд виходив з того, що укладений між сторонами договір є нікчемним, тобто абсолютно недійсним, оскільки, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ухвалюючи рішення по справі суд приймає до уваги, те, що визнання недійсним нікчемного договору виникає з тих підстав, що договір посвідчений нотаріально, а право власності за відповідачкою зареєстровано відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Задовольняючи позов суд приймає до уваги те, що відповідач позов визнав і дана обставина не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Ці дані встановлюються, згідно п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, показаннями свідків. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved