Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла їх двоюрідна тітка по лінії батька [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,44 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та розташована в [ADDRESS] . У [PERSON] власних дітей не було, вона мала трьох рідних братів [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] був їх (позивачів) батьком. У серпні 2019 року вони (позивачі) звернулися до державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На час подання цієї заяви їм (позивачам) було відомо, що інші родичі не зверталися до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . У листопаді 2019 року вони (позивачі) прибули до нотаріуса, де зустріли свого двоюрідного брата [PERSON] , який повідомив їм про те, що у 1999 році [PERSON] склала заповіт на його ( [PERSON] ) користь. Вони (позивачі) вважають, що [PERSON] не могла скласти цей заповіт, оскільки остання була хворою, її стан здоров`я був стабільно важким, вона дуже погано бачила, взагалі не вміла чекати. При житті [PERSON] нікому не розповідала про складений заповіт, а лише говорила, що після її смерті все залишиться їм (позивачам), оскільки саме вони завжди їй допомагали та доглядали. Позивачі просили суд визнати недійсним та скасувати заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] . У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, просили їх задовольнити, позивачі пояснили, що [PERSON] рідко приїздив до [PERSON] , матеріальної допомоги не надавав, участі у похованні не приймав. Вони (позивачі) провели газ в будинок [PERSON] , отримували замість неї пенсію, розписувалися про отримання пенсії, отримували орендну плату за користування паєм. При житті [PERSON] запевняла, що все її майно залишиться їм (позивачам). [PERSON] була неграмотною, не розуміла по годиннику, не вміла читати, працювала дояркою, гроші вміла рахувати, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебувала, провалів у пам`яті не мала. У [PERSON] була пахова грижа, від якої вона лікувалася. [PERSON] нікому не розповідала про те, що вона у сільській раді склала заповіт. У них (позивачів) є сумніви у справжності підпису [PERSON] , який міститься у тексті оскаржуваного заповіту. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, які зазначені у відзиві на позовну заяву, пояснив, що [PERSON] була доброю, останнє віддавала позивачам. Він (відповідач) відносився до [PERSON] як до рідної матері, поставив у її будинку пластикові вікна та вхідні двері, робив все, що вона просила. Після перенесеного [PERSON] інсульту він (відповідач) дві неділі проживав разом із нею, здійснював догляд та посадив город. У [PERSON] був гарний зір, вона мала швейну машинку, якою особисто шила. [PERSON] отримувала зерном орендну плату за користування паєм. Він (відповідач) є чорнобильцем, у зв`язку із цим був вимушений проходити лікування, а тому часто не приїздив до [PERSON] . Йому (відповідачу) та позивачам було відомо про існування оскаржуваного заповіту [PERSON] , з приводу цього між ним та позивачами були сварки. Під час сварок [PERSON] говорила, що цей заповіт скасує. [PERSON] особисто підписувала всі документи, виписувала газету, писала погано. Підпис [PERSON] , який стоїть у оскаржуваному заповіті, відповідає іншим її підписам, які містяться у договорі оренди земельної ділянки, договорі про газопостачання будинку та квитанціях за газ і світло. У судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, суть яких зводиться до того, що протягом 5 місяців вона працювала соціальним працівником, здійснювала догляд за [PERSON] [PERSON] є її сусідкою. [PERSON] періодично приїздив до [PERSON] . У 2018 році догляд за [PERSON] здійснювала [PERSON] [PERSON] могла розписуватися, але у зв`язку із тим, що мала поганий зір не могла читати. [PERSON] була як рідна мати для племінників. У судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, суть яких зводиться до того, що [PERSON] була скандальною та злопам`ятною жінкою, психічно здоровою. Вона (свідок) особисто не знає чи була [PERSON] грамотною, її (свідка) мати говорила, що [PERSON] була неграмотною. У судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, суть яких зводиться до того, що протягом 14 років вона працювала соціальним працівником, здійснювала догляд за [PERSON] . Вона (свідок) рекомендувала [PERSON] залишити заповіт, оскільки вона була одинокою, на що остання їй розповідала, що вже склала заповіт на користь [PERSON] [PERSON] говорила, мала добрий зір, по городу все робила сама, у документах розумілася, погано чула, була доброю, щирою та покладистою. [PERSON] могла самостійно виконувати роботу, тримала порося, сама прала, після операції тримала лише курей. По телефону [PERSON] спілкувалася з [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, суть яких зводиться до того, що [PERSON] була адекватною та роботящою жінкою, всім допомагала. [PERSON] доглядав за [PERSON] після того, як вона перенесла інсульт, та розповідав, що робив їй масажі. За 5 років до смерті [PERSON] розповідала йому (свідку) про те, що склала заповіт на користь [PERSON] , щоб у нього була дача. [PERSON] періодично приїздив до [PERSON] та провідував її. У [PERSON] був добрий зір, вона виписувала газету. Він (свідок) спілкувався з [PERSON] орієнтовно один раз у тиждень. У судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання, суть яких зводиться до того, що йому було відомо про існування заповіту, складеного [PERSON] на користь [PERSON] . Про заповіт він (свідок) не повідомляв племінникам. [PERSON] вміла читати та розписуватися, отримувала пенсію, мала паспорт. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Частинами 1 та 2 ст. 1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Частиною 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. З матеріалів справи (а.с. 63) вбачається, що 15 жовтня 1999 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області Дубик С.М. та яким [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що Носівською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] зведена спадкова справа № 223/2019, із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 74-75). Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачами та їх представником не надано доказів та не доведено існування підстав, визначених ст. 1257 ЦК України, для визнання заповіту недійсним, у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача. За таких обставин суд вважає, що оскаржуваний заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача. Доводи позивачів та їх представника про те, що [PERSON] за станом здоров`я не могла скласти заповіт, що заповіт підписаний не [PERSON] є надуманими, необґрунтованими та такими, що спростовуються доказами по справі. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та зважаючи на те, що позивачами та їх представником не доведено існування обставин, викладених у позовній заяві, не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування однозначного існування викладених у позові обставин, які б відповідали фактичним обставинам справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову про визнання заповіту недійсним слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. У силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача не підлягають стягненню з відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed