Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до приватного підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди посилаючись на те, що вона працювала у відповідача продавцем згідно укладеного трудового договору від 08.09.10 р. з додатком № 1 від 01.03.11 р. до нього, згідно яких вона повинна була отримувати зарплату спочатку 444 грн. а пізніше 941 грн. з робочим днем з 8.00 до 12 годин та з 13.00 по 17.00 год., однак, фактично працювала з 8.00 до 20.00 год. без перерви в робочі дні, з одним вихідним - суботою а також працювала у святкові дні. За понаднормову роботу оплата їй не проводилась, не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошових доходів. Сума невиплати зарплати складає 11933,49 грн. Вироком Великоолександрівського районного суду від 21.11.12 р. [PERSON] визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч 1 КК України. Діями відповідачки їй заподіяно і моральної шкоди, бо порушено її трудові права у зв'язку з тим, що вона працювала понаднормово, не отримуючи належної оплати за свою роботу. Погіршився її психологічний та фізичний стан, вона не мала часу, щоб приділити належну увагу сім'ї. Такий режим праці зберігався і у період її вагітності, що негативно впливало на моральний стан. Відповідач намагалася звільнити її за недостачу товаро-матеріальних цінностей після проведення ревізії і пред'являла позов на 7517 грн. у зв'язку з чим вона змушена була витрачати час на судові засідання, переживати. Суму моральної шкоди оцінює в 12 тисяч гривен. В судовому засіданні позивачка підтримала позов згідно поданої заяви, пояснила,що її експлуатували, вона перепрацьовувала норми робочого часу, недотримувала заробітну плату, виснажувалась на роботі і мала загрозу викидня у зв'язку з чим перебувала на лікарняному. Представник позивачки підтримав позов, пояснивши, що [PERSON] працювала у відповідачки за трудовим договором, перепрацьовувала норми, але заробітну плату не отримувала у зв'язку з чим звернулась з заявою до правоохоронних органів. [PERSON] була притягнута до кримінальної відповідальності, встановлено, що борг по зарплаті склав 11933,49 грн. Моральна шкода, яку було заподіяно, полягає в тому, що позивачка працювала без вихідних, не отримувала належної оплати праці, виснажувалась на роботі. Порушено її трудові права, погіршився стан здоров'я, у зв'язку з чим вона мала загрозу викидня і лікувалася. Тривалий час вона не отримувала допомогу на дитину у зв'язку з тим, що відповідачка не надавала довідку про її заробітну плату. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, пояснила, що нею оплачено всі лікарняні листи, ніхто [PERSON] не тримав на робочому місці і не примушував працювати більше, ніж передбачено договором. Ніяких скарг, звернень, що їй тяжко працювати або з інших питань до неї не було. [PERSON] працювала, розпоряджалась товаром, грішми, допустила недостачу товаро - матеріальних цінностей. Ніяких проблем до звернення [PERSON] в прокуратуру з заявою у їх відносинах не було. Представник відповідачки позов не визнав, вказав, що заподіяння [PERSON] моральної шкоди нічим не підтверджено. Вироком суду не встановлено факту примусу до понаднормової роботи, або вчинення інших дій, що впливають на моральний стан позивачки. Вона виходила на роботу, працювала, отримувала заробітну плату і не мала ніяких скарг. Стосовно суми боргу 11933,49 грн., виходячи з вироку суду вона повинна бути базовою для відрахування сум з неї у відповідні фонди. Це не є чиста сума невиплаченої заробітної плати. Тобто, позивачка не надала належного розрахунку суми боргу. Просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши сторони по справі, їх представників, дослідивши матеріали справи суд приймає до уваги слідуюче. В судовому засіданні встановлено з пояснень сторін, представників, матеріалів справи, що [PERSON] працювала у ПП [PERSON] продавцем за трудовим договором від 08.09.10 р. Вироком Великоолександрівського районного суду від 21.11.12 р. [PERSON] визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 172 ч 1 КК України, потерпілою є [PERSON] Вироком встановлено, що в результаті незаконних дій приватним підприємцем [PERSON] найманому працівникові [PERSON] не донараховано заробітну плату за роботу в надурочний час на загальну суму 11933,49 грн. Вказаний вирок пройшов оскарження в апеляційній та касаційній інстанціях і залишився без змін. Виходячи з положень ст. 61 ЦПК України, п 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.09 р. «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи… суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування, поскільки вирок є обов'язковим для суду з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. В даному випадку суму стягнення також встановлено вироком суду. Однак, це не є сума чистої заробітної плати. З пояснень свідка [PERSON], наведених у вироці та даних довідки і розрахунку нарахування заробітної плати [PERSON] згідно судового доручення, про що також вказано у вироці, з нарахованої суми зарплати було відраховано податковою інспекцією податок з доходів фізичних осіб і вийшло 11933,49 грн. Але з даної суми не утримано інші обов'язкові платежі та збори, передбачені законом. Тому, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.99 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - п 6: оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Позивачкою також поставлено вимогу про стягнення моральної шкоди. По цій вимозі законом передбачено тримісячний строк позовної давності - ст. 233 КЗпП. Позов [PERSON] подала в липні 2013 року, значно пізніше після подій, порушень з якими вона пов'язувала заподіяння їй моральної шкоди. В судовому засіданні 21.02.14 р. представник позивачки і позивачка [PERSON] заявили клопотання про поновлення строку звернення до суду посилаючись на те, що строк звернення пропущено у зв'язку з апеляційним оскарженням [PERSON] вироку. На думку суду строк звернення до суду поновленню не підлягає, бо про порушення своїх прав [PERSON] знала ще в період своєї роботи у відповідачки в 2010-11 роках. Вирок суду набрав законної сили 26.02.13 року. Об'єктивних перешкод для звернення до суду з даними позовними вимогами в судовому засіданні не встановлено. Тому в частині клопотання про поновлення строку звернення до суду та стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: partial