Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати право приватної спільної часткової власності по 1/3 частки кожному, на житловий будинок №79 загальною площею 287,9 кв.м. на вулиці Кульпарківській у м. Львові. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що являються співвласниками житлового будинку з господарськими спорудами за вказаною адресою з 1996 року. Згідно рішення Львівської міської ради №684 від 29.11.1997р. вищевказаний житловий будинок будинок був виключений із балансу міської ради та переданий на обслуговування позивачів. Зазначають, що за спільною згодою, з метою покращення житлових умов, провели ремонт належного їм будинку з господарськими спорудами, облаштували житлові площі на горищі будинку та в межах площі допоміжних господарських споруд. Після виконання вказаних робіт на замовлення позивачів виготовлено новий технічний паспорт згідно якого площа будинку складає 287,9 кв.м., будинок складається з двох поверхів. Позивачі зазначають, що у них виникають труднощі щодо внесення змін у правовстановлючі документи, оскільки при передачі будинку з балансу міської ради їм на обслуговування не було нічого зазначено про допоміжні приміщення та не вказано площі горища будинку. У Львівській міській раді позивачам пояснили, що площі допоміжних приміщень при знятті будинку з балансу не зазначаються, оскільки допоміжні приміщення є невідємно повязані з будинком та слідують за ним. Однак позивачі зазначають, що неможливість реєстрації права власності на все майно, яке було передане позивачам з балансу Львівської міської ради, унеможливлює розпорядження таким майном, що є порушенням права власності. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримала, просила задоволити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача позов заперечила, просила відмовити в задоволенні такого. За таких умов, суд розглянув справу за наявними матеріалами та встановив: Згідно свідоцтва про право власності на квартиру №203690 від 04.01.1996р., виданого Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, будинок №79 на вул. Кульпарківській у м. Львові належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 29.11.1997 №684 «Про виключення з балансу міської ради приватизованих житлових будинків» вирішено виключити з балансу міської ради житлові будинки, серед яких, будинок №79 на вул. Кульпарківській площею 59,3 кв.м. З акту ЛКП «Навколо базару» від 21.12.2017р. випливає, що позивачі збільшили житлову площу зазначеного будинку за рахунок переобладнання під житло горища будинку будинку та приналежних до будинку господарських споруд, які передано їм на самостійне обслуговування разом з будинком. Згідно експлікації земельної ділянки, виготовленої ПП «Геомакс» земельна ділянки гр.гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 79, має площу 0,1683 га. Згідно звіту про проведення технічного обстеження індивідуального житлового будинку на вул. Кульпарківській, 79 у м. Львові, складеного 14.12.2017р. на замовлення позивачів фізичною особою-підприємцем [PERSON], за результатами проведеного технічного обстеження обєкта: індивідуального житлового будинку на вул. Кульпарківській, 79 у м. Львові -1-2-х поверхового, площею забудови 219,5 кв.м., загальною площею 287,9 кв.м., житловою площею 158,5 кв.м., встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. За даними технічного паспорта на будинок №79 на вул. Кульпарківській у м. Львові, будинок складається з двох поверхів та має загальну площу 287,9 кв.м. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 47 Конституції України гарантовано кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. В силу ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 319 ЦК України передбачено права власника майна, зокрема права володіння, користування та розпорядження таким майном. Житловий будинок є обєктом нерухомого майна. В силу ст. 182 ЦК України зазначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державною реєстрацією, згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких умов, право на розпорядження нерухомим майном, виникає з моменту державної реєстрації такого права. Вказані норми чинного законодавства в жодному випадку не спрямовані на заперечення прав власника, які виникли до моменту прийняття таких законів, однак в силу вищевказаних імперативних норм чинного законодавства, власник нерухомого майна, може реалізувати свої права в повному обсязі, зокрема розпорядитися такий майном, лише після державної реєстрації таких прав. Такими чином, перешкода в здійсненні реєстрації, а так само і ненадання необхідних документів, які є в розпорядженні певного субєкта, є перешкодою в реалізації права власності. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна, в силу ст. 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved