Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 11.12.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №933. Від даного шлюбу сторони мають двох спільних дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося. Між сторонами фактично припинені шлюбні відносини з 2020 року, спільне господарство не ведеться, позивачка вважає, що сім`я розпалася та відновлена бути не може. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань та відзиву не надавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм праводносини. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.12.2004 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, зроблений актовий запис №933; прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а. с. 5, копія свідоцтва про одруження, серія [NUMBER] ). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , а. с. 7). [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] , а. с. 6). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 4 ст. 56 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач на це погоджується, обидві сторони зазначають, що сім`я розпалася, суд дійшов висновку, що відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки, не веде спільного господарства, сім`я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків не вбачається можливим. Надання часу на примирення подружжя є правом, а не обов`язком суду, таку дію суд може застосувати, якщо з матеріалів справи вбачаються підстави для його застосування та можливий позитивний результат, тоді як в цьому випадку суд не вбачає підстав для надання часу для примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що примушування сторін на подальше перебування у шлюбі є неприпустими і таким, що буде порушувати їх права та інтереси, а також інтереси дітей подружжя, які вимушені будуть перебувати у стані психологічного дискомфорту, спостерігаючи за відносинами батьків, що не ґрунтуються на повазі та любові. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Також суд вважає за необхідне залишити позивачці після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] », оскільки згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка ухвалою суду від 09.06.2021 року була звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за подання позову урозмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved