Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Дружина спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на: земельну ділянку площею 7,14 га, яка розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124181200:01:001:0074, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 269641; житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 76,8 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., допоміжною площею 24,5 кв.м., літньої кухні літ. Б, гаражу літ. В, сараїв літ. Г,Д, навісу літ. а, підвалу літ. Е, вбиральні літ. Ж, огорожі № 1-5, споруди № 6,7. За час життя [PERSON] склала заповідальні розпорядження, зареєстровані в реєстрі за № 180 та № 181 від 23 липня 2002 року, відповідно до яких: заповідала позивачу [PERSON] земельну частку (пай) у ВАТ радгосп «Перемога», с. Котловина Ренійського району Одеської області, серія ОД № 0571181, заповідала позивачу [PERSON] усе належне їй майно, та земельну частку (пай) у ВАТ радгосп «Перемога», с. Котловина Ренійського району Одеської області, серія ОД № 0571182. В подальшому сертифікати на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0571181 та серії ОД № 0571182 були замінені на державний акт, серія ЯА № 269641, на право власності на земельну ділянку площею 7,14 га, яка розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надано кадастровий номер 5124181200:01:001:0074. У встановлений законом строк, позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Однак належним чином оформити свідоцтво про право на спадщину виявилось неможливим з причини втрати спадкодавцем оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно яке входить до складу спадщини. Постановою від 12 березня 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного позивачі були вимушені звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. \~ \~ \~ \~Позивачі у судове засідання не з`явились, до суду надійшла заява від їх представника адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за її відсутності та відсутності позивачів, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову, в якій також просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Дружина спадкодавця [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на: земельну ділянку площею 7,14 га, яка розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5124181200:01:001:0074, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 269641; житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 76,8 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., допоміжною площею 24,5 кв.м., літньої кухні літ. Б, гаражу літ. В, сараю літ. Г,Д, навісу літ. а, підвалу літ. Е, вбиральні літ. Ж, огорожі № 1-5, споруди № 6,7. За час життя [PERSON] склала заповідальні розпорядження, зареєстровані в реєстрі за № 180 та № 181 від 23 липня 2002 року, відповідно до яких: заповідала позивачу [PERSON] земельну частку (пай) у ВАТ радгосп «Перемога», с. Котловина Ренійського району Одеської області, серія ОД № 0571181, заповідала позивачу [PERSON] усе належне їй майно, та земельну частку (пай) у ВАТ радгосп «Перемога», с. Котловина Ренійського району Одеської області, серія ОД № 0571182. В подальшому сертифікати на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0571181 та серії ОД № 0571182 були замінені на державний акт, серія ЯА № 269641, на право власності на земельну ділянку площею 7,14 га, яка розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та надано кадастровий номер 5124181200:01:001:0074. У встановлений законом строк, позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Однак належним чином оформити свідоцтво про право на спадщину виявилось неможливим з причини втрати спадкодавцем оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно яке входить до складу спадщини. Оскільки спадщина яка залишилась після смерті [PERSON] відкрилась до [INFO] , зазначені правовідносини регулюються вимогами чинного на той час ЦК Української РСР. Згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, що передбачено ст. 527 ЦК Української РСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Дружина спадкодавця [PERSON] проживала з з ним на час відкриття спадщини, від неї не відмовлявся, фактично вступила у володіння спадковим майном, що підтверджується доказами наданими представником позивачів, а тому вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) шляхом фактичного володіння та управління. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки їх воля, як спадкоємців за заповітом, була виражена у їх діях щодо подачі відповідних заяв до нотаріуса. Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивачі звернулись до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 12 березня 2018 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У підтвердження позовних вимог, представником позивача надані суду копії документів, які підтверджують право власності померлих [PERSON] та [PERSON] , копії заповітів та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцями. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1225\~ЦК України\~встановлено,\~що право\~власності на\~земельну ділянку\~переходить до\~спадкоємців на\~загальних підставах,\~із збереженням\~її цільового\~призначення. До\~спадкоємців житлового\~будинку,\~інших будівель\~та споруд\~переходить право\~власності або\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. \~ \~ \~ \~Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному\~випадку визнання\~відповідачем позову\~не суперечить\~закону та\~не порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб. Отже,\~всі вказані\~обставини знайшли\~своє підтвердження\~у судовому\~засіданні та\~не викликають\~у суду\~жодних сумнівів. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved