Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Віньковецького районного суду із вказаним позовом, у якому просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та в період шлюбних відносин у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Після припинення у 2009 році шлюбних відносин та в подальшому розірвання шлюбу, яке зареєстроване відділом РАЦС 21.01.2010 року, позивачка та відповідач стали проживати окремо. Син [PERSON] мешкає із позивачкою у приватному будинку її батьків, та спору щодо місця проживання дитини немає, оскільки відповідач не заперечував, щоб син проживав разом з нею. Однак весь цей час батько життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з ним та приймати участі у його вихованні. На сьогоднішній день сину вже 7 років і 6 місяців, проте він не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив. Крім того, відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, а саме ухиляється від сплати аліментів, за що в 2012 році був притягнутий до кримінальної відповідальності та засуджений за ухилення від сплати аліментів, і надалі є злісним неплатником аліментів. Дитина знаходиться на повному утримання позивачки, всі питання щодо його виховання вона вирішує самостійно, тому вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. У судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились. Представник позивачки надала до суду письмову заяву, у якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила справу розглянути за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У заперечення пояснив, що на теперішній час постійно проживає в смт. Віньківці, хоча зареєстрований у с. Пилипи Олександрівські. Після припинення у 2009 році шлюбних відносин із позивачкою, він із сином не спілкувався, до нього не навідувався, бо йому заборонив батько колишньої дружини. Однак ні в суд, ні у відповідні служби по питанню усунення перешкод у спілкуванні з дитиною він не звертався, і чим займається син, як навчається, та які в нього інтереси, відповідач не знає. Аліменти сплачує нерегулярно через відсутність постійної роботи. Крім того, на теперішній час у нього друга сім`я, яку теж необхідно утримувати. Йому відомо про стан здоров'я сина, його хворобу, тому в день розгляду справи він сплатив на користь позивачки 2800 гривень аліментів. Представник органу опіки та піклування Віньковецької районної державної адміністрації, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006 року, та в період шлюбного життя у них народився син [PERSON], [INFO]. 21 січня 2010 року позивачка оформила у відділі РАЦС Віньковецького районного управління юстиції розірвання шлюбу з [PERSON], а 05.06.2014року вона уклала шлюб із [PERSON], взявши прізвище чоловіка. Після розірвання шлюбу між сторонами, їхній неповнолітній син [PERSON] залишився проживати із матір'ю, тобто позивачкою, у будинку її батьків у с. Великий Олександрів Віньковецького району. Згідно вироку Віньковецького районного суду від 18 жовтня 2012 року, [PERSON] був засуджений за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) за ч. 1 ст. 164 КК України, які зобов'язаний сплачувати на підставі рішення Віньковецького районного суду від 06.03.2009 року на користь позивачки на утримання сина [PERSON] у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 02.02.2009 року і до повноліття дитини. Як слідує із довідки-розрахунку відділу ДВС Віньковецького районного управління юстиції від 23.06.2015 року, за період з лютого 2009 року по травень 2015 року включно, [PERSON] нараховані аліменти у сумі 22778 гривень. Аліменти сплачені у сумі 4717,60 гривень, заборгованість становить 18060,40 гривень, що відповідач у суді не оспорював. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Віньковецької районної державної адміністрації від 23.02.2014 року, на засідання комісії з питань захисту прав дитини 20 лютого 2014 року батько дитини не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення, та було з'ясовано, що [PERSON] не відвідує дитину, не цікавиться її життям та здоров'ям, ухиляється від сплати аліментів, тому в інтересах дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON]. Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначено обов'язки батьків щодо дитини. Вони зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. ст. 152, 155 СК України права дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, а ухилення від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, та є хронічними алкоголіками. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, та відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Крім того, відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для справи. Проаналізувавши досліджені докази, враховуючи, що обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків, суд доходить висновку про доведення позивачкою факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON], оскільки [PERSON] як батько не піклується належним чином про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток сина, не цікавиться його життям, що у суді він фактично визнав, і це дає суду підстави для позбавлення його батьківських прав. Такого висновку суд доходить виходячи, зокрема, із того, що після припинення у 2009 році шлюбних відносин із позивачкою, відповідач, достовірно знаючи, де постійно мешкає мати з дитиною, самоусунувся від виховання сина [PERSON], перестав турбуватись про його здоров'я, життя, матеріальне та духовне забезпечення, а твердження [PERSON] про створення йому перешкод у спілкуванні та будь-які його участі у вихованні сина з боку батька позивачки, жодним доказом не підтверджено. Таким чином, на думку суду, встановлені обставини справи, а саме той факт, що батько більше п'яти років не спілкується із своїм сином, не цікавиться його здоров'ям та навчанням, матеріально не підтримує, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, та відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання сина, крім як голослівних заяв, свідчать про його небажання займатись вихованням дитини, а тому позов слід задовольнити. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved