Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

позивачі звернулися\~із вимогами:\~визнати за\~ [PERSON] право\~власності на\~1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] , яка складається з: 1-І коридор - 4,5 кв.м., 1-2 санвузол - 4,4 кв.м., 1-3 кухня - 8,1 кв.м., 1-4 коридор - 4,3 кв.м., 1-5 кімната - 11,6 кв.м., 1-6 кімната-13,4 кв.м. загальною площею - 46,3 кв.м., житловою площею - 25,0 кв.м.; господарські будівлі та споруди: Б-1 сарай, В-1 гараж, н навіс, №1 огорожа, №2 водогін, т-д вбиральна/душова, за набувальною давністю; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , яка складається з: 1-7 кухня -11,6 кв.м., 1-8 кімната 8,2 кв.м., 1-9 кімната - 14,0 кв.м., 1-10 коридор-9,5 кв.м., 1-11 коридор - 5,3 кв.м., 1-12 санвузол - 3,5 кв.м., загальною площею - 52,10 кв.м., житловою площею - 22,20 кв.м. господарські будівлі та споруди: Г-1 гараж, Д-1 сарай, Е-1 сарай, н навіс, №3 водогін, №4 огорожа, у вбиральна, за набувальною давністю, з підстав, передбачених ст.ст. 3, 15, 16, 328, 344 ЦК України. Позов обґрунтований тим, що сторони працювали та були членами колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» Приазовського району Запорізької області. КСП «Прогрес» продало сторонам по 1/2 частці житлового будинку [ADDRESS] , однак зазначену угоду купівлі - продажу нотаріально не посвідчили. За придбаний будинок сторони розраховувалися частинами, шляхом утримання сум із їх зарплати. З березня 1998 року [PERSON] та із серпня 1999 року - [PERSON] стали постійно проживати в житловому будинку за вищезазначеною адресою і проживають по цей день. Понад 10 років здійснюють догляд за нерухомим майном та несуть витрати по його утриманню. [PERSON] та [PERSON] на час придбання житлового будинку не оформили право власності на будинок, і на теперішній час не можуть оформити в рівних частках право власності в установленому законодавством порядку, оскільки право власності на зазначений будинок зареєстровано за КСП «Прогрес», яке ліквідоване в 2018 році. 12 вересня 2019 року відкрито провадження у зазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, при подачі позовної заяви надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, в яких зазначили що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Представник відповідача Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області не з`явився, селищний голова Варбанський С.Є. направив до суду заяви про розгляд справи за відсутністю представника та про визнання позову. Надіслані повістки в судові засідання 26.09.2019 і 30.10.2019 на адресу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «Прогрес», яка залучена судом (ухвала від 10.09.2019) повернуті до суду без вручення з довідкою Укрпошти «підприємство не існує». Також, судові повістки були направлена на адресу голови комісії з припинення ТОВ «Прогрес» Рабушко [PERSON] , які він отримав відповідно 12.09.2019 року та 23.10.2019 року, але в судові засідання 26.09.2019 і 30.10.2019 не з`явився без повідомлення про причину неявки, заяву про розгляд справи без його участі або заперечень проти позову до суду не надав. Крім того, [PERSON] на виконання ухвали суду від 10.09.2019 не надав відомості щодо наявності чи відсутності правонаступництва у ТОВ «Прогрес» на спірний будинок і доказів на їх підтвердження. Частина 4 статті 206 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи заяви сторін, визнання відповідачем позову, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював з 01.09.1992 року по 21.05.2001 року в КСП «Прогрес», що підтверджується його копією трудової книжки [NUMBER] . Позивач [PERSON] працював в КСП «Прогрес» в період з 07.07.1990 року по 30.04.2003 року (копія трудової книжки колгоспника [NUMBER] ). Відповідно до виписки з протоколу №3 від 06 березня 1998р. правлінням КСП «Прогрес» Приазовського району вирішено продати [PERSON] частину будинку [ADDRESS] . Інші частина зазначеного будинку продана [PERSON] , що підтверджується випискою із засідання правління КСП «Прогрес» від 08 серпня 1999 року. Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 179760394 від 04 вересня 2019 року встановлено, що відомості стосовно права власності (інші речові права, іпотека, обтяження) на житловий будинок [ADDRESS] , у Державному реєстрі відсутні. Право власності на зазначений житловий будинок зареєстровано за КСП «Прогрес» на підставі свідоцтва про право власності від 18.06.1998р., що підтверджується довідками-характеристиками КП «Нерухомість-П» Приазовської районної ради Приазовського району Запорізької області №№ 196, 197 від 20 травня 2019 року. Із довідки комунального архівного підприємства «Трудовий архів Приазов`я» Приазовської районної ради Приазовського району Запорізької області № 694 від 02 липня 2019 року, встановлено, що КСП «Прогрес» реорганізовано в товариство з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Прогрес» на підставі рішення загального збору членів КСП (протокол № 2 від 26 лютого 2000 року). Згідно уставу , ТОВ «Прогрес» не є правонаступником КСП «Прогрес». КСП «Прогрес» ліквідовано у 2018 році. Згідно статуту (нова редакція) ТОВ «Прогрес» не є правонаступником КСП «Прогрес». ТОВ створене двома фізичними особами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Прогрес» з 13.02.2018р. перебуває в стані припинення, рішенням Господарського суду Запорізької області від 17.10.2017р., справа №908/806/17, ТОВ «Прогрес» визнано банкрутом і відкрита ліквідаційна процедура № 908/806/17. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області № 906/10-16 від 18 червня 2019 року та відміткою у його паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданому 08.10.2002 року Приазовським РВ УМВС України в Запорізькій області. Згідно довідки виконавчого комітету Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області № 218/D4-19 від 12 квітня 2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (довідка Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області № 903/10-16 від 18 червня 2019 року). Із технічних паспортів, виготовлених 28.12.2015 КП «Нерухомість-П», довідки КП «Нерухомість-П» № 245 від 20.06.2019, довідок-характеристик КП «Нерухомість-П» №№ 196, 197 від 20.05.2019 встановлені наступні обставини. Загальна площа житлового будинку [ADDRESS] , зазначеного на плані літерою «А-1» складає 98,40 кв.м, житлова площа 47,20 кв.м, з господарськими будівлями і спорудами до нього: Б-1-сарай, В-1-гараж, Д-1-сарай, Е-1-сарай, Г-1-гараж, н-навіс, у-вбиральня, т/д вбиральня/душова, №1,4 - огорожа, №2,3 водогін. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 362199,0 грн. Самочинне будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд - відсутнє. В користуванні позивача [PERSON] перебувають: 1-1 коридор - 4,5 кв.м., 1-2 санвузол - 4,4 кв.м., 1-3 кухня - 8,1 кв.м., 1-4 коридор - 4,3 кв.м., 1-5 кімната - 11,6 кв.м., 1-6 кімната - 13,4 кв.м., загальною площею - 46,3 кв.м., житловою площею - 25,0 кв.м., господарські будівлі та споруди: Б-1 сарай, В-1 гараж, н навіс, №1 огорожа, №2 водогін, т/д вбиральна/душова, що складає Ѕ частку. В користуванні позивача [PERSON] перебувають: 1-7 кухня - 11,6 кв.м., 1-8 кімната 8,2 кв.м., 1-9 кімната - 14,0 кв.м., 1-10 коридор - 9,5 кв.м., 1-11 коридор - 5,3 кв.м., 1-12 санвузол - 3,5 кв.м., загальною площею - 52,10 кв.м., житловою площею -22,20 кв.м., господарські будівлі та споруди: Г-1 гараж, Д-1 сарай, Е-1 сарай, н навіс, №3 водогін, №4 огорожа, у вбиральна, що складає Ѕ частку. Згідно довідки Приазовської селищної ради № 1198 від 18.06.2019, за даними земельно-кадастрової документації селищної ради земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,15 га, якою користуються [PERSON] і [PERSON] , є комунальною власністю. За даними акту обстеження житлового будинку від 20.06.2019, складеного комісією із депутата, заступника та секретаря Приазовської селищної ради, а також двох свідків [PERSON] і [PERSON] , за вказаною адресою [PERSON] проживає із березня 1998 по теперішній час і користується загальною площею житлового будинку 46,3 кв.м. (в тому числі житловою 25,0 кв.м.), а [PERSON] проживає із серпня 1999 по теперішній час і користується загальною площею житлового будинку 52,1 кв.м. (в тому числі житловою 22,20 кв.м.) Крім того факт утримання будинку [PERSON] підтверджується копією договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води, водовідведення та вивезення твердих побутових відходів від 30 жовтня 2007 року; копією технічного паспорту № [NUMBER] із приписом на монтаж та експлуатацію газобалонної установки від 13.05.1996. Рішенням Приазовської селищної ради № 49 від 07.06.2006 року, [PERSON] виділено 0,15 га земельної ділянки в оренду для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] (продовження присадибної ділянки на території колишньої тракторної бригади КСП «Прогрес»). Отже, наведені документи підтверджують, що позивачі проживають та користуються своїми правами як власники зазначеного житлового будинку (по Ѕ частки кожен). Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання (стаття 380 ЦК України) Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, який втратив чинності з 01.01.2004 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 47 вказаного Кодексу нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи норму вище наведеного закону, який діяв на час придбання у власність будинку - 06 березня 1998 року та 08 серпня 1999 року неможливо встановити факт ухилення від нотаріального оформлення угоди, оскільки, продавцем виступало КСП «Прогрес», яке 26.02.2000 року реорганізовано в ТОВ «Прогрес» (згідно уставу не є правонаступником КСП), а у 2018 році ліквідовано. Тому, захист права власності позивачів у такий спосіб є неможливим. Частина 1 статті 344 ЦПК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до пункту 8 Перехідних Положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Пункт 11 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року роз`яснює, що з урахуванням пункту 8 Перехідних Положень, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Зазначено, що суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. При вирішенні\~спорів,\~пов`язаних\~із набуттям\~права власності\~за набувальною\~давністю,\~суди повинні\~враховувати,\~зокрема,\~таке: володіння\~є добросовісним,\~якщо особа\~при заволодінні\~чужим майном\~не знала\~і не\~могла знати\~про відсутність\~у неї\~підстав для\~набуття права\~власності; володіння\~визнається відкритим,\~якщо особа\~не приховувала\~факт знаходження\~майна в\~її володінні.\~Вжиття звичайних\~заходів щодо\~забезпечення охорони\~майна не\~свідчить про\~приховування цього\~майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності (пункт 9 згаданої вище постанова Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних прав). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 дійшла висновку про те, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме за наявності наступних умов у сукупності: законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. На роз`яснення наявності умов для набуття права власності з таких підстав в постанові ВП ВС вказано, що набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є, зокрема, фізичні особи, а об`єкт володіння має бути законним. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, для нерухомого майна такий строк складає десять років. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які позивачі посилались як на підставу своїх вимог, які підтверджені дослідженими письмовими належними, допустимими, достовірними доказами, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення обставин, суд вважає позов обґрунтованим, обставини доведеними. Адже, судом встановлено, що позивачі є учасниками даних цивільних правовідносин, житловий будинок законним об`єктом володіння, яким позивачі заволоділи добросовісно і вони впевнені, що на це майно не претендують інші особи, житловий будинок прийнятий в експлуатацію, так як зареєстрований у відповідних органах реєстрації за юридичною особою, яка припинена. Володільці майна добросовісно, відкрито і безперервно володіли будинком, в тому числі із 01 січня 2001 року. Одним із завдань цивільного судочинства, відповідно до ст.2 ЦПК України є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту невизнаних прав фізичних осіб. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.2 ст.2 ЦПК). Таким чином, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved