Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом 18.08.2016 року мотивуючи тим, що 27.12.2010 року між ними та [PERSON] було укладено договір позики на суму 914000,00 грн., який оформлено у формі розписки. 17.06.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/16253/13-ц ухвалено рішення, яким стягнуто з відповідача на їх користь заборгованість за договором позики в розмірі 914000,00 грн. та 3444,00 грн. судових витрат, всього 917444,00 грн. Станом на 10.08.2016 року дане рішення суду не виконано. Виходячи зі змісту розписки, між сторонами розмір відсотків не встановлювався і в розписці відсутнє застереження про те, що дана позика є безвідсотковою. Оскільки рішення суду не виконано, виходячи із приписів ст. 1048 ЦК України позивачі мають право на одержання процентів, розмір який визначається на рівні облікової ставки НБУ. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15. Таким чином, станом на 10.08.2016 року заборгованість зі сплати процентів від суми позики складає 458380,48 грн., за період з 10.08.2013 року по 10.08.2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити інфляційне збільшення за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст.. 625 ЦК України. Отже, виходячи з того, що відповідач станом на 10.08.2016 року зобовязання не виконав, з нього підлягає стягненню 807660,28 грн. інфляційного збільшення та 82410,25 грн. 3% річних, всього 890070,53 грн., за період з 10.08.2013 року по 10.08.2016 року. Позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь борг в сумі 1348451,01 грн., який складається з : 458380,48 грн. проценти за договором позики, 807660,28 грн. інфляційного збільшення та 82410,25 грн. 3% річних в рівних частинах, та 68909,00 грн. судових витрат в рівних частинах. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Представник позивачів, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити вимоги позивачів в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. В порядку ст. ст. 224-226 ЦПК України, враховуючи думку представника позивачів, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Так, з матеріалів справи вбачається, що 27.12.2010 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 914000,00 грн., який оформлено у формі розписки ( а.с.39). 17.06.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/16253/13-ц ухвалено рішення ( а.с.5-8), яким стягнуто з відповідача на користь позивачів заборгованість за договором позики від 27.12.2010 року в розмірі 914 000,00 грн. та 3444,00 грн. судових витрат, всього 917444,00 грн. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.09.2014 року ( а.с.9-10), рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2014 року, у справі № 357/16253/13-ц, залишено без змін. Отже, рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] боргу за договором позики від 27.12.2010 року в розмірі 914000,00 грн. набрало законної сили 16.09.2014 року. Відповідачем не надано до суду жодних доказів в підтвердження виконання даного рішення, тому суд приходить до висновку, що він не виконав зобовязання, чим порушує права позивачів. За змістом ч.3 ст. 1049 ЦК України ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики не припиняє обовязку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені ст. 1048, та суму передбачену ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-369цс15, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Як вбачається з договору позики від 27.12.2010 року, викладеному у формі розписки, сторонами розмір відсотків не встановлювався і в розписці відсутнє застереження про те, що дана позика є безвідсотковою. Таким чином, суд, перевіривши наданий позивачами розрахунок ( а.с.16), з врахуванням облікової ставки НБУ визначеної за період з 10.08.2013 року по 10.08.2016 року ( а.с.14), прийшов до висновку, що сума процентів за користування грошовими коштами за договором позики за прострочений строк та в межах заявлених вимог, складає 458380,48 грн., та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів в рівних часинах. Також, суд, перевіривши наданий позивачами розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції ( а.с.15) та розрахунок 3% річних ( а.с.17), відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів коштів в розмірі 807660,28 грн. інфляційного збільшення та 82410,25 грн. 3% річних в рівних частинах. В порядку ст.88 ЦПК України за рахунок відповідача компенсуються витрати позивача в разі задоволення його вимог. Позивачі сплатили при подачі позову до суду судовий збір в розмірі по 3445,00 грн. кожен, що підтверджено квитанціями ( а.с.1,2), тому з відповідача на користь позивачів стягуються вказані судові витрати.

Outcome: approved