Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачка 12.12.2013 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування вимог вказує, що 14.10.1997 року між нею та [PERSON] на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 23004. Згідно з даною угодою відповідач продала, а позивач купила 3/20 частин домоволодіння розташованого по [ADDRESS] загальною площею 39,07 кв.м. Сторони умови договору виконали своєчасно і належним чином, оскільки продавець передав вищезгадане майно а покупець сплатив вказану в договорі грошову суму.. вселився в куплене домоволодіння і до теперішнього часу проживає в ньому, сплачує всі платежі за комунальні послуги. А також оформила реєстрацію на квартиру в КП «ОМБТІ та РОН». Проте вказаний договорі нотаріально оформлений не був, оскільки працівники біржі переконали сторони, що даний договорі не потребує подальшого нотаріального посвідчення. На теперішній час позивачка не може розпоряджатися своїм майном як належний власник, так як договір Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити та визнати договір купівлі-продажу 3/20 частин домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] дійсним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про час та дату судового засідання. Доказів поважності неявки суду не представила, чим позбавила суд можливості вислухати її думку по суті. Заяви про розгляд справи за її відсутністю суду не надано. Крім того, суд викликав відповідачку в судове засідання за оголошеннями, які надавав до газет «Урядовий кур'єр» та «Одеські вісті», про що у матеріалах справи є відповідні відомості а також екземпляри зазначених газет, в яких містяться оголошення про виклик відповідачки [PERSON] в судове засідання 18.02.2014 року. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у їх відсутності згідно ст. 4 ст. 169 ЦПК України у порядку ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення позивачки, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу №23004 від 14.10.1997 року який був укладений на Одеській товарній біржі [PERSON] придбала у [PERSON] 3/20 частини домоволодіння, загальною площею 303, 60 кв.м., корисною площею 303,6 кв.м., яке складається з 15 кімнат, житловою площею 196,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-8). Згідно наданої до суду копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.10.1997 року № 23004 вбачається, що цей договір зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 23004 від 14.10.1997 року. Цей договір посвідчено відміткою Одеського міського бюро технічної інвентаризації та об'єктів нерухомості, запис у реєстрі № 1723 - стр. 39 кн.51 доп. від 03.11.1997р. (а.с. 8). Умови договору купівлі-продажу виконані сторонами повністю: [PERSON] передала у власність [PERSON] 3/20 частини домоволодіння по [ADDRESS], а остання прийняв вказане майно та сплатила за нього 13 200 грн., які отримані продавцем до підписання угоди, що підтверджується п. 5 договору купівлі-продажу нерухомого майна 14 жовтня 1997 року № 23004. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003р., положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають продовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963р. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в ред.1963р.) які діяли на час укладення договору, передбачено - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд відповідно до п. 2 ст. 220 ЦК за вимогою сторони, що виконала правочин (або її правонаступника), може визнати його дійсним. Слід враховувати, що умовами застосування ч. 2 ст. 220 ЦК є безповоротне ухилення та втрата стороною можливості з будь-яких причин посвідчити правочин. Сторони по справі повністю виконали умови договору купівлі-продажу квартири, але нотаріально не посвідчили його, хоча закон передбачає обов'язкове нотаріальне посвідчення такого договору. Ця обставина перешкоджає позивачу реалізовувати в повній мірі право власності в частині розпорядження майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України. Відповідно до положень ст.16 ЦК України суд захищає цивільні права та інтереси особи способом, встановленим законом. Таким чином суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved