Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивачка 07 грудня 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 27 червня 2008 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №406. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка в позові посилається на те, що в середині 2014 року відповідач покинув сім'ю , в результаті чого припиненні шлюбні відносини та ведення спільного господарства, виникли неприязнені відносини. Відповідач матеріально їм з донькою не допомагає. Усі обов'язки по утриманню та вихованню дитини позивачка несе сама. Зазначила, що примирення та збереження сім'ї не можливі, тому як відповідач проживає з іншою жінкою. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд розірвати шлюб з відповідачем та у зв'язку з крутним матеріальним становищем та необхідністю дбати про дитину стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини заробітної плати щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Суд, вислухавши пояснення сторні, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно актового запису №406, складеного 27 червня 2008 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.9). Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], актовий запис про народження № 1865 (а.с.8). Позивач та відповідач мешкають окремо з 2014 року, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не мають намірів щодо підтримання шлюбних відносин. Позивачка втратила до відповідача почуття кохання та поваги. При таких обставинах, суд вважає, що сім'я сторін існує формально і розпалася остаточно, примирення сторін є не можливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Також, згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1,2 ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на утримання малолітньої дитини в судовому порядку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття дитиною, тому що відповідач, будучи батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: approved