Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Дружківського міського суду Донецької області з відповідним позовом. Вказала, що 18 травня 2019 року вона звернулась до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаня управління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії та зарахування до трудового стажу періоди роботи з 01 червня 1992 року по 12 травня 1997 року, надала відповідні документи. Однак, у задоволенні заяви їй було відмовлено. Роз`яснено, що з 23 квітня 2010 року вона отримує пенсію по інвалідності, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням документів про стаж та заробітну плату. Відповідач зазначив, що стаж був врахований по 31 березня 2010 р., і складав 22 роки 10 місяців 17 днів. Періоди работи з 01 червня 1992 по 12 травня 1997 роки не враховано до страхового стажу, на підставі пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затверджено постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637. Відповідач зазначає що в трудовій книжці від 18 серпня 1984 року [NUMBER] відсутня підстава внесення запису про звільнення, а саме: номер та дата наказу про звільнення. Довідку про підтвердження періоду роботи [PERSON] надати не може. 14 серпня 2019 року вона звернулась до архівного відділу Дружківської міської ради, на що їй було повідомлено, що документи магазину №2 «Україна» за періоди з 1992-1996 рр., ТОВ «Таїса» за періоди з 1996-1997 роки на зберігання до архівного відділу не надходили, тому вони не можуть підтвердити трудову діяльність. [PERSON] просить суд встановити факт її перебування у трудових відносинах за період роботи з 01 червня 1992 року по 1996 рік в магазині №2 «Україна» та з 1996 року по 1997 рік у магазині «Таїса», що розташовані у місті Дружківка Донецька область. Відповідно до ухвали Дружківського міського суду від 13 листопада 2019 було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовою повсткою. До суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Костянтинівсько-Дружківське Об`єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області до суду також не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином: судовою повісткою. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.09 грудня 2019 року надав відзив на позовну заяву (а.с.23-25). Відповідно до ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] зверталась з заявою до виконавчого комітету Дружківської міської ради з приводу зберігання документів. 18 серпня 2019 року виконавчий комітет Дружківської міської ради повідомив, що відповідні документи про перебування у трудових відносинах [PERSON] за період роботи з 01 червня 1992 року по 1996 рік в магазині №2 «Україна» та з 1996 року по 1997 рік у магазині «Таїса», що розташовані у місті Дружківка Донецька область, на зберігання до архівного відділу не надходили (а.с.11). Згідно з відомостями, наданими Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням пенсійного фонду України Донецької області, магазин № 2 «Україна» перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України м. Дружківка, внески в управління Пенсійного фонду, за періоди з 01 червня 1992 року по 06 серпня 1996 року сплачені у повному обсязі. ТОВ «Таїса» перебуває на обліку в Костянтинівсько-Дружківському управління Пенсійного фонду Донецької області, внески в управління Пенсійоного фонду, за періоди з 07 серпня 1996 року по 12 травня 1997 роки сплачені у повному обсязі (а.с.07). Копією трудової книжки серії [NUMBER] зазначено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах: з 01 червня 1992 року по 06 серпня 1996 року з підприємством магазину № 2 «Україна»; з 07 серпня 1996 року по 12 травня 1997 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Таїса» (а.с.08-10). Згідно з вимогами ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Як передбачено п. 1.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що до трудових книжок вносяться записи про роботу тих працівників, з якими підприємство, установа, організація чи фізична особа-підприємець перебуває у трудових правовідносинах. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Посилання у відзиві на позовну заяву представника відповідача відносно розгляду вказаних вимог в порядку адміністративного судочинства суд вважає неспроможними з наступних підстав. Так, у відповідності до вимог ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Стаття 4 КАС України визначає справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно зі ст.. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа. У цій справі спірні правовідносини пов`язані з відмовою відповідача призначити пенсію через некоректність записів у трудовій книжці, таких як відсутність підстави внесення запису про звільнення (номер та дата наказу про звільнення). Також запис про звільнення з займаної посади не засвідчено печаткою керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У своїй позовній заяві [PERSON] просила суд встановити факт перебування у трудових відносинах, а не оскаржувала відмову пенсійного органу в призначенні пенсії. У справах про оскарження відмови в призначенні пенсії суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття пенсійним органом відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення. Тому в даному випадку об`єктом перевірки є не дотримання пенсійним органом процедури звернення заявника щодо призначення пенсії й оцінка правомірності відмови, яка носить характер проекту рішення, а встановлення обставин, що підтверджують або спростовують факт перебування в трудових відносинах заявника з підприємствами. Суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви [PERSON] та встановлення факту її перебування в трудових відносинах з підприємством магазину № 2 «Україна» з 01 червня 1992 року по 06 серпня 1996 року та з товариством з обмеженою відповідальністю «Таїса», 07 серпня 1996 року по 12 травня 1997 року.

Outcome: approved