Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду із позовом до [PERSON], в якому просила суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2007 року , зареєстрованого Лисичанською державною нотаріальною конторою в реєстрі № 3-2128, належить жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Право власності на вказаний жилий будинок зареєстровано в Лисичанському комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації 26.10.2007 року , реєстраційний номер 19277425. Крім неї в будинку зареєстровані [PERSON] , відповідач по справі та її син [PERSON], 1979 року народження. Після припинення шлюбних відносин з [PERSON] у вересні 2014 року, відповідач добровільно виселився з будинку і поселився за своїм новим місцем мешкання [ADDRESS]. З того часу з відповідачем не проживають однією сім»єю, відповідач не приймає участь в утримання та ремонті житла, в оплаті комунальних послуг. Вона пропонувала відповідачу добровільно виписатись з будинку для оформлення субсидії , але він відмовляється це зробити. Оскільки відповідач не проживає у будинку більше року, просила визнати його таким, що втратив право користування будинком та стягнути судові витрати. У зустрічний позовні заяві відповідач-позивач [PERSON] просить його вселити в будинок [ADDRESS], посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , остання просила у разі його смерті, не залишати її без житла, пообіцявши доглядати за ним, а він повинен відмовитись на її користь від будинку. Через деякий час з позовної заяви позивачки він дізнався, що вона просить визнати його втративши право користування будинком [ADDRESS], тобто на будинок, який належав йому, як спадкоємцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, видного 15.08.2007 року Лисичанською державною нотаріальною конторою, реєстр № 3-157,який був ним подарований позивачці по справі. Позивач-відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні будинком, який був майном його батьків. Іншого житла він не має. Тому просить визнати за ним право користування будинком та вселити його в будинок [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] підтримала свій позов та просила його задовольнити. Зустрічний позов не визнала та просила у його задоволені відмовити. У своїх поясненнях посилалась на те, що будинок [ADDRESS] дійсно належав відповідачу. 04.10.2007 року він оформив договір дарування будинку на неї. В будинку прописані вона, її син [PERSON] з березня 2015 року та відповідач [PERSON]. З вересня 2014 року відповідач пішов до іншої жінки, де проживає за адресою [ADDRESS]. В будинку залишись його особисті речі. В будинку вона замки не міняла, але перешкоджає проживанню відповідача в будинку, бо він її б»є і уходить з дому. Він мав змогу прийти в будинок, колі її немає вдома, вселитися, але він цього не робить. Разом з дільничним відповідач приїздив до сусідки, щоб забрати свої речі. Відповідач не проживає в будинку більше року, тому вона вважає, що він втратив право користування житлом, не платить за комунальні послуги: за світ, воду, землю. З зустрічним позовом відповідача вона не погоджується, бо він проживає з іншою жінкою, возив вугілля на [ADDRESS]. Раніше вона проживала с. Білогорівка, там був батьківський будинок, потім в гуртожитку [ADDRESS], коли працювала в заводі ЗБВ, звідки виписалась після укладення шлюбу з відповідачем. Вона в теперішній час бажає виїхати на заробітки за межі України і їй терміново потрібно продати спірний будинок . Тому просить задовольнити свої позовні вимоги. Доповнила, що вона дзвонила відповідачу, пропонувала або повернутися, або забрати свої речі з будинку, бо він проживає з іншою жінкою. У судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] позов про визнання його таким, що втратив право користування житлом не визнав, свій позові про визнання за ним права користування будинком та вселення просив задовольнити. Посилався на те, що будинок [ADDRESS] належав йому на підставі свідоцтва про спадщину, це будинок де проживали його батьки та він. До цього він зустрічався з [PERSON], яка після сварки залишила його та поїхала. Він просив її повернутися, обіцяв переписати на неї будинок і вона повернулась. Після оформлення на [PERSON] будинку, вона почала вчиняти сварки, викликала міліцію. Тому із-за сварок йому прийшлось залишити будинок. Він знімав квартири на вул. Балашова, недалеко він свого будинку, приглядав, що його не розрушили. З серпня 2015 року він проживає за адресою [ADDRESS] у [PERSON], проживає в літній кухні, а Панасюк із своїми сином та онукою проживають у будинку. Іншого житла, крім свого будинку, який дістався йому від батьків не має. Ключа від будинку [ADDRESS] він не має, та не знає, чи віддасть їх позивачка. За комунальні послуги він не платить , бо про це не просила позивачка. Дійсно він вугілля повіз за адресою, де мешкає в цей час на [ADDRESS], бо він там проживає в теперішній час, потрібно обігрівати приміщення. Хоче повернути будинок батьків та вселитися в нього. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що зі сторонами по справі вони сусіди. [PERSON] та [PERSON] частко сварилися, він бив позивачу, це вона бачила особисто. Він подарував їй будинок і через це виникла ненависть. Він говорив їй, що не можете терпіти позивачку, двічі на рік уходив з дому, жив по квартирах. Жив у неї на квартирі. У вересні 2014 року відповідача побив [PERSON], взяв машину та поїхав. Просив, щоб [PERSON] повернула йому його речі. Позивачка підготувала його речі, але він приїхав не додому, а до неї разом з дільничним за речами. Тоді вона пішла в будинок, взяла його речі і віддала йому. Потім відповідача просив передати позивачці, щоб віддала йому інші речі та дрель. Це було у вересні 2014 року. З цього часу він в будинку не проживав, не приходив. Чи міг він відкрити замок на будинку , їй невідомо. Де він був весь цей час їй невідомо. Вона особисто дзвонила йому , щоб він повернувся до позивачки. Його речі вона забрала з будинку де жили [PERSON], бо їх вже приготувала позивачка, щоб віддати відповідачу. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач по справі [PERSON] проживає по вул. Дібровка з народження. В цьому будинку жили його батьки. [PERSON] прийшла в цей будинок не дужа давно. Відповідач отримує регрес, пенсію, поставив в будинку вікна, забор . [PERSON] підговорила відповідача зробити на неї договір дарування, а тепер віддала йому його речі, не пускає його в будинок, і він проживає на різних квартирах, на вул. Курганній, номер будинку вона не знає. Яким чином вона перешкоджає йому проживати в будинку вона не знає. При передачі його речей вона не була присутня, але коли зустріла його на вулиці, відповідач показав їй мішок, в якому знаходились старі речі. В будинку він не проживає біля трьох місяців. При додатковому поясненні, зазначила, що відповідач менше 6 місяців не проживає в будинку. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що до неї у вересні 2015 звернувся відповідач [PERSON], який попросився у неї пожити на квартирі на 6 місяців. Вона дозволила йому проживати в літній кухні, вона із сім»єю проживає в будинку. Від сусідів їй відомо, що [PERSON] вигнала [PERSON] з хати, тому він і звернувся до неї, щоб пожити деякий час. Знає відповідача біля 40 років. ЇЇ будинок знаходиться від будинку де проживав відповідач на третій вулиці. У своєму будинку [PERSON] не проживає менше 6 місяців, але не рік. Проживати в літній кухні вона дозволила [PERSON] до кінця лютого 2016 року, бо приїздять її дочка із чоловіком. Разом, як чоловік та дружина з [PERSON], вони не живуть. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що первинний позов про визнання таким, що втратив право на користування житлом не підлягає задоволенню, зустрічний позов про визнання права користування житлом та вселення підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо поданих доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. До членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина власника квартири, їх діти і батьки, в також інші особи. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], зареєстрована за адресою [ADDRESS] - 25.09.2007 року ( а.с.4). Із копії договору дарування від 04.10.2007 року , посвідченого Аббасовим Е.І., державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про таке: [PERSON] зобов»язується передати безоплатно у власність , а [PERSON] приймає як дарунок житловий будинок [ADDRESS] Будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 15.08.2007 року Лисичанською ДНК, за реєстром № 301578 та зареєстрованого у Лисичанському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером № 2528 в книзі № 6.( а.с.6). Таким чином встановлено, що [PERSON] на час розгляду справи є власником будинку на підставі договору дарування від 04.10.2007 року, а тому має законне право володіти, розпоряджатися та користуватися цим будинком на власний розсуд. Однак встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05 вересня 2005 року по 29.10.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с.53). Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири) , які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку( квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку( квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України, тобто дружина( чоловік) власника квартири,їх діти і батьки, а також інші особи. [PERSON] був зареєстрованим в цьому будинку ще з 13.02.1992 року ( а.с.35), бо був саме власником цього будинку до моменту оформлення будинку на підставі договору дарування на [PERSON], продовжував проживати в цьому будинку, а тому в установленому законом порядку , набув права користування ним. 29.10 2015 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Лисичанського міського суду ( а.с.53) Припинення сімейних відносин із власником будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів його сім»ї права користування займаним приміщенням. Особа, яка вселилась в будинок( квартиру) , не може бути позбавлена прав на користування цим житлом після припинення сімейних відносин із власником будинку ( квартири) на підставі правових норм, якими регулюється право власності. За таких обставин, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] про визнання за ним право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] Луганської області та вселення в спірний будинок підлягають задоволенню. Що стосується первинного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання втративши право користування житлом, суд вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що відповідач [PERSON]. саме з вересня 2014 року не проживає у будинку. У судовому засіданні позивачка не заперечувала, що в будинку знаходяться особисті речі відповідача. Вона чиніть йому перешкоди у проживанні в будинку із-за сварок та бійок. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що у вересні 2015 року між нею та [PERSON] був укладений усний договір про проживання за адресою [ADDRESS] до кінця лютого 2016 року. Іншого житла відповідач не має. Прописаний за адресою [ADDRESS]. За цією адресою зареєстрований у лікарні (а.с.37), є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році( а.с.38). Виходячи з наведеного, суд вважає, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі ст.ст. 319 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ч.2 ст. 64 СК України,

Outcome: approved