Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.02.2006 року позивачка одружилася з відповідачем. Шлюб зареєстрований у виконкомі Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 2. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та різні характери. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Вони стали чужими людьми. У зв`язку з цим, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивачка просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі по 2000 грн на кожну дитину щомісячно, оскільки між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. Позивачка належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задоволити. Відповідач, який належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, заяв, клопотань від нього не надходило, відзив на позов не подав. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.02.2006 року у виконкомі Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 2. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на сімейне життя та ведення господарства, відсутність взаєморозуміння. Шлюб сторін носить формальний характер. Крім того між сторонами не досягнуто згоди щодо утримання неповнолітніх дітей. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, принаймні іншого відповідачем не доведено. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст.188 СК України, не встановлено, а тому суд вважає, що відповідач як батько зобов`язаний брати участь в утриманні неповолітніх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітніх дітей та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивачки до суду та до розгляду справи у суді наміри позивачки розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхніх неповнолітніх дітей, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв`язку із чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача, як аліменти на дітей сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: partial