Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання за ними, в рівних частках за кожним, права власності на нерухоме майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами № 126, розташованого по вул. Шевченко с. Нововязівське Юр»ївського району в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 27.03.1995 року, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що вони (позивачі) є зареєстрованими та постійно проживають у вищевказаному житловому будинку, який раніше обліковувався за № 103 та на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 03.03.1989 року Павлоградським райвиконкомом Дніпропетровської області, належав [PERSON], який позивачу [PERSON] доводився батьком, позивачу [PERSON] чоловіком. Відповідно до рішення виконавчого комітету Нововязівської сільської ради Юрївського району № 38 від 18.11.2014 року, номер будинку з « 103» був змінений на № 126. Після смерті [PERSON] позивачі звернулися до Юр»ївської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на майно у вигляді належного [PERSON] житлового будинку № 126, розташованого по вул. Шевченко в с. Нововязівське Юрївського району, однак у видачі вказаних свідоцтв позивачам було відмовлено, через відсутність у останніх правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Позивачі зазначали, що у них дійсно не має свідоцтва про право власності [PERSON] на належний йому житловий будинок № 126 (раніше № 103) по вул. Шевченко с. Нововязівське Юрївського району, виданого 03.03.1989 року Павлоградським райвиконкомом Дніпропетровської області, оскільки вказаний документ померлим [PERSON] був втрачений, а його дублікат останній за життя не отримував, через що позивачі позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права в повному обсязі та змушені звертатися до суду. Посилаючись на ст. ст. 16, 80, 328, 346, 380, 392 ЦК України позивачі просили визнати за ними, в рівних частках за кожним, а саме по ? частці, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами № 126, розташований по вул. Шевченко с. Нововязівське Юр»ївського району Дніпропетровської області. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, при цьому позовні вимоги повністю підтримала та судові витрати просила залишити за нею (а.с. 61). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, при цьому позовні вимоги повністю підтримав та судові витрати просив залишити за позивачем (а.с. 9-11, 62). Відповідач по справі Нововязівська сільська рада Юрївського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, при цьому позовні вимоги повністю визнали (а.с. 56). Треті особи по справі [PERSON], [PERSON], Юр»ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Юр»ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином (а.с. 47, 48, 49, 52, 54). Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не зявившихся сторін по справі , на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного: - так, згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 011177 від 29.03.1995 року (а.с. 17), вбачається, що спадкодавець [PERSON] помер 27 березня 1995 року. Факт родинних відносин померлого [PERSON] з позивачами по справі підтверджений в судовому засіданні копією свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії І-ЯК № 104578 від 02.06.1966 року (а.с. 19), з якого вбачається, що батьком [PERSON] є [PERSON], а також копією свідоцтва про одруження [PERSON] з [PERSON] серії ЯФ № 489963 від 11.03.1956 року (а.с. 20), з якого вбачається, що [PERSON] є чоловіком позивачки [PERSON] (дошлюбне прізвище «Гранатир»). В судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] на праві особистої власності належав житловий будинок № 103, розташований по вул. Шевченка в с. Нововязівське Юрївського району, що підтверджено в судовому засіданні довідкою КП «Павлоградського МБТІ» від 17.12.2014 року (а.с. 16), згідно якої право власності на вищевказаний будинок зареєстровано за [PERSON] станом на 03.03.1989 року на підставі свідоцтва про право власності виданого Павлоградським райвиконкомом 03.03.1989 року, при цьому, загальна площа будинку станом на 17.12.2014 року становить 63, 90 кв. м., житлова площа становить 35, 80 кв. м.. Окрім того, згідно рішення Нововязівської сільської ради Юрївського району № 38 від 18.11.2014 року «Про зміну старого номера житлового будинку на новий», в звязку з інвентаризацією житлових будинків Нововязівської сільської ради вирішено змінити номер будинку 103 по вул. Шевченко с. Нововязівське, що належав [PERSON] на № 126 (а.с. 15). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок № 126 по вул. Шевченко с. Нововязівське від 17.12.2014 року вбачається, що такий виготовлений на імя власника [PERSON], при цьому згідно даних технічного паспорту загальна площа житлового будинку становить 63, 9 кв. м. , житлова площа становить 35, 8 кв. м., при цьому житловий будинок складається з : А будинок, а сіни, а1 сіни, В сарай, Г гараж, г навіс, Д сарай, д сарай, З літня кухня, к колодязь, Л душ, М убиральня, Н сарай, О сарай, П сарай, пдВ погріб, пдО погріб, Р сарай, №1 ворота з хвірткою, №2 огорожа (а.с. 12-14). Згідно довідки Нововязівської сільської ради Юрївського району № 1675 від 15.12.2014 року (а.с. 21) померлий [PERSON] мешкав в с. Нововязівське вул. Шевченко, 126 (раніше 103), при цьому на день його смерті у вказаному будинку були зареєстровані та постійно проживали дружина [PERSON], син [PERSON], онука [PERSON], онук [PERSON], невістка [PERSON]. Згідно інформаційних довідок зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти / спадкові договори) , наданих Юр»ївською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (а.с. 58-59), вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та інформація про наявні заповіти, складені [PERSON] за життя , відсутня (а.с. 57). Разом з тим, враховуючи, що позивачі на день смерті спадкодавця [PERSON] були зареєстрованими та проживали разом з ним в будинку № 126 (раніше 103) по вул. Шевченко с. Нововязівське Юрївського району, суд вважає, що останні після смерті спадкодавця [PERSON] прийняли спадщину у вигляді вищевказаного житлового будинку на підставі п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України 1963 року, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Факт проживання та реєстрації позивача [PERSON] на момент смерті спадкодавця [PERSON] у належному йому вищезазначеному будинку також підтверджено в судовому засіданні копією паспорту позивача [PERSON], з якого вбачається, що місце проживання останнього з 24.12.1987 року і по теперішній час зареєстровано за адресою [INFO] (а.с. 30-31). Згідно копії паспорта позивачки [PERSON] (а.с. 32), вбачається, що остання з 28.03.1979 року зареєстрована за адресою [INFO]. Разом з тим, згідно довідки Нововязівської сільської ради Юр»ївського району № 277 від 27.02.2015 року [PERSON] з 28.03.1979 року в с. Нововязівське по вул. Шевченко, 102 зареєстрована помилково, при цьому фактично слід вважати реєстрацію [PERSON] в с. Нововязівське Юрївського району за адресою - вул. Шевченко, 103 (нині 126) (а.с. 60). Відтак, зважаючи на дані відомості та відомості викладені в довідці Нововязівської сільської ради Юр»ївського району за № 1675 від 15.12.2014 року (а.с. 21) про осіб, що на день смерті [PERSON] були зареєстрованими та проживали разом з ним в належному йому будинку, суд знаходить, що позивачка [PERSON] дійсно з 1979 року та по теперішній час є зареєстрованою та проживає в [INFO] (раніше 103) Юр»ївського району. Відтак позивачі фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2015 року позивач [PERSON] звернувся до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з усною заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON] у вигляді житлового будинку № 126 по вул. Шевченко с. Нововязівське, при цьому позивачка [PERSON] з аналогічною усною заявою звернулась до Юрївської держнотконтори 25.02.2015 року (а.с. 28, 29). Однак, постановами нотаріуса Юр»ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.02.2015 року та 25.02.2015 року відповідно, позивачам, кожному окремо, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON], у зв»язку з відсутністю у позивачів правовстановлюючого документу на житловий будинок. Згідно вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус, який вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Позивачі не надали нотаріусу правовстановлюючі документи на житловий будинок належний спадкодавцю, а саме свідоцтво про право власності видане 03.03.1989 року Павлоградським райвиконкомом Дніпропетровської області , а відтак позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права та отримати відповідні свідоцтва про право на спадкове майно у вигляді належного спадкодавцю жилого будинку № 126 (раніше № 103) по вул. Шевченко в с. Нововязівське Юр»ївського району, при цьому належність даного будинку саме спадкодавцю [PERSON] доведена в судовому засіданні вище переліченими доказами та у суду сумнівів не викликає. На основі викладеного, суд приходить до висновку, що спадкодавець в особі [PERSON] на час своєї смерті мав право на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами № 126 (раніше № 103) по вул. Шевченко в с. Нововязівське Юр»ївського району та був його власником , при цьому таке право в порядку спадкування перейшло до позивачів. Оскільки спадкодавець [PERSON] помер в 1995 році, то до відносин спадкування слід застосувати норми ЦК України в редакції 1963 року. Так, відповідно до ст. 524 ЦК України ( в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом та заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК України (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, які були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого. Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) при наслідуванні за законом спадкоємцями першої черги являються , в рівних долях , діти , подружжя та батьки померлого. Внуки та правнуки спадкодавця являються спадкоємцями по закону, якщо на час відкриття спадщини нема в живих того з їх батьків, який був би спадкоємцем. Згідно ст. 548 ЦК України ( в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийняття спадщини повинно бути беззастережним, безповоротним та безумовним. Не допускається відмова від раніше прийнятої спадщини, відміна вчиненої раніше відмови, а також прийняття спадщини в частині її. Якщо спадкоємець прийняв частину майна, то він вважається таким, що прийняв спадкове майно в цілому. Згідно ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 560 ЦК України (1963 року) спадкоємці можуть отримати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, що прийняли спадщину, строком не обмежена. За викладених вище обставин, враховуючи, що до позивачів перейшло право на житловий будинок , що належав спадкодавцеві за життя , але позивачі не мають можливості подати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на житловий будинок належний спадкодавцю та отримати такий в даний час неможливо , у зв»язку зі смертю власника будинку , суд знаходить, що питання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно. Будь-яких інших осіб, окрім позивачів, які би у встановленому порядку ЦК України в редакції 1963 року прийняли спадщину після смерті [PERSON], судом не встановлено. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відтак, право позивачів підлягає захисту, шляхом визнання за ними права власності на належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими спорудами № 126 (раніше 103) по вул. Шевченко в с. Новов»язівське Юр»ївського району. Однак, визнаючи за позивачами, в рівних частках за кожним, право власності на вказаний житловий будинок, суд не включає до складу господарських будівель останнього убиральну, позначену в технічному паспорті під літерою «М», яка розташована на самозахваченій земельній ділянці за адресою с. Новов»язівське, вул. Шевченко, 128 (ас.12), оскільки у разі якщо спадкодавець здійснив самочинне будівництво до спадкоємців переходить не право власності на вказані споруди, а право власності на будівельні матеріали, обладнання , тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відтак, вимоги позивачів підлягають до часткового задоволення. Враховуючи волю позивачів [PERSON] та [PERSON], суд знаходить можливим судові витрати залишити за останніми (ас.61, 62).

Outcome: partial