Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , 3-тя особа: управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав і свої вимоги мотивує тим, що з 16.11.2013 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23.05.2016 року по справі №591/813/16-ц шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Відповідач самоусунувся від виховання дітей, взагалі не цікавиться їх життям, не спілкується з ним. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Позивачка [PERSON] в письмовій заяві позов підтримала повністю, просить суд слухати справу без її участі, просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Одночасно також був повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 3-тя особа: управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в листі надісланому на адресу суду росять розглядати справу без участі їх представника. Також надано висновок про можливість позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. 30.09.2019 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 29.11.2019 року. Підготовче судове засідання відкладалося у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю доказів його належного сповіщення. Ухвалою від 13.01.2020 року справу призначено до розгляду на 02.04.2020 року, судове засідання відкладалося у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю доказів його належного сповіщення. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20, зокрема, роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлені наступні обставини: що позивачка з 16.11.2013 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач (а.с.12,13). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 травня 2016 року по справі №591/813/16-ц шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2015 року по справі №591/4627/15-ц з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. - 500 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Відповідач не цікавиться життям дітей, не приймає участі у їх вихованні, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться станом їх здоров`я, не спілкується з доньками. Діти проживають з матір`ю. Як вбачається з висновку управління «Служби у справах дітей» Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. В даній ситуації суд, уважно дослідивши доводи та аргументи позивачки, та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Будь-яких доказів того, що батько піклується про дітей та приймає особисту участь у їх вихованні - суду не надано. На думку суду, поведінка відповідача, свідчить про незацікавленість його як батька у долі дітей, байдужому ставленні до своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved