Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.03.2016 року звернулась до суду з позовом до КП «Березань» про стягнення боргу, у якому, з урахуванням наданих до суду уточнень в заяві про збільшення позовних вимог від 01.08.2016 року (а.с.47), зазначила, що 28.04.2014 року між нею та відповідачем було укладено два договори про надання безвідсоткової короткострокової позики. Відповідно до умов договору №1 від 28.04.2014 року вона надала відповідачу позику у сумі 12500,00 грн., яку відповідач зобов'язувався повернути позикодавцеві до 30.06.2014 року. Відповідно до умов договору №2 від 28.04.2014 року вона надала відповідачу позику у сумі 7800,00 грн., яку відповідач зобов'язувався повернути позикодавцеві до 30.07.2014 року. Позивачка виконала взяті на себе договірні зобов'язання в повному обсязі, внісши в касу КП «Березань» 28.04.2014 року 12500 грн. та 29.04.2014 року - 7800 грн, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру №826 та №827. Як зазначає позивачка, повернення позики за вказаними договорами відбувалося поетапно. По договору позики №1 від 28.04.2014 року позика була повернена в повному обсязі, а по договору №2 від 28.04.2014 року позика була повернена частково. В порушення договірних умов відповідач не повернув кошти за договором позики №2 від 28.04.2014 року у сумі 4800 грн. 29.12.2015 року вона направила до КП «Березань» заяву про повернення їй решти наданої нею підприємству фінансової допомоги у сумі 4800 грн., але в рахунок повернення позики кошти їй не надійшли станом на день звернення до суду з даним позовом. Посилаючись на викладені обставини та на п.6.1 Договору позики №2 від 28.04.2014 року про обов'язок позичальника у разі прострочення повернення позики або її частини сплатити неустойку (штраф) у розмірі 10% від неповерненої суми позики за кожен день затримки повернення позики, позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь борг у сумі 4800 грн., інфляційне збільшення заборгованості у сумі 2880,00 грн., 3% річних у сумі 462,00 грн., неустойку (штраф) у сумі 963,95 грн. та суму сплачених судових витрат. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог від 01.08.2016 року. В судове засідання 23.09.2016 року позивачка та її представник не з'явилися. У наданій до суду письмовій заяві від 25.08.2016 року (а.с.60) позивачка заявила про зменшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу у сумі 4800 грн., у зв'язку з тим, що 10.08.2016 року вона отримала грошовий переказ від відповідача на вказану суму, та зазначила, що усі інші вимоги залишає без змін. Просила суд розглянути справу без її присутності та присутності її представника та стягнути з відповідача інфляційне збільшення заборгованості у сумі 2880,00 грн., 3% річних у сумі 462,00 грн., неустойку (штраф) у сумі 963,95 грн. та суму сплачених судових витрат. Представники відповідача проти позову заперечували з підстав необґрунтованості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази суд встановив наступне. Сторонами 28.04.2014 року відповідно до ст.1047 ЦК України укладено Договір про надання безвідсоткової короткострокової позики №2 (а.с.7), відповідно до якого позивачка надала відповідачу позику у сумі 7800,00 грн., яку відповідач зобов'язувався повернути позикодавцеві до 30.07.2014 року. Відповідно до п.6.1 вказаного Договору, у разі прострочення повернення позики або її частини позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 10 % від неповерненої суми позики за кожен день затримки повернення позики. Свої договірні зобов'язання за укладеним договором позивачка виконала у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену суму позики, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 29.04.2014 року (а.с.8). Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні, відповідачем прострочено повернення частини позики в розмірі 4800 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1049 ЦК України передбачає повернення позичальником позикодавцеві позики (грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такий самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором, у разі відсутності інших домовленостей сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк виконання. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; на вимогу кредитора боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з копії поштового переказу (а.с.55) відповідачем 09.08.2016 року перераховано позивачці кошти в рахунок повернення боргу в розмірі 4800 грн. Оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання за договором позики, вимоги позивачки про стягнення інфляційного збільшення заборгованості, 3% річних та неустойки (штрафу) є правомірними. Як встановлено судом, сума інфляційного збільшення заборгованості за період з 30.07.2014 року по 01.08.2016 року складає 2880,00 грн., сума 3% річних за період з 30.07.2014 року по 01.08.2016 року становить 462,00 грн., розмір неустойки (штрафу) за період з 30.07.2014 року по 01.08.2016 року складає 963,95 грн. (а.с.54). У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved