Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя покликаючись на те, що шлюб з відповідачем зареєструвала 28 грудня 2011 року у Залізничному відділі РАЦС Львівського МУЮ, актовий запис № 485. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO] За час спільного проживання вони придбали квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2012 року. Квартира зареєстрована на ім.»я відповідача і в спірній квартирі зареєстрований лише відповідач. Вони сім»єю проживали в цій квартирі разом до липня 2013 року . Стосунки між ними погіршились, вона звернулася в суд із заявою про розірвання шлюбу. Просить встановити, що їй належить ? частка в спільному майні подружжя та визнати за нею право власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні була відсутня. Подала заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задоволити. . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився , належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Оцінивши представлені документи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 грудня 2011 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського МУЮ , актовий запис за № 485. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], 2012р.н., який проживає з позивачкою. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, що стверджується копією рішення. За час спільного подружнього проживання сторони придбали на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 2012 року квартиру [ADDRESS]. Квартира зареєстрована на відповідача і в ній він зареєстрований один, про що позивачка не заперечувала. В спірній квартирі стали відразу проживати до липня 2013 року, після чого припинили подружні стосунки. Спірна квартира є однокімнатна, не подільна і не може бути поділена в натурі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України п.23 від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» повинно враховуватись, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст..ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст.325 ЦК України, можуть буди будь-які види майна, з винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім.»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Шлюбний договір між сторонами не укладався. В статті 70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, Відповідно до роз'яснень, наданих в п.25 постанови Пленуму Верховглшл Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оцінюючи усі докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що спірна квартира, що розташована по вул..Корольова 7 /78 в м.Червонограді Львівської області є спільною сумісною власністю подружжя - позивача та відповідача. Статтею 71 СК України визначено, що майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо чоловік або дружина не домовилися про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте за спільні кошти членів сім'ї є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором. Таким чином встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, так як була придбана під час перебування сторін у шлюбі, а тому позивач має право на визнання за нею права власності на 1/2 частку вказаного будинку. Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] і має підстави для задоволення позову у повному обсязі. Вимог про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у зв'язку з чим,

Outcome: approved