Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом, яким просять визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та підлягає зняттю з реєстрації з приватного житлового приміщення за вказаною адресою. На обґрунтування вимог зазначали, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно вони є власниками житлового приміщення розташованого за зазначеною адресою , де на теперішній час за вказаною адресою проживає [PERSON] разом з донькою [PERSON]. Відповідач є його колишньою дружиною, шлюб між ними було розірвано 14 травня 2007 року. Разом з тим, з червня 2013 року та по цей час відповідач за даною адресою не проживає, а проживає зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує їх права, як власників житлового приміщення та позбавляє їх можливості в повній мірі реалізувати своє право власності, тому вимушені звертатись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»являлась, повідомлялась належно. Відповідач позов не визнала, та пояснила, що вона після розірвання шлюбу виїхала разом з донькою в інше місце проживання, проте колишній чоловік запропонував жити знову разом в спірній квартирі, на що вона погодилась. Згодом колишній чоловік почав вчиняти сварки, ображав її, чинив перешкоди у користуванні житловим приміщенням, і вона була змушена звертатись до органів внутрішніх справ. З боку колишнього чоловіка чиняться перешкоди у спілкуванні з їх донькою. Всі факти зазначені позивачами не відповідають дійсності, і вказують на вимушений характер не проживання її у будинку. Дійсно, вона проживала в будинку до 30.06.2013 року, та на даний період проживає з другим чоловіком за адресою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив той факт, що відповідач в квартирі не проживає з червня 2013 року. Перешкоди зі сторони позивачів у проживанні його бувшій дружині не чинились. Заслухавши пояснення сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. З»ясовано, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 3-1709 від 07.07.1995 року, внесеного до кадастрового реєстру № 19166/106 [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового приміщення за адресою [ADDRESS]. На даний час в квартирі проживає [PERSON], який доводиться позивачці [PERSON] сином, та його донька [PERSON]. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 15 серпня 2002 року по 14 травня 2007 року, яка з 11.03.2008 року була зареєстрована в будинку, як його дружина. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2007 року шлюб, зареєстрований 15.06.2002 року у Кіровському районному відділі реєстрації актів цивільного стану м. Кіровограда, актовий запис № 313 між [PERSON] та [PERSON], розірвано. З 30 червня 2013 року відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає, оскільки перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та проживає разом з ним за адресою [ADDRESS]. Зазначене підтверджено актом №232 обстеження умов проживання від 16.07.2013 року, затвердженого заступником начальника служби у справах дітей за адресою квартира [ADDRESS] (тобто місце проживання відповідача разом зі своїм другим чоловіком). Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку квартири, не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач з 30 червня 2013 року не користується житловим приміщенням, не проживає в ньому більше року, з 5 липня 2013 року зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, з яким проживає за адресою [ADDRESS], питання щодо усунення їй перешкод в користуванні спірним житловим приміщенням не ставила, а відтак відповідач має бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, за наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до ст. 14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, тому вимоги позивачів щодо зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню - 243,60 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial