Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої скоєнням злочину при цьому зазначає, що 15 червня 2013 року на 100 м. траси Житомир-Чоп біля с.Довжик Житомирського району приблизно о 21-30 год. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля ВАЗ-2101 [PERSON] та пішоходів [PERSON] та [PERSON]. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ-2101 [PERSON]. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: політравма, відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, забійна рана голови ліворуч, переломи ребер, забій легенів та серця, численні переломи тазових кісток, закритий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням, травматичний шок III ступеня, тощо та була доставлена бригадою швидкої допомоги до реанімаційного відділення Житомирської обласної клінічної лікарні у важкому стані, де і перебувала на лікуванні з 15.06.2012 року по 16.07.2013 року включно. Матеріальні збитки на лікування [PERSON] склали 16610,41 гривень. [PERSON] 23 жовтня 2013 року за висновком МСЕК отримала 1 групу інвалідності, потребує постійного стороннього догляду, її звільнили з роботи за станом здоровя у звязку з чим позивачка просить стягнути з відповідача упущену вигоду в розмірі 86847,36 гривень Зважаючи на норми п.26.2 ст. 26 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану із стіни втратої працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, зокрема, у разі встановлення 1 групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі встановлених законом на дату настання страхового випадку. Станом на день настання страхового випадку мінімальна заробітна плата становила 1147,00 грн. Таким чином, сума страхового відшкодування за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності становить 41292,00 гривень, яку слід стягнути зі страхової компанії. Окрім того, [PERSON] завдано значної морально шкоди, всі близькі родичі, в том числі і діти 2001 та [INFO], також зазнають сильних душевних страждань. Окрім того, менший син [PERSON] до цього часу боїться переходити дорогу, що також свідчить про нанесену тяжку душевну травму. З вини відповідача буквально за одну секунду нормальне життя сімї позивачів перекреслено і перестало існувати. Водій [PERSON], винний у скоєнні ДТП, за весь час цей час жодного разу не поцікавився щодо стану здоровя потерпілої, щодо матеріального стану вартості ліків та знаходження в лікарні, не запропонував ніякої допомоги, що з морально-етичних норм є неприпустимим. Моральну шкоду яку слід стягнути з відповідача позивач оцінила в розмірі 250000 гривень. Позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та вважає його безпідставним, оскільки в дорожньо-транспортній пригоді є також вина позивачів. Представник відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, оскільки позивачами не дотриманий передбачений законодавством порядок отримання страхового відшкодування, а отже позов є безпідставним, на що останнім надано письмове заперечення. Перевіривши матеріали справи, судом встановлені обставини, які пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої неправомірними діями фізичних осіб. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються вимогами ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, чинними на день їх виникнення. Як вбачається з матеріалів справи, 15 червня 2013 року о 21 годині 40 хвилин, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки ВАЗ-21011, державний номерний знак [NUMBER], рухаючись по автодорозі від міста Житомира у напрямку села Іванівка, проїжджаючи 0 кілометр + 100 метрів поблизу села Довжик Житомирського району, Житомирської області [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 розділу 34 п. 1.1 Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на ліве узбіччя та продовжуючи рух на ґрунтовій розділовій смузі передньою частиною свого транспортного засобу здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу [PERSON] заподіяно тупу поєднану травму тіла у вигляді: забійної рани волосяної частини голови зліва, забою головного мозку, саден обличчя, перелому хрящової частини 3-5 ребер зліва, правобічного пневмотораксу, перелому кісток тазу та закритого перелому лівої стегнової кістки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину за ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2015 року Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2014 року щодо [PERSON], в частині вирішення цивільного позову скасовано, а провадження в цій частині направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в порядку цивільного судочинства. Отже вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України). Між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АЕ № 0874875) зі строком дії з 01.02.2013 року по 31.01.2014 року. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Під оціненою шкодою розуміється процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами. Разом із тим, статтею 23 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: - шкода, повязана з лікуванням потерпілого; - шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; - шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим; - моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; - шкода, повязана із смертю потерпілого. Згідно до ст.26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. ПАТ «Страхова Група «ТАС» вказану дорожньо-транспортну пригоду визнала страховим випадком. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, а також шкоду повязану з лікуванням ( з урахуванням лікарських призначень) у розмірі 13619 гривень та шкоду повязану із стійкою втратою працездатності у розмірі 41292 гривень. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що в результаті ДТП, скоєної з вини [PERSON], позивачу [PERSON] заподіяно тупу поєднану травму тіла у вигляді: забійної рани волосяної частини голови зліва, забою головного мозку, саден обличчя, перелому хрящової частини 3-5 ребер зліва, правобічного пневмотораксу, перелому кісток тазу та закритого перелому лівої стегнової кістки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Сам факт ДТП викликав у позивача негативні емоції, вони морально страждали, отримали стрес, були вимушені істотні зміни в їх життєвих стосунках. Порушення звичного способу життя викликали негативні емоції у позивачу, на що вона посилалася як у позовній заяві, так і в суді. Відновлення втрат та усунення негативних наслідків можливе шляхом відповідної компенсації. З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх негативних, тривалих наслідків, враховуючи вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 250000 грн. з відповідача [PERSON] достатньо для відновлення немайнових втрат позивача, що відповідає положенню п.п.8.9. постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про відшкодування упущеної вигоди, оскільки відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода) . Цивільним кодексом передбачені певні умови відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди, або фактори, які впливають на розмір втраченої вигоди, які повинні враховуватися і учасниками господарських відносин. Так, відповідно до ч. 4 ст.623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) повинні враховуватися заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідачів в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial