Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, зазначивши, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . У силу ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняв його рідний брат - [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дочка - [PERSON] . [PERSON] не може документально підтвердити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] . Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину зазначеного житлового будинку, яка належала [PERSON] , у зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючих документів. З метою реєстрації за собою права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, частину вищезазначеного житлового будинку [PERSON] зверталися до державного реєстрації, але в реєстрації права власності їй було відмовлено. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просила їх задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, суть якої зводиться до того, що сільська рада визнає позовні вимоги, просив розгляд справи проводити без їх участі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності представника відповідача та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братами. У зв`язку із неявкою 25 жовтня 2019 року в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд проводить засідання без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] , допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідками виконкому Мринської сільської ради № 820/03-04 та № 815/03-04 від 28 серпня 2018 року (а.с. 15; 16). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. Після ліквідації колгоспних дворів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією актового запису про смерть (а.с. 57). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 65-72). Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. [PERSON] , як спадкоємець другшої черги за законом (рідний брат), після смерті [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, безпосередньо перед його смертю проживав та був зареєстрований разом із ним, що підтверджується довідкою виконкому Мринської сільської ради № 1310/03-04 від 12 листопада 2018 року (а.с. 17). Таким чином, [PERSON] визнається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , успадкував після його смерті 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка - [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, 8 вересня 2015 року на її ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що підтверджується копією спадкової справи № 25/2015 до майна померлого [PERSON] (а.с. 37-56). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину вищезазначеного житлового будинку, яка належала [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та свідоцтва про народження [PERSON] , що підтверджується постановою приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. № 87/02-31 від 8 лютого 2019 року (а.с. 24). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не може документально підтвердити родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту родинних відносин необхідне [PERSON] для реалізації свого права на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . Докази по справі підтверджують те, що [PERSON] та [PERSON] були рідними братами. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Чуєнко Л.А., який згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реєстрації за собою права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку, але їй було відмовлено у зв`язку із тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 88/01-16 від 8 лютого 2019 року (а.с. 23). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 19-22). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: approved