Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом 27.09.2016 року, уточнивши вимоги, просили суд: встановити факт родинних відносин між ними та [PERSON], померлою [INFO] року, як між рідними онуками та бабою, а також факт родинних відносин між нею та [PERSON] як між сином та матір'ю; визнати за ними, кожним окремо, право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування пред'явлених вимог вказали, що за життя їх батько [PERSON] приватизував квартиру [ADDRESS], отримавши свідоцтво про право власності на житло [NUMBER] від 08.08.1995 року на себе та його мати [PERSON] без виділення часток у спільній сумісній власності за кожним із співвласників. [INFO] року [PERSON] померла, після смерті якої належну їй за життя 1/2 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом успадкував її єдиний спадкоємець - [PERSON], фактично вступивши у володіння спадковим майном у зв'язку з реєстрацією та проживанням разом зі спадкодавицею за однією адресою до моменту її смерті, натомість спадкових прав належним чином за життя не оформив. [INFO] року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Будучи єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті батька у встановлений законом строк вони звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте постановою нотаріуса від 14.07.2016 року у видачі свідоцтва їм відмовили у зв'язку з відсутністю документів в підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], оскільки свідоцтво та актовий запис про народження їх батька не збереглися, а від встановлення факту родинних відносин залежить реалізація спадкових прав позивачів, тому за їх захистом вони вимушені звернутись до суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, однак, кожен окремо, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача - Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні спору покладалась на розсуд суду. За даних обставин суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності сторін та їх представників, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду судом справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надавши оцінку доказам в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.1995 року [PERSON] та [PERSON] як член його сім'ї на підставі розпорядження № С-1383 від 30.05.1995 року отримали свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] загальною площею 45,07 кв.м., житловою площею 27,20 кв.м., приватизовану згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.9,10-11). Право спільної сумісної власності на квартиру зареєстроване за ними КП «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі за № 112п-19-19 згідно довідки № 129824 від 13.11.2013 року (а.с.70-зворот). Враховуючи сутність інституту спільної сумісної власності згідно ч.2 ст.370 ЦК України та з огляду на відсутність виділу часток співвласників, вони є рівними, тобто [PERSON] та [PERSON], кожному окремо, за життя належало по 1/2 частині вказаної квартири. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від [INFO] року (а.с.12). Оскільки спадкові правовідносини після смерті [PERSON] виникли до 01 січня 2004 року, тому застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР (п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, абз.3 п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»), що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 06.04.2016 року у справі №6-1397цс15. В ході судового розгляду встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй за життя 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як слідує з відповіді Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори № 978/02-14 від 20.10.2016 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 45488767 від 20.10.2016 року (а.с.52, 56-58) спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, заповітів від її імені не складалось та не посвідчувалось. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 18.03.2013 року (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Спадкування здійснюється за законом або заповітом. Враховуючи відсутність складеного та посвідченого за його життя заповіту згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 45488722 від 20.10.2016 року (а.с.54), спадкування належного йому за життя майна здійснюється в порядку спадкування за законом відповідно до черговості, визначеної ст.ст.1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, в силу ст.1261 ЦК України, позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], оскільки є його синами, що підтверджується їх свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 11.03.1955 року та серії [NUMBER] від 29.08.1956 року відповідно (а.с.16,17). Інших спадкоємців за законом, які б належали до першої черги спадкування, в ході судового розгляду не встановлено, оскільки зі своєю дружиною - [PERSON] спадкодавець розлучився 26.02.1980 року, що вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.02.1980 року (а.с.63). З 16.08.1983 року та до моменту смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав один за адресою: [ADDRESS], що слідує з довідки КП «ЖЕО №35» від 04.09.2013 року (а.с.61-зворот). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та повідомлення Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори від 20.10.2016 року № 978/02-14 (а.с.52,53), після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, із заявами про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом 04.09.2013 року звернулись сини спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] (а.с.59,60), заведено спадкову справу № 564/2013. Постановою нотаріуса від 14.07.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] спадкоємцям відмовлено у зв'язку з неможливістю встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між сином та матір'ю, який після смерті останньої прийняв спадщину, але юридично своїх прав не оформив (а.с.7,8). Перевіряючи обґрунтованість пред'явлених позивачами вимог щодо встановлення факту родинних відносин та доведеності обставин прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно ст.529 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON].), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як вказували позивачі, їх батько - [PERSON] є сином [PERSON] та єдиним спадкоємцем після її смерті, натомість підтвердити факт родинних відносин між ними є ускладненим в силу відсутності у них актового запису та свідоцтва про його народження, оскільки вони не збереглись. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема права на спадщину. В розумінні ст.3 Сімейного кодексу України, Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року, мати та син є членами сім'ї та прямими родичами в силу наявності у них кровного споріднення. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо його підтвердження необхідне заявникові для одержання свідоцтва про право на спадщину. Так, в підтвердження наявності між [PERSON] та [PERSON] родинних відносин як між сином та матір'ю, позивачі посилались на архівну довідку УМС України в Рівненській області (а.с.14), в якій вказано, що [PERSON] - батько [PERSON], як учасник ОУН 22.05.1941 року разом зі своєю сім'єю у складі дружини [PERSON], синів [PERSON], [PERSON] в адміністративному порядку був виселений в Південно-Казахстанську область. Під час переселення [PERSON] та [PERSON] загинули, місце їх поховання невідоме. Крім того, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується архівною довідкою виконкому Деражненської сільської ради народних депутатів, з якої слідує, що вони були однією родиною (а.с.15). Зазначені обставини ніким не оспорюються, будь-яких заперечень чи доказів в їх спростування щодо родинних відносин між ними суду не надано, а в ході судового розгляду не встановлено. Суд також приймає до уваги доводи позивачів щодо прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] у вигляді належної їй за життя 1/2 частини квартири [ADDRESS], шляхом фактичного вчинення дій, які свідчать про це, а саме вступу у володіння та користування вказаним майном у зв'язку з його реєстрацією та проживанням разом зі спадкодавицею за однією адресою на момент її смерті, оскільки вони знайшли своє підтвердження обсягом наданих суду доказів, у тому числі довідкою КП «ЖЕО №35» (а.с.62-зворот). З огляду на викладене, враховуючи, що встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між сином та матір'ю, необхідне позивачам для реалізації спадкових прав після смерті їх батька [PERSON] на належне йому за життя майно, у тому числі успадкове після смерті [PERSON], а встановити даний факт в позасудовому порядку неможливо, суд приходить до висновку про необхідність задоволенням вимог в цій частині із встановленням даного факту, який є доведеним та знайшов своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності. Стосовно пред'явлення позивачами вимоги про встановлення факту родинних відносин між ними та [PERSON] як між онуками та бабою, то суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, оскільки в силу встановлення судом факту родинних відносин між їх батьком [PERSON] та [PERSON] як між сином та матір'ю, та відсутності підстав, які свідчили про невизнання родинних відносин між ними та [PERSON], додаткове їх встановлення в судовому порядку є недоцільним та не виправданим визначеними ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що до складу спадкового майна після смерті [PERSON], на яке вправі претендувати спадкоємці - позивачі у справі, належить квартира [ADDRESS], з яких 1/2 частина - належні йому за життя та інша 1/2 частина - успадковані після смерті матері, права на яку юридично ним не оформлені, що фактично перешкоджає позивачам отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі на загальних підставах, тому успадкування нерухомого майна має здійснюватися в судовому порядку. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав, у тому числі і спадкових. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за захистом своїх прав за правилами позовного провадження в рамках вирішення цивільно-правового спору. З огляду на викладені обставини та виходячи з положень ч.5 ст.1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, з метою захисту спадкових прав позивачів, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та визнати за [PERSON], [PERSON], кожним окремо, право власності по 1/2 частині квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,07 кв.м., житловою площею 27,20 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, оскільки будь-яких підстав, які б свідчили про необхідність відступлення від принципу рівності їх часток в ходу судового розгляду не встановлено.

Outcome: partial