Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] у серпні 2020 року звернулись до суду з позовом, яким з урахуванням уточнених вимог просять суд, визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони є наймачами п риміщення квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі, однак не проживають в ній з 1996 року по теперішній час. 21.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідачі у встановлений судом строк не подали відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] є наймачами квартири [ADDRESS] , відповідно до ордеру на жиле приміщення № 1769/254 виданого 14.08.1965 року (а.с. 9). Згідно відомостей відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13, 14). З наданих суду доказів, вбачається, що відповідачі протягом тривалого часу не користується квартирою але відповідно до законодавства України добровільно не знялись з реєстраційного обліку в квартирі та не зареєстрували своє нове місце перебування, чим порушують права позивачів. Нормою, яка встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є стаття 72 ЖК УРСР, у статті 71 ЖК УРСР передбачені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом статей 71, 72 ЖК УPCP наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із встановлених судом обставин необхідно дійти до висновку про те, що відповідачі втратили інтерес до квартири, їх відсутність не пов`язана із поважними причинами, вони не проживають в указаній квартирі більше ніж шість місяців, тому наявні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування квартирою. Доказів, які б підтверджували, що відповідачі намагалася вселитися у спірне житлове приміщення, а також укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою суду не надано. Отже зважаючи на встановлені обставини суд вважає вимоги позову обґрунтованими, а порушені права позивачів підлягають захисту у визначений статтею 72 ЖК УРСР спосіб - шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. З викладеного,

Outcome: approved