Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2018 року за ними було визнано право власності в порядку спадкування, після померлої бабусі [PERSON] , на 1/ 16 частку житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , за кожним, а також визнано за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування, після померлого [PERSON] , на 5/24 частки вказаного житлового будинку. Відповідачі, також, прийняли спадщину, так їм належить 2/3 частини вказаного будинку, а позивачам 1/3 частина. Однак, відповідачі заперечують право позивачів на спадкове майно, не допускають їх до будинку, а тому, позивачі бажають здійснити розподіл домоволодіння. З урахуванням уточнення позовних вимог, позивачі просили суд виділити їм в даному будинку, в натурі, житлову кімнату 1-5 розміром 14,3 кв.м. та житлову кімнату 1-6 розміром 20,30 кв.м., 1/3 частину огорожі № 1 та 1/3 частину огорожі №2. Представник позивачів в судовому засідання підтримала уточнені позовні вимоги. Відповідачі в судове засіданні не з`явилися, про день та час розгляду справи були неодноразово повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв чи клопотань про розгляд справи в їх відсутність до суду не надходило та відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.09.2018 року було визнано за [PERSON] право власності на 1/16 частку житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на 1/16 частку житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] ; визнано за [PERSON] право власності на 5/24 частку житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , в порядку спадання після померлого [INFO] [PERSON] . Наведене підтверджено копією судового рішення (а.с.9-11). Встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] перебуває в спільній частковій власності сторін. Зазначений житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 89,3 кв.м., складається з коридора 1-1 розміром 11,4 кв.м., кухні 1-2 розміром 10,7 кв.м., коридор 1-3 розміром 4,7, житлової кімнати 1-4 розміром 12,2 кв.м., житлової кімнати 1-5 розміром 14,3 кв.м., житлової кімнати 1-6 розміром 20,3 кв.м., житлової кімнати 1-7 розміром 11,7 кв.м., ванної 1-8 розміром 2,6 кв.м., туалету 1-9 розміром 1,4 кв.м. Дане домоволодіння перебуває в спільній частковій власності сторін. Встановлено, що [PERSON] , після укладення шлюбу, змінив прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , актовий запис № 1685 від 14.12.2018 року. Встановлено, що між позивачами та відповідачами, як співвласниками житлового будинку не укладено договору про порядок володіння, користування та розпорядження будинком, а також не досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування вказаним житловим будинком. Суду надано Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 02.01.2020року за № 9435 (а.с.60-90). При детальному ознайомленні з висновком експерта, встановлено, що відсутня можливість виділити у власність позивачам окремо, в натурі частину спільного майна, що відповідає їхнім ідеальним часткам у праві власності, але позивачі просять виділити їм частку 1\\3 та, згідно висновку експерта, такий розподіл спільного майна можливий з відхиленням від ідеальних часток співвласників. Представник позивача в судовому засіданні просила суд закріпити позивачам варіант №1 розподілу житлового будинку та варіант № 2 розподілу господарських будівель та споруд, як співвласнику 3, без стягнення з інших співвласників компенсації залишкової вартості часток домоволодіння. Суду не надходило жодних заперечень відповідачів щодо такого розподілу, так само, відповідачі не висловлювали своїх пропозицій щодо поділу і виділу в натурі часток співвласників вказаного будинку. Представник позивачів в судовому засіданні суду пояснила, що позивачам належить 1/3 частина спірного будинку (1\\16 + 1\\16 + 5\\24 = 1\\3), проте вони не можуть користуватися своєю частиною, оскільки відповідачі їх не допускають до будинку. Відповідачі не допустили експерта для огляду домоволодіння, щоб детально з`ясувати та визначити варіанти поділу будинку. Представник позивачів в судовому засіданні уточнила вимогу щодо стягнення судових витрати та просила суд стягнути з відповідачів на користь позивачів судовий збір та вартість проведеної експертизи. А також, просила не стягувати з відповідачів компенсацію залишкової вартості домоволодіння. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. За ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Згідно з ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації За ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності , може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як було зазначено вище, згідно з висновком експертизи, відсутня можливість виділити у власність позивачам в натурі частину спільного майна, що відповідає їхнім ідеальним часткам у праві власності, але розподіл спільного майна можливий з відхиленням від ідеальних часток співвласників. Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру [ADDRESS] . Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Враховуючи висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, враховуючи відомості технічного паспорту на домоволодіння, суд вважає за можливе здійснити розподіл домоволодіння та виділити із спільного майна позивачам у приватну власність їх частку (1/3) у вказаному житловому будинку за варіантом №1 розподілу житлового будинку та варіантом № 2 розподілу господарських будівель та споруд, як співвласнику 3. Зокрема, позивачам в приватну власність відходить: житлова кімната 1-5 розміром 14,3 кв.м. та житлова кімната 1-6 розміром 20,30 кв.м., 1/3 частина огорожі № 1 та 1/3 частино огорожі №2. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів розмір судових витрат, що складається з судового збору та коштів, витрачених на проведення експертизи. Дані витрати підтверджені відповідними квитанціями (а.с.2,3,97).

Outcome: approved