Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивачі - [PERSON] , [PERSON] , в особі свого представника - [PERSON] (а.с.19, 20), звернулись 18.04.2018 р. до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , Енергодарська міська ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, в якій просили суд: змінити договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] , наступним чином: - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визначити в користування, для укладення окремого договору найму, житлові кімнати розміром 19,7 кв.м. та 11,5 кв.м, - [PERSON] визначити у користування, для укладення окремого договору найму, житлову кімнату розміром 9,8 кв.м. та лоджію 1,9 кв.м., яка примикає до цієї кімнати, - у спільному користуванні залишити: коридор розміром 12,0 кв.м., кухню розміром 8,4 кв.м., ванну кімнату розміром 2,6 кв.м., санвузол розміром 1,3 кв.м., лоджію розміром 3,1 кв.м.. В обґрунтування вимог позову зазначено, що 08.09.1990 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого, [INFO] народилась донька - [PERSON] , а [INFO] народилась донька - [PERSON] . В 2004 році сім`я [PERSON] , яка складалась з 4 осіб, а саме: [PERSON] - голова, [PERSON] - дружина та двох доньок: [PERSON] і [PERSON] , на підставі рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради №265 від 16.12.2004 р., отримали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] та з того часу зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі та мешкати в ній. 19.07.2014 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Сімейне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося та 08.08.2017 р. шлюб між ними було розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області. На теперішній час відповідач відмовляється у добровільному порядку вирішувати будь-які питання, які є наслідками розірвання шлюбу, припинення спілкування з дітьми тощо, веде себе зухвало, не бажає зміняти умови договору найму квартири, її подальшої приватизації тощо, у звязку з чим, позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав (а.с.2-4). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.04.2018 р. по справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.24). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.09.2018 р. підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті (а.с.75). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 20.02.2019 р., за наслідками розгляду клопотання сторони відповідача (а.с.92), провадження по справі було зупинено до остаточного рішення по цивільній справі по справі №316/189/19 провадження №2/316/349/19 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Сухенко Юлія Миколаївна до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Сектор реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності», [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с.101). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 29.07.2019 р. провадження по справі поновлено та призначено до судового розгляду (а.с.105). 15.10.2019 р. до Енергодарського міського суду Запорізької області представником позивачів по справі - адвокатом Темненко В.О. (а.с.124-125), було подано до суду уточнену позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Енергодарська міська ради Запорізької області, Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, в якій, також зазначила, що склад зареєстрованих осіб у спірній на теперішній час змінився і у спірній квартирі зареєстровані: позивач - [PERSON] та позивач - [PERSON] , відповідач - [PERSON] . [PERSON] була знята з реєстраційного обліку місця проживання у спірній квартирі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.06.2019 р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Сектор реєстрації ЕМР, [PERSON] , [PERSON] , КП «ПКВ» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сила. Отже, на теперішній час [PERSON] виключена з числа осіб, які враховуються при зміні умов договору найму, у звязку з чим, необхідним є зміна позовних вимог. Просить суд: змінити договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] наступним чином: - [PERSON] та [PERSON] , визначити у користування, для укладення окремого договору найму, житлові кімнати розміром 19,7 кв.м. та 9,8 кв.м. з лоджію розміром 1,9 кв.м., яка примикає до цієї кімнати, - [PERSON] , визначити у користування, для укладення окремого договору найму, житлову кімнату розміром 11,5 кв.м., - у спільному користуванні залишити: коридор розміром 12,0 кв.м., ванну кімнату розміром 2,6 кв.м., санвузол розміром 1,3 кв.м., кухню розміром 8,4 кв.м., лоджію розміром 3,1 кв.м. (а.с.121-123). Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 15.10.2019 р. уточнену позовну заяву у даній справі було призначено до розгляду (а.с.129). В судовому засіданні, представник позивача [PERSON] та позивача [PERSON] : адвокат Темненко Валентина Олександрівна вимоги уточненої позовної заяви підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у змісті позовної заяви. Просить суд позов задовольнити атакож стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] суму сплаченого судового збору. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що він не заперечує проти зміни договору найму, але не таким чином як запропоновано стороною позивачів. Зазначив також, що у них давно існує певний порядок користування квартирою, відповідно до якого він користується житловою кімнатою розміром 19,7 кв.м., донька [PERSON] , коли приїздить в місто, проживає в іншій кімнаті, а колишня дружина - [PERSON] - майже не проживає в Україні, останній раз була в цьому році, коли приїздила на судове засідання по іншій справі. Крім того, він тривалий термін хворіє, має інвалідність 3 групи, а отже йому необхідно щоб в кімнаті знаходився стіл, на який би він міг поставити всі ліки, оскільки їх багато, кімната ж, яку пропонують йому позивачі у користування, не дозволить цього зробити. В судовому засіданні, представник відповідача за письмовим ордером (а.с.57) та договором про надання правової допомоги (а.с.58) - адвокат Сухенко Юлія Миколаївна позовні вимоги визнала частково та не заперечує проти зміни умов договору найму, але іншим чином, запропонувавши наступний порядок: виділити у користування відповідачу - житлову кімнату розміром 19,7 кв.м., а позивачам - дві кімнати розміром 9,8 кв.м. та 11,5 кв.м.. Вважає, що саме такий порядок користування, буде справедливим відносно відповідача, оскільки відповідач хворіє, має інвалідність, лише він фактично проживає у квартирі на відміну від позивачів та крім того, кімната розміром 19,7 кв.м. без балкону. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: КП «Підприємство комунальної власності» ЕМР, надав до суду писмову заяву про розгляд справи без участі, заперечень проти позову не надав (а.с.34). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Енергодарська міська рада Запорізької області, належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи (а.с.172), будь-яких заяв, клдлопотань, або заперечень проти позову - до суду не нада. Враховуючи відсутність заперечень із сторони явившихся учасників справи, підстав передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає можливим провести розгляд даної справи у відсутності позивачів та третіх осіб. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 08.09.1990 р. [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON] (відповідач по справі) уклали шлюб (а.с.5), від якого мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.6, 6зворот). Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 08.08.2017 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.11). Відповідно до ордеру на житлове приміщення № [NUMBER] , на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №265 від 16.12.2004 р., сім`я, у слкді чотирьох осіб: [PERSON] - голова, [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - донька, отримали трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.8). 19.07.2014 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.7). Відповідно викопіювання до плану квартири [ADDRESS] , виготовленого КП «Енергодарське БТІ», житлова площа цієї квартири складає - 41,0 кв.м., загальна площа - 70,3 кв.м.. Зазначена квартира складається з: жилої кімнати площею 19,7 кв.м., жилої кімнати площею 11,5 кв.м., жилої кімнати площею 9,8 кв.м., коридору площею 12,0 кв.м., кухні площею 8,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., туалету площею 1,3 кв.м., лоджії площею 1,9 кв.м. та лоджії площею 3,1 кв.м. (а.с.9). Відповідно довідки №02-19/271 від 09.10.2018 р. виданої КП «Енергодарське БТІ» - квартира [ADDRESS] не приватизована, у тому числі і на дату розгляду справи судом. Між сторонами по справі існує тривалий житловий конфлікт, який вбачається з наступного. В провадженні Енергодарського міського суду Запорізької області перебувала цивільна справа №316/290/16-ц позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , Сектор реєстрації ЕМР Запорізької області, КП «Підприємство комунальної власності», про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням по якій судами першої, апеляційної та касаційної інстанції ухвалювались рішення 27.05.2016 р, (а.с.12), 05.12.2017 р. (а.с.14-16), 05.04.2018 р. (а.с.179-180зворот), від 21.05.2020 р. (а.с.181-183зворот). Так, рішеннями Енергодарського міського суду Запорізької області від 05.12.2017 р. визнано [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , яке постановою Апеляційного суду Запорізької області від 05.04.2018 р. скасовано з прийняттям нової постанови про відмову в задоволені позову. У свою чергу, залишено без змін постанову Апеляційного суду Запорізької області від 05.04.2018 р. - постановою Верховного Суду від 21.05.2020 р. Крім того, Енергодарським міським судом Запорізької області розглядалась і цивільна справа №316/189/19 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Сухенко Ю.М. до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Сектор реєстрації ЕМР Запорізької області, КП «ПКВ», [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, по якій 03.06.2019 р. ухвалено рішення про визнання такою що втратила право користування квартирою [PERSON] (донька сторін) (а.с.126-127). Положеннями ч.1 ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові правовідносини щодо забезпечення прав громадян на житло, належне використання і схоронність житлового фонду встановлені ЖК Української РСР. Відповідно до ст.61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За вимогами ст.65 ЖК Української РСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських інтересів. Право на повагу до житла гарантує також стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Як вбачається з огляду практики Европейського суду з прав людини, термін «житло» в тлумаченні Суду означає переважне місце, де особа мешкає на постійній основі, або де особа мала твердий намір мешкати (справи Новоселицький проти України, Кривицька та Кривицький проти України, Прокопович проти Росії). Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок (ст.63 ЖК Української РСР ). Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. (ст. 64 ЖК). Згідно ст. 103 ЖК Української РСР, договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця. Відповідно до ст.104 ЖК Української РСР, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст.63 ЖК Української РСР. У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Отже, законодавство виходить із визнання рівності прав і обов`язків усіх членів сім`ї наймача, право вимоги зміни умов договору найму жилого приміщення, яке знаходиться у будинку державного і громадського житлового фонду, виникає у наймача та членів його сім`ї. Предметом договору найму може бути ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі, а ізольоване жиле приміщення за розміром менше від встановленого для надання одній особі не може бути самостійним предметом договору найму. Постановою виконавчого комітету Запорізької обласної ради народних депутатів, Президіуму обласної ради професійних спілок від 01.11.1988 р. №322 «Про зміни розміру середньої забезпеченості житловою площею в місті Енергодарі» встановлено середню забезпеченість житловою площею у м. Енергодарі у розмірі 7 кв.м. на одну особу. Оскільки житлова площа цієї квартири складає 41,0 кв.м., то кожному із зареєстрованих в ній осіб належить по 13,66 кв.м. житлової площі. Кімнат такого розміру, щоб виділити кожному точний розмір, який припадає на кожного члена сім`ї, немає. Разом з цим, суд погоджується з позицією сторони позивачів, вважаючи таку зміну договору найма справедливою, оскільки різниця між квадратними метрами житлової площі, якими буде користуватись [PERSON] (11,5 кв.м.) та точним розміром, який повинен бути визначений кожному члену сім`ї (13,66 кв.м.) складає 2,17 кв.м., що, на думку суду, є незначним. При визначенні в користування відповідачу кімнати площею 19,7 кв.м. різниця між квадратними метрами житлової площі, якими буде користуватись [PERSON] (19,7 кв.м.), та точним розміром, який повинен бути визначений кожному члену сім`ї (13,66 кв.м.) складає 6,04 кв.м., що є значним розміром та значно порушить права інших осіб. Слід також зазначити, що в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. №2, із змінами, судам роз`яснено, що в силу статті 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї, або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових мов. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі «Delcourt v. Belgium», Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення». У справі «Bellet у. France», Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Суд зазначає, що сторонам по справі було роз`яснено їх права та обов`язки, в тому числі і право на пред`явлення зустрічних позовних вимог, чим відповідач не скористувався, а суд позбавлений можливості вийти за межі заявлених позовних вимог. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що встановлення порядку користування квартирою шляхом виділення сторонам окремих кімнат за вказаним, позивачами, варіантом та залишення інших приміщень в загальному користуванні, не буде суперечити вимогам закону, враховуючи також, що і самі ізольовані кімнати в квартирі відповідають вимогам ст.63 ЖК Української РСР щодо укладення окремого договору найму на жилі приміщення, і не будуть погіршувати житлових умов зареєстрованих в ній мешканців. У звязку з зазначеним, суд дійшов висновку, що вимога позову підлягає задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Про розподіл судових витрат зазначається і у резолютивній частині рішення (п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України). Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції №П301/6401216/1 від 18.04.2018 р. позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.1). Враховуючи висновки суду про задоволення вимог позову, понесені позивачем [PERSON] витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved