Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивують тим, що 13 березня 2017 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з будинку № 20 по вулиці І.Франка у селі Порошково Перечинського району. На день його смерті зі спадкоємців першої черги разом з ним проживали син позивач [PERSON] та дружина позивач [PERSON], які відповідно і прийняли за ним спадщину. У лютому 2019 року вони звернулися до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що знаходиться за адресою: с. Порошково, вул. І.Франка, № 20, однак отримали відмову нотаріуса у прийнятті спадщини в порядку спадкування за законом на підставі відсутності правовстановлюючих документів у спадкодавця. На підставі наведеного просять визнати за ними право власності по 1/2 частці на спадковий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] У судове засідання позивачі не зявилися, однак подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити, а питання понесених судових витрат просили не вирішувати. Представник відповідача у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради та визнав позов у повному\~\~ обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 13 березня 2017 року помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 260035, виданого повторно Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 20 лютого 2019 року (а. с. 12). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № № 271, 272 від 30 січня 2019 року за даними погосподарської книги головою домогосподарства за адресою: Закарпатська область Перечинський район с. Порошково, вул. І.Франка, № 20 був [PERSON], який помер 13 березня 2017 року, де на день його смерті були зареєстровані позивачі [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом (а. с. 15, 16). У судовому засіданні на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 153705763 від 21 січня 2019 року встановлено відсутність відомостей щодо права власності на будинок № 20 по вулиці І.Франка в селі Порошково Перечинського району Закарпатської області (а. с. 18). Крім цього, як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 55633306 від 27 березня 2019 року, спадкова справа відносно спадкодавця [PERSON], який помер 13 березня 2017 року, відсутня (а. с. 42-43). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної\~ особи, яка\~ померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу № 27/01-16 від 21 лютого 2019 року, позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 20 по вул. І.Франка в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказаний будинок (а. с. 17). Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки позивачі будучи спадкоємцями за законом прийняли спадщину за [PERSON], так як протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, проживали разом із спадкодавцем на момент його смерті (відкриття спадщини), а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за\~ життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом\~ усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивачі протягом встановленого законом строку прийняли спадщину, однак у них існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат, то з врахуванням поданих позивачами заяв, в яких вони просять питання щодо судових витрат не вирішувати, а також положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, суд приходить до висновку, що таке волевиявлення позивачів не суперечить вимогам закону та не порушують права відповідача, тому можуть бути задоволені судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved