Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із указаним позовом. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в [ADDRESS] та зобов'язати його знятися із реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Разом із нею у вищевказаному житловому будинку зареєстрований її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі до 27.03.2007 року. Проте, відповідач із 2007 року фактично не проживає у її житловому будинку, а натомість проживає у господарстві співжительки [PERSON], що в селі Ожидів Буського району, до якої відповідач перевіз всі свої речі. Оскільки, відповідач [PERSON] відмовляється добровільно знятися з реєстрації в ньому, а тому просить суд її позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направивши до суду письмову заяву, в якій просить її позов задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи провести у її відсутності. Проти заочного вирішення справи позивачка не заперечила. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, про причини неявки не повідомив, а позовних вимог по суті не оспорив. В силу ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], про що вбачається із Договору купівлі-продажу від 11.06.2007 року, посвідченого Буською держнотконторою за № 1439 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15226403 від 13.07.2007 року. 27 березня 2007 року шлюб між сторонами по даній справі було розірвано, про що вбачається зі Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАЦС Буського районного управління юстиції Львівської області серія [NUMBER] від 27.03.2007 року, актовий запис №27. Із довідки виконкому Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області №564 від 14.05.2015 року вбачається те, що відповідач по справі [PERSON] дійсно не проживає з 2007 року за місцем реєстрації по [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 391 ЦК України. Так, згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно частини 1 статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог статті 72ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в [ADDRESS], оскільки він понад шість останніх місяців в ньому не проживає. Разом із тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою Відтак, ураховуючи зазначене положення закону, суд вважає за доцільне відмовити у задоволені позовної вимоги про зобов'язання відповідача знятися з реєстрації, оскільки заявлена вимога в цій частині є передчасною і необгрунтованою. Ураховуючи викладене, та

Outcome: partial