Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком за [ADDRESS] , які є членами її сім`ї (донька і онука), не проживають з липня 2014 року за місцем своєї реєстрації. Добровільно вирішити питання про зняття з реєстрації з відповідачем не вдалося, тому позивачі змушені звернутися з даним позовом до суду. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 13.11.2002 року. Відповідачка з дітьми зареєстровані у будинку, але фактично не проживають з липня 2014 року без поважних причин, їх особистих речей в будинку немає. Позивачі в судове засідання не з`явились, у поданій заяві просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву у якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, у письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачам на праві приватної власності на підставі договору даруванню від 30.11.2002 року, зареєстрований в реєстрі під №1613 від 30.11.2002 року (а.с.7). З копії будинкової книги вбачається, що [PERSON] та неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у вказаному вище будинкуяк члени сім`ї власників (а.с.8-10). З акта обстеження матеріально-побутових умов, виданого виконавчим комітетом Попаснянської міської ради від 12.03.2021 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі [PERSON] , неповнолітня [PERSON] , [INFO] , які з липня 2014 року за вищевказаною адресою не проживають(а.с.12). Відповідачі не є власниками квартири, є членами сім`ї, зареєстровані в ній, але не проживають без поважних причин понад один рік. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вселившись до спірного будинку, відповідачка та її дитина набули право користування цим житлом, як члени сім`ї власника. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка не проживає у зазначеному будинку понад один рік. Про обставини, які б свідчили про поважність причин такої відсутності, суду не повідомлено. Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. На підставі викладеного та ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved