Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Окрім неї в даній квартирі зареєстровані чоловік [PERSON], син [PERSON], відповідачка [PERSON], та онука [PERSON] Вже більш ніж як два роки назад відповідачка разом з моїм сином виїхала до м. Харкова в належну мені на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS], забрала всі свої речі і до цього часу вона там постійно проживає. В добровільному порядку вирішити питання про її зняття з реєстрації відповідачка не хоче, тому [PERSON] і змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідачка в судовому засіданні заявила, що проти позову вона заперечує в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції вказала, що в неї є поважна причина, а саме: дійсно вона добровільно із своїм чоловіком [PERSON] більше двох років тому виїхала з квартири позивача до м. Харків, та проживає там із сімєю за адресою [ADDRESS]. А не зявляється за адресою [ADDRESS] тому що в неї напружені відносини із свекрухою [PERSON] Представник відповідача вказав, що в разі позбавлення права користування квартирою відповідачу не має де жити, а також дитина повинна бути прописана разом із матірю. Свідок [PERSON] є сусідкою позивача, буває у неї в квартирі, часто спілкується із [PERSON] на дворі. Підтвердила, що відповідач виїхала з квартири після весілля, спочатку приїздила в гості разом із своєю дочкою, але вже біля двох років не зявляється за місцем прописки. Носильних речей [PERSON] в квартирі не бачила. Знає про напружені стосунки, які склалися між свекрухою та невісткою, зі слів [PERSON] [PERSON] є чоловіком відповідача, підтвердив, що [PERSON] тривалий час, біля двох років, не приїздить до м. Красноград. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересі. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі продажу від 23.01.2001 року ( а.с.5-6). Дані обставини ніким по справі не заперечуються, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. В даній квартирі згідно довідки Красноградського ЖРЕП також зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( а.с.7). Відповідно до ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ст. 6 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На даний час встановлено, що відповідачка проживає в квартирі позивачки, яка належить останній згідно з договором дарування частини квартири від 05.10.2012 року за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 9-10). Крім того, [PERSON] фактично позов визнала частково, пояснив що вона добровільно виїхала з квартири в м. Красноград. За змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. На підставі ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аргумент представника відповідача щодо того що [PERSON] на має де жити судом не приймається до уваги з тих підстав, що предметом цього позову є позбавлення права користування квартирою, а не примусове виселення з приміщення. Щодо того, що дитина повинна бути прописана разом із матірю суд зазначає: відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України \~місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Також суд приймає до уваги, що дитину права користування квартирою не позбавляють, вона залишається прописана разом з батьком. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved