Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові [PERSON] зазначила, що 18.07.2003 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції, актовий запис № 315. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею. Шлюбні відносини припинені в 2015 році у звязку з втратою почуття взаємної любові та поваги, різних поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер. Спору про майно не має. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище «Назаренко», проти заочного розгляду справи не заперечує, просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позов не надав. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно до вимог статті 24 СК України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 липня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 315 (а.с.21). В шлюбі у них народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою (а.с.22-23). Спільне життя між подружжям не склалося через втрату почуття взаємної любові та різним поглядом на спільне життя та сімейні відносини, несумісності характерів. Шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинені з 2015 року, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, на примирення не згодні. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Спору про розподіл сумісного майна у сторін немає. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає, що їх сімю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, у звязку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. Також, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved