Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивачі в судове засідання не з`явились, оповіщені у встановленому порядку про дату, час і місце судового розгляду, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. У позовній заяві вказали, що свідоцтвом про право приватної власності на житло за №372 від 09 лютого 1998 року підтверджено право власності позивачів на квартиру [ADDRESS] . В наступний час за розпорядженням Ізмаїльського міського голови за №57р від 19 лютого 2016 року назва проспекту [ADDRESS] на [ADDRESS] . У вказаній квартирі проживає відповідач, з якою шлюб [PERSON] розірвано за рішенням ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року. Своєю поведінкою відповідач робить неможливим співіснування, що підтверджено зверненнями до поліції та постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 травня 2019 року, у зв`язку із чим просять виселити відповідача із квартири [ADDRESS] . Відповідач в судове засідання не з`явилась, оповіщена у встановленому порядку про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомила, не подала відзив на позовні вимоги. З оглядом на вищевикладені обставини суд з урахуванням думки позивача постановляє заочне рішення відповідно до вимог ст. 280-281 ЦПК України. Вислухавши пояснення, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією визначено, що свідоцтвом про право приватної власності на житло за №372 від 09 лютого 1998 року підтверджено право власності позивачів на квартиру [ADDRESS] . В наступний час за розпорядженням Ізмаїльського міського голови за №57р від 19 лютого 2016 року назва проспекту [ADDRESS] на [ADDRESS] . У вказаній квартирі проживає відповідач, з якою шлюб [PERSON] розірвано за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року. Відповідно до вимог ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відсутність реєстрації відповідача за адресою вказаної квартири підтверджена даними домової книги. Своєю поведінкою відповідач робить неможливим співіснування, що підтверджено зверненнями до поліції та постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 травня 2019 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП через психологічне насилля щодо [PERSON] . Вказані обставини є такими, що у відповідності до вимог ст. 157 ЖК України зумовлюють задоволення позовних вимог щодо виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення. Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved