Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 28.12.2006 р. між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 08-038/649к. За умовами договору позивач отримав грошові кошти у розмірі 10 000.00 доларів США строком до 28.12.2026 р. та взяв на себе зобов»язання повернути кошти та сплатити проценти у розмірі 11,95% річних. В забезпечення виконання зобов»язань 28.12.2006 р. між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 02-038/1283і, за умовами якого позивач передав відповідачу нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Також з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 02-038/1272. До кредитного договору в 2007 році сторонами вносились, зокрема, щодо зміни схеми та порядку погашення кредиту. Проте, банком не було виконано положення ст. 11 Закону України «про захист прав споживачів» не надано споживачу всю необхідну для укладання кредитного договору інформацію та використав нечесну підприємницьку практику, що заборонено ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, до договору було включено третейське застереження. Зважаючи на викладене позивачі просять суд визнати недійсним договір кредиту № 08-038/649к від 28.12.2006 р., договір поруки № 02-038/1272 від 28.12.2006 р. та іпотечний договір № 02-038/1283і від 28.12.2006 р. та договір про внесення змін № 1 до кредитного договору від 28.12.2006 р. В подальшому позивачами неодноразово змінювались позовні вимоги та остаточно [PERSON], [PERSON] просили суд визнати недійсним кредитний договір № 08-038/649к від 28.12.2006 р. та визнати поруку за договором поруки № 02-038/1272 від 28.12.2006 р. припиненою в повному обсязі. В судовому засіданні [PERSON] просив задовольнити вимоги в повному обсязі. [PERSON] просила розглянути справу за її відсутності та зазначила. що підтримує вимоги в повному обсязі. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та просив застосувати до вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 28.12.2006 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № № 08-038/649к, за умовами договору позивач отримав грошові кошти у розмірі 10 000.00 доларів США строком до 28.12.2026 р. та взяв на себе зобов»язання повернути кошти та сплатити проценти у розмірі 11,95% річних. Згідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою,порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов»язання. Згідно положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов»язань боржника за кредитним договором 28.12.2006 р. між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за умовами якого позивач взяла на себе зобов»язання відповідати, як солідарний боржник за виконання [PERSON] умов кредитного договору. [PERSON] зазначив, що кредитний договір має бути визнано недійсним, в порядку ст.ст. 203,215 ЦК України, у зв»язку із тим, що під час його укладання не було дотримано вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Перед укладенням кредитного договору, за вимогами ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на момент укладення договору, кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В свою чергу за вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Під час розгляду справи доказів, які б свідчили про те, що перед укладанням кредитного договору споживач отримав всю інформацію, обізнаність щодо якої передбачено приписами ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» отримано не було. З іншого боку згідно до приписів ст. 256 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, відповідно до ст. 261 ЦК України. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» просить застосувати наслідки пропущення встановленого законом строку для звернення до суду за захистом своїх прав, зважаючи на дату укладення кредитного договору - 28.12.2006 р. р. та звернення до суду з позовом у грудні 2015 р. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов»язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й об»єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Обов»язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. Таку правову позицію висловив Верховний суд України за результатами розгляду справи № 6-75цс15 та виклав у постанові від 03.02.3016 р. За положеннями ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин беручи до уваги дату укладання договору - 07.04.2008 р. суд погоджується з доводами представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності та вважає за можливе відмовити [PERSON] у задоволенні вимог про визнання недійсним кредитного договору. З іншого боку, приписами ч. ст.. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. За положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як свідчать матеріали справи в жовтні 2015 р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Третейського суду при асоціації українських банків з позовом до [PERSON], [PERSON] щодо солідарного стягнення за кредитним договором № 08-038/649к від 28.12.2006 р. у розмірі 2 557 268, 70 грн. станом на 21.10.2015 р. Як вбачається з доданого розрахунку заборгованості, боржником [PERSON] останній платіж за кредитним договором здійснено 04.07.2012 р. Доказів того, що з 04.07.2012 р. боржником за кредитним договором здійснювались платежі на погашення заборгованості представником ПАТ «Укрсоцбанк» надано не було. При цьому встановлено. що за умовами договору кредиту № 08-038/649к від 28.12.2006 р. погашення заборгованості має здійснюватись частинами, відповідно до п.п 2.3.1, 2.6. кредитного договору - шляхом сплати ануітентного платежу у валюті зобов»язання щомісячно. Верховний Суд України в своєму рішенні у справі № 6-53 цс 14 виклав наступну позицію - виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Беручи до уваги обставини встановлені під час розгляду справи, про порушення прав позичальнику було відомо в 2012 р. і доказів зворотного не було отримано під час розгляду справи, суд приходить до висновку, порука є припиненою, а тому вважає задовольнити позов в цій частині вимог. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial