Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності житлового будинку, факту спільного проживання та визнання права власності за спадщиною. З позовної заяви, вбачається, що [INFO] помер їх рідний брат [PERSON] , який на день смерті проживав в [ADDRESS] . Перед смертю [PERSON] заповітів на своє майно не складав. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно. Так, безпосередньо [PERSON] належав житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Але вказані правовстановлюючі документи втрачені і тепер можливо надати тільки їх копії. Також [PERSON] належав житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок відсутні. Оскільки спадкоємці першої черги відсутні, то після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняли [PERSON] та [PERSON] , як рідні брат і сестра померлого відповідно, тому що майже рік перед смертю спадкодавця проживали разом і доглядали за останнім. На протязі 6-місяців з часу відкриття спадщини в нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини позивачі не звертались, оскільки вважали, що прийняли спадщину згідно закону, тому що перед смертю вони доглядали за братом за місцем його мешкання в м . Кілія Одеської області. Позивачі між собою домовились про розподіл спадкового майна та про визнання права власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] за [PERSON] , а на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] за [PERSON] . Жодного спору у позивачів, будь-якою фізичною особою стосовно спадкового майна не має, оскільки вони є єдиними спадкоємцями майна [PERSON] за законом. Як спадкоємці за законом вони мають право на оформлення спадщини після смерті [PERSON] . В зв`язку з зазначеним, позивачі просили суд: - встановити факт належності житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] та житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] [PERSON] , який помер [INFO] ; - встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 28,5 кв. м., житловою площею 10,1 кв.м.), літ. Б - сарай, літ. Д - літня кухня, № 1-2 - надвірні споруди згідно спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 47,1 кв. м., житловою площею 35,2 кв.м.), літ. Б - кухня, літ. В - сарай, літ. Г - сарай, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, № 1-4 - надвірні споруди згідно спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачем було надано заяви, відповідно до яких вони просили розглянути справу без їх участі та задовольнити їх позов. Представник відповідача - Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, актовий запис № 249, [PERSON] , помер [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 353, [PERSON] , померла [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Кілійським р/б ЗАГС Одеської області, актовий запис № 122, рос. « [PERSON] », помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , рос. « [PERSON] », [INFO] та рос. « [PERSON] », [INFO] зареєстрували шлюб 18.11.1989 року у м. Кілія райвідділі ЗАГС Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 217. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище рос. « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.11.1967 р. у м. Кілія Райбюро ЗАГС Одеської області, запис акта про народження № 339 - [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.01.1993 р. у Кілійському райвідділі ЗАГС Одеської області, запис акта про народження № 214 - [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.06.1974 р. у м. Кілія р/б ЗАГС Кілійського району Одеської області, запис акта про народження № 345 - [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19.05.2000 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок видане Кілійським міськвиконкомом 12.06.1980 р. [PERSON] , як голові колгоспного двору належить житловий будинок в [ADDRESS] . З довідки КПКРР «РБТІ» № 946 від 14.12.2018 р. вбачається, що [PERSON] , як голові колгоспного двору належить 1/1 частка житлового будинку в [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «РБТІ та РОН» 10.12.2018 р., житловий будинок по [ADDRESS] складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 28,5 кв. м., житловою площею 10,1 кв.м.), літ. Б - сарай, літ. Д - літня кухня, № 1-2 - надвірні споруди. Згідно листа виконавчого комітету Кілійської міської ради № П - 218 від 19.04.2019 р. встановлено, що відповідно до книги обліку членів колгоспу та їх сімей за адресою: [ADDRESS] станом на 16.04.1991 р. до складу двору входили [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «РБТІ та РОН» 17.11.2016 р., житловий будинок по [ADDRESS] складається з: літ. А - житловий будинок (загальною площею 47,1 кв. м., житловою площею 35,2 кв.м.), літ. Б - кухня, літ. В - сарай, літ. Г - сарай, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, №1-4 -надвірні споруди. Згідно акту про встановлення фактів від 17.04.2019 р. встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , належав житловий будинок розташований в [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняли [PERSON] та [PERSON] , як рідні брат і сестра померлого, як спадкоємці другої черги, тому що майже рік перед смертю проживали та доглядали його. Спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] відсутні. На день смерті [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] , інших осіб за вказаною адресою зареєстровано не було. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України Про власність, кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України Про власність 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Зважаючи на те, що [PERSON] вибув до проживання на іншу територію з 1992 р. тобто після того, як законодавство щодо регулювання правовідносин відносно колгоспних дворів втратило чинності, суд вважає, що вимога відносно визнання факту втрати [PERSON] права на частку житлового будинку, як члена колгоспного двору підлягає відмові. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім`ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» 1990 року. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності [PERSON] житлового будинку, який було збудовано до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та доведено факт спільного проживання позивачів зі спадкодавцем та прийняття спадщини після його смерті. Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчиненіпротягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З досліджених доказів судом встановлено, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , є позивачі, як спадкоємці за законом відповідно до ст. 530 ЦК УРСР, які прийняли спадщину в порядку 549 ЦК УРСР. Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлені можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим їх право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved