Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачка 28.05.2014 року звернулась до суду з позовом про: - визнання недійсним рішення 21 сесії 6 скликання Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 16.05.2014 року про відмову [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] на території Мньовської сільської ради, в зв'язку з не набранням більшості голосів від загальної кількості депутатів присутніх на пленарному засіданні ради; - визнання за [PERSON] права на виготовлення технічної документації із землеустрою та зобов'язання Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області прийняти рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею не більше 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS], отриманого нею у спадщину на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2014 року. 09.07.2014 року позивачем доповнено позовні вимоги, крім вищевказаного, вона просить суд також визнати недійсним рішення 14 сесії 6 скликання Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 03.12.2012 року про надання дозволу [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність змеленої ділянки орієнтовною площею 0,50 га із земель запасу, для ведення особистого селянського господарства на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Позов обґрунтовується тим, що позивач є власницею будинку [ADDRESS], який вона успадкувала після смерті бабусі [PERSON], якій згідно рішення виконавчого комітету Мньовської сільської ради Чернігівського району від 23 жовтня 1997 року було виділено під приватизацію земельну ділянку площею 0,50 га. 17 березня 2014 року позивач подала заяву до сільської ради про надання дозволу на виготовлення земельно-кадастрової документації прилеглої до її будинку земельної ділянки площею 0,25 га, як для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з метою в подальшому її приватизації, однак як вже вказувалось, оспорюваним рішенням сільської ради від 16 травня 2014 року у наданні такого дозволу було відмолено, у зв'язку з не набранням при голосуванні більшості від загальної кількості голосів депутатів. Крім того, у червні поточного року позивач дізналася, що ще 03.12.2012 року рішенням Мньовської сільської ради було надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення їй у власність ділянки площею 0,50 га, із земель запасу, для ведення особистого селянського господарства, до складу якої увійшла і ділянка на якій розташований будинок позивачки і ця обставина підтверджується даними проекту та інформацією інспекції сільського господарства, яка провела відповідну перевірку за скаргою позивача. Отже і це рішення сторони відповідача є незаконним. У судовому засіданні позивач підтримала доповнені і змінені позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у заявах. Представник відповідача - Мньовський сільський голова у судому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала частково з тих підстав, що на її думку вини сільської ради у порушені прав позивачки немає, а що стосується визнання недійсними рішень сільської ради, то дійсно враховуючи встановлені обставини даної справи, вони підлягають визнанню недійсними, так як позивач має право на отримання у власність земельної ділянки розміром до 0,25 га для будівництва і обслуговування належного їй житлового будинку. Про те, що згідно проекту землеустрою до складу земельної ділянки, що відводилась [PERSON] у власність для ведення особистого селянського господарства, увійшла ділянка де знаходиться будинок позивача, сільська рада не знала. Третя особа та її представник у засідання не з'явились, останній про час та місце його проведення повідомлявся належним чином. /а.с.42/ Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши усі наявні матеріали справи та об'єктивно оцінивши подані докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступних підстав та міркувань. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS], отриманого нею у спадщину після смерті бабусі [PERSON], на підставі рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2014 року. Це право позивач зареєструвала 27 лютого 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. /а.с.9, 10/ З інформації наданої стороною відповідача, покійній [PERSON] було виділено для приватизації земельну ділянку площею 0,50 га. /а.с.5, 57, 58/ Як видно з викопіювання з генерального плану с. Мньов, Чернігівського району земельна ділянка, що перебувала у користуванні [PERSON], на якій розташований будинок позивачки [PERSON], має номер [ADDRESS], з її розміром 0,36 га. /а.с.56/ Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). 17 березня 2014 року позивач подала до Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області заяву, зареєстровану під №76, у якій просила сільську раду надати відповідний дозвіл на виготовлення технічної документації для складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтованою площею 0,25 га, що розташована по [ADDRESS]. До заяви додано копію паспорта, ідентифікаційний код та витяг з Державного реєстру на право власності на будинок. /а.с.8/ 16 травня 2014 року 21 сесія 6 скликання Мньовської сільської ради Чернігівського району прийняла рішення про відмову [PERSON] у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] на території Мньовської сільської ради, в зв'язку з не набранням більшості голосів від загальної кількості депутатів присутніх на пленарному засіданні ради. /а.с.6, 7/ До того, як видно з документів наданих третьою особою у цій справі та документів наданих позивачу Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області, 03 грудня 2013 року рішенням 14 сесії 6 скликання Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області було надано дозвіл [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність змеленої ділянки орієнтовною площею 0,50 га із земель запасу, для ведення особистого селянського господарства на території Мньовської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. З кадастрового плану до цієї ділянки, викопіювання з генерального плану забудови с. Мньов встановлено, що до цієї ділянки увійшла і ділянка на якій розташований будинок позивачки, при цьому ділянці вже присвоєно кадастровий номер 7425584900:01:000:0289. /а.с.28-35, 52-59/ Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Положеннями статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» унормовано, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. Відповідно до пункту 1 статті 59 зазначеного вище закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. За правилами частини 2 статті 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, право користування земельною ділянкою, при поділі чи об'єднанні земельних ділянок включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, затверджене замовником документації; в) копії документів, що посвідчують право на земельні ділянки; г) плани земельних ділянок, які об'єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку; г) матеріали польових геодезичних робіт; д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання при поділі земельної ділянки по межі поділу; є) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути; є) нотаріально посвідчена згода на поділ чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі знаходження земельної ділянки в заставі, користуванні); ж) згоду власника земельної ділянки (а щодо земель державної власності органу, згідно з його повноваженнями здійснювати розпорядження земельною ділянкою) на поділ чи об'єднання земельних ділянок землекористувачем (крім випадків поділу земельної ділянки у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, розташований на ній). Як встановлено судом, підставою для відмови позивачу у задоволенні заяви про надання дозволу на розробку технічної документації стало те, що у вирішенні її питання не було набрано більшості голосів від загальної кількості депутатів присутніх на пленарному засіданні ради. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 317 цього ж Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 цього ж Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу статті 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону; власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до частини 1 та 3 статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Крім того, статтею 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. З аналізу наведених вище норм права випливає, що не набрання депутатами більшості голосів від загальної їх кількості присутніх на пленарному засіданні ради не є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою. Таким чином, судом робить висновок про те, що відмова сторони відповідача в наданні дозволу позивачу на розробку технічної документації із землеустрою є необґрунтованою, невмотивованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства і порушує охоронювані законом права та інтереси позивача як власника об'єкта нерухомості який знаходяться на земельній ділянці, що перебуває в її користуванні. Суд також погоджується і з позовною вимогою [PERSON] про неправомірність рішення відповідача про надання дозволу [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення їй у власність змеленої ділянки для ведення особистого селянського господарства, до складу якої увійшла і ділянка на якій розташований будинок позивачки, адже відповідно до вимог ст.141 ЗК України не було припинено її право користування земельною ділянкою, якою користувалась за життя попередній власник будинку, до того це буде суперечити приписам ст.120 ЗК України. Відповідно до вимог ст.152 ЗК України одним із способів захисту прав на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов [PERSON] належить задоволенню. При цьому, розв'язуючі заявлені позовні вимоги по суті, суд враховує, що згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України розгляд справ, зокрема, у спорах, що виникають із права власності, належить до компетенції судів в порядку цивільного судочинства. З матеріалів справи вбачається, що вимоги щодо визнання недійсними рішень сільської ради виникли з відносин, що врегульовані ЗК України. З урахуванням вказаного, вимоги про визнання недійсним рішення сільської ради нерозривно пов'язані з відносинами права власності та мають розглядатись за правилами, установленими ЦПК України, хоч і заявлені до суб'єкта владних повноважень - органу місцевого самоврядування.

Outcome: approved