Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] у якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 24 вересня 2010 року та зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 2521. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сімейне життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Сімейне життя погіршувалось, що призвело до остаточного припинення таких. Спільного господарства не ведуть. Від шлюбних відносин у сторін є дочка. Просить позов, у відповідності до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України задовольнити повністю. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 18 червня 2018 року ухвалою судді позов залишено без руху для усунення недоліків наведених в ухвалі. 13 липня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 03 жовтня 2018 року позивачкою подано в суд заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. 03 жовтня 2018 року відповідачем подано заяву в суд про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, просить позов задовольнити. У підготовче засідання учасники судового процесу не зявились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому, суд вирішив здійснювати розгляд заяви у відсутності осіб, що не зявились. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 24 вересня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у приміщенні міського відділу державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 2521. Ця обставина підтверджена оригіналом повторного свідоцтвом про шлюб від 25.12.2014 серії І-СГ № 241966. Від шлюбних відносин у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження від 10.02.2012 серії І-СГ № 320035. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин суд вважає, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються вимоги про розірвання шлюбу, а тому, у відповідності до вимог ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам одному із подружжя позивачці [PERSON] Таким чином, суд прийшов висновку, що позов про розірвання шлюбу між сторонами підлягає задоволенню повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальну норму, які міститься у частині 2 статті 112 Сімейного кодексу України, беручи до уваги загальні норми права, на які посилалась позивачка у позовній заяві, що містяться у ст. ст. 105, 110 цього Кодексу. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 139 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за у сумі 704,80 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, а відтак, суд прийшов переконання, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 352,40 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 352,40 грн.

Outcome: approved