Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що вона є власником квартири [ADDRESS],згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 79541359 від 03.02.2017 року. На даний момент в належній\~ їй квартирі без будь-яких правових підстав та без реєстрації місця\~ проживання проживає відповідач [PERSON], який для неї є сторонньою особою. З відповідачем у неї склались неприязні стосунки. Також відповідач ухиляється від оплати житлово-комунальних послуг, чим порушується її законне право власності та майнові інтереси та перешкоджає у користуванні квартирою, внаслідок чого вона звернулась до суду з даним позовом. Позивач та її представник\~ у судове засідання не зявились, надавши суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 79541359 від 03.02.2017 Згідно відповіді з Лівобережного районного відділу надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №04-18-0351 від 09 лютого 2017 року [PERSON], 23 березня 1978 року зареєстрований за адресою: [INFO] з 23 травня 2008 року по теперішній час. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014, справа № 6-158цс14. Оскільки відповідачі не є членом сімї [PERSON] в сенсі ст. 64 ЖК України, яких-небудь договірних відносин між ним та позивачкою, які б були підставою для обмеження\~ прав позивача як нового власника жилого приміщення немає, тому її порушене право користуванням та розпорядженням своїм майном\~ підлягає відновленню, внаслідок чого суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про виселення\~ відповідача з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.\~ 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved