Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, уточнивши який зазначили, що [PERSON] є їхнім батьком, який пішов із сім'ї та став фактично проживати із відповідачкою без реєстрації шлюбу, з якою разом працював у Волокитинській сільській раді Путивльського району Сумської області, де він працював головою, а відповідачка секретарем. [INFO] [PERSON] помер. У визначений законом строк спадщину вони прийняли, подавши відповідні заяви до органів нотаріату. Тоді їм стало відомо, що 23.12.2014 року їхній батько нібито склав заповіт на ім'я відповідачки, який був посвідчений секретарем Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області, в якому заповів їй автомобіль ВАЗ-219010, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказаний заповіт був зареєстрований Сумською філією ДП «Національні інформаційні системи» лише 12.12.2017 року, тобто після смерті батька. Вважали, що вказаний заповіт батько не підписував, а тому просили визнати його недійсним. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] заявлені вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлена належними чином, в судове засідання не з'явилася по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не надала. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести без її участі. В матеріалах справи наявний письмовий відзив відповідачки на позов, в якому остання зауважила, що [PERSON] дійсно склав на неї заповіт, який був посвідчений секретарем Сафонівської сільської ради, яким заповів на її користь автомобіль. Заповіт посвідчений в іншій сільській раді, так як останній не мав права посвідчувати його за місцем проживання, бо очолював Волокитинську сільську раду, а вона працювала там секретарем. Хоча вони і проживали з ним однією сім'єю, однак їй нічого не було відомо про його наміри заповісти на її користь автомобіль. Вважала, що заповіт складений [PERSON] відповідає вимогам закону, сумнівів у волевиявленні останнього немає, а тому просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачки [PERSON] просив справу розглянути без його участі, вважав, що висновок почеркознавчої експертизи є неповним, оскільки експертом не були досліджені всі зразки почерку та підпису, а тому вважав його неналежним та недопустимим доказом. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо паредмета спору приватний нотаріус Путивльського нотаріального округу Пустовойтов І.В. в задоволенні позову не заперечував, просив розгляд справи провести без його участі, про що повідомив суд письмовим листом. Представник Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області про дату, час і місце судового засідання повідомлений належними чином, в судове засідання не з'явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі, однак з врахуванням його позиції щодо невизнання позову висловленої в заяві від 26.04.2018 року (а.с.58). Свідок [PERSON] показала, що вона працює секретарем Сафонівської сільської ради. [PERSON] приїздив у справах до голови сільради і вони звернулися до неї з питанням посвідчення заповіту на автомобіль. [PERSON] особисто його підписав. Чому заповіт так пізно був внесений до Спадкового реєстру не розуміє, так як вони своєчасно його направили до відповідного органу. Вислухавши пояснення позивачів, покази свідка, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] в м. Ромни Сумської області, є батьком позивачів, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копіями паспортів позивачів, їхніми свідоцтвами про народження (а.с.16-25,27-29). Шлюб між ним та [PERSON] матір'ю позивачів, було розірвано 14.03.2007 року, про що відділом РАЦС Путивльського РУЮ Сумської області вчинено актовий запис №18 (а.с.30). Позивачі, будучи спадкоємцями першої черги за законом в силу ст.1261 ЦК України, у визначений законом спосіб прийняли спадщину подавши до приватного нотаріуса Путивльського нотаріального округу відповідні заяви, у зв'язку з чим, останнім 22.01.2018 року була заведена спадкова справа №6/2018, що підтверджується поясненнями позивачів, Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а.с.32). За життя [PERSON] був складений заповіт, посвідчений 23.12.2014 року секретарем виконавчого комітету Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №53, відповідно до якого [PERSON] належний йому на праві власності автомобіль марки ВАЗ 219010, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], на випадок своєї смерті заповів [PERSON] (а.с.26,33). Згідно з приписами ст.ст.1217,1233 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 цього Кодексу передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Позивачі оспорюють заповіт, складений від імені їхнього батька [PERSON], так як останній не підписував його. З положень ст. 1247 та ст.1257 ЦК України вбачається, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статтею 215 цього Кодексу визначено, що підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, якою передбачено, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Частиною 2 статті 207 ЦК встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ухвалою Путивльського районного суду Сумської області від 02.05.2018 року призначено судово-почеркознавчу експертизу документів, проведення якої доручено експертам Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса (а.с.64,65). Відповідно до висновку експертизи підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис» у заповіті складеному 23.12.2014 року та зареєстрованому в реєстрі за №53 на ім'я [PERSON], - виконаний за допомогою пасти кулькової ручки рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON], а іншою особою (а.с.129-143). Оцінюючи вказаний висновок експертизи, суд вважає його обґрунтованим, повним та достовірним. Доводи представника відповідачки, що вказаний висновок не можна вважати повним, оскільки експертом в дослідженнях використані не всі зразки підписів і почерку не заслуговує на увагу, оскільки останній не довів цього відповідно до вимог ст.12,81 ЦК України. При цьому, суд вважає, що експертам для оцінки було надано достатньо об'єктів дослідження, можливість в представленні яких надавалася і стороні відповідачки. Повнота наданої комісією експертів відповіді на поставлене питання відповідає іншим фактичним даним, дослідницька частина висновку відповідає підсумковій частині, а його обґрунтованість узгоджується з іншими матеріалами справи. Також, суд ставиться критично і до показів свідка [PERSON] щодо підписання заповіту особисто [PERSON], оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та суперечать вищевказаному висновку експертизи. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що посилання позивачів на те, що [PERSON] не підписував оспорюваний ними заповіт знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, відтак їхні позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з врахуванням повністю задоволених вимог позивачів з відповідачки на їхню користь підлягає стягненню 704 грн.80 коп., кожному, в рахунок повернення витрат зі сплати ними судового збору, а також на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути 5005 грн. в рахунок відшкодування витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Outcome: approved