Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме, просить визнати за ним: право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 56,5 кв. м., житловою площею 46,0 кв. м., розташованого в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] р. його матері [PERSON]; право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 35,2 кв. м., житловою площею 15,7 кв. м., розташованого в [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] р. його матері [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті його матері та [PERSON], відкрилась спадщина за законом та за заповітом на вищевказані житлові будинки. Постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житлові будинки. У судове засідання представник позивача не з'явилася, подавши суду заяви про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просять позов задовольнити. Представник відповідача Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з'явився, подано суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], станом на 21.12.2016 року належить [PERSON], що стверджується інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна № 934, виданої 22.12.2016 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації. Згідно технічного паспорта виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації за станом на 21.12.2016 року, загальна площа житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] становить 56,5 кв. м., з яких житлова - 46,0 кв. м. [INFO] року [PERSON] померла, про що 28.12.1991 року Буцнівською сільською Радою Тернопільського району Тернопільській області видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] та складено відповідний актовий запис за №25. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР (лист ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української PCP від 18.07.1963 p., який діяв на момент виникнення правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Частина перша ст. 529 ЦК УРСР передбачала, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, до спадкоємців першої черги за законом після смерті [INFO] року [PERSON] є її син [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане 23.06.1962 року), який на день смерті проживав та був зареєстрований із спадкодавцем (довідка Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №35 від 12.01.2017 року), не заявив відмову від прийняття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], станом на 21.12.2016 року належить [PERSON], що стверджується інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна №931 видана 22.12.2016 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації. Згідно технічного паспорта виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації за станом на 21.12.2016 року, загальна площа житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] становить 35,2 кв. м., з яких житлова - 15,7 кв. м. 04.08.1997 року [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений секретарем виконавчого комітету Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Мац М.П. 04.08.1997 року за реєстром №87, згідно якого належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними прибудовами в с. Буцнів Тернопільського району Тернопільської області, вона заповіла [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла, про що 09.03.2004 року Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільській області видано свідоцтво про смерть [NUMBER] та складено відповідний актовий запис за №06. Таким чином, спадкоємцем за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] є позивач [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавцю) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлені види спадкування. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво по право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч.2 та ч.5 цієї ж статті, не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1268 та ч.1 ст. 1269 Цивільного Кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а згідно ч.1 ст. 1270 цього ж Кодексу така заява повинна бути подана у шестимісячний строк, який починається з дня відкриття спадщини. Позивач звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори для оформлення права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], померлої [INFO] року та [PERSON], померлої [INFO] року. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.01.2017 року №13/02-31 вбачається, що у справах приватного нотаріуса заведена спадкова справа за №19-2016, за заявою сина померлої [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], однак даною постановою відмовлено у вчинені нотаріальної дії у в'язку із відсутністю правовстановлюючого документу. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.01.2017 року №14/02-31 вбачається, що у справах приватного нотаріуса заведена спадкова справа за №18-2016, за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS], однак даною постановою відмовлено у вчинені нотаріальної дії у в'язку із відсутністю правовстановлюючого документу. Відповідно до вимог ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 56,5 кв. м., житловою площею 46,0 кв. м., розташованого в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] р. його матері [PERSON]; та права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 35,2 кв. м., житловою площею 15,7 кв. м., розташованого в [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] р. його матері [PERSON].

Outcome: approved