Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивачка 08 травня 2020 року звернулася до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи це тим, що після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина, яка, зокрема, складається з права на земельну частку (пай). На вказану спадщину [PERSON] має право як спадкоємець за заповітом. Через те, що сертифікат на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] був втрачений, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво на право на спадщину на земельну частку (пай), хоча спадщину прийняла у встановленому законом порядку. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала,у останнє судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Представник відповідача Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій письмовій заяві просив справу розглядати за відсутності представника сільської ради, проти заявлених вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Позов [PERSON] надійшов до суду 08 травня 2020 року. 12 травня 2020 року прийнято ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. 04 червня 2020 року закрите підготовче провадження. В зв`язку з тим, що спадкодавець помер у 2000 році, а спадкоємець фактично прийняв спадщину у той же час, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 527 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 534 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана до матеріалів справи. [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та прийняв спадщину у встановленому законом порядку, що підтверджується заповітом, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 291/2019 від 12 липня 2019 року, повідомленням державного нотаріуса Ізяславської державної нотаріальної контори № 1290/02-14 від 12 липня 2019 року, копії яких додані до матеріалів справи. У ст. 1 ЦПК України вказано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Повноваження в галузі земельних відносин визначені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За життя [PERSON] набула право на земельну частку (пай), розміром 2, 49 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Росія» с. КунівІзяславського району Хмельницької області, про що їй був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], що підтверджується довідками відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 97-22-0.25-980/161-19 від 27 серпня 2019 року, № 97-22-0.25-1010/161-19 від 18 вересня 2019 року, № 97-22-0.25-1143/161-19 від 20 листопада 2019 року, копії яких додані до матеріалів справи. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на ім`я [PERSON] , був втрачений, що підтверджується доводами позивачки, відповідним текстом оголошення у номері газети «Зоря Надгориння» від 28 листопада 2019 року № 51 (11278), копія якого додана до матеріалів справи. Внаслідок втрати сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] [PERSON] не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну частку (пай) у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням державного нотаріуса Ізяславської державної нотаріальної контори № 291/2019 від 12 липня 2019 року, копія якого додана до матеріалів справи. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що права [PERSON] підлягають захисту. Відповідно до ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За вимогами ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 561 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Таким чином суд вважає, що слід визнати право [PERSON] на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Outcome: approved