Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача та просили встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] кімнату площею 19,1 кв.м., [PERSON] кімнату площею 12,6 кв.м., та [PERSON] кімнату площею 9,8 кв.м., залишивши у спільному користуванні сторін кухню площею 11,00 кв.м., ванну кімнату площею 3,5 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., коридор площею 15,3 кв.м., вбудовану шафу 2,2 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилались на те, що 21.01.2013 року відділом приватизації житла Солом'янського району м. Києва було видано свідоцтво про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого право приватної власності на вищевказану квартиру належить [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в рівних долях. 17.02.2016 року приватним нотаріусом КМНО Трубаровою М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого 1/4 частина квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] перейшла до позивача [PERSON] Тобто, після отримання спадщини позивачем [PERSON], частки співвласників квартири [ADDRESS] розподілені наступним чином: 1/2 частки квартири належить позивачу [PERSON], 1/4 частки квартири належить позивачу [PERSON], 1/4 частки квартири належить відповідачу [PERSON] Зазначили, що вони не можуть дійти згоди з відповідачем щодо розподілу кімнат між співвласниками з метою зручного користування та розпоряджання майном. Відповідачу була надіслана пропозиція щодо встановлення користування квартирою, яка перебуває у спільній частковій власності. Проте, зазначена пропозиція була залишена відповідачем без уваги. Оскільки відповідач відмовляється добровільно визначити порядок користування квартирою, позивачі просили позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 23.07.2018 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 05.11.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 19.02.2019 року головуючим у справі визначено [PERSON] Представник позивачів в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив вимоги своїх довірителів задовольнити та справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивачів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданим Відділом приватизації житла Солом'янського району м. Києва 21.01.2003 року квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02.2016 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Трубаровою М.В. спадкоємцем 1/4 частини квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], який помер [INFO] є його дочка [PERSON] - позивач. Отже, після отримання спадщини позивачем [PERSON] частки співвласників квартири [ADDRESS] розподілені наступним чином: 1/2 частина квартири належить позивачу [PERSON]; 1/4 частина квартири належить позивачу [PERSON]; 1/4 частина квартири належить відповідачу [PERSON] З матеріалів позовної заяви вбачається, що сторони не можуть дійти згоди з відповідачем щодо розподілу кімнат між співвласниками з метою зручного користування та розпоряджання майном. 12.03.2018 року відповідачу була надіслана пропозиція щодо спільного продажу квартири та розподілу коштів від продажу відповідно до часток якими кожен з співвласників володіє або за можливості викупити частку за домовлену ціну. 27.03.2018 року в зв'язку з неврученням відповідачу та закінчення терміну зберігання в поштовому відділенні, пропозиція була повернута, що підтверджується копіями листа-пропозиції, квитанцією про відправлення, описом вкладень та повідомленням про повернення за формою 19. 25.05.2018 року відповідачу була надіслана пропозиція щодо встановлення користування квартирою, яка перебуває у спільній частковій власності. Проте, зазначена пропозиція була залишена відповідачем без уваги. Оскільки відповідач відмовляється добровільно визначити порядок користування квартирою позивачі просили встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] кімнату площею 19,1 кв.м., [PERSON] кімнату площею 12,6 кв.м., та [PERSON] кімнату площею 9,8 кв.м., залишивши у спільному користуванні сторін кухню площею 11,00 кв.м., ванну кімнату площею 3,5 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., коридор площею 15,3 кв.м., вбудовану шафу 2,2 кв.м., на що слід зазначити наступне. Відповідно до технічного паспорту на квартиру, квартира [ADDRESS] є посімейного, спільного заселення типу, розташована на п'ятому поверсі, десятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат житловою площею 41,5 кв.м., зокрема перша кімната 12,6 кв.м., друго кімната 9,8 кв.м., третя кімната 19,1 кв.м., та кухня площею 11 кв.м., ванна кімната площею 3,5 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м., коридор 15,3 кв.м., вбудована шафа 2,2 кв.м. Розділивши житлову площе квартири (41,5 кв.м.) між співвласниками, враховуючи частки які належать кожному з них, сума ідеальних квадратних метрів становить: позивача [PERSON] (1/2 частина квартири) - 20,75 кв.м., позивача [PERSON] (1/4 частина квартири) - 10,37 кв.м., відповідача [PERSON] (1/4 частина квартири) - 10,37 кв.м. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному співвласнику належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватись відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування ним. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а за відсутності згоди вирішується судом. Правовий аналіз вище зазначених статей вказує на те, що незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 постанови пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням вказаних вимог закону, а також враховуючи те, що в добровільному порядку визначити порядок користування житловим приміщенням відповідач відмовляється, суд приходить до висновку про задоволення позову та встановлення між сторонами порядку користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів витрат по оплаті ними судового збору по 704,80 грн.

Outcome: approved