Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, зазначивши, що [INFO] помер [PERSON]. До смерті останній був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS]. На день смерті [PERSON] його дружина [PERSON] та неповнолітні діти померлого [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали в одному житловому будинку з померлим за однією адресою та фактично прийняли спадщину. На день смерті [PERSON] був власником земельної ділянки площею 1,99 га та житлового будинку за адресою: [ADDRESS] який він успадкував після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. 17 вересня 2016 року при зверненні до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину виявилось, що 22 червня 2009 року Новоушицькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №322/2009 після смерті [PERSON] за заявою його батька [PERSON] та було видано останньому свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 червня 2009 року на земельну ділянку розміром 1,99 га. На підставі зазначеного свідоцтва [PERSON] отримав державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, площею 1,8125 га (рілля) кадастровий номер [NUMBER] та державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, площею 0,1759 га (багаторічні насадження), кадастровий номер [NUMBER]. [INFO] помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на земельні ділянки зазначені вище. Фактично спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] шляхом проживання з спадкодавцем на день його смерті. Просять визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 червня 2009 року, видане нотаріусом Новоушицької державної нотаріальної контори Хмельницької області після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON]; скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки [NUMBER] та [NUMBER] від 04 грудня 2009 року. В ході розгляду справи судом за клопотанням позивача замінено первинного відповідача [PERSON] належним - [PERSON] Позивачі подали заяви про розгляд справи без їх участі, вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином шляхом вручення судової повістки. Представник відділу Держгеокадастру у Новоушицькому районі направив заяву про розгляд справи без його участі, проти вимог не заперечив. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст. 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Оскільки [PERSON] помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть останнього, спадщина була фактично прийнята позивачами до 01 січня 2004 року, тому відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно вимог ст. ст. 548-549 Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Тобто, у встановлений законом шестимісячний строк, спадкоємець зобов'язаний заявити про своє бажання прийняти спадщину або виконати дії, що свідчать про фактичне прийняття спадщини. Спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом може служити наявність у спадкоємця, зокрема державного акта про право власності на землю та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього. Фактом прийняття спадщини є також спільне проживання спадкоємця з померлим безпосередньо перед його смертю. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 22.06.2009 року [PERSON] звернувся до Новоушицької державної нотаріальної контори Хмельницької області із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON], в якій вказав, що інших спадкоємців немає, син в зареєстрованому шлюбі не перебував. Довідками Новоушицької селищної ради № 825, 824 від 11.05.2016 року підтверджується, що згідно із записом в погосподарській книзі №1 с. Отроків Новоушицького району Хмельницької області на день смерті [PERSON] в дворі були зареєстровані та проживали: дружина [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON] Після смерті [PERSON] в управління та розпорядження спадковим майном вступила спадкоємець за законом [PERSON], яка проживає в спадковому дворі, проводить ремонт будинку, здійснює догляд за земельною ділянкою. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 7 липня 1994 року за N 152/361 (далі - Інструкція), свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Наведені обставина свідчать, що позивачі фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Постановою державного нотаріуса Віньковецької державної нотаріальної контори № 836 від 17.09.2016 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого 08.09.2003 року [PERSON] у зв'язку із тим, що Новоушицькою державною нотаріальною конторою Хмельницької області після його смерті заведена спадкова справа №322/2009 від 22.06.2009 року за заявою його батька [PERSON] та видано на його ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом. За змістом ч. 1 ст. 529 Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З свідоцтва про народження, виданого 30 червня 1940 року , вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб від 01 березня 2013 року вбачається, [PERSON] є дружиною [PERSON]. Відповідно до свідоцтв про народження від 02 вересня 2016 року та 09 лютого 1996 року вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми [PERSON]. За таких обставин, суд встановив, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли чотири спадкоємці, а саме: позивачі - шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та [PERSON] - шляхом подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. 22 червня 2009 року [PERSON] видано свідоцтво [NUMBER] про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 1,99 га для товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Отроківської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. 05 грудня 2009 року на ім'я [PERSON] були видані державні акти на право власності на земельні ділянки, площею 1,8125 га , кадастровий номер [NUMBER] та площею 0,1759 га, кадастровий номер [NUMBER], серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Свідоцтвом про право на спадщину посвідчено право [PERSON], як єдиного спадкоємця за законом першої черги, на земельну ділянку розміром 1,99 г, яка належала спадкодавцю [PERSON], при цьому порушено право на спадщину позивачів, що є підставою для визнання свідоцтва недійсним. Відповідно до положень ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом. В п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року містяться роз'яснення, що свідоцтво про право на спадщину, може бути визнано недійсним з підстав встановлених ст.1301 ЦК України, не лише тоді, коли особа, якій воно видане не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. З урахуванням встановленого факту щодо прийняття спадщини [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визначеного ч.1ст. 529 ЦК України принципу рівності часток у спадщині кожного із спадкоємців за законом, суд вважає, що визнанню недійсним підлягає оспорюване свідоцтво лише щодо 3/4 частин спадкового майна - земельної ділянки розміром 1,99 га, оскільки частка [PERSON] в земельній ділянці становила 1/4 частину, яка входила до складу спадкового майна. Також підлягають визнанню недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані 17 грудня 2009 року на ім'я [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, площами 1,8125 га та 0,1759 га , розміщених на території Отроківської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 травня 2016 року. Після його смерті спадщину за заповітом прийняв його син [PERSON], про що свідчить повідомлення нотаріуса про заведення спадкової справи №112-2016 від 15.07.2016 року. за заявою вказаної особи. Тобто до останнього перейшли усі права та обов'язки, які належали спадкодавцю [PERSON] та відповідно [PERSON] є належним відповідачем у даній справі. Враховуючи вказані вимоги закону, а також ті обставини, що були встановлені судом при розгляді справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial