Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] по ? частині за кожною, посилаючись на те, що 27.11.1995р. вони згідно договору купівлі-продажу придбали вказану квартиру у відповідача [PERSON], якому зазначена квартира належала на підставі договору міни від 29.09.1995р. В подальшому рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 25 травня 1998р. договір міни від 29.09.1995р. та договір купівлі-продажу від 27.11.1995р. були визнані недійсними, а сторони повернуті в первинний стан, тобто квартиру [ADDRESS] повернуто [PERSON] і його на той час неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON], а позивачам відповідач [PERSON] мав повернути сплачені за квартиру кошти в розмірі 16749грн. Згодом рішенням Святошинського районного суду м. Києва з урахуванням інфляції дана сума була збільшена до 156 629грн. Однак фактично рішення суду щодо повернення сторін в первинний стан виконано не було, відповідачі [PERSON] та [PERSON] ніколи не звертались з вимогою про звільнення квартири, відповідач [PERSON] сплачені ними кошти не повернув, тобто вони добросовісно заволоділи квартирою, протягом всього цього часу відкрито, безперервно володіють і користуються нею, тому просять визнати за ними право власності за набувальною давністю. Протягом розгляду справи позивачі доповнили свої вимоги та просять також звільнити вказану квартиру з-під арешту, накладеного прокуратурою Ленінградського району м. Києва у зв'язку з розглядом справи в 1998р. про визнання договорів недійсними Відповідачі в судове засідання не з'явились повторно, про день слухання справи повідомлялись належним чином відповідно до п.п. 5, 9 ст. 74 ЦПК України, а тому суд вважає можливим слухати справу у їх відсутність згідно ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки та представника позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, спірна квартира представляє собою однокімнатну ізольовану квартиру житловою площею 14,8кв.м. та згідно договору купівлі-продажу була придбана [PERSON], [PERSON] у [PERSON], якому належала на праві власності згідно договору міни від 29.09.1995р. /ас 19/. Рішенням Ленінградського районного суду м. Києва від 25.05.1998р. задоволено позов прокурора Ленінградського району м. Києва в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та визнано недійсними договір міни від 29.09.1995р. та договір купівлі-продажу від 27.11.1995р., сторони повернуто в первинний стан /ас 15-18/. Ухвалою Ленінградського районного суду м. Києва від 16.10.2001р. визначено спосіб виконання вищевказаного рішення та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] вартість квартири в розмірі 16 749грн. 07коп. /ас 13-14/. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2005р. з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] стягнута різниця вартості квартири у зв'язку зі збільшенням ринкової вартості в розмірі 156 629грн. /ас 9-10/. Встановлено, що вищевказані рішення виконані не були, відповідачі [PERSON] та [PERSON] навіть і після досягнення повноліття ніколи не вимагали повернення їм квартири [ADDRESS], не вселялись в неї, а відповідач [PERSON] не повернув позивачам [PERSON] [PERSON] коштів, сплачених за вказану квартиру. В спірній квартирі з 1995р. проживають позивачі і продовжують відкрито, безперервно володіти нею. Дане підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження по виконанню в/л про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] вартості квартири в розмірі 156 629грн. у зв'язку з поверненням його без виконання /ас 4/, довідками ЄРРЦ № 803,804 від 14.03.2014р., згідно яких [PERSON] та [PERSON] проживають в кв. [ADDRESS] та оплачують житлово-комунальні послуги /ас 7, 55-59/, довідкою ф. 3 та свідоцтвом про народження, відповідно до яких в спірній квартирі з 29.01.2002р. зареєстрована донька позивачки [PERSON] - [PERSON], [INFO] /ас 6, 66, 68/, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що з 1995р. в спірній квартирі проживають та володіють нею лише позивачі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином в судовому засіданні встановлено що [PERSON] та [PERSON] в листопаді 1995р. добросовісно заволоділи квартирою [ADDRESS] і з тих пір відкрито, безперервно продовжують володіти нею, несуть витрати по утриманню квартири, а тому згідно ст. 344 ЦК України вони набули права власності на дану квартиру за набувальною давністю - по ? частині кожна. Як видно з інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на квартиру [ADDRESS] постановою від 28.03.1997р. прокурора Ленінградського району м. Києва був накладений арешт /ас 54/. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки за позивачами визнається право власності на квартиру [ADDRESS], однак знаходження її під арештом обмежує та порушує права власників, суд вважає, що позовні вимоги позивачів щодо звільнення майна з-під арешту обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved