Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування вимог якого зазначили, що 17.09.1997 за договором купівлі-продажу вони придбали у відповідача в рівних долях житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було зареєстровано Скадовською товарною біржею. У зв`язку з тим, що вказаний правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення питання щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, в іншому порядку, ніж судовому, з метою захисту своїх законних прав та інтересів позивачі вимушені звернутися з зазначеним позовом до суду. Ухвалою суду від 28 лютого 2020 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 22-23). Позивачі в судове засідання не з`явилися, [PERSON] , яка являється також представником [PERSON] , телефонограмою висловлено прохання розглядати справу без їх участі. Відповідач повідомлявся про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування на відому адресу місця проживання судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. За відсутності заперечень позивачів проти заочного розгляду справи та належного повідомлення відповідача про день та час розгляду справи, який повторно в судове засідання не з`явився, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Завданням цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Судом та матеріалами справи встановлено, що 17.09.1997 на Скадовській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] та [PERSON] в рівних частках придбали належний [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] (а.с. 11). Між тим, такий договір сторонами нотаріально посвідчений не був. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року (далі - ЦК УРСР), тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до статті 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями статті 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно статті 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1997 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачів шляхом задоволення позову.

Outcome: approved