Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивачі за первісним позовом просять визнати відповідача [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки, останні не проживають у зазначеній квартирі з 1998 року, квартирою не цікавляться, не сплачують комунальні послуги, не несуть витрат на поточний ремонт. Відповідач [PERSON], яка діє одночасно в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON], подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить поновити їх порушені права на проживання в спірній квартирі та вселити її з сином до квартири і зобов'язати відповідачів не чинити їм перешкод в користуванні квартирою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, підтвердивши всі обставини, викладені в позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, в заявах також зазначили, що зустрічний позов не визнають, оскільки перешкоди в проживанні відповідачів ними не чиняться. [PERSON] та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічну позовну заяву підтримали та просили її задовольнити, підтвердивши обставини, викладені в позові. Представники третіх сторін в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не підомили, в зв'язку з чим, суд розглянув справу за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] була надана в користування [PERSON] на склад сім'ї з чотирьох осіб: [PERSON]- дружина, [PERSON] (після одруження [PERSON]) - дочка та [PERSON] (після одруження [PERSON]) - дочка, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Московської районної ради (а.с.5). На даний час квартира не приватизована, належить територіальній громаді м.Харкова, і в ній зареєстровані: [PERSON] з 1971 року, [PERSON] з 1987 року, [PERSON] з 1997 року, [PERSON] з 1994 року та [PERSON] з 1997 року, що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» (а.с.7). Із пояснень сторін та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] проживала в спірній квартирі з моменту свого народження і до 1998 року, коли після одруження та народження сина [PERSON] виїхала з чоловіком та сином із спірної квартири та разом вони стали проживати у гуртожитку, а в подальшому в квартирі [ADDRESS]. Як пояснювала в судовому засіданні [PERSON], а її пояснення були підтверджені показаннями свідка [PERSON], вона вимушена була покинути спірне житло та переїхати до гуртожитку, так як разом з чоловіком і сином в спірній квартирі вони проживали у прохідній кімнаті, що створювало неможливі умови спільного проживання з іншими членами її родини, оскільки виникали постійні сварки і не було можливості ізольованого проживання. В останні роки у неї з чоловіком склалися стосунки, які унеможливлюють їх подальше спільне проживання однією сім'єю, в зв'язку з чим, вона звернулася до позивачів з тим, щоб вселитися в квартиру разом їз сином. В зв'язку з відмовою останніх дати їй ключі від квартири, вона змушена була звернутися до міліції 21.06.2013 р. Після такого звернення їй передали позивачі ключі від квартири, і вони домовилися, що вона переїде з сином проживати в квартиру. Після такої домовленості вона купила диван, завезла його в квартиру, проти чого не заперечували позивачі, і попросила їх звільнити одну з кімнат для її проживання. Але в подальшому в квартирі був змінений замок на вхідних дверях та ключі їй надані не були, внаслідок чого вона вдруге звернулася до міліції із заявою про перешкоджання в проживанні 19.12.2013 р. В цей же період, а саме 17.12.2013 р., позивачі звернулися з даним позовом до суду про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. Відповідно до наданих суду відповідей з Московського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області [PERSON] дійсно зверталася до даного органу 21.06.2013 р. та 19.12.2013 р. із заявами про перешкоджання їй в проживанні за адресою: [ADDRESS]. В ході перевірки заяви від 21.06.2013 р. [PERSON] зобов'язалася надати ключі [PERSON], а при перевірці заяви від 19.12.2013 р. було встановлено, що замок був змінений (а.с.30,31). Крім того, представленими суду [PERSON] квитанціями про сплату комунальних послуг підтверджуються її пояснення в тій частині, що вона ніколи не переставала вважати спірну квартиру своїм житлом, в зв'язку з чим, виконувала свої обов'язки по оплаті комунальних послуг (а.с.34-47). Факт існування домовленості між позивачами та відповідачем про проживання в квартирі і завезення дивану за цією домовленістю до спірної квартири визнається представником позивача та підтверджується, крім показань свідка [PERSON], товарним чеком про оплату дивану 14.10.2013 р. (а.с.48). Показання свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що вони не бачили в квартирі [PERSON] та її сина тривалий час висновків суду не спростовують. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави визнавати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом в спірній квартирі, оскільки, позивачі заявили позов з підстав передбачених ст. 71 ЖК України, яка передбачає можливість визнання особи такою, що втратила право користування житлом внаслідок відсутності її понад шість місяців в даному житловому приміщенні. Але відповідачі довели суд, що не проживали в квартирі за місцем своєї реєстрації за поважних причин і що позивачами чиняться перешкоди в їх проживанні в спірній квартирі. Відповідно до ч.2 ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк може бути продовжено у разі спора судом. Таким чином, вимоги за первісним позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не є обгрунтованими, так як відсутні підстави вважати, що вони відсутні в спірному житловому приміщення понад шість місяців без поважних причин, в зв'язку з чим, дані вимоги задоволенню не підлягають. Вимоги за зустрічним позовом про поновлення порушеного права та вселення [PERSON] та [PERSON] в спірне житлове приміщення і зобов'язання не чинити перешкоди суд вважає такими, що підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено, що їх права на проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] не визнаються, та існують реальні перешкоди для проживання, оскільки в квартирі встановлений новий замок і позивачі за зустрічним позовом не мають вільного доступу в квартиру, а звернення позивачів із позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, після звернення останніх до правоохоронних органів, суд розцінює як невизнання за ними права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України позивач має право вимагати захисту свого порушеного права, шляхом припинення дії, яка порушує його право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. На підставі викладенного,

Outcome: approved