Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 28.08.2018р звернулася до суду з дійсним позовом, вказуючи, що 22 березня 2014 року набрало сили рішення Харцизького міського суду Донецької області у справі №248/723/14-ц, яким було вирішено стягнути з [PERSON] , відповідача у справі, на її ( [PERSON] ) користь аліменти на її ( [PERSON] ) утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, починаючи з 07.02.2014р і до досягнення малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що станом на сьогоднішній день рішення суду не виконано, добровільно аліменти відповідач не сплатив, станом на 23.11.2015р заборгованість відповідача по аліментам становить 18787,38грн, кількість днів прострочення на день подачі позову сягає більше 913 днів. Постановою державного виконавця від 24.03.2018 виконавчий лист №248/723/14-ц, виданий 01.04.2014р, повернуто без виконання. Зазначає, що поважних причин для несплати аліментів так само, як і доказів чи підтверджень відсутності вини відповідача не має, тому вважає, що сплаті підлягає також і неустойка у розмірі 18 787,38 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 18 787,38 грн, неустойку у сумі 18 787,38 грн, а разом 37 574,76 грн. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні та у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні тим, що, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову [PERSON] , звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам та неустойки, де зазначив, що суму, яку просить стягнути з нього [PERSON] , а саме, 18 787,38грн, фактично вже були стягнуті рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 11.03.2014р у справі №248/723/14 за позовною заявою [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, та з приводу цієї заборгованості виконавчий лист вже знаходився на виконанні у виконавчій службі. Вказує, що у вказаній вище справі Харцизьким міським судом Донецької області 01.04.2014р видано виконавчий лист про стягнення 1/4 частини усіх його ( [PERSON] ) доходів (при цьому строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено до 23.11.2015р) за яким міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (надалі - міжрайонний відділ ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ у Харківській області) здійснювалось виконавче провадження за №44738154. Зазначає, що він завжди сплачував аліменти на утримання дитини з урахуванням своїх доходів і можливостей, але про таку заборгованість дізнався лише у січні 2019 року, та відразу подав заяву про перерахунок заборгованості. Звертає увагу, що позивачка з метою стягнення грошових коштів пред`явила до виконавчої служби зазначений виконавчий документ, проте 19.03.2018р власноруч написала заяву про його повернення без подальшого виконання та на підставі вказаної заяви державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа №248/723/14-11 стягувачу. З посиланням на ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що враховуючи, що позивачка добровільно відмовилась від подальшого виконання рішення Харцизького міського суду Донецької області від 11.03.2019р, є незрозумілим подання нею (позивачкою) позовної заяви щодо стягнення заборгованості вдруге. Також, зазначає, що позивачка в обґрунтування свого позову посилається на довідку 05.02.2018р, проте розмір заборгованості визначений невірно у зв`язку з чим він ( [PERSON] ) подав відповідну заяву до Державної виконавчої служби про перерахунок. Вважає, що помилковість визначення розміру аліментів за цією довідкою полягає у наступному. Так, заборгованість по аліментам на утримання позивачки розраховано державним виконавцем виключно на підставі розміру середньомісячної заробітної плати, що склалися в регіоні згідно із даними Харківського обласного управління статистики, що є беззаперечно невірним, адже за цей період він отримував офіційний дохід, відтак, саме з цього доходу, як те зазначено у рішенні суду мало б проводитися відрахування у розмірі ј частини доходу. Відтак, державний виконавець, відступив від чітко визначеного розміру стягнення, встановленого рішенням Харцизького міського суду від 11.03.2014р та провів розрахунок на власний розсуд, покладаючись на показник середньої заробітної плати. За розрахунком державного виконавця Малиновської Д.В., за 2014 рік підлягає стягненню у серпні - 817,50 грн, у вересні - 817,50 грн, у жовтні - 817,50 грн, у листопаді - 817,50 грн, у грудні - 817,50 грн, а всього - 4 087,50 грн, а заборгованість станом на 01.08.2018р склала 4 363,88 грн. За розрахунками державного виконавця Малиновської Д.В. за 2015 рік підлягає стягненню по 960,00 грн за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень; у листопаді (за 23 дні) - 736,00 грн, а всього - 10 336,00 грн, так само виходячи із показника середньомісячної заробітної плати, що склалася у регіоні згідно із даними Харківського області. Відповідач вказує, що не може погодитися із таким розрахунком, оскільки у 2014р його дохід склав усього 10 775,43 грн, а у 2015 році - 1 420,79 грн. Вважає, що з урахуванням рішення Харцизького міського суду від 11.03.2014р, саме на підставі відомостей про його доходи державний виконавець повинна була стягувати аліменти у розмірі ј частини з усіх доходів, тобто: у 2014 році ј частина від 10 775,43 грн, що становить 2 693,86 грн (10 775,43*0,25), замість нарахованих 8 451,38 грн; у 2015 році - 1/4 частина від 1 420,79 грн, що дорівнює 355,20 грн, (1420,79*0,25), замість нарахованих 10 336,00 грн. У відповідності до ст.80 СК України, вважає, що з урахуванням його доходів за 2014-2015 роки, встановлений розмір заборгованості має складати 3 049,06 грн (2 693,86 + 355,20), при цьому ця сума включає дохід з 01.01.2014р по 31.12.2015р, а встановлений період розрахунку аліментів на утримання позивачки за рішення Харцизького міського суду від 11.03.2014р становить за період з 07.02.2014р по 23.11.2015р. З урахуванням його незадовільного фінансового становища протягом 2014-2015 років, коли за весь зазначений період сума мого доходу склала 12 196,22грн (приблизно 500грн на місяць), вважає це обґрунтованою причиною несвоєчасної виплати аліментів на утримання позивачки, що не залежала від нього ( [PERSON] ). Наполягає, що у період часу з 2014 по 2018 роки він сплатив позивачці приблизно 50 000 грн, що значно перевищує суму заборгованості, яка утворилася за період з 2014 по 2015 роки та дорівнює 3 049,06 грн (адже саме такий розмір аліментів він мав сплатити за цей період). Таким чином, вважає, що у нього немає заборгованості по сплаті аліментів на утримання позивачки. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та задовольнити його зустрічний позов і звільнити його від сплати заборгованості по аліментам та неустойки у сумі 37 574,76 грн, що стягується на користь [PERSON] на підставі виконавчого листа виданого 01.04.2014 Харцизьким міським судом Донецької області про стягнення ј частини усіх його доходів на користь [PERSON] за період з 07.02.2014 по 23.11.2015. Представник відповідача [PERSON] підтримав вимоги [PERSON] , наполягав на їх задоволенні та у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості по аліментам та неустойки, просив відмовити. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнали з підстав зазначених у первісному позові. При цьому позивачка підтвердила, що вона дійсно отримувала від відповідача грошові кошти у розмірі згідно долучених квитанцій, але ці гроші є аліментами на утримання дитини, які також були стягнуті з відповідача за рішенням суду. [PERSON] , представник третьої особи: міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ у Харківській області, у судове засідання не з`явився, просив розглядати справу у його відсутність, надавши суду свої письмові пояснення, де по суті заявлених вимог зазначив, що у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №248/723/14-ц, виданого 01.04.2014р Харцизьким міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, починаючи з 07.02.2014р та до досягнення малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] , або до зміни матеріального становища сторін. 24.03.2018р державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме до відділу надійшла заява стягувача від 23.03.2018р про повернення виконавчого документа без подальшого виконання. У відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» вказує, що заборгованість із сплати аліментів була нарахована боржнику виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, оскільки у державного виконавця на момент розрахунку заборгованості були відсутні відомості про дохід боржника. Крім того, зазначає, що на підставі ст.ст.18, 19, 71 вказаного вище Закону та ст.195 СК України боржник [PERSON] самостійно повинен доводити до відома державного виконавця про зміну обставин, що обумовлюють нарахування заборгованості зі сплати аліментів, так як законодавець визначає цю необхідність як обов`язок сторони виконавчого провадження. Тобто, на момент закінчення виконавчого провадження було проведено розрахунок заборгованості виходячи із середньої заробітної плати працівника у даній місцевості у зв`язку із відсутністю в матеріалах провадження документів про дохід боржника. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Частиною 2 ст.84 СК України встановлено право дружина, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2012 року, який було розірвано рішенням Харцизького міського суду Донецької області (справа №248/721/14-ц, провадження №2/248/434/2014) від 11 березня 2014 року. Під час цього шлюбу, [INFO] у сторін народився син - [PERSON] (актовий запис №974). Рішенням Харцизького міського суду Донецької області (справа №248/723/14-ц, провадження №2/248/436/2014) від 11 березня 2014 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, починаючи з 07.02.2014р і до досягнення малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Рішення суду набрало чинності 11 березня 2014 року. 01 квітня 2014 року на підставі вказаного рішення суду від 11.03.2014р, Харцизьким міським судом Донецької області виданий виконавчий лист, який перебував на виконанні у Міжрайонному відділі ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ у Харківській області. На підставі заяви [PERSON] від 23.03.2018р, постановою державного виконавця міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ у Харківській області Малиновською Д.В. від 24 березня 2018 року вищевказаний виконавчий лист №248/723/14-ц від 11.03.2014р повернутий стягувачу. 08 червня 2018 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З довідки за №4038 щодо розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] , наданої 05.02.2018р міжрайонним відділом ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ у Харківській області, убачається, що оскільки боржником не надано підтвердження сплати аліментів та довідки з місця роботи, тому заборгованість по аліментам з 01.08.2014 року по 23.11.2015 рік нарахована із розрахунку ј частини середньомісячної заробітної плати, що склалася в регіоні згідно з даними Харківського обласного управління статистики. Станом на 23.11.2015 р. заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання дружини становить 18787,38 грн. Відповідно до ч.ч.3,8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. У відповідності до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. За час, коли відповідач ухилявся від сплати аліментів виходячи з рішення суду в законодавчо встановленому розмірі, державним виконавцем у відповідності до вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.195 СК України, визначена загальна сума заборгованості за період з 01.01.2014р по 31.12.2015р, яка становить 18787,38грн. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт наявності заборгованості по сплаті відповідачем аліментів на користь позивачки за період з 07.02.2014р по 23.11.2015р. Несплата відповідачем аліментів за вказаний період і відповідно виникнення заборгованості підтверджується відповідними довідками державного виконавця. Доказів, які б спростували розмір цієї заборгованості, відповідач суду не надав. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він сплачував позивачці аліменти, та надані ним на підтвердження цих доводів квитанції на загальну суму 10 300,00 грн, суд не приймає до уваги при ухваленні рішення, оскільки у судовому засіданні встановлено, і це не оспорювалося представником відповідача, що відповідач, окрім аліментних зобов`язань на дружину, ще має аліментні зобов`язання на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивачка зазначала, що ці кошти вона дійсно отримувала, але як аліменти на дитину. Проте, відповідач та його представник у судовому засіданні не змогли довести зворотне. Суд вважає, що вказана заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який, достовірно знаючи про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивачки, про розмір аліментів, що підлягає сплаті, про період виконання обов`язку по сплаті аліментів, тобто будучи обізнаним про свій обов`язок сплачувати аліменти за рішенням суду, своєчасно не надав відомості про свій дохід, не довів до відома державного виконавця про зміну обставин, що обумовлюють нарахування заборгованості із сплати аліментів, добровільно аліменти не сплачував, внаслідок чого утворилась вищезазначена заборгованість. Доказів про повідомлення міжрайонному відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м.Харків ГТУЮ у Харківській області про місце роботи, доказів того, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач суду не надав. Відповідно до частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Суд вважає, що заборгованість по аліментам у відповідача виникла за його вини, так як він був обізнаний про обов`язок утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови №3 від 15.05.2006р «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками відповідач суду не надав, а тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення неустойки. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019р № 333/6020/16-ц розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. З урахуванням викладеного, суд вважає, що на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у загальному розмірі 18787,38грн, яка розрахована відповідно до вказаних вище правил: За 2015 рік: - за листопад 2015р (за 9 днів прострочки) = 1690,86грн; - за грудень 2015р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; За 2016 рік: - за січень 2016р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за лютий 2016р (за 28 день прострочки) = 5260,47грн; - за березень 2016р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за квітень 2016р (за 30 днів прострочки) = 5636,21грн; - за травень 2016р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за червень 2016р (за 30 днів прострочки) = 5636,21грн; - за липень 2016р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за серпень 2016р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за вересень 2016р (за 30 день прострочки) = 5636,21грн; - за жовтень 2016р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за листопад 2016р (за 30 день прострочки) = 5636,21грн; - за грудень 2016р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; За 2017 рік: - за січень 2017р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за лютий 2017р (за 28 днів прострочки) = 5260,47грн; - за березень 2017р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за квітень 2017р (за 30 днів прострочки) = 5636,21грн; - за травень 2017р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за червень 2017р (за 30 день прострочки) = 5636,21грн; - за липень 2017р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за серпень 2017р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за вересень 2017р (за 30 день прострочки) = 5636,21грн; - за жовтень 2017р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за листопад 2017р (за 30 день прострочки) = 5636,21грн; - за грудень 2017р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; За 2018 рік: - за січень 2018р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за лютий 2018р (за 28 днів прострочки) = 5260,47грн; - за березень 2018р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за квітень 2018р (за 30 день прострочки) = 5636,21грн; - за травень 2018р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за червень 2018р (за 30 днів прострочки) = 5636,21грн; - за липень 2018р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за серпень 2018р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за вересень 2018р (за 30 день прострочки) = 5636,21грн; - за жовтень 2018р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; - за листопад 2018р (за 30 день прострочки) = 5636,21грн; - за грудень 2018р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; За 2019 рік: - за січень 2019р (за 31 день прострочки) = 5824,09грн; Таким чином, загальна сума неустойки (пені) складає 219060,85грн. Враховуючи, що пеня за несплачені своєчасно аліменти значно перевищує розмір заборгованості по аліментам, суд, у відповідності до вимог ч.1 ст.196 СК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки пеню у розмірі, що дорівнює розміру заборгованості, тобто 18 787,38 грн. Стосовно зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та неустойки, суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Згідно положень ч.2 ст.197 СК України (яка є правовою підставою для позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах) за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Проаналізувавши усі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що заборгованість по аліментам у розмірі 18 787,38 грн, утворилася за період з 07.02.2014р по 23.11.2015р не внаслідок тяжкої хвороби [PERSON] та не з інших обставин, що мають істотне значення, а внаслідок неналежного виконання останнім свого обов`язку щодо утримання дружини, а тому підстав для звільнення його від сплати вказаної заборгованості та неустойки не має, у зв`язку з чим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1473,20грн, так як позовні вимоги позивачки судом задоволені у повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] - відмовлено.

Outcome: approved