Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS]. На даний час в квартирі зареєстрований та проживає відповідач. В лютому 2017 року [PERSON] запропонувала [PERSON] та [PERSON] нотаріально оформити право власності на 1/3 частину спірної квартири, на що [PERSON] погодилася, а відповідач відмовився. Крім того, він відмовився надати оригінал документів на спірну квартиру, які знадяться у нього. Вони (позивачі) вважають, що відмова відповідача надати оригінал правовстановлюючого документу є безпідставною, та порушує їх майнові права. У зв'язку з чим вони звернулися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачі не з'явилися, представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, представник відповідача надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надіслав лист про слухання справи за його відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В суді встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28.10.1993 року квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Право власності набуто згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивачі звернулися до суду за захистом прав оскільки, відповідач не надає оригінал правовстановлюючого документу. Крім того, їх частки не визначені, що позбавляє їх права на розпорядження спірною квартирою. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. По даній справі встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира їм належить на праві спільної сумісної власності, всі співвласники погодили, що кожному з них належить по 1/3 частині спірної квартири. Оскільки, відповідач не надає оригінал свідоцтва, у правовстановлюючому документі на спірну квартиру не вказані частки, позивачі позбавлені можливості розпорядитися власним майном, у зв'язку з чим суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved