Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою про встановлення фактів, які мають юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування, який згодом уточнили (т. 1 а.с. 39-41, 78-79). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначають, що [INFO] помер чоловік [PERSON], батько [PERSON] та [PERSON] - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із ? частини житлового будинку [ADDRESS] та 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємицею за заповітом, який було посвідчено 03 травня 2007 року секретарем виконкому Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 58, є дружина померлого [PERSON]. Крім того, на момент смерті спадкодавця його діти - [PERSON] та [PERSON] були неповнолітніми, а тому мають право на обов'язкову частку у спадщині. Позивачі своєчасно звернулась до Вільнянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак у оформленні спадщини на вказані житлові будинки їм було відмовлено у зв'язку з помилками у правовстановлюючих документах. Так, у рішенні Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.03.1991, на підставі якого спадкодавцю належить ? частина житлового будинку [ADDRESS], неправильно зазначено прізвище померлого «[PERSON]» (російською мовою). А у свідоцтві про право власності на житло № 80 від 28 березня 1994 року, виданому підсобним господарством «Дружба» комбінату «Запоріжсталь», що посвідчує право спільної сумісної власності гр. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], на зворотній стороні в позначці про державну реєстрацію неправильно зазначені прізвища власників «за [PERSON] 1/3 часть, [PERSON] 1/3 ч., [PERSON] 1/3 ч.» (російською мовою). Зважаючи на те, що іншим чином усунути помилки у правовстановлюючих документах позивачі не мають змоги, вони змушені звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 13.01.2014 до участі у справі в якості співвідповідачів залучено [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 142-143). Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідачів [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON], Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, третя особа: Вільнянська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним (т. 2 а.с. 149), у якій зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку [ADDRESS], у якому вони зареєстровані та постійно мешкають. З метою прийняття спадщини вони звернулися до Вільнянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. З ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.01.2014 їм стало відомо про існування заповіту, складеного [PERSON], за яким останній все своє майно заповів [PERSON]. Вважають, що заповіт складений іншою особою, оскільки на момент його складання [PERSON] хворів невиліковною хворобою - онкологією, був у тяжкому стані, фактично прикутий до ліжка, а тому не мав можливості підписати заповіт. На підставі викладеного, просять суд визнати заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], недійсним. Ухвалою суду від 30.01.2014 вказані позови об'єднані в одне провадження (т. 2 а.с. 155-156). У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] первісний позов підтримали, пояснивши, що через помилки у правовстановлюючих документах, які на теперішній час іншим чином не можливо виправити, позивачі не мають змогу оформити частину спадщини у нотаріальній конторі, у зв'язку з чим просили задовольнити позов у повному обсязі. З приводу зустрічного позову заперечували, оскільки він взагалі не містить жодного обґрунтування. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] заперечували проти задоволення первісного позову та наполягали на задоволенні їх зустрічного позову на тих підставах, що в ньому зазначені. Представник відповідача Люцернянської сільської ради [PERSON] вважає, що первісний позов підлягає задоволенню. З приводу зустрічного позову заперечувала та пояснила, що з 17 листопада 2003 року працює секретарем виконкому Люцернянської сільської ради та на виконання рішення сесії ради вона здійснює нотаріальні дії. У 2007 році [PERSON] в ході особистої зустрічі розпитав її щодо можливості посвідчити заповіт у сільській раді та документів, які для цього необхідні. В подальшому для складання та підписання заповіту він особисто з'явився до сільської ради. Перед вчиненням нотаріальної дії вона встановила особу спадкодавця, пересвідчилась у його дієздатності, з цією метою була проведена відповідна бесіда, після цього роз'яснила зміст та наслідки складання заповіту, право скласти інший заповіт. Пересвідчившись, що нотаріальна дія відповідає волевиявленню спадкодавця, вона зі слів [PERSON] склала текст заповіту, який останній прочитав та особисто підписав. Після підписання заповіту вона надіслала відповідне повідомлення про вчинення заповіту до Інформаційного центру та отримала відповідь про внесення заповіту до реєстру. На підставі викладеного, вважає, що заповіт складено та посвідчено відповідно до вимог законодавства, підстави для визнання його недійсним відсутні, тому просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник третьої особи - Вільнянської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву (т. 1 а.с. 54), у якій просив зазначену справу розглянути за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що первісний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим Люцернянською сільською радою Вільнянського району Запорізької області 17 липня 2007 року (т. 1 а.с. 23). Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], а також земельних ділянок та автомобілю. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - позивач по справі [PERSON] (копія свідоцтва про одруження т. 1 а.с. 11), а також діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (копії свідоцтв про народження т. 1 а.с. 10, 12, т. 2 а.с. 152). Відповідно до заповіту, посвідченого 03 травня 2007 року секретарем виконкому Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області [PERSON] (т. 1 а.с. 24), спадкодавець [PERSON] заповів усе своє майно, що йому належить, та на яке він має право, на момент смерті, [PERSON]. Крім того, як встановлено судом на момент смерті спадкодавця [PERSON] право на обов'язкову частку у спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України, мали його діти - неповнолітній [PERSON], [INFO], та малолітня [PERSON], [INFO]. У встановлений законом строк позивачі [PERSON] та [PERSON] від свого імені, а також від імені малолітньої дочки [PERSON] звернулись до Вільнянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], що підтверджується їх відповідною заявою у фотокопії спадкової справи, яка відкрилась після смерті [PERSON] (т. 2 а.с. 4). Також з відповідними заявами до Вільнянської державної нотаріальної контори звернулись спадкоємці першої черги за законом [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 2-3). 18 березня 2008 року позивачі [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/10 частині майна кожен, яке складається з: права на земельну ділянку площею 0,13 га, розташовану на території Люцернянскої сільської ради [ADDRESS], кадастровий номер 2321582700:08:001:0017; права на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану на території [ADDRESS], кадастровий номер 2321582700:08:002:0034; права на земельну ділянку площею 2,3792 га, розташовану на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, кадастровий номер 2321582700:03:001:0202; права на автомобіль марки ВАЗ-2108, 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (т. 2 а.с. 74-77). 45 вищевказаного майна отримано позивачем [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 18 березня 2008 року (т. 2 а.с. 78-79). Разом з тим, постановою від 14 червня 2013 року державний нотаріус Вільнянської державної нотаріальної контори Кравченко О.М. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з помилками у правовстановлюючих документах при написанні прізвища власника, російською мовою вказано «[PERSON]», замість правильного «[PERSON]» (т. 1 а.с. 7, т. 2 а.с. 89). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло № 80 від 28 березня 1994 року, видане підсобним господарством «Дружба» комбінату «Запоріжсталь» (копія т. 1 а.с. 19). Однак на зворотній стороні в позначці про державну реєстрацію неправильно зазначені прізвища власників, а саме вказано про реєстрацію права власності «за [PERSON] 1/3 часть, [PERSON] 1/3 ч. [PERSON] 1/3 ч.» (російською мовою). Житловий будинок [ADDRESS] в цілому на праві приватної власності належав [PERSON] (т. 1 а.с. 15). Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.03.1991 вказаний житловий будинок було поділено між подружжям [PERSON], за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 12 частку вказаного будинку кожному (т. 1 а.с. 5-6, т. 2 а.с. 154). Однак у рішенні суду від 27.03.1991 неправильно зазначено прізвище спадкодавця, а саме зазначено «[PERSON]» (російською мовою). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено, [PERSON] вживались заходи для виправлення помилок у правовстановлюючих документах на житлові будинки, про що свідчать рішення виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 153 та № 154 від 10 липня 2007 року щодо внесення змін до технічної документації, виготовленої ОП ЗМБТІ, та свідоцтв про право власності на житло в частині заміни прізвища власників житлових будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] (т. 1 а.с. 89, 90), однак завершити розпочату роботу спадкодавець не встиг у зв'язку зі смертю. Зазначені обставини перешкоджають позивачам оформити право на спадщину у нотаріальній конторі, а виправити допущені помилки іншим чином на теперішній час не представляється можливим. Оцінивши надані докази та давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що факт належності [PERSON], [PERSON], [PERSON] правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло № 80 від 28 березня 1994 року, виданого підсобним господарством «Дружба» комбінату «Запоріжсталь», що посвідчує право спільної сумісної власності гр. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], є доведеним. Доведеним також суд вважає і факт належності [PERSON] ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Статті 1233, 1234 ЦК України, визначають, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Як встановлено судом та зазначено вище на випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе своє майно, що йому належить, та на яке він має право, на момент смерті, позивачу по справі - [PERSON]. Частиною 1 ст. 1244 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Як вже встановлено судом, [PERSON] на праві власності належали ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та 1/3 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки право позивачів на отримання спадщини не визнається нотаріусом в зв`язку з розбіжностями у написанні прізвища позивача через неправильний переклад з російської мови на українську, відтак це право підлягає судовому захисту шляхом визнання за спадкоємцями права власності на спадкове майно. Таким чином, наявність помилок у правовстановлюючих документах на житлові будинки [ADDRESS] та [ADDRESS], при вищевикладених обставинах не перешкоджає суду визнати право власності на частини цього майна за позивачами у порядку спадкування. Разом з тим, суд не погоджується з розмірами часток спадкоємців, на які має бути визнано право власності за позивачами та вважає, що за [PERSON] та [PERSON] має бути визнано право власності на 1/30 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/20 частину житлового будинку [ADDRESS] кожному у порядку спадкування обов'язкової частки у спадщині. Тоді як за [PERSON] має бути визнано право власності на 8/30 частини житлового будинку [ADDRESS] та 8/20 частин житлового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом. Вирішуючи зустрічний позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1, 2 ст. 1257 ЦК України встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (невідповідність змісту правочину акту цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; відсутність у сторони правочину необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутність вільного волевиявлення або його невідповідність його внутрішній волі; фіктивність правочину; протиріччя інтересам дітей при вчиненні правочину батьками). Зазначені обставини, з якими закон пов'язує недійсність правочину, відсутні та навіть не наводяться в позові. В обґрунтування своїх вимог позивачі за зустрічним позовом посилаються на те, що заповіт, складений [PERSON], насправді вчинений іншою особою, оскільки на момент його складання [PERSON] хворів невиліковною хворобою - онкологією, був у тяжкому стані, фактично прикутий до ліжка, а тому не мав можливості підписати заповіт. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Часиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом з тим, у порушення вищевказаних вимог, позивачі не надали будь-яких допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи взагалі не заявляли. Крім того, при вирішенні справи суд враховує пояснення представника Люцернянської сільської ради [PERSON], яка у судовому засіданні засвідчила факт особистого підписання заповіту [PERSON], і за таких обставин приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial