Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що їм та їхній доньці - [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Зазначають, що в даній квартирі зареєстрована відповідач, яка не є їхнім родичем. Реєстрація місця проживання відповідача в належній їм квартирі перешкоджає їм реалізовувати право власності на житло, заважає повноцінно та безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки вони мають намір продати спірну квартиру та переїхати на постійне місце проживання до їхньої доньки в Одеську область. Зазначають, що їхня донька також не проти продажу спірної квартири. Відповідач не є членом сім`ї, не мешкає у вказаній квартирі, спільного господарства з власниками не веде. У зв'язку з чим просять позбавити відповідача права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Згідно уточнених позовних вимог, позивачі просять з відповідача судовий збір не стягувати. Позивач [PERSON], яка також діє як представник позивача [PERSON], надала до суду письмові заяви, згідно яких, позивачі позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити, та розглядати справу за їх відсутності. Третя особа - [PERSON] надала до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги позивачів підтримує, та просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач надала до суду письмову заяву, посвідчену нотаріусом нотаріального округу Козельського району Калузької області, зареєстровану в реєстрі за № 4-1811, згідно якої, не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку зі спірної квартири, зазначила, що правові наслідки правочину їй роз'яснені (а.с.19). У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією договору дарування від 04 червня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Тернівського державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1988 (а.с.11), копією витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15105543 від 04 липня 2007 року (а.с.12) , а також копією свідоцтва про право власності на житло від 12 листопада 1998 року, записане в реєстрову книгу за № 12-59/68 (а.с.10). Відповідач зареєстрована у [ADDRESS] про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 19 липня 2017 року (а.с.13). Відповідно до акту, складеного начальником ЖРЄУ - 10 та сусідами, за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1951 року народження, зареєстрована, але не проживає з січня 2015 року по теперішній час, про що свідчить акт, виданий КП «ТЖКП» від 19 липня 2017 року (вих. № 860) (а.с.14). Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового Кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями норм статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] до теперішнього часу залишається в ній зареєстрованою, остання не проживає у зазначеній квартирі з січня 2015 року, але у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажає, чим заважає позивачам вільно розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку, про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття її з місця реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved