Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовною заявою, в якій просили визнати за ними у відповідних частках право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. Лесі Українки, 33, с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовують тим, що їм, їхній матері (бабусі) [PERSON], на праві власності по 1/6 частині кожному належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вищевказаній адресі. 01.03.2000 року [PERSON] померла. Після її смерті в управління та володіння садковим майном вступила позивач [PERSON] (дочка), оскільки проживали разом, вели спільне господарство, проводила похорон померлої матері. В нотаріальному порядку позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння. У звязку з вищевказаним, позивачі просять суд визнати за ними у відповідних частках право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: вул. Лесі Українки, 33, с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франківської області, а саме: за [PERSON] право власності на належну їй 1/6 частку домоволодіння та на 1/6 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]; а за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на належні їм по 1/6 частці домоволодіння. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилися, однак в позовній заяві просили справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що заперечень проти позову не має, в розгляді справи покладається на розсуд суду та просив розгляд справи провести у його відсутності. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 3 по Гринівецькій сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області, станом на 01.07.1990 року за [PERSON], яка була головою двору, [PERSON] (дочка), [PERSON] (зять), [PERSON] (онук), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука), значилось господарство (особовий рахунок № 268), розташоване по вул. Л.Українки, 33, с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 9). Згідно копії технічного паспорту від 14.11.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: вул. Лесі Українки, 33, с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франківської області, побудовані у період з 1972 року по 1995 рік (а.с. 13-16). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках (по 1/6 частці кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Лесі Українки, 33, с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франківської області. [PERSON] (позивач) народилася 10.05.1946 року і її батьками були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіє свідоцтва про народженя (а.с. 17). 10.05.1980 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «»Федишин», що підтверджується копією повторного свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 17). 25.11.2005 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Ласица», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 18). 01.03.2000 року померла [PERSON] (мати, бабуся), що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно довідки Тлумацької міської ради обєднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 894 від 15.12.2017 року після смерті [PERSON] в управління спадковим вступила її дочка [PERSON], яка проводила похорон померлої матері, проживали разом, вели спільне господарство. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Гринівецької сільської ради не посвідчувався (а.с. 8). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 246/2017 від 21.12.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с. 34-34). Отже, на момент звернення до суду позивач [PERSON] правомірно претендує на 2/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Лесі Українки, 33 в с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франківської області, в т.ч.: на належну їй 1/6 частку домоволодіння, та на 1/6 частку цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]; [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на належні їм по 1/6 частці кожному вказаного домоволодіння. Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом після смерті матері [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Лесі Українки, 33, в с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франківської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 841/02-31 від 21.12.2017 року (а.с. 11). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачами в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позовні вимоги позивачів слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 3 ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обовязки позивача. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачам слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме [PERSON] 211,17 грн., [PERSON] 105,59 грн., [PERSON] 105,59 грн., [PERSON] 105,59 грн., [PERSON] 105,59 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.),

Outcome: approved