Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 3 у будинку № 11/16 на вул. Генерала Луппова в м. Бердичеві Житомирської області. Позовні вимоги мотивують тим, що 14.06.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 17.06.2015 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. У вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Вказані особи є одними з попередніх власників житла, проте житловим приміщенням не користуються протягом тривалого часу. Будь-які договори та домовленості між сторонами щодо користування вищевказаним житловим приміщенням відсутні. У звязку з тим, що відповідачі зареєстровані у належному позивачам будинку, вони позбавлені можливості вільно, на власний розсуд, в повному обсязі здійснювати законне право власності на нерухомість (обмежуються в праві розпорядження, зокрема, щодо можливості продати, обміняти будинок), змушені слачувати рахунки за комунальні послуги з розрахунку усіх зареєстрованих осіб. \~ У відкритому судовому засіданні позивач [PERSON], та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причину неявки суду не повідомили, про день розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи в їх відсутності до суду не надали. В звязку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Зі згоди позивача і їх представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення свідків, зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.06.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с.14). 17.06.2015 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 17.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 1522, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с. 15, 16). Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України та ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, вищевказана квартира належить позивачам на праві спільної сумісної власності. Згідно довідки № 1434 від 18.06.2015 року, виданою ПП «Житлоремекс 2» у вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON](а.с.17) В судовому засіданні встановлено, що вказані особи є одними з попередніх влаників, проте житловим приміщенням не користуються протягом тривалого часу(а.с.17). Даний факт в судовому засіданні також підтвердили свідки: [PERSON], [PERSON]. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За правилами положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Тобто, враховуючи те, що права відповідачів є похідними від права власності, то з припиненням для власника права власності на житлове приміщення, вони втрачають право на користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними(ст. 369 ЦК України). Згідно роз'яснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розглдяу цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням є підставою для скасування реєстрації у цьому житлі (ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки право власності відповідачів на зазначене житлове приміщення припинено, то вони втрачають право на користування цим приміщенням, будь-яких доказів про те, що між ними та позивачами встановлені домовленості щодо користування даним житлом суду не надали, а тому позовні вимоги, про визнання відповідачів таким, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою № 3 в будинку № 11/16 по вул. Генерала Луппова в м. Бердичеві Житомирської області, підлягають задоволенню. Сплату судового збору, суд вважає, слід покласти на позивачів.

Outcome: approved