Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, зазначивши, що житловий будинок № 6 по вул. Шевченка в с. Яблунівка Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали вони (позивачі) та [PERSON] (мати [PERSON]), яка померла 29 листопада 2002 року. Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], але не може документально підтвердити родинні відносини з нею у звязку із тим, що його ([PERSON]С.) свідоцтво про народження не збереглося. Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину зазначеного житлового будинку, яка належала [PERSON], у звязку із відсутністю на нього правовстановлюючих документів. З метою реєстрації за собою права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частини вищезазначеного житлового будинку позивачі зверталися до ЦНАП Носівської РДА, але в реєстрації права власності їм було відмовлено. У судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. У судовому засіданні, яке проводилося 4 квітня 2018 року, свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що [PERSON] дійсно є рідним сином [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку із неявкою 23 травня 2018 року всіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 6 по вул. Шевченка в с. Яблунівка (колишня назва [PERSON]) Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідками Носівської міської ради від 17 листопада 2017 року (а.с. 10; 11). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку № 6 по вул. Шевченка в с. Яблунівка Носівського району Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. 29 листопада 2002 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що 18 січня 2000 року та 28 листопада 2002 року [PERSON] склала заповіти, якими все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON], що підтверджується їх копіями (а.с. 54; 55). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 544 ЦК УРСР заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить. Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за заповітом від 28 листопада 2002 року. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на день смерті проживала у [INFO]. Разом із [PERSON] проживали син [PERSON], невістки [PERSON], [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 7/2-13/516 від 1 грудня 2017 року (а.с. 30). Таким чином, в силу ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] після смерті [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається таким, що прийняв її. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мають права на спадкоємство після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належну їй 1/3 частину житлового будинку № 6 по вул. Шевченка в с. Яблунівка Носівського району Чернігівської області. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вищезазначеного житлового будинку, яка належала померлій [PERSON], у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 593/02-31 від 11 грудня 2017 року (а.с. 17). У судовому засіданні встановлено, що свідоцтво про народження [PERSON] не збереглося, у звязку із чим він не може документально підтвердити, що [PERSON] була його матірю. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту родинних відносин з [PERSON] необхідне [PERSON] для реалізації свого права на спадкове майно, яке залишилося після її смерті. Добуті по справі докази суд визнає належними і допустимими, та такими, що підтверджують те, що померла [PERSON] була рідною матірю [PERSON]. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до ЦНАП Носівської РДА з метою реєстрації за собою права власності на належні їм частини вищезазначеного житлового будинку, але їм було відмовлено у звязку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 51/13-18 від 27 листопада 2017 року (а.с. 16). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 6 по вул. Шевченка в с. Яблунівка Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 12-14). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: approved