Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивачка 24 жовтня 2012 року звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про зобов'язання відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11вересня 2012 року її чоловік - [PERSON], який керував автомобілем «ToyotaCamry», д/н [NUMBER], залишив автомобіль на стоянці в районі буд.№40 по вул.. Радянській у м. Новомосковську. Близько 20:10 год. відповідач у стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем «Додж» д/н [NUMBER], скоїв наїзд на належний їй на праві власності автомобіль, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а їй завдано моральну шкоду. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року, на відповідача накладено адміністративне стягнення за ст.ст.124, 130 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 2 550,00 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, у якому просила зобов'язати [PERSON] відшкодувати їй матеріальну шкоду у сумі 110 730,10 грн., моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн. та стягнути на свою користь судові витрати по справі. Заочним рішенням суду від 12 грудня 2013 року частково задоволено вимоги [PERSON] (а.с.64-66). Не погодившись із заочним розглядом справи відповідач 05 серпня 2014 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с.86-88). Ухвалою суду від 29 серпня 2014 року заочне рішення суду було скасовано, а справу призначено до судового розгляду (а.с.104). В ході судового розгляду позивачка зменшивши розмір позовних вимог, просила суд стягнути із [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 81 124,79 грн., моральної - 20 000,00 грн. та судові витрати по справі у сумі 1 107,30 грн. У період із 24 листопада 2014 року по 13 березня 2015 року провадження по справі зупинялося, у зв'язку із проведенням автотоварознавчої експертизи (а.с.190,233). Позивачка, в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явилась, до суду надіслала письмову заяву, у якій підтримала зміст позовних вимог та не заперечувала проти розгляду справи без своєї присутності (а.с.242). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився без поважних причин. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку через свого представника за договором адвоката [PERSON], про що свідчить в судове засідання не з'явився без поважних причин. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить письмова розписка його представника в матеріалах справи (а.с.1). До суду представником [PERSON] надано письмову заяву, в якій він просить відкласти розгляд справи на іншу дату (а.с.246). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, суд визнає неповажними причини неявки у судове засідання сторін, що не з'явились, та враховуючи довго тривалість розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу без їх участі. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд, з'ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, свідка, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач, у стані алкогольного сп'яніння, керував автомобілем «Додж», д/н [NUMBER], по вул. Радянській у м. Новомосковську, в районі буд.№40, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, виїхав на полосу зустрічного руху і скоїв наїзд на автомобіль «ТойотаКемрі» д/н [NUMBER], який стояв на парковочному майданчику біля магазина «Рубін». Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, заподіяна матеріальна шкода. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за ст..ст.124,130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 2 555,00 грн. на користь держави(а.с.7). У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто є обставиною, яка не потребує доказування. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивачки було завдано механічних ушкоджень. Згідно висновку №0710/12/12 експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди, розмір матеріального збитку завданого автомобілю «ToyotaCamryV6» д/н [NUMBER], складає 106 881,30 грн., а також, витрати на сплату послуг експерта - 1 200,00 грн., послуги евакуатора - 2 500,00 грн., витрати пов'язані з направленням відповідачу телеграм - 148,80 грн., отже загальна сума матеріального збитку становить - 110 730,10 грн. (а.с.8-18,31,32,33,34). Проведена повторна автотоварознавча експертиза щодо визначення матеріального збитку визначила, що станом на 30 січня 2015 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «ToyotaCamryV6» д/н [NUMBER], становить 121 343,90 грн. (а.с.208-220). За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27 березня 1992 року № 6 із змінами «власником джерела підвищеної небезпеки вважається юридична особа або громадянин, який здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, на підставі права власності, повного господарчого володіння, оперативного управління, або у зв'язку з іншими підставами (договору оренди, довіреності)». Судом встановлено, що у грудні 2012 року позивачка [PERSON] продала пошкоджений автомобіль іншій особі за 42 672,09 грн. (а.с.139,143), а у лютому 2013 року на підставі наказу Моторно (транспортного) страхового бюро України №362 від 11.02.2013 року отримала від страхової компанії в межах страхового ліміту відшкодування в сумі 49 625,00 грн. (а.с.142). Таким чином, із загальної суми заявлених позивачем до присудження у відшкодування за рахунок відповідача майнових збитків, завданих йому пошкодженням автомобіля та вимушених втрат, пов'язаних із послугами транспортування, експертної оцінки та поштових відправлень, до присудження у судовому порядку належить різниця у сумі 18 433 грн. 61 коп. = де : 110 730,10 грн. - (42 672,09 грн. + 49 625,00 грн.) Щодо заявлених вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди - є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Аналізуючи доводи позивачки щодо завданої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди діями відповідача моральної шкоди, суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими та законними, так як вона дійсно зазнала чималих душевних хвилювань та страждань, а тому підлягають частковому задоволенню, внаслідок чого в рахунок відшкодування моральної шкоді із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 5 000,00 грн. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, сторони від сплати судового збору не звільнені, позовні вимоги задоволені частково тому, з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 243, 60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial