Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивачка 15 квітня 2021 року звернулась до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що в 2009 році вона зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву від 26.09.2009 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Постановою Сумського апеляційного суду від 09.01.2020 року по справі № 591/1461/16-ц у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено. Рішення набрало законної сили. 30 вересня 2020 року вона отримала смс про зарахування заробітної плати на її картковий рахунок в АТ «ПриватБанк» в розмірі 2784 грн. 39 коп., і в цей же день отримала смс про автоматичне списання коштів з рахунку для погашення заборгованості на суму 1562 грн. 92 коп. 15 жовтня 2020 року відбулось наступне списання коштів у розмірі 814 грн. 01 коп., 17.10.2020 року списано 400 грн. 00 коп. За вказаний період АТ «ПриватБанк» з її рахунку на погашення не існуючої заборгованості було списано 2784 грн. 39 коп. У зв`язку з протиправними діями відповідача їй була спричинені сильні душевні та моральні страждання через перебування в скрутному матеріальному становищі. Просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 2784 грн. 39 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просять задовольнити. Додатково пояснили, що незважаючи на відсутність заборгованості відповідач і на даний час продовжує нараховувати відсотки та пеню. Позивачка отримувала заробітну плату на карту КБ «ПриватБанк», гроші з якої списувались у рахунок погашення неіснуючої заборгованості. Оскільки роботодавець відмовлявся змінити банк, на рахунок у якому нараховувалась заробітна плата, позивачці довелось змінити місце роботи. У зв`язку зі зняттям коштів з її рахунку вона залишилась з мінімальним заробітком, їй довелось брати гроші у борг, оскільки в цей період на її утриманні перебував брат-інвалід. На даний час отримує заробітну плату через АТ «Ощадбанк». Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заяви та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відзив у встановлений судом строк до суду не подано. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 27.04.2021 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 25 травня 2021 року. Справу слуханням відкладено до 10 червня 2021 року за клопотанням представника позивача. 10.06.2021 року розгляд справи відкладено до 01.07.2021 року за клопотанням представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в 2009 році [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 26.09.2009 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.11-12). Постановою Сумського апеляційного суду від 09.01.2020 року по справі № 591/1461/16-ц у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення 58685 грн. 25 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 червня 2009 року відмовлено (а.с.13-18). Відповідно до довідки № 04-320/21 від 16.02.2021 [PERSON] працює в Сумському районному суді з 05 жовтня 2020 року (а.с.10). Випискою з карткового рахунку [PERSON] підтверджується, що до 15.10.2020 вона працювала та отримувала заробітну плату в КУ Сумська ЗОШ №13, заробітна плата перераховувалась на картковий рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк». 30 вересня 2020 року з карткового рахунку [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] здійснено автоматичне списання коштів з рахунку для погашення заборгованості на суму 1562 грн. 92 коп. 15 жовтня 2020 року відбулось наступне списання коштів у розмірі 814 грн. 01 коп., 17.10.2020 року списано 400 грн. 00 коп. За вказаний період АТ «ПриватБанк» з її рахунку на погашення не існуючої заборгованості було списано 2784 грн. 39 коп. (а.с.8-9). Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною першою статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до положень частини 3 статті 1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Підстав для списання грошових коштів з рахунку позивача визначених статтею 1071 ЦК України не вбачається. Водночас, відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином судом встановлено, що відповідач АТ КБ «Приватбанк», не маючи розпорядження [PERSON] , не маючи рішення суду про стягнення коштів та не маючи на це законних підстав, неправомірно списав кошти із зарплатної картки позивача як прострочену заборгованість по карті [NUMBER] . Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Всупереч вимог наведеної норми відповідач не надав обгрунтованих заперечень та доказів на спростування позиції позивача. Враховуючи, що банк здійснив неправомірне списання коштів з карткового рахунку позивача, на вимогу позивача не повернув вчасно ці кошти, обмеживши правом щодо розпорядження грошовими коштами, не виконав взяті на себе зобов`язання щодо зберігання грошових коштів позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно списані грошові кошти в розмірі 2784грн. 30 коп. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц дійшла наступних висновків, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, позивач вказав, що внаслідок безпідставного автоматичного списання коштів позивачка зазнала сильних душевних та моральних страждань, оскільки залишилась без засобів для існування, оскільки зараховані на її рахунок кошти не змогла отримати, хоча розраховувала ними користуватись. Довелось звертатися за допомогою до знайомих, що поставило її у пригнічений стан. Довелось змінити місце роботи, оскільки за попереднім місцем роботи заробітна плата виплачувалась лише на картку ПАТ КБ «ПриватБанк», а відтак, зазначені кошти одразу автоматично списувались. Таким чином, суд дійшов висновку, що знайшов підтвердження факт заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона перенесла у зв`язку з безпідставним списанням коштів, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення порушеного права. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходить з характеру правопорушення, глибини душевних страждань, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 12784,39 грн., з яких судом задоволено вимоги на загальну суму 5784,39 грн., що складає 45% від загальної суми позовних вимог. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору. Отже, з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 408,60 грн.

Outcome: partial