Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що у вказаній квартирі, власником якої вони є, зареєстрований [PERSON], відповідач по справі. Проте, як зазначають позивачі, відповідач в квартирі не проживає та не з'являється з 2006 року, при цьому ніхто йому перешкод у проживанні не чинить, участі в утриманні квартири та сплаті житлово-комунальних послуг відповідач також не приймає. На підставі викладеного позивачі просять суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідач позовні матеріали не отримував, про що свідчить конверт із відповідним вкладенням, який 02.03.2018 року повернувся на адресу суду із відміткою про причину повернення за закінченням встановленого строку зберігання. Станом на 28.03.2018 року відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, як і не надходило інших заяв щодо предмету спору. За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами без виклику учасників. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачам: [PERSON] на праві власності належить 2/3 часток квартири на підставі договору дарування 2/3 часток квартири від 21.05.2015 року, посвідченого та зареєстрованого в реєстрі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колядою О.П. Державна реєстрація права власності 2/3 частин квартири підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.05.2015 року (а.с. 17-19). Позивачу [PERSON] на праві власності належить 1/3 частина квартири на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 11.01.1997, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 10.01.1997 року. На підставі вказаного свідоцтва була 16.01.1997 року здійснена державна реєстрація права власності на квартиру у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (а.с. 16). Згідно довідки по формі №3 ЖБК «Імпульс» від 22.11.2017 року на спірній житловій площі зареєстровані позивач [PERSON], донька позивача [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 11). Як убачається із довідки ЖБК «Імпульс» від 22.11.2017 року за №227 [PERSON] дійсно не проживає з 2006 року за місцем своєї реєстрації в Оболонському районі м. Києва у квартирі [ADDRESS]. Протягом цього часу відповідач не бере участі в оплаті комунальних послуг. (а.с. 23). Той факт, що відповідач [PERSON], який зареєстрований на спірній житловій площі, добровільно за своїм бажанням ніколи не вселявся у належну позивачам квартиру та починаючи з 2006 року ні постійно, ні тимчасово, а також те, що він не збирався проживати в належній позивачам квартирі підтверджується довідкою ЖБК «Імпульс» від 22.11.2017 року за №228, відповідно до якої відповідач з 20.07.1999 року із усними чи письмовими заявами про неможливість проживання за місцем реєстрації до ЖБК «Імпульс» не звертався (а.с. 24). З пояснень позивача убачається, що відповідач наприкінці 2005 року виїхав із належної позивачам квартири до іншого місця проживання за [ADDRESS] до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в квартирі не проживає без поважних причин понад один рік, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved