Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом і просять суд визнати за [PERSON], як спадкоємцем за законом, право власності на 1/4 частку житлової квартири [ADDRESS], що залишилася після померлого [INFO] її батька [PERSON] та визнати за [PERSON], як спадкоємцем за законом, право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 43,5 кв.м. (житловою площею 22,2 кв.м.), що залишилася після померлого [INFO] її чоловіка [PERSON] та право власності на 1/2 частину житлового будинку під [ADDRESS], загальною площею 43,5 кв.м. (житловою площею 22,2 кв.м.), як частку в спільному майні подружжя, оскільки вказане майно було придбано під час проживання в шлюбі нею та її чоловіком [PERSON], який помер [INFO]. Крім того, судові витрати по сплаті судового збору позивачі просять покласти на [PERSON]. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належно, проте надали до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі та без фіксування судового процесу технічними засобами. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі, які були належно повідомлені про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, проте подали до суду заяви, згідно з яких позов визнають в повному обсязі, а також просять справу слухати без їх участі та без фіксування технічними засобами. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 17 квітня 1996 року відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було приватизовано житлову квартиру за [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом №10-Ж про право власності на житло від 17 квітня 1996 року. Крім того, між позивачкою [PERSON] та [PERSON] 28 квітня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Таращанського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 33. Під час шлюбу 30 жовтня 2001 року відповідно до договору купівлі-продажу будинку серії АЕЕ № 462845 спадкодавець [PERSON] купив житловий будинок за [ADDRESS], загальною площею 43,5 кв.м. (житловою площею 22,2 кв.м.), що посвідчений приватним нотаріусом Таращанського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3856. 05 листопада 2001 року зазначений договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації Київської області за № 32, який у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, а також ст. 70 СК України, яка передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а отже вищевказаний житловий будинок став належати подружжю на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/2 частині. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме 1/4 частка приватизованої житлової квартири за [ADDRESS], а також 1/2 частка житлового будинку за [ADDRESS], загальною площею 43,5 кв.м. (житловою площею 22,2 кв.м.), що належить йому на праві спільної сумісної власності. В установлений законом (ст.ст. 1169, 1270 ЦК України) шестимісячний строк з дня відкриття спадщини позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори по питанню прийняття спадщини і 12 березня 2011 року державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено в отриманні свідоцтва на 1/4 частки житлової квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], як спадкоємцю за законом першої черги по тій причині, що відсутня визначена належна спадкодавцю [PERSON] частка житлової квартири [ADDRESS], а [PERSON], як спадкоємцю за законом першої черги, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], по тій причині, що відсутня визначена належна спадкодавцю [PERSON] частка житлового будинку № 34, що розташований в [ADDRESS]. А тому позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. Інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні, оскільки [PERSON], який є спадкоємцем за законом першої черги після померлого [PERSON] подав заяву про відмову у прийнятті спадщини за законом на користь своєї сестри [PERSON], а [PERSON] не ввійшла до числа спадкоємців тому, що шлюб із спадкоємцем розірвала, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], актовий запис № 33. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Враховуючи дані обставини та виходячи з того, що п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами та доповненнями передбачено, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС), а майно щодо якого розглядається спір було набуте в період, коли позивачка [PERSON] із спадкодавцем перебували в зареєстрованому шлюбі, вона має право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя. Враховуючи дані обставини та виходячи з того, що відповідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов. Судові витрати по справі суд залишає за позивачкою [PERSON].

Outcome: approved