Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 21.10.2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції (картоплі). Відповідно до умов якого, відповідач придбав картоплю в різній кількості в позивачів та зобов'язував оплатити придбану продукцію протягом двох тижнів, але не пізніше 05.11.2011 року. Даний факт стверджується розпискою [PERSON] від 21.10.2011 року. Аналогічний договір був укладений між [PERSON] та позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В підтвердження, відповідачем було складено 03.11.2011 року ще одну розписку, в якій зобов'язувався сплатити кошти за отриману продукцію до 15.11.2011 року. Вказують на те, що відповідач у визначений строк зобов'язання не виконав, кошти не повернув. Загальна сума боргу відповідача перед позивачами становить 28 439,40 грн. А тому, просили суд стягнути з відповідача в їхню користь суму заборгованості за доворами купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, а також понесені витрати по сплаті судового збору. [PERSON] як позивач та представник [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Статтями 11, 509 ЦК України установлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів. Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 21 жовтня 2011 року між позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції (картоплі), що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с.7). З даної розписки вбачається, що відповідач прийняв від позивача [PERSON] 7178 кг картоплі, від позивача [PERSON] - 6994 кг та зобов'язувався оплатити отриману продукцію протягом двох тижнів, а саме: позивачу [PERSON] сплатити - 5570 грн., позивачу [PERSON] - 5430 грн. (а.с.7). Кошти позивачу [PERSON] були сплачені частково в сумі 1500 грн., дана обставина позивачем не заперечується. Щодо сплати грошей [PERSON], то зобов'язання залишилось не виконаним в повному об'ємі. 03 листопада 2011 року між відповідачем [PERSON] та позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено аналогічний договір купівлі - продажу сільськогосподарської продукції. На забезпечення виконання зобов'язання відповідачем складено розписку (а.с. 8), з якої вбачається, що він отримав від позивачів: [PERSON] 13000 кг моркви та зобов'язувався за неї сплатити 10400 грн, картоплі 3045 кг на суму 2290 грн. та сплатити 750 грн. за фасовку; [PERSON] 2130 кг продукції на суму 1700 грн.; [PERSON] кг продукції на суму 860 грн.; [PERSON] 1661 кг продукції на суму 1330 грн. Кошти за отриману сільськогосподарську продукцію відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути до 15 листопада 2011 року. Проте своїх зобов'язань не виконав. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки розписки від 21.10.2011 року та 03.11.2011 року підписані особисто відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку, що в даному випадку є дотриманою письмова форма договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, грошові кошти позивачам не сплатив. А тому, вимога про стягнення суми боргу підлягає до задоволення. Згідно ч. 3 ст. 692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ч.2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання то на ньому лежить обов'язок сплатити 3% річних від прострочених сум за два повних роки прострочки і розмір їх становить щодо кожного із позивачів: [PERSON] - 5430грн. (основний борг)*3%*2 (кількість років) = 325,80 грн. Загальна заборгованість становить 5755,80 грн. [PERSON] - 4070грн.*3%*2 = 244,20 грн. Загальна заборгованість становить 4314,20 грн. [PERSON] - 13440грн.* 3%*2=806,40 грн. Загальна заборгованість становить 14246,00 грн. [PERSON] - 1700грн.*3%*2=102,00 грн. Загальна заборгованість становить 1802 грн. [PERSON] - 860грн.*3%*2=51,60 грн. Загальна заборгованість становить 911,60 грн. [PERSON] - 1330грн.*3%*2=79,80 грн. Загальна заборгованість становить 1409,80 грн. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивачів суму боргу за договорами купівлі-продажу сільськогосподарської продукції. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача [PERSON] про відшкодування відповідачем судових витрат підлягає до задоволення, оскільки підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved