Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідачки [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні, стягнення в рахунок грошової компенсації вартості даної частки та визнання права власності на дану частку. Позивачка, 01 квітня 2019 року уточнивши позовні вимоги, посилається на те, що 15 жовтня 1993 року вона разом із своїм чоловіком [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] у спільну часткову власність у співвідношенні 70 % - їй та 30 % її чоловіку - [PERSON] . Вказана квартира розташована на четвертому поверсі у дев`ятиповерховому житловому будинку та складається із двох житлових кімнат загальною площею 50,20 кв.м., в тому числі житловою 27,50 кв.м. Зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на 30 % приватизованої вказаної квартири. Спадкоємцями на спадщину після смерті [PERSON] були: вона, спадкоємець за законом як дружина спадкодавця, відповідачка як спадкоємець за законом як донька спадкодавця, син [PERSON] спадкоємець за заповітом. Вказує, що у відповідності до ст. 1270 ЦК України вони звернулись до Першої чернівецької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Чернівецькій області із заявами для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом. Державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Чернівецькій області Прядко І.І. була відкрита спадкова справа за № 584/2009 спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] та 22 липня 2009 року видано їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину спадкового майна, а саме 30 % зазначеної квартири, зареєстровано в реєстрі за №1-1154, зареєстрованого в Чернівецькому ОБТІ за порядковим номером об`єкта нерухомого майна 27551353 від 17 вересня 2009 року; сину [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 6/8 частин спадкового майна, а саме 30 % зазначеної квартири, зареєстровано в реєстрі за №1-1152, зареєстрованого в Чернівецькому ОБТІ за порядковим номером об`єкта нерухомого майна 27551353 від 17 вересня 2009 року. 16 липня 2010 року державним нотаріусом було видано відповідачці свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 частину спадкового майна, а саме 30 % даної квартири, зареєстровано в реєстрі за №1-945. [INFO] помер її син - [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на 180/800 часток зазначеної квартири. Спадкоємцем першої черги за законом на спадщину, що відкрилась після смерті її сина була вона, як мати спадкодавця. Вона звернулась до Першої чернівецької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Чернівецькій області із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Чернівецькій області Назарчук Г.Я. була відкрита спадкова справа за №527/2017 спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] та 22 лютого 2018 року видано їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 180/800 часток спадкового майна, а саме зазначеної квартири, зареєстровано в реєстрі за №4-124. Зазначає, що відповідачка в порядку спадкування набула права власності на 75/2000 частини квартири [ADDRESS] , тобто її частка є незначною та не дозволяє виділити у користування відповідачці пропорційне її частці приміщення, оскільки це призведе до порушення її права як співвласника. Спільне життя із відповідачкою є неможливим, оскільки вони є чужими людьми, протягом тривалого часу між ними існують неприязні стосунки. Окрім цього, відповідачка є громадянкою Білорусії , зареєстрована та проживає у місті Гоміль по [ADDRESS] . В спірній квартирі відповідачка ніколи не проживала та не користувалась нею. Враховуючи, що спільна квартира є неподільною, в ній частку відповідачки, яка є незначною, виділити неможливо, спільне володіння та користування майном є неможливим, а тому просить припинити право власності відповідачки на 75/2000 частин квартири [ADDRESS] , стягнути з неї на користь відповідачки 20304 грн. в рахунок грошової компенсації вартості 75/2000 частин в даній квартирі, шляхом списання коштів, внесених нею на депозитний рахунок на вказану суму, визнати за нею право власності на 75/2000 частин спірної квартири з підстав припинення права власності відповідачки на цю частку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2019 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 лютого 2019 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 09 квітня 2019 року, 20 травня 2019 року, 02 липня 2019 року, 24 липня 2019 року відповідачка надіслала на адресу суду відзиви на позовну заяву, в яких остання посилається на те, що після смерті її тата пройшло 10 років і за цей час їй ніхто не пропонував ніякої компенсації, за частку, яка належить їй по закону, вказана компенсація за частку в квартирі її не влаштовує, оскільки позивачка квартиру продавати буде по ринковій ціні, а компенсацію хоче сплати за державною вартістю. Згідна на компенсацію її частки за ринковою ціною. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 червня 2019 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав вказаних в позові. Відповідачка в судові засідання не з`являлася, надавала суду відзиви на позов, а також направляла письмові пояснення. Заслухавши доводи представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 15 жовтня 1993 року позивачка [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] у спільну часткову власність у співвідношенні 70 % - їй та 30 % її чоловіку - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 жовтня 1993 року, видане Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому (а.с.13). Із технічного паспорта, виданого Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації вбачається, що квартира [ADDRESS] , розташована на 4 поверсі 9 поверхового будинку та складається із 2 кімнат житловою площею 27,50 кв.м., у тому числі 1-ша кімната площею 16,20 кв.м., 2-га кімната площею 11,30 кв.м., кухні площею 8,90 кв.м., вбиральні площею 1,00 к.м., ванни площею 2,60 кв.м., коридору площею 7,10 кв.м., комори площею 0,50 кв.м. Квартира обладнана балконом 2,6/0,80 кв.м., лоджією 3,6/1,80 кв.м. Загальна площа квартири - 53,80/50,20 кв.м. ( а.с.15-17). Згідно довідки-характеристики об`єкта нерухомого майна від 25 січня 2019 року №193, інвентаризаційна вартість квартири [ADDRESS] з врахуванням коефіцієнтів індексації становить 255191 грн., переобладнання самочинно не виявлено (а.с.14). Позивачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданої ПП «Ремжитлосервіс» (а.с.26). Із свідоцтва про смерть вбачається, що чоловік позивачки - [PERSON] помер [INFO] (а.с.20) та після його смерті відкрилась спадщина. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 липня 2009 року, яке видано державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Прядко І.І., спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] в 1/8 частці є позивачка [PERSON] , спадкове майно, на яке в указаній частці видане свідоцтво, складається з 30 % приватизованої двохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 50,20 кв.м., у тому числі житловою площею 27,50 кв.м., що належали померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому 15 жовтня 1993 року згідно з розпорядженням від 15 жовтня 1993 року № 4671, записаної у реєстрову книгу за № 4869, зареєстрованої в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації 17 березня 1994 року в реєстровій книзі №60, стор. №11 за реєстровим №7205 та 16 червня 2009 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №27551353 (а.с.22). [INFO] помирає син позивачки - [PERSON] (а.с.21) та після його смерті відкрилась спадщина. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 лютого 2018 року, яке видано державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Назарчук Г.Я., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] є його мати - позивачка [PERSON] , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із 180/800 часток двохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 50,20 кв.м., у тому числі житловою площею 27,50 кв.м., що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого у Першій чернівецькій державній нотаріальній конторі 22 липня 2009 року за реєстровим № 1-1152, зареєстрованої у Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 17 вересня 2009 року у реєстровій книзі №90 на стор. 11, 151, 212, номер запису: 7205 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером 27551353 (а.с.23). Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 153284855 від 21 січня 2019 року видно, що відповідачці [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 75/2000 часток квартири [ADDRESS] (а.с.24-25). Згідно звіту від 15 лютого 2019 року про незалежну оцінку майна: 30/800 частин двокімнатної квартири [ADDRESS] , ринкова вартість 30/800 частин двокімнатної квартири [ADDRESS] , становить на дату оцінки 20304 грн. без врахування ПДВ ( а.с.31-42). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.317, 319 ЦК України). Частинами 1, 2 та 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. При вирішенні спору суд виходить з того, що правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. За вимогами ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За правилами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому, статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. В частині 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`їта попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи позивачкою, на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України на депозитний рахунок МФО 820172 Держказначейська служба України м. Київ, код 26311401 ТУ ДСАУ в Чернівецькій області, рахунок 37319021008745 згідно квитанції № 68, ЧОУ АТ «Ощадбанк» від 21 березня 2019 року було внесено суму в розмірі 20304 гривень. відповідно до проведеної оцінки ринкової вартості майна на підставі звіту від 15 лютого 2019 року про незалежну оцінку майна: 30/800 частин двокімнатної квартири [ADDRESS] . У суду немає підстав ставити під сумнів звіт від 15 лютого 2019 року про незалежну оцінку майна: 30/800 частин двокімнатної квартири [ADDRESS] , відповідачка клопотання про призначення експертизи не заявляла, хоча таке право їй було роз`яснено, документів на підтвердження спростування вартості 30/800 ( 75/2000) частин спірної квартири не подала. Відповідно до ст.ст.12 ч.3, 81 ч.1 ЦПК України саме на сторону покладається обов`язок доказування та подання доказів. Суд не приймає до уваги заперечення відповідачки про невідшкодування позивачкою повної ринкової вартості належної відповідачці частки у квартирі, оскільки вони є безпідставними та непідтвердженими доказами. Згідно наданих документів, частка загальної площі, що припадає на частину права власності відповідачки, становить загальної площі квартири - 1,88 кв.м, житлової - 1,03 кв.м. Тим самим, дана частка є незначною та не може бути виділена відповідачці. Ухвалюючи рішення про припинення права власності відповідача [PERSON] на 75/2000 ( 30/800) частки у майні, що належить їй на праві приватної спільної часткової власності, зі стягненням на її користь відповідної грошової компенсації, суд виходив із того, що частка у майні не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною. При цьому, грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст. 365 ЦК України, згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за її частку не потрібно, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачці, оскільки на її користь буде стягнута відповідна грошова компенсація. За ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-2784цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім того, відповідно до вимог ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, суд приходить до висновку, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, яка є громадянкою Білорусії , проживає та має інше постійне житло в Білорусії, відповідач не проживала у спірній квартирі, її частка у спільному майні є незначною, квартира поділена в натурі бути не може й спільне володіння та користування майном є неможливим,фактично згідна на компенсацію її частки за ринковою ціною, вартість частки внесена позивачкою на депозитний рахунок суду, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню із визнанням за позивачкою права власності на компенсовану частку. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь держави судові витрати відповідно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 328, 346, 358, 364, 365, 383 ЦК України,

Outcome: approved