Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обгурунтування позову позивачка вказала, що на праві приватної власності їй належить житловий будинок, за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Індексний номер витягу 55969123, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 67359276, земельна ділянка кадастровий номер 3224010100:01:001:0022, площа 0,0781, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS] , копією ухвали Сквирського районного суду Київської області від 17.12.2015 року про визнання права власності, копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок Серія АЕ №001046. Позивачка [PERSON] з 28.08.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] . [PERSON] є платником аліментів згідно рішення Сквирського районного суду Київської області, згідно якого з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та за яким виникла заборгованість, стягувачем є колишня дружина [PERSON] [PERSON] 04.04.2018 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Грищенко Н.О. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника на виконання рішення про стягнення з [PERSON] аліментів, однак державний виконавець наклав арешт на майно, яке належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] . Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 14.08.2018 року вищевказану постанову державного виконавця скасовано. Постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2018 року ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 14.08.2018 року скасовано. \~ \~ \~ \~Верховний суд в ухвалі від 07 лютого 2019 року вказав, що «особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не божнику та не погоджується з постановою державного виконавця про накладання арешту на належне їй майно, має право довести свої вимоги про порушення її права у спосіб звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та про зняття арешту» в порядку вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Оскільки майно на яке накладено арешт, належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності і вона не має можливості належним чином розпоряджатися своїм майном, як власник, а отже іншим чином захистити свої права та інтереси, окрім як зверненням до суду з даним позовом відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» позивачка не може, а тому просить суд: зняти арешт накладений старшим Державним виконавцем Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Грищенко Н.О. постановою про опис та арешт майна боржника від 04.04.2018 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просить суд розглянути справу у її відсутність без застосування засобів фіксування судового засідання, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, додаткових доказів не має (а.с. 4). Представник відповідача Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у київській області Грищенко Наталія Олександрівна в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність та винести рішення на розсуд суду (а.с. 31). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с. 25, 28,35) причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с. 24,29,36) причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. \~ \~ \~ \~Суд, вважає за необхідне розглянути справу у відсутність нез`явившихся учасників справи на підставі вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна. Судом встановлено, що на праві приватної власності позивачці [PERSON] належить житловий будинок, за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Індексний номер витягу 55969123, копією витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 67359276, земельна ділянка кадастровий номер 3224010100:01:001:0022, площа 0,0781, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS] (а.с.18,19), копією Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок Серія АЕ №001046 (а.с.9-12), копією ухвали Сквирського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року (а.с.8). Позивачка [PERSON] з 28.08.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 28.08.2014 року, актовий запис №1200 (а.с.7). [PERSON] , третя особа по справі, є платником аліментів згідно рішення Сквирського районного суду Київської області у справі №2-911 від 27.10.2006 року, згідно якого з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та за яким виникла заборгованість у розмірі 22012,08 станом на 01.07.2019 року, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості по сплаті аліментів по виконавчому провадженню Сквирського районного відділу державної виконавчої служби №9137 від 19.07.2019 року (а.с.33), стягувачем є колишня дружина [PERSON] [PERSON] 04.04.2018 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Грищенко Н.О. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника на виконання рішення про стягнення з [PERSON] аліментів, однак державний виконавець наклав арешт на майно, яке належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] . Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 14.08.2018 року вищевказану постанову державного виконавця скасовано (а.с.8). Постановою Київського апеляційного суду від 29.11.2018 року ухвалу Сквирського районного суду Київської області скасовано. Верховний суд в ухвалі від 07 лютого 2019 року вказав, що «особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не божнику та не погоджується з постановою державного виконавця про накладання арешту на належне їй майно, має право довести свої вимоги про порушення її права у спосіб звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та про зняття арешту» в порядку вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.13-17). Оскільки майно на яке накладено арешт, належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності і вона не має можливості належним чином розпоряджатися своїм майном, як власник, а отже іншим чином захистити свої права та інтереси, окрім як зверненням до суду з даним позовом позивачка не може, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої безпідставне обмеження у праві володіння, користування та розпорядження майном є порушенням права на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, арешт будинку, який належить на праві приватної власності позивачу по справі, порушує його права та законні інтереси, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Згідно ч. 1 ст. 18 \~Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до\~вимог ч.\~1\~ст.\~59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»\~особа,\~яка вважає,\~що майно,\~на яке\~накладено арешт,\~належить їй,\~а не\~боржникові,\~може звернутися\~до суду\~з позовом\~про визнання\~права власності\~на це\~майно і\~про зняття\~з нього\~арешту. За правилами\~ч.\~1,2\~ст.\~56\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»\~арешт майна\~(коштів)\~боржника застосовується\~для забезпечення\~реального виконання\~рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. За таких обстави, суд дійшов висновку, що державним виконавцем при виконанні своїх обов`язків не правомірно виконано вимоги ст. 18,56 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме накладено арешт на будинок [PERSON] , яка не є боржником за виконавчим документом згідно рішення Сквирського районного суду Київської області у справі №2-911 від 27.10.2006 року, а боржником є її чоловік [PERSON] , також з довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №9137 від 19.07.2019 року вбачається, що [PERSON] сплачує аліменти та заборгованість за виконавчим листом. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що позивачкою доведені обставини на які вона посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне задовольнити дані позовні вимоги та поновити порушені права [PERSON] . Вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов`язків і не суперечить вимогам діючого законодавства та Конституції України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Статтею 129 1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved