Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з 25 червня 1993 року працювала на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та 29 листопада 2019 року наказом №232-к її було звільнено згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України, внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. Згідно довідки №229 від 29 січня 2020 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 612,66 гривень. Загальна кількість робочих днів, з дня звільнення - 29 листопада 2019 року і до дня звернення до суду - 31 січня 2020 року становить 42 робочих днів, а тому сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на день звернення до суду, становить 25731,72 гривень. Тому, позивачка просить суд стягнути з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на її користь: заборгованість розрахунку при звільненні у сумі 75468,61 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з дня звільнення - 29 листопада 2019 року по день подання позову - 31 січня 2020 року в сумі 25731,72 гривень, без утримання податків та обов`язкових зборів; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, позиваючи з 03 лютого 2020 року по день ухвалення рішення суду х розрахунку середньоденної заробітної плати 612,66 гривень за один робочий день, без утримання податків та обов`язкових зборів; витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1000,00 гривень, без утримання податків та обов`язків зборів. Позивачка [PERSON] та його представник [PERSON] про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки про виклик до суду (а.с. 30). Від представника позивачки [PERSON] на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірительки (а.с. 41). Відповідач про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 29). Від відповідача на адресу суду 26 травня 2020 року надійшов відзив на позов, з порушенням строку для його надання визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 року, однак враховуючи введення карантину на території держави, суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач підтверджує, що [PERSON] було звільнено з підприємства наказом №232-к від 29 листопада 2019 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. Сума до сплати, яка належала позивачці на час звільнення становила 78627,43 гривень, згідно платіжних доручень зазначена сума перерахована позивачці частинами, останній розрахунок здійснено 23 березня 2020 року. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачем у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, оскільки така заборгованість відсутня, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до п`ятдесяти відсотків. Окрім того, у відзиві відповідач просив суд справу розглянути без участі представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 34). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 25 червня 1993 року по 29 листопада 2019 року працювала на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та була звільнена 29 листопада 2019 року наказом № 232-к від 29.11.2019 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 11 липня 1988 року (а.с. 7-8). Відповідно до довідки №229 від 29 січня 2020 року, виданої Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», середньоденна заробітна плата на день звільнення [PERSON] складає 612,66 гривень. Станом на 23 січня 2020 року не перераховано грошових коштів на суму 75468,61 гривень (а.с. 9). Згідно листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №46 від 07 травня 2020 року [PERSON] працювала на даному підприємстві та згідно наказу №232-к від 29 листопада 2019 року її було звільнено 29 листопада 2019 року. Сума до сплати за листопад 2019 року складає 78627,43 гривень. Станом на 06 травня 2020 року сума перерахована в повному обсязі: - у розмірі 3158,82 гривень згідно платіжного доручення №189 від 23 грудня 2019 року (а.с. 35); - у розмірі 7546,86 гривень згідно платіжного доручення №2039 від 30 січня 2020 року (а.с. 36); - у розмірі 19697,31 гривень згідно платіжного доручення №2146 від 11 лютого 2020 року (а.с. 37); - у розмірі 48224,44 гривень згідно платіжного доручення №31 від 23 березня 2020 року (а.с. 38). Середньоденна заробітна плата [PERSON] на день її звільнення складає 612,66 гривень (а.с. 39). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працювала на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та була звільнена з підприємства 29 листопада 2019 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. В день звільнення з останньою не було проведено повного розрахунку всіх належних їй сум. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 612,66 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданої до суду довідки №229 від 29 січня 2020 року, виданої Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», станом на день звернення позивачки до суду з даним позовом заборгованість по заробітній платі та сумах, які належали до сплати останній при звільненні у розмірі 75468,61 гривень не була сплачена, однак як вбачається з листа Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» №46 від 07 травня 2020 року за час розгляду даної цивільної справи Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» 23 березня 2020 року було здійснено остаточний повний розрахунок з [PERSON] за усіма належними до сплати останній при звільненні грошовими коштами, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості розрахунку при звільненні. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становить 612,66 гривень, що підтверджується довідкою №229 від 29 січня 2020 року та листом №46 від 07 травня 2020 року Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 30 листопада 2019 року по день здійснення повного розрахунку з позивачкою, а саме по 23 березня 2020 року, включно, становить 47174,82 гривень (77 робочих днів х 612,66 гривні = 47174,82 гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Окрім того, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позову щодо стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду, оскільки Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» було здійснено повний розрахунок з [PERSON] за усіма належними до сплати останній при звільненні грошовими коштами 23 березня 2020 року, а тому стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має здійснюватися саме до зазначеної дати. Більш того, враховуючи, що при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати [PERSON] та як наслідок при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні останньої враховувались грошові виплати заробітної плати позивачки до утримання з них податків та обов`язкових зборів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та обов`язкових зборів. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначаючи про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з його не співмірністю з розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати, посилається на висновки викладені у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, яка визначає умови/підстави та обставини, які мають бути враховані судом при визначенні такої співмірності. Однак, у відзиві відповідач не зазначає, які обстави даної цивільної справи мають слугувати підставою для зменшення розміру вищезазначеної компенсації. Окрім того, відповідач не заперечуючи проти факту наявності заборгованості перед [PERSON] з виплати заробітної плати, не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати. Тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь позивачки середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 47174,82 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правову допомогу та розподілу між сторонами судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданих до суду Договору про правничої допомоги від 20 січня 2020 року, опису робіт за Договором про надання правових послуг від 20 січня 2020 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 7 від 20 січня 2020 року, [PERSON] були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 гривень. Згідно квитанції № 0.0.1645417612 від 12 березня 2020 року [PERSON] було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 840,80 гривень. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову [PERSON] , зважаючи, що на момент звернення останньої до суду з даним позовом, грошові кошти, які належали до сплати позивачці при звільненні, не були їй виплачені, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу та витрати зі сплати судового збору в повному обсязі, а саме, у сумах 1000,00 гривень та 840,80 гривень, відповідно. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України негайне виконання рішення є можливим виключно щодо вимог про виплату працівникові заробітної плати, а суд прийшов до висновку про недоцільність задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості розрахунку при звільненні, зважаючи, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову щодо негайного виконання рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» середньомісячної заробітної плати в сумі 13172,19 гривень. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial