Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що протягом останніх десяти років відносини між ними поступово погіршувались. Відповідач зловживає спиртними напоями, на грунті чого вчиняє скандали, наносить побої. Крім того відповідач утриманням сім»ї не займається, не вирішує побутових питань, живе власними інтересами. Вони перестали розуміти один одного, не могли дійти спільної думки щодо облаштування їхнього побуту, утримання дітей та інших сімейних ситуацій. Із-за негативної поведінки відповідача, його ігнорування проблем сім»ї, вони припинили спільне проживання. Шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідач розірвати шлюб через органи РАЦС відмовляється. Примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в зал судового засідання не прибула, в позовній заяві просить справу розглянути за її відсутності і позов задовольнити. Судом двічі направлялися рекомендовані листи з судовою повісткою про виклик позивача за адресою вказаною нею в позовній заяві, які повернулися без вручення з відміткою «за даною адресою не проживає». Відповідач [PERSON] в зал судового засідання не прибув повторно будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, причини неявки суду не повідомив. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] виданого повторно 04 лютого 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, сторони уклали шлюб 09 вересня 1993 року у Кривченській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, актовий запис №9. Позивачка в позовній заяві зазначила, що від шлюбу мають двох дітей, які на даний час досягли повноліття, однак на підтвердження даного факту не надала жодних документів. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд з»ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 р. № 11 п.10 судом повинно бути повно та всебічно з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та враховано всі обставини їхнього подружнього життя. Доказів, які б стверджували ті обставини, що поведінка чоловіка [PERSON] була негативною, а саме, що він зловживає спиртними напоями і у стані сп»яніння вчиняє скандали та наносить побої, як-то висновки відповідних органів щодо наявності в діях відповідача ознак вчинення насильства в сім»ї, характеристики з місця проживання, та інші, суду позивачем надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Не підтверджено жодними доказами посилання позивача на припинення спільного проживання та ведення господарства. З огляду на зазначене, за відсутності доказів, суд позбавлений можливості з»ясувати фактичні взаємини подружжя, зокрема, і період протягом якого, за твердженням позивача, сторони проживають окремо, а отже і зробити висновок про доцільність подальшого спільного проживання подружжя та збереження шлюбу. Суд, враховуючи фактичні взаємини сторін, дійсні причини позову про розірвання шлюбу , вважає вимоги позивача не необґрунтованими та безпідставними. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сімейне життя подружжя можливе, збереження сім'ї сторін не суперечить їх інтересам, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи вищевикладене, та

Outcome: dismissed