Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивачі звернулись до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування. Позов мотивований тим, що [PERSON] є матір'ю позивачів по справі. Починаючи з 2013 року відповідач не проживає у спірній квартирі, оскільки веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Місце її перебування позивачам невідоме, так як відповідач не спілкується з ними. Разом з тим, незважаючи на те, що [PERSON] не проживає у квартирі вже тривалий час, вона продовжує бути зареєстрованою в ній, що тягне за собою додаткові витрати на оплату комунальних послуг та експлуатаційних витрат, які вимушені сплачувати позивачі. У зв'язку з вищевикладеним позивачі просять суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі та їхній представник позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказали, що починаючи з 2013 року відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS], місце проживання відповідача їм не відоме. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач, що позивачі проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS] (на 6, 12 а.с.). За вказаною адресою зареєстрована однак не проживає мати позивачів [PERSON], що підтверджується копією особового рахунку №113326 (на 7 а.с.). Відповідно до актів про тимчасову відсутність № 3215 та № 2134 від 05.04.2016 року, встановлено, що на момент обстеження за адресою [ADDRESS] не проживає зареєстрована 2013 року [PERSON] (на 9, 11 а.с.). Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, згідно ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати, які складаються з 640,00 грн. судового збору, та 640,00 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved