Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні приміщенням загального користування, покликаючись на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS] . Відповідачі без їх згоди зруйнували частину горища і розпочали будівництво другого поверху. Оскільки горище є спільною власністю власників квартир, відповідачі порушили їх право на користування та розпорядження спільною власністю. Висновок будівельно-технічної експертизи №22/16 від 18 квітня 2017 року встановив, що відповідачі самовільно зайняли приміщення загального користування площею 13,5 кв.м. та два приміщення горища. Просять зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні приміщенням загального користування площею 13,5 кв.м. квартири [ADDRESS] шляхом демонтажу надбудовиі віновлення попереднього стану горища в будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що позивачами не надано жодних доказів порушення будь-яких їх прав як співвласників допоміжних приміщень будинку та не навели будь-яких мотивів у чому полягає порушення їх прав. Крім того, зазначила, що висновок експерта за результатами судово-будівельної експертизи будинку по [ADDRESS] є неналежним, оскільки експерт не зазначив про ознайомлення ним про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову від дачі висновку. Просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що позивачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] а відповідачам належить квартира [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, відповідачами здійснено реконструкцію житлового будинку [ADDRESS] шляхом влаштування надбудови мансардного поверху над квартирою №3 , яка належить відповідачу. Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в ухвалі № 6-127св15 від 03 червня 2015 року, згідно якої за змістом ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Однак, реконструйоване горище будинку [ADDRESS] розташоване виключно над квартирою відповідача [PERSON] , а відтак позивачем чи його представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів факту порушення прав позивача самочинною будовою, а відтак суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, рішенням Апеляційного сулу Львівської області від 02 листопада 2015 року в позові Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] про зобов`язання [PERSON] демонтувати самочинно надбудований мансардний поверх над квартирою [ADDRESS] та привести планування будинку і квартири до попереднього стану відмовлено, та встановлено, що судом першої інстанції не врахував технічний стан житлового будинку, не взяв до уваги стан даху будинку та необхідність його ремонту, не з`ясував технічної можливості демонтажу існуючих конструкцій даху, окремі конструкції якого перебували у незадовільному технічному стані, демонтаж яких, як вбачається з висновку про проведення обстеження технічного стану квартири може призвести до подальшого руйнування споруди в цілому. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, проте позивачем та його представником не надано, а судом не здобуто жодних належних, достатніх. Достовірних та допустимих доказів щодо можливості демонтажу прибудови та приведення горища в будинку [ADDRESS] до попереднього стану без подальшого руйнування будинку в цілому, а відтак суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Також, суд не бере до уваги покликання представника позивача на висновок експертного будівельно-технічного дослідження №05/15 від 25 березня 2015 року, оскільки даний висновок не було призначено судом та не попереджено експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, згідно ст. 102 ЦПК України та в даному висновку висловлюються лише припущення експерта щодо причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням певних будівельних робіт відповідачем та завданням позивачу шкоди. Крім того, суд не бере до уваги висновок будівельно-технічної експертизи №22/16 від 18 квітня 2017 року, яку було призначено за клопотанням представника позивача, оскільки даним висновком не встановлено жодних порушень прав позивача самочинною будовою, здійснення відповідачем будь-яких будівельних робіт над квартирою позивача та не підтверджено і не спростовано будь-які доводи та обґрунтування позову позивача. А також, суд не бере до уваги висновок експерта за результатами судово-будівельної експертизи будинку по [ADDRESS] , згідно експертизи, призначеної ухвалою суду від 19 червня 2018 року, оскільки ухвалою суду експерт Кархут І.І. був повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову від дачі висновку, однак при складанні висновку не зазначив про його обізнаність із таким попередженням згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, на виклики суду за клопотанням сторони позивача не з`являвся та згідно телефонограми суду від 03 травня 2019 року повідомив, що він не з`явиться у судові засідання, внаслідок чого, на думку суду, фактично відмовився підтримувати наданий ним висновок. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed