Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що їм на праві спільної (сумісної) власності, шляхом приватизації комунального майна, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА 899801 від 19 березня 2004 року належить житлова квартира [ADDRESS]. У вказаному приміщенні зареєстровані позивачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач у справі [PERSON], які з кінця 2001 року проживали однією сімєю. У звязку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Шевченко», а [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «Кобякова». В період шлюбу у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народився син [PERSON], [INFO]. Спочатку відносини між ними були гарні, але потім сімейно-шлюбні відносини погіршилися, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями, в сімї почали відбуватися сварки, конфлікти з побутових питань, відповідач не працював та не утримував родину, зраджував подружню вірність, що призвело до погіршення стосунків подружжя, внаслідок чого сторони припинили сімейно-шлюбні стосунки і проживали окремо з березня 2009 року. Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2010 року, шлюб між ними було розірвано. Таким чином після розірвання шлюбу, відповідач забрав свої речі та не проживає у спірному житловому приміщення, усунувся від спілкування та виховання свого сина [PERSON], який є інвалідом другої групи, на телефонні дзвінки не відповідає, що свідчить, про те, що відповідач без поважних причин не проживає на спірній житловій площі. Оскільки відповідач до цього часу зареєстрований у спірному житлі, то це значно порушує права позивачів на користування і розпорядження вказаним нерухомим майном, а тому вони \~змушені звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.35,37), не з'явилася. Згідно письмових заяв, прохали позов задовольнити, проводити розгляд справи у їх відсутність, не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с.40-42). Відповідач [PERSON], який про день та час розгляду справи повідомлений відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання смт Солоне вул.Шевченко, 39/20 Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.37), у судове засідання не зявився, про причини не явки суд не повідомив, а про належність його повідомлення свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с.39), як і не надав заперечення проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. Представник третьої особи Солонянський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Згідно письмової заяви прохали проводити розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.38). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та в звязку з неявкою належним чином повідомлених відповідачів, за письмовою згодою позивача, у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши письмові\~\~докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню\~\~з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №899801 від 19 березня 2004 року, зареєстрованому в товаристві з обмеженою відповідальністю «Абріс»на праві приватної спільної сумісної власності належить житлова квартира [ADDRESS] (а.с.21-23). 03 квітня 2002 року між [PERSON] та позивачкою був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №27 (а.с.18), який було розірвано згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2010 року (а.с.19-20). В період шлюбу у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народився син [PERSON], [INFO] (а.с.16). З 15 серпня 2006 року зі згоди позивачів, як співвласників квартири, в належній їм на праві власності квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON], що також підтверджується і відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в (у) Дніпропетровській області (а.с.31). Після здійснення реєстрації місця проживання в належній на праві власності позивачам квартирі, відповідач [PERSON] з вересня 2010 року не проживає, а будь-які його особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується актом від 01 грудня 2016 року складеним за участю депутата селищної ради (а.с.24). В силу\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321\~ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання\~\~і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього ж Кодексу члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що передбачено і ч.1 ст.405 ЦК України. За згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік. Суд вважає, що відповідач [PERSON], який був як член сім'ї позивачки [PERSON], оскільки був її чоловіком та батьком неповнолітнього [PERSON], що було встановлено в судовому засіданні, зареєстрований з їхньої згоди в належній їм на праві власності квартирі. Без поважних причин [PERSON] понад рік не проживає у належному позивачам на праві власності житловому приміщенні, але своєї реєстрації в ньому не припинив, що порушує права позивачів як власників на користування і розпорядження належним їм нерухомим майном. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідач відсутній за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання без поважних причин понад один рік, при цьому не несе ніяких витрат на утримання житлового приміщення, в якому не з'являється і не користується ним з 2010 року. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути понесені ними судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з даним позовом до суду пропорційно задоволеній частині позовних вимог. Також, оскільки позивачка та її син звільнені від сплати судового збору, суд відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути судові витрати, які підлягали сплаті під час звернення з позовом до суду, з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved