Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи на стороні позивачки, що не заявляють самостійних вимог - [PERSON], [PERSON], реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, про визнання договору дарування житлового будинку недійсним та визнання права на ? частку спадкового майна. Посилалася в позові на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. На день смерті батька вона була зареєстрована та проживала разом з ним в будинку [ADDRESS]. На день смерті батька в будинку також був зареєстрований та проживав її брат ( син померлого) - відповідач [PERSON] Також була зареєстрована, але не проживала донька померлого - третя особа по справі [PERSON] На момент смерті батька, позивачка була впевнена, що будинковолодіння [ADDRESS], яке складається із житлового будинку загальною площею 51,80 кв.м., в т.ч. житловою площею 38,30 кв.м., 2-х літніх кухонь, вбиральні, сараю з підвалом, колодязя, вигрібної ями і огорожі та земельна ділянка площею 0,0877 га., на якій розташоване це будинковолодіння, належали на праві власності їх батькові, а тому звернулась 17.07.2012 року у відповідності до ст.1268,1270 ЦК України до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги. Під час підготовки документів для оформлення спадщини дізналась, що 18 січня 2012 року її батько підписав договір дарування житлового будинку відповідачу [PERSON] Вважає, що цей договір є недійсним виходячи з наступного. В абзаці 2 п.14 договору зазначено: «Цей договір прочитано кожною із сторін окремо». Посилання в договорі на вказану обставину не відповідає дійсності, оскільки батько був неписьменною людиною. Він ніколи не вивчав грамоту, не вмів читати і писати, а здійснювати короткий підпис навчила його робити вона особисто. Крім того, на час підписання договору батько мав суттєву ваду здоров»я, а саме туговухість. Він з 2005 перебував на диспансерному обліку у лорлікаря, постійно носив слуховий апарат. У тексті договору, посвідченому нотаріусом 18.01.2012 року, наявні суттєві протиріччя. В пункті 1 зазначено, що [PERSON] дарує [PERSON] житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS], а в пункті 14 цього ж договору зазначено: «Дарувальник, [PERSON], повідомляє, що на момент відчуження земельної ділянки в зареєстрованому шлюбі не перебуває, є вдівцем». На думку позивачки, такий текст договору не дає можливості встановити, які дійсно наміри були у покійного під час підписання спірного договору, яке волевиявлення у нього було, тому, що за життя батько неодноразово, говорив, що будинок після його смерті він залишає їй (позивачці) та братові - відповідачу по справі. За таких обставинах, коли її батько - [PERSON], будучі людиною похилого віку (77 років), вперше за своє життя взагалі приймав участь при оформленні нотаріусом документу, при наявності фізичних вад у нього та неписьменності, вважає, що спірний договір був укладений за відсутністю його вільного волевиявлення, яке б відповідало його внутрішній волі та було спрямовано на настання реальних наслідків. Оскільки відповідач не визнає її права на частку в спадковому майні, що залишилось після смерті батька, вимушена звернутися до суду за захистом В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали повністю, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник в залі судового засідання позов не визнали, просили в його задоволені відмовити. Третя особа [PERSON] позов визнала, просила його задовольнити. Третя особа [PERSON] в письмовій заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов задовольнити. Представник реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції письмово повідомив про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши представників позивачки, відповідача та його представника, свідків, дослідивши письмові докази, які були у справі, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що за життя померлому [PERSON] належало на праві особистої власності будинковолодіння [ADDRESS], яке складалося із житлового будинку загальною площею 51, 80 кв.м., в т.ч. житловою площею 38,30 кв.м., 2-х літніх кухонь, вбиральні, сараю з підвалом, колодязя, вигрібної ями і огорожі та земельної ділянки площею 0,0877 га., на якій розташоване це будинковолодіння. [INFO] [PERSON] помер. Як свідчить довідка ЖРЕП № 12 від 09.07.2012 року за № 520 на день смерті [PERSON] в будинку по [ADDRESS] разом з ним проживали його діти: позивачка - [PERSON], відповідач - [PERSON] та була зареєстровано третя особа - [PERSON] З витягу зі спадкового реєстру, виданого Першою Чернівецькою нотаріальною державною конторою вбачається, що позивачка - [PERSON] в межах строку встановленого ст.1270 ЦК України звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Під час оформлення документів для отримання спадщини, позивачка дізналась, що 18 січня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] був посвідчений договір дарування житлового будинку, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] Як встановлено судом, в абзаці 2 п.14 вищевказаного договору зазначено: «Цей договір прочитано кожною із сторін окремо». В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] не вмів писати і читати. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що ніколи не бачив особисто, щоб покійний читав або писав. Під час дослідження судом реєстру для реєстрації нотаріальних дій за січні 2012 року приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] встановлено, що в порушення вимог п.7.47 Правил ведення нотаріальних дій, затверджених наказом МЮ України 22.12.2010 року, в графі 7 Реєстру відсутнє власноручно виконане написання прізвище [PERSON], а стоїть тільки підпис. Представник державного нотаріального архіву Чернівецької області в судовому засіданні підтвердила в судовому засіданні факт порушення нотаріусом [PERSON] Правил ведення нотаріальних дій при оформленні спірного договору, а також пояснила що нотаріус [PERSON] померла в 2013 році. Вищевказані докази свідчать про те, що [PERSON] самостійно не міг написати своє прізвище, а отже і прочитати текст договору дарування, посвідчений нотаріусом [PERSON] 18.01.2012 року. Судом також встановлено, що на час підписання договору [PERSON] мав ваду здоров»я, а саме туговухість. Цей факт не заперечувався ні ким із сторін. Факт перебував на диспансерному обліку [PERSON] у лорлікаря з 2005 року з діагнозом двосторонній хронічний кохлеарний неврит, підтверджується довідкою КМУ «Лікарська поліклініка № 1», в якій зазначено, що ще в 2009 році [PERSON] слухопротезувався та отримував слуховий апарат. Під час судового засідання свідок відповідача [PERSON] пояснив, що в день оформлення договору він підвозив відповідача, його дружину та [PERSON] до нотаріуса і бачив як укладався договір, чув як нотаріус читала в голос договір. Він в той день у [PERSON] не бачив слухового апарату. Третя особа [PERSON] в суді вказала на те, що [PERSON] в січні 2012 року особисто їй казав про те, що їздив сином ( [PERSON],) оформляти якись документи, але забув слуховий апарат. Таким чином суд вважає встановлений той факт, що фактично [PERSON] із-за вади слуху та неписьменності не мав можливості усвідомлювати текст договору, який був підписаний ним 18.01.2012 року., що свідчить про неможливість встановлення факту волевиявлення [PERSON] на час підписання договору 18.01.2012 року. Такий висновок суд робить також виходячи з того, що в пункті 1 спірного договору зазначено, що [PERSON] дарує [PERSON] житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS], а в пункті 14 цього ж договору зазначено: «Дарувальник, [PERSON], повідомляє, що на момент відчуження земельної ділянки в зареєстрованому шлюбі не перебуває, є вдівцем». Вищенаведене свідчить про порушення нотаріусом п.36 Інструкції, якою передбачено обов'язок нотаріуса роз'яснити сторонам зміст і значення правочину і перевірити, чи відповідає зміст, посвідчуваного договору вимогам Закону і дійсним намірам сторін. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарований) безоплатно майно у власність. Таким чином, сторони при укладенні договору повинні мати повну уяву як про предмет договору, так і досягти згоди при всі істотні умови. Частина 3 ст.203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недотримання вказаних умов закону при оформленні спірного договору свідчить про його недійсність, що передбачено частиною 1 статті 215 ЦК України. У відповідності до частини 1 статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, таких правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стосовно письменності покійного, оскільки вони протирічать іншим доказам, дослідженим судом і розцінюваними судом як належні. Що стосується показів [PERSON] стосовно часу укладення договору [PERSON] в 2011 році, то вони взагалі суперечать іншим доказам, оскільки сам відповідач вказує, що договір дарування укладався 18.01.2012 року. Суд вважає, що позивачка довела тот факт, що під час оформлення договору дарування житлового будинку 18.01.2012 року були порушені вимоги законодавства, що призвело до порушення її майнового права щодо спадкового майна. Судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом у відповідності до ст..1261 ЦК України, своєчасно звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] За змістом ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкуваня мають діти спадкдавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідного до ст..1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивач не довів факту та не надав доказів кола осіб які претендують на спадщину, а тому суд не може зробити висновок щодо кола спадкоємців і визначити частку кожного із спадкоємців. А тому в частині визнання права власності на ? частину спадкового майна суд відмовляє. На підставі наведеного та

Outcome: partial