Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Державного підприємства «Скадовський морський торгівельний порт», про стягнення виплат сум розрахунку при звільненні, мотивуючи тим, що працювали у відповідача за трудовим договором по день звільнення. Однак при звільненні відповідачем не виплачено компенсацію раціону харчування. З наведених підстав просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] - 25 000 грн., на користь [PERSON] - 48 000 грн., як компенсацію раціону харчування з дня звільнення. Позивачі [PERSON], [PERSON] та представник останнього [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві. Представник Державного підприємства «Скадовський морський торгівельний порт» Ясиненко В. І. позов не визнав та просив відмовити у задоволенні заявлених в ньому вимог посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, зауважив про пропуск позивачами строку звернення до суду. Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, допитавши свідка, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків. Статтею 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив наступні обставини справи. Відповідно до записів у трудовій книжці [PERSON] 10.08.1978 уклав трудовий договір на невизначений строк з відповідачем. Працював на різних посадах. Останнє місце роботи на посаді капітан-змінний механік караванної варти. На підставі наказу № 140 від 11.07.2016 звільнений з посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 3-4). [PERSON] згідно записів у трудовій книжці 18.04.2011 уклав трудовий договір на невизначений строк з відповідачем, на підставі наказу № 78 від 18.04.2011 прийнятий на посаду матроса. Згідно наказу № 171 від 01.09.2015 переведений на посаду змінного помічника караванної вахти. На підставі наказу № 235 від 16.11.2015 [PERSON] звільнений із займаної посади за власним бажанням у зв'язку з переїздом в іншу місцевість (а.с. 5). Відповідно до ст. 54 Кодексу торговельного мореплавства України, порядок прийняття на роботу осіб суднового екіпажу, їх права і обов'язки, умови роботи на судні та оплати праці, соціально-побутового обслуговування в морі і в порту, а також порядок і підстави звільнення регулюються законодавством України, цим Кодексом, статутами служби на морських і риболовних суднах, генеральними та галузевими тарифними угодами, колективними і трудовими договорами (контрактами). Згідно п. 8.1.5 Колективного договору, витяг якого надано представником відповідача (а.с. 20), сторони домовились встановлювати норматив вартості безоплатного раціону харчування членам екіпажів суден транспортного та рефулерного флоту виходячи з науково-обґрунтованих норм та фактичної вартості продуктів. Перегляд нормативів проводити 1 раз на рік за погодженням двох сторін та затверджувати наказом по порту. Для службово-допоміжного флоту встановлювати норматив столового забезпечення, величина якого не повинна перевищувати 50 % нормативу раціону харчування». Тобто йдеться тільки про обов'язок власника щодо встановлення норм забезпечення харчування з розрахунку на одного члена екіпажу (здійснюється спеціалізованими НДІ в галузях харчування, які мають на це право та володіння спеціальними знаннями), згідно яких підприємство повинно було за свій рахунок проводити закупівлю продуктів харчування у відповідності до розроблених норм та організувати приготування обідів для екіпажів суден, відкривши пункт колективного харчування (п. 8.1.9. Колективного договору), реалізуючи додаткову соціальну гарантію, чого зроблено з боку адміністрації не було, щовизнається сторонами по справі, а тому на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Допитана в судовому засіданні в якості свідка бухгалтер ДП «Скадовський морський торгівельний порт» [PERSON] пояснила, що згідно статті 68 балансового звіту на підприємстві передбачено харчове постачання. Але кошти на харчування не надходять. Всі кошти за цією статтею надходять виключно продуктами. Коли саме призупинилось постачання не може згадати, але в 2016 році вже точно не було. Підтвердила, що дійсно існує заборгованість перед позивачами за 68 статтею. Нарахування здійснюються на підставі грошового звіту капітана судна. Ця заборгованість може бути компенсована лише у вигляді продуктів. З оглядом на вказане, витрати на харчування не є складовою заробітної плати й доказів протилежного суду не надано. Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Перебіг строку звернення до суду у даному випадку необхідно обчислювати з моменту звільнення позивачів [PERSON] - 11.07.2016, [PERSON] - 16.11.2015, у той час, як до суду з позовом позивачі звернулися 19.12.2016. Отже приймаючи до уваги, що витрати на харчування не є складовою заробітної плати, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого позову з огляду на пропуск строку звернення до суду за вирішення трудового спору.

Outcome: dismissed