Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області про визначення часток та визнання права власності на 2/4 частки квартири. Свої вимоги мотивує тим, що 18 квітня 1993 року Тарутинським агентством по приватизації житла [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі розпорядження (наказу) Тарутинського агентства по приватизації житла від 17 квітня 1993 року за № 34 було видано свідоцтво про право власності на квартиру №11 загальною площею 59,6 кв.м., розташованої в [ADDRESS] та зареєстрованої Тарутинською селищною радою за зазначеними особами на праві спільної сумісної власності, про що зроблено запис у реєстровій книзі за № 34. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER]. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 22 березня 2016 року було встановлено факт, що має юридичне значення, а саме належність свідоцтва про право власності на житло, видане Тарутинським агентством по приватизації 18 квітня 1993 року, на підставі розпорядження № 34 від 17 квітня 1993 року з записом в графі «прізвище, ім'я, по батькові» [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON], померлої [INFO]. Згідно свідоцтва про право власності на житло та технічного паспорту на вказану квартиру вбачається, що власників четверо: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], померла [INFO]. Спадкоємицею майна померлої [PERSON] є позивачка, як донька останньої та її чоловік [PERSON], син [PERSON], які від спадщини відмовились. Після смерті [PERSON], позивачка звернулась до Тарутинської районної державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину як спадкоємиця першої черги, однак їй було роз'яснено, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно у спадкодавця та відсутністю його реєстрації в Тарутинському районному бюро технічної інвентаризації дане питання вона вправі вирішити в судовому порядку. Враховуючи вище викладене позивачка просить в судовому порядку: визначити, що її частка та частки всіх членів їх сім'ї, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] є рівними та складають по 1/4 частці за кожним; визнати за нею право власності на 2/4 частки вказаної квартири, з яких 1/4 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, на розгляд суду від позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с.51). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшла заява від відповідача, в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивачки та просить розглянути справу без його участі (а.с.50), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшла заява від відповідача, в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивачки та просить розглянути справу без його участі (а.с.52), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник відповідача Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області- селищний голова у судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивачки та просить розглянути справу без його участі (а.с.53), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник третьої особи Тарутинського бюро технічної інвентаризації - директор у судове засідання не з'явилась. На адресу суду надійшла заява від представника третьої особи, в якій вона зазначила, що згодна з позовними вимогами позивачки та просить розглянути справу без її участі (а.с.45). В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч.3 п.17 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року, частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриті спадщини. 18 квітня 1993 року Тарутинським агентством по приватизації житла [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі розпорядження (наказу) Тарутинського агентства по приватизації житла від 17 квітня 1993 року за № 34 було видано свідоцтво про право власності на квартиру №11 загальною площею 59,6 кв.м., розташованої в [ADDRESS] та зареєстрованої Тарутинською селищною радою за зазначеними особами на праві спільної сумісної власності, про що зроблено запис у реєстровій книзі за № 34 (а.с.12). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 14 жовтня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тарутинського райуправління юстиції Одеської області (а.с.10). Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 22 березня 2016 року було встановлено факт, що має юридичне значення, а саме належність свідоцтва про право власності на житло, видане Тарутинським агентством по приватизації 18 квітня 1993 року, на підставі розпорядження № 34 від 17 квітня 1993 року з записом в графі «прізвище, ім'я, по батькові» [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON], померлої [INFO] (а.с.19). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої увійшла частка квартири [ADDRESS] однак оскільки частки співвласників не визначені спадкоємці не можуть прийняти спадщину. За цих підстав суд вважає, що можливо визнати ідеальні частки вищезазначеної квартири, а саме по 1/4 частині за кожним співвласником. Розглядаючи вимогу позивачки про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], суд користується нормами Цивільного Кодексу /в редакції 1963 року/, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася з її смертю, а саме [INFO], тобто до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України /в редакції 2004 року/. Згідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 527 ЦК УРСР 1963 року регламентовано, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що при спадкоємстві за законом, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 548 ЦК УРСР /в редакції 1963 року/, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР /в редакції 1963 року/, вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] на підставі ч.1 ст. 529 ЦК УРСР /в редакції 1963 року/ є : її чоловік (відповідач по справі) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим 04 грудня 1974 року Тарутинською селищною радою Тарутинського району Одеської області (а.с.24); її донька (позивачка по справі) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження [NUMBER], виданим 01 березня 1976 року Тарутинською селищною радою Тарутинського району Одеської області (а.с.9); її син (відповідачпо справі) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження [NUMBER], виданим 08 травня 1980 року Яровською сільською радою Тарутинського району Одеської області (а.с.28). Позивачка [PERSON] належним чином прийняла спадщину, так як на момент смерті спадкодавця [PERSON] і по теперішній час зареєстрована та мешкає в квартирі [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з заявами про прийняття спадщини не звертались. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Що стосується вимог позивачки, щодо визнання за нею права власності на 1/4 частку квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, суд прийшов до наступного. Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону) передбачено, що забезпечення проведення державної реєстрації входить до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав. Стаття 11 Закону регламентує, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. З п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону вбачається, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката. Пунктом 52 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року передбачено, що для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу (у тому числі у результаті виділення окремого об'єкта нерухомого майна із складу об'єкта нерухомого майна, що складається з двох або більше об'єктів), виділу частки або об'єднання кількох об'єктів, подаються: документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його поділу, виділу частки чи об'єднання (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли державна реєстрація права власності проводиться на підставі договорів про поділ спільного майна або про виділ частки в натурі); технічний паспорт на новостворений об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння новоствореному об'єкту нерухомого майна окремої адреси (крім випадків, коли присвоєння окремої адреси новоствореному об'єкту нерухомого майна не передбачається); письмова згода всіх співвласників (у разі, коли поділ, виділ частки або об'єднання здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності). Так, з матеріалів справи не вбачається, що позивачка [PERSON] зверталась до суб'єктів державної реєстрації прав з заявою про реєстрацію права власності на належну їй 1/4 частку вказаної квартири та отримувала відмову в проведенні реєстрації. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачка [PERSON] передчасно звернулась до суду з вимогою про визнання за нею належного їй на підставі свідоцтва про право власності на житло права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS], а тому в цій частині позовних вимог їй слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial