Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про встановлення факту належності майна, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, зазначивши, що 19 листопада 1957 р. позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON].. Від шлюбу у них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] (шлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], [INFO] На імя чоловіка позивача, [PERSON], [PERSON], в Дніпропетровському облвиконкомі було видано переселенський квиток № 081732 від 16 квітня 1981р., із зазначенням складу їх сім ї - чотири чоловіки. В цьому квитку зазначено, що їх сімя є переселенцем до тодішнього радгоспу «Дніпро», що знаходився на території Дніпропетровського району. В переселенському квитку також зазначено, що вони є сімєю переселенців з пільгами, передбаченими законом. 30 липня 1982 року, згідно з акту, складеного директором радгоспу «Дніпро» [PERSON], головою робітничого комітету [PERSON]. виконробом [PERSON], затвердженого головою Дніпропетровського райвиконкому Дніпропетровської обл., на підставі переселенського квитка, чоловіку позивача [PERSON]П - [PERSON] та його сім ї було передано будинок та надвірні споруди, побудовані в 1979 році, що знаходились за адресою: м.Дніпро, вул..Обласна. 22. Надання будинку їх сім ї було здійснено на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР. В даному домоволодінні вони стали проживати сімєю у складі пяти осіб, оскільки пізніше, з травня 1982 року, після служби у армії, до них вселився та зареєструвався і став проживати старший син позивач [PERSON] У грудні 1992 р. чоловік [PERSON]- [PERSON] сплатив від імені їх родини грошову суму за вартість отриманого ними будинку, в розмірі 939 карбованців 50 коп. в касу радгоспу «Дніпро» АНД району м,Дніпропетровська. На той час ніхто в них не вимагав реєстрації їх домоволодіння в будь-якому органі, в тому числі і в БТІ, тому [PERSON], не знаючи цих правил, не будучи належним чином проінформований про свої обовязки, не зареєстрував їх спільне домоволодіння.Земельна ділянка, на якій знаходиться домоволодіння, не є приватизованою. [PERSON] помер 10 липня 1996 року. Заповіту за життя не залишав. Після його смерті відкрилась спадщина на все його майно. Спадкоємцями першої черги після його смерті є позивачі по справі. На момент його смерті всі вони були зареєстрованими в [INFO], а отже є особами, що прийняли спадщину. Позивачі, в березні 2016 року звернулися до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане домоволодіння. Постановою нотаріуса від 08 квітня 2016р. заявникам було відмовлено у видачі нам свідоцтва про право на спадок на вказане домоволодіння, через відсутність в БТ1 реєстрації його власності на імя померлого [PERSON] У звязку з цим позивачі просили суд встановити факт належності спірного домоволодіння померлому [PERSON], визнати за ними в рівних частках право власності на домоволодіння № 22 по вул. Обласній в м. Дніпрі. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає можливим зі згоди позивачів провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення. Представник нотаріальної контори надав заяву про розгляд справи за його відсутності та винесення рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що чоловікові [PERSON] та батьку [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] 30 липня 1982 року згідно з акту, складеного директором радгоспу «Дніпро» [PERSON], головою робітничого комітету [PERSON]. виконробом [PERSON], затвердженого головою Дніпропетровського райвиконкому Дніпропетровської обл., на підставі переселенського квитка було передано будинок та надвірні споруди, побудовані в 1979 році, що знаходились за адресою: м.Дніпро, вул..Обласна. 22. Надання будинку було здійснено на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР. У грудні 1992 р. чоловік [PERSON]- [PERSON] сплатив грошову суму за вартість отриманого будинку, в розмірі 939 карбованців 50 коп. в касу радгоспу «Дніпро» АНД району м,Дніпропетровська. [PERSON] помер 10 липня 1996 року. Заповіту за життя не залишав. Після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння № 22 по вул. Обласній в м. Дніпрі, право власності на яке померлий належним чином не зареєстрував. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. На момент смерті [PERSON] всі позивачі по даній справі, були зареєстрованими в [INFO], що підтверджується відомостями зазначеними у паспортах позивачів, довідкою про склад сімї, виданою квартальним комітетом № 27 від 24.07.2015 року. Отже, позивачі є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON]. Відповідно до ст.. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачі отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння не мають можливості, оскільки спадкодавець належним чином не зареєстрував своє право власності на нього. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права позивачів, позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом в рівних частинах на вказане домоволодіння є законними та обґрунтованими. Позовні вимоги щодо встановлення факту належності померлому [PERSON] спірного домоволодіння задоволенню не підлягають, оскільки факт належності спадкодавцеві майна підтверджене відповідними правовстановлюючими документами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивачів.

Outcome: partial