Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області про визначення ідеальних часток у спільному сумісному майні, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлого в [INFO] її чоловіка [PERSON], який до дня смерті проживав в с. Великий Перевіз Шишацького району Полтавської області. Спадкове майно померлого складається із 1/2 частини житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. Станом на 01 липня 1990 року вказаний будинок відносився до колгоспного двору, членами якого були: голова двору - [PERSON], його дружина - [PERSON], його син - [PERSON], його невістка [PERSON], онучки [PERSON], [PERSON]. [INFO] року помер голова двору [PERSON], спадщину після якого в силу ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] Після смерті [INFO] [PERSON], спадщину фактично прийняв її син [PERSON] Таким чином до складу спадкового майна померлого на момент його смерті входило 3/6 або 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Для одержання свідоцтва про право на спадщину померлого [PERSON] його спадкоємець (позивач) [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса [PERSON], але у видачі свідоцтва їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦР УРСР, ЦК та ЦПК України позивачі звертаються за захистом своїх прав до суду та просять визначити розмір ідеальних часток у спільній сумісній власності на житловий будинок по [ADDRESS] за померлим [INFO] [PERSON], померлою [INFO] [PERSON], померлим в [INFO] [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності, в порядку спадкування за законом на спадкове майно померлого [PERSON], що складається із 3/6 (1/2) частини спадкового житлового будинку та виходячи із розміру ідеальних часток у ньому, право власності на 4/6 вказаного житлового будинку. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку по [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не з'явились, до суду надали спільну заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їхню відсутність. Представник позивачів - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без її участі. Представник відповідача - Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області та в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову всіма відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Великоперевізькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 10 липня 1996 року (а.с.17). До дня смерті [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] Разом з ним на день смерті проживали дружина - [PERSON], син - [PERSON], невістка [PERSON] та онука [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 03 лютого 2014 року № 76 (а.с.20). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Великоперевізькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 26 жовтня 1998 року (а.с.18). До дня смерті [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] Разом з нею на день смерті проживали син - [PERSON], невістка [PERSON] та онука [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 03 лютого 2014 року № 77 (а.с.20). В [INFO] (точної дати не зазначено) помер спадкодавець [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Великоперевізькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 04 листопада 2013 року (а.с.15). Згідно довідки виконкому Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області від 30 січня 2014 року № 68 померлий до дня смерті проживав в [ADDRESS], разом з ним на момент смерті проживала дружина (позивач) [PERSON]. Свідоцтво про право власності на домоволодіння не видавалось. Присадибна земельна ділянка приватизована. (а.с.21). Померлий [PERSON] заповіту не залишив Єдиним спадкоємцем померлого за законом, що прийняв спадщину є його дружина [PERSON] Інші спадкоємці, що прийняли спадщину чи претендують на неї відсутні, що встановлено судом при дослідження матеріалів спадкової справи померлого № 143/2013, яка перебуває на обліку та зберіганні у приватного нотаріуса [PERSON] (а.с.42-44). Спадковий будинок, частина якого належала померлому [PERSON] та на певні частки якого претендують позивачі, згідно технічного паспорту ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» (інвентарний номер 4010) розташований по [ADDRESS], знаходиться на земельній ділянці площею 2500 кв. м., та складається з житлового будинку 1974 року побудови загальною площею 72,7 кв.м., жилою площею 56,6 кв.м. (літ - А-1, а), літньої кухні (літ. - Б,б), сараю (літ. - В), сараю з погребом (літ. - Г,г), гаражу (літ. - Д), вбиральні (літ. - Е), 1/2 колодязю ( № 1) (а.с.27-30). Згідно довідки виконкому Великоперевізької сільської ради Полтавської області від 30.01.2014 № 69 спадкове домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 4 (особовий рахунок № 169), станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на 01.07.1990 року є: голова двору - [PERSON], дружина - [PERSON], син - [PERSON], його невістка [PERSON], онучки [PERSON], [PERSON] (а.с. 19). Як встановлено судом із змісту технічного паспорту спадковий будинок разом з господарсько-побутовими приміщеннями були побудовані в період з 1970 по 1977 року. В зв'язку з чим, розглядаючи спірні правовідносини, суд керується й тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про селищну раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов'язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене суд приходе до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 4, особовий рахунок 169 Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с. 19) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок по [ADDRESS], який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1970 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Крім того, на даний час не можливо прийняти будинок в експлуатацію згідно умов «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, тому що інспекцією ДАБК не видавалося дозволу на проведення будівельних робіт, а забудовник [PERSON], який був головою колгоспного двору помер, ще 08.07.1996 року. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,25га, на якій розташований спірний житловий будинок, належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 047427, виданого Великоперевізькою сільською радою 20 липня 2004 року за реєстровим номером 27 (а.с.45). Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті та іншим членам його родини ніким не оспорюєтся. Постановою приватного нотаріуса Шишацької районного нотаріального округу [PERSON] від 22 березня 2014 року № 167/02-31 спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на будинок. (а.с.23). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року та ст. 355 ЦК України спірний будинок по [ADDRESS] належав членам колгоспного двору: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/6 його частину. Судом встановлено, що член колгоспного двору [PERSON] в зв'язку з одруженням змінила прізвище на «Коробка», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00013839969 від 07 травня 2014 року (а.с.14) та копією її паспорту [NUMBER], виданого 21.11.2000 Шишацьким РВ УМВС (а.с.12). Член колгоспного двору [PERSON] в зв'язку з одруженням змінила прізвище на «Жаботинська», що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], виданим 20 жовтня 2001 року Великоперевізькою сільською радою Шишацького району Полтавської області (а.с.11) та копією її паспорту [NUMBER], виданого 14.05.2002 Шишацьким РВ УМВС (а.с.8-10). Виходячи з вищевикладеного, врахувавши вищевказані зміни в анкетних даних позивачів та рівність часток кожного з членів колгоспного двору суд приходе до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визначення ідеальних часток кожного з 6-ти членів колгоспного двору у спірному житловому будинку. Судом при дослідженні спадкової справи померлого [PERSON] № 143/2013 встановлено, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру № 36964856 від 24.03.2014, а отже спадкоємцями останнього, які відповідно до приписів п.1. ч.1. ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняли спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном, залишившись проживати в спадковому будинку, були його дружина [PERSON] та син [PERSON], які за своє життя право власності на себе не оформили (а.с.46). Як встановлено зі змісту витягу зі Спадкового реєстру № 36964717 від 24.03.2014 спадкова справа після померлої 21.10.1998 року [PERSON] не заводилась, а отже єдиним спадкоємцем останньої, що прийняв спадщину після неї в силу п.1. ч.1. ст. 549 ЦР УРСР був її син [PERSON] (а.с. 47). Таким чином, успадкувавши після смерті своїх батьків [PERSON] та [PERSON] їх частки у спільному будинку, які б належали останнім в разі їх визначення у спільному сумісному майні у вигляді спірного житлового будинку, з врахуванням частки, яка б належала йому в разі її визначення, спадкодавець [PERSON] на час смерті мав право на 3/6 або 1/2 житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS]. В подальшому, успадкувавши після смерті чоловіка [PERSON] належну останньому 1/2 частку вищевказаного житлового будинку, спадкоємець (позивач) [PERSON] позбавлена можливості оформити належну їй, з врахуванням спадщини, частку будинку на своє ім'я через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця, що є перешкодою для реалізації нею права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved