Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] 13.11.2014 року звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від утримання дитини, і матеріальної допомоги добровільно не надає, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву від 12.01.2015 року (а.с.17) про розгляд справи у її відсутність, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує і наполягає на стягненні аліментів у заявленому розмірі, у випадку неявки відповідача згодна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча його належним чином, і у встановленому порядку було повідомлено про місце, день і час судового засідання, призначеного на 28.01.2015 р.(а.с.20-21), яке було відкладено в зв'язку з його неявкою, а також судового засідання, повторно призначеного на 17.02.2015 року (а.с.23-24). За таких обставин, за відсутності заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності та відсутності заперечень позивачки проти такого вирішення справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ч.4 ст.169 та ст.224 - 226 ЦПК України. За згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Між сторонами склалися шлюбно-сімейні відносини, які регулюються нормами СК України. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.2), від якого мають спільну дитину: [PERSON], [INFO], і це підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.3), в якому її матір′ю вказано позивачку, а батьком відповідача. На день звернення позивачки до суду позивачка з відповідачем спільно не проживають. При цьому їх неповнолітня дитина знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується довідкою виконкому Березанської селищної ради Миколаївської області від 11.11.2014 року (а.с.4). Отже, між сторонами існують сімейні правовідносини, урегульовані Сімейним кодексом України (ч.1. ст.2 СК ), та взаємні батьківські обов′язки щодо утримання їх неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття відповідно до вимог ст.180 СК України. За змістом положень ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов′язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, відповідно до встановлених обставин, враховуючи, що домовленості про утримання неповнолітньої дитини сторони не дійшли, позивачка сама несе весь тягар утримання їх спільної з відповідачем дитини, а відповідач свого обов?язку по її утриманні не виконує, чим порушує права і законні інтереси позивачки, суд вважає, що у позивачки є правові підстави вимагати стягнення аліментів з відповідача в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує матеріальне становище дитини, яка є неповнолітньою, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, що він на своєму утриманні інших дітей та непрацездатних осіб не має, та що інші утримання по виконавчим листам з відповідача не проводяться. На підставі ст.183 СК України суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача. На підставі ст.ст. 121, 122, 180, 181, 182, 191 СК України,

Outcome: approved