Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Головного Управління юстиції в м. Києві про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на житло, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивують тим, що згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №28-396 від 13.09.1996 р. на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво на право власності на квартиру [ADDRESS], на підставі якого всі троє членів сім'ї стали співвласниками даної квартири в рівних долях. [INFO] [PERSON] помер, однак залишився бути зареєстрований в спірній квартирі. В подальшому [PERSON] вирішила приватизувати квартиру. Приватизація була здійснена згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. В 2011 році [PERSON] був знятий з реєстрації, однак залишився все ж таки співвласником квартири, що перешкоджає позивачам вільно розпоряджатися своєю власністю, що є предметом позовних вимог. В судове засідання позивачі не з'явилися, від позивача [PERSON] надійшла заява в якій вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надав заяву, в якій визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Просив розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. В судовому засіданні встановлено, що згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації №28-396 від 13.09.1996 р. на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво на право власності на квартиру [ADDRESS], на підставі якого всі троє членів сім'ї стали співвласниками даної квартири в рівних долях. [INFO] [PERSON] помер, однак залишився бути зареєстрований в спірній квартирі. В подальшому [PERSON] вирішила приватизувати квартиру. Приватизація була здійснена згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. В 2011 році [PERSON] був знятий з реєстрації, однак залишився все ж таки співвласником квартири, що перешкоджає позивачам вільно розпоряджатися своєю власністю, Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved