Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON]В та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 29/53 та зняти їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що їм на праві власності належить вищезазначена квартира. У даній квартирі зареєстровані відповідачі. Відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON], а відповідач [PERSON] є донькою [PERSON] Після розірвання шлюбу, відповідачі ще деякий час проживали у спірній квартирі а потім виїхали за невідомою адресою. Таким чином, з 2013 року позивачі з відповідачами не бачаться, жодної інформації відповідачів у них не має, про їх теперішнє місцезнаходження нічого не відомо. Тому, [PERSON] та [PERSON] просять суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, до зали судового засідання не зявились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи , до зали судового засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Відповідно до ордера на житлове приміщення № 197, [PERSON]А та членам його сімї надано право на заняття житлового приміщення за адресою вул. Спаська, 29/53 (а.с. 11). Згідно акту складеного мешканцями будинку № 29 по вул. Спаська [PERSON] за адресою: вул. Спаська, 29/53 не проживає з 2013 року ( а.с.12) Згідно акту складеного мешканцями будинку № 29 по вул. Спаська [PERSON] за адресою: вул. Спаська, 29/53 не проживає з 2013 року ( а.с.13) Стаття 71 ЖК\~УРСР передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім'ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сімї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрації в ньому. Обовязковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до положень\~ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Таким чином, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Таким, чином оскільки відповідачі не проживає в спірній квартирі з 2013 року, в той час як добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажають, а їх реєстрація створює позивачам перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи їх майнові права, вони вимушену сплачувати за відповідачів [PERSON]В та [PERSON] додатково комунальні послуги, тому суд вважає за можливим визнати останніх такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 29/53. Щодо позовних вимог\~в частині\~зняти з\~реєстрації місця\~проживання[PERSON]В та [PERSON] за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Спаська, 29/53ьто вони не підлягають задоволенню за таких підстав. Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачає процедуру реєстрації місця проживання особи, зокрема ч. 1\~ст. 6 цього Закону\~передбачає, що «Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після\~зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної\~реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом\~реєстрації з одночасним\~зняттям з попереднього місця проживання». Окрім того, згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто, рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню на користь позивачів судовий збір у розмірі 704,60 грн., сплачений останніми під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial