Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

позивачі звернулись до відповідача з позовом про визнання на підставі ст.405 ЦК України таким, що втратив право на користування житлом в квартирі №11 будинку №13 в м. Стрий Львівської області. В обґрунтування покликались на те, що кожен з них є власником по 1/2 вказаної квартири. За даною адресою, окрім позивачів, також зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги для реєстрації громадян. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Останні є батьками позивачів, а відтак членами сім'ї власників квартири. [PERSON] лише зареєстрований у спірній квартирі, але з серпня 2014р., тобто понад один рік не проживає з власної волі, виселився добровільно, не намагається повернутися у спірне житло та проживати у ньому. Між позивачами та відповідачем не існує жодних домовленостей щодо порядку користування спірним житлом. Реєстрація відповідача у квартирі [ADDRESS] перешкоджає позивачам вільно володіти та користуватись належним їм майном, оскільки вони несуть додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, не мають можливості оформити субсидії та отримати інші пільги, передбачені чинним законодавством. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їхні представники [PERSON] і [PERSON], покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, позов підтримали. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, повторно в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши позивачку, свідків [PERSON], [PERSON], які ствердили, що [PERSON] більше року у квартирі позивачів не проживає, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений ЦК України й законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Стаття 405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], кожному з них належить по 1/2 вказаної квартири (а.с.10-14). З копії будинкової книги для реєстрації осіб, які проживають за адресою [INFO], вбачається, що у квартирі зареєстрований [PERSON] 10.02.1959р. народження. Факт його реєстрації за вказаною адресою також підтверджується відповіддю на запит суду в порядку ст.122 ЦПК України Відділу АДР ДМС України у Львівській області №15442 від 04.11.2015р. Судом не встановлено, що між [PERSON] і позивачами існували будь-які домовленості щодо порядку користування спірним житлом, останній як член сім`ї власників житла їх батько, проживав разом з ними та користувався цим житлом відповідно до закону. [PERSON] не проживає у [INFO] без поважних причин понад один рік. Згідно із ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] обрав собі інше місце проживання, спірне житло залишив і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни без поважних причин, не сплачує витрати на утримання будинку; позивачі, як власники житла, мають право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житлом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи із змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно повязане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). У звязку із цим, відповідно до ст.16 ЦК України заявлення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише після вирішення спору про житлові права. При цьому, відповідно до ст.7 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємоповязане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71.72,156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Таким чином, лише за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, проводиться зняття її з реєстрації місця проживання. Отже, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зняття відповідача з реєстрації є передчасною і не підлягає до задоволення.

Outcome: partial