Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування останнього зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29.09.1990 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] На початку березня 2013 року шлюбні відносини з відповідачем було припинено та 21.06.2013 року шлюб розірвано. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR д/н [NUMBER], вартість якого складає 64328 грн. та 25.07.2003 року на підставі договору купівлі-продажу на ім'я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], вартістю 615230 грн. В 2001 році ними була приватизована квартира [ADDRESS] в рівних долях на неї, її чоловіка та їх доньку. 01.07.2002 року вказана квартира була продана та на час її продажу вона виступала, як законний представник та діяла від імені її доньки [PERSON], оскільки на момент продажу квартири останній було 10 років. При продажу квартири органом опіки та піклування було прийняте рішення дозволити [PERSON] продати квартиру [ADDRESS] та зобов'язано останнього закріпити за неповнолітньою рівноцінну частину придбаного житла. Але відповідачем рішення органу опіки та піклування виконано не було та при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] інтереси доньки [PERSON] в частині закріплення за нею 1/3 частини придбаного майна не дотримано. Таким чином, вважає, що розподілу між нею та відповідачем підлягає лише 2/3 частини квартири. Оскільки вона разом з донькою проживає в спірній квартирі, а відповідач мешкає за іншою адресою, позивачка просила суд в порядку поділу спільного майна визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] зі сплатою на користь відповідача грошової компенсації за його 1/3 частку квартири в сумі 205076 грн. 66 коп. Також, посилаючись на те, що належний їй з відповідачем автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR д/н [NUMBER] необхідний їй в повсякденному житті, просила визнати за нею право власності на вказаний транспортний засіб, стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію за його частку в сумі 32164 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30.09.2013 року справу за позовом [PERSON] було об'єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - служба у справах дітей Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради, про визнання дій протиправними, визнання права власності. В обґрунтування вказаного позову [PERSON] посилалась на те, що 21.06.2013 року було розірвано шлюб між її батьками [PERSON] та [PERSON] Зі слів матері їй стало відомо, що між батьками виник спір з приводу поділу набутого за час шлюбу майна. Також їй стало відомо, що в 2001 році батьками була приватизована квартира [ADDRESS]. Вказана квартира була приватизована в рівних долях та неї, її батька та матір. 01.07.2002 року квартира була продана. В момент продажу її мати виступала, як її законний представник та діяли від її імені. 25.07.2003 року батьком була придбана квартира [ADDRESS], але рішення органу опіки та піклування, що приймалось під час продажу квартири [ADDRESS], батьком виконано не було та за нею 1/3 частина придбаного майна не закріплена. В зв'язку з цим, позивачка просила суд визнати дії її батьків щодо порушення її майнових прав - протиправними та визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлений нею позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити останній в повному обсязі. Проти задоволення позову [PERSON] також не заперечувала. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлений останньою позов та просив його задовольнити. Проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Відповідач за позовами - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову [PERSON] та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що права останньої при продажу квартири [ADDRESS] та подальшому придбані квартири [ADDRESS] порушено не було. Крім того, посилався на пропуск [PERSON] строків позовної давності для звернення до суду з позовом та просив застосувати останній. Позов [PERSON] просив задовольнити частково та визнати за останньою право власності на ? частину квартири [ADDRESS] зі стягненням з [PERSON] на його користь компенсації вартості ? частини квартири, з урахуванням її вартості, визначеної у висновку експерта за курсом долару США до гривні на момент вирішення справи. Посилаючись на те, що автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR д/н [NUMBER] з моменту його придбання знаходився в його розпорядженні, він постійно керував останнім та він потрібен йому в подальшому з урахуванням специфіки його роботу, просив визнати за ним право власності на вказаний транспортний засіб зі стягненням з нього на користь [PERSON] вартості ? частини автомобіля, визначеної у висновку експерта. Представник третьої особи - служби у справах дітей Кіровської районної у м.Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.09.1990 року. В березні 2013 року шлюбні відносини між останніми було припинено та в червні 2013 року шлюб розірвано. За час шлюбу в них народилась дитина [PERSON], [INFO] Також сторонами не заперечувалось та вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про право власності від 26.11.2011 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. 01.07.2002 року за договором купівлі-продажу зазначена квартира [PERSON] та [PERSON] була продана. При цьому, рішенням виконкому Самарської районної у м.Дніпропетровську ради №195 від 19.04.2002 року [PERSON] було дозволено продати частину приватизованої квартири [ADDRESS] від імені неповнолітньої [PERSON] та зобов'язано [PERSON] закріпити за неповнолітньою рівноцінну частину придбаного житла. 25.07.2003 року, тобто в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, останніми було придбано квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, що укладався [PERSON] та за яким в подальшому було зареєстровано право власності на вказану квартиру. Згідно довідки КП «Житлове господарства Кіровського району» Дніпропетровської міської ради №1391 від 26.03.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також в серпні 2012 року, в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], ними було придбано автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR д/н [NUMBER], який було зареєстровано за [PERSON] В своїй позовній заяві [PERSON] в обґрунтування правових підстав пред'явленого позову посилались на положення СК України, що набрав чинності 01.01.2004 року. Разом з тим, суд вважає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами в цій частині, повинні регулюватись нормами ЦК України (в редакції 1963 року), КпШС України», які діяли на час виникнення спірних правовідносин, а саме: продажу квартири [ADDRESS] та купівлі квартири [ADDRESS]. Так, ч.1 ст.17 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що за неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. Статею 78 КпШС України визначено, що якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним як опікуни і піклувальники без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування. Відповідно до ст.79 КпШС України у разі виникнення спільної власності батьків і дітей правовідносини щодо цієї власності регулюються на загальних підставах ЦК Української РСР. Відповідно до ч.1 ст.144 КпШС України опікуни при здійсненні прав і виконанні обов'язків підопічних укладають угоди від імені і в інтересах підопічних, діючи як їх законні представники. Відповідно до ст.145 КпШС України опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди, а піклувальник - давати згоду на їх укладення, якщо вони виходять за межі побутових. Такими угодами, зокрема, є договори, що потребують нотаріального посвідчення і спеціальної реєстрації, відмова від належних підопічному майнових прав, поділ майна, поділ або обмін жилої площі, видача письмових зобов'язань тощо. Органи опіки і піклування вправі, якщо це необхідно для захисту інтересів підопічних, обмежити право одного з батьків або опікуна (піклувальника) розпоряджатися вкладом, внесеним будь-ким на ім'я підопічного. Частиною 1 ст.147 КпШС України передбачено, що суми, що належать підопічним у вигляді пенсій, допомоги або аліментів, інших поточних надходжень або доходів від належного їм майна, переходять у розпорядження опікуна і витрачаються на утримання цих осіб. А відповідно до ст.148 КпШС України управління майном осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням, умови відчуження їх майна, зберігання належного їм майна, сум та інших цінностей, виконання інших дій, пов'язаних із збереженням майна і управлінням ним, а також порядок звіту опікунів і піклувальників по управлінню майном і збереженню його визначаються правилами про опіку і піклування (ч.4 ст.129 цього Кодексу). З урахуванням зазначених вище обставин та положень КпШС України, суд вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не грунтуються на законі. Так, заявляючи вимоги про визнання дій її батьків щодо порушення майнових прав - протиправними та визнання за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], [PERSON] посилалась на те, що при придбанні цієї квартири рішення органу опіки та піклування, що приймалось під час продажу квартири [ADDRESS], її батьком [PERSON] виконано не було та за нею 1/3 частина придбаного майна не закріплена. Разом з тим, як вбачається із свідоцтва про право власності від 26.11.2011 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності без визначення часток та таки частки до моменту продажу квартири у передбаченому законом порядку не визначалась. Крім того, суд враховує, що відчуження цієї квартири здійснювалось за згодою органу опіки та піклування, що знайшла своє відображення у відповідному рішенні виконкому Самарської районної у м.Дніпропетровську ради №195 від 19.04.2002 року. В судовому засіданні сторонами не заперечувалось, що отримані від продажу квартири [ADDRESS] кошти, були витрачені батьками [PERSON] для придбання спірної квартири [ADDRESS] для подальшого проживання у вказаній квартирі однією сім'єю, тобто в інтересах [PERSON] Після придбання квартири остання була зареєстрована за цією адресою та постійно, до теперішнього часу проживає в квартирі та користується останньою. Також суд вважає обґрунтованими доводи відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачкою [PERSON] строку позовної давності, оскільки з моменту придбання спірної квартири 25.07.2003 року і оформлення права власності на останню за [PERSON], тобто з моменту порушення прав позивачка [PERSON], як про це зазначає остання та на момент її звернення з позовом до суду 22.08.2013 року пройшло більше 10 років, а з моменту досягнення [PERSON] повноліття та набуття повної дієздатності, 19.05.2010 року, - більше трьох років. Доказів та відповідних обґрунтувань щодо поважності причин пропуску встановленого законом строку позивачкою надано не було та клопотань про його поновлення не заявлялось. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку. що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю за необґрунтованістю та в зв'язку з пропуском строку позовної давності. При вирішенні питання щодо поділу спільного майна між [PERSON] та [PERSON], до складу якого входить квартира [ADDRESS] та автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR д/н [NUMBER], суд виходить з презумпції виникнення права спільної сумісної власності подружжя на це майно у відповідності до положень КпШС України, що діяв на момент придбання спірної квартири та СК України діючого на момент придбання спірного автомобіля та виникнення між сторонами спору з приводу поділу спільного майна. Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.23 КпШС України майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.ч.1,2,4,5 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, враховуючи відмову в задоволенні позову [PERSON] та виходячи, що квартира [ADDRESS] в цілому є об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а також враховуючи, що позивачкою [PERSON] відповідно до вимог ст.71 СК України грошова сума на депозитний рахунок суду, в якості компенсації частки [PERSON] у спільному майні, не внесена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та поділити майно, що є спільної сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнавши за кожним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Враховуючи, що автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR д/н [NUMBER] є річчю неподільною, позивачка [PERSON] в своєму позові наполягала на визнанні за нею права власності на вказаний автомобіль зі сплатою на користь [PERSON] грошової компенсації, останній проти позову в цій частині заперечував, наполягаючи на визнанні права власності на вказаний автомобіль за ним зі сплатою грошової компенсації на користь позивачки, а також, що відповідна грошова сума на депозитний рахунок суду внесена не була, в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR д/н [NUMBER] з присудженням відповідачу [PERSON] грошової компенсації слід відмовити, залишивши вказаний автомобіль у спільній сумісній власності останніх. Відповідно до ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 3076 грн. 17 коп. та витрати з проведення судової експертизи з визначення вартості спірної квартири в сумі 1762 грн. 56 коп. Сплачені позивачкою [PERSON] судові витрати слід віднести на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial