Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просять визнати недійсним договір оренди землі, укладений між відповідачем та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовують тим, що після успадкування майна їх матері [PERSON] вони дізнались про існування договору оренди землі, підписаного 10.11.2005 року [PERSON] та відповідачем, за яким належна їй земельна ділянка надана в користування відповідачу строком на 20 років. Вказаний договір, на думку позивачів, слід визнати недійсним, оскільки окремі його положення суперечать вимогам закону, а саме: в договорі відсутнє зазначення кадастрового номеру земельної ділянки щодо якої він укладений, до договору не долучені план-схема земельної ділянки та її кадастровий план, не обумовлено умов збереження якості земельної ділянки, не зазначено порядок перегляду, зміни та індексації орендної плати, розмір встановленої договором орендної плати менший ніж передбачений законом, порушено строк прийому-передачі земельної ділянки, а строк її повернення після закінчення дії договору взагалі не передбачений. Зазначені умови позивачі вважають істотними, а тому відсутність вищевказаних умов в договорі оренди землі, є підставою для визнання його недійсним. Представник позивачів за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, та пояснила, що невизначеність обєкта оренди земельної ділянки в оскаржуємому договорі, викликає у позивачів сумнів щодо передачі відповідачу в оренду саме цієї земельної ділянки. Крім того, відсутність умов збереження земельної ділянки, строку повернення земельної ділянки, самовільне збільшення відповідачем розміру орендної плати та виплата її не в повному обсязі виникли через недосконалість укладеного договору, і може стати причиною порушення майнових прав позивачів через можливу відмову орендаря сплачувати їм орендну плату, не повернути земельну ділянку або повернути з погіршенням її якості. Одночасно представник позивачів, зазначає, що позивачами також ставиться під сумнів підписання вказаного договору [PERSON], оскільки її підпис міститься лише на останньому аркуші договору, а на інших сторінках відсутній. Також позивачі вважають, що [PERSON] отримувала орендну плату не в повному обсязі. В звязку з чим, просила суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений між [PERSON] та приватним підприємством «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» та стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір. Представники відповідача за довіреністю [PERSON], [PERSON] позов не визнали. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що оскаржуємий договір укладений між сторонами у відповідності до діючого на час його укладання законодавства із зазначенням всіх необхідних умов. Крім того, з моменту укладеного договору [PERSON] отримувала орендну плату без будь-яких застережень, а після її смерті та вступу у спадщину позивачів, вони, як спадкоємці, також отримували орендну плату по даному договору. Щодо порушень виплати орендної плати, вважає, що твердження позивачів засновані лише на припущеннях, будь-якими доказами не обґрунтовані, а тому відсутні підстави вважати, що порушуються права позивачів. На підставі викладеного, просив відмовити в задоволенні позову. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 10.11.2005 року між [PERSON] та приватним підприємством «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» строком на 20 років укладено договір оренди земельної ділянки, площею 5,47 га, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ №004380. До договору додано копію державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-КР № 004380, акт приймання - передачі обєкта оренди, акт визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості від 13.12.2005 року. Договір зареєстрований у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» 13.12.2005 року, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №89, після чого договір набрав чинності (а.с.13-20). Отже,оспорюваний договір оренди земельної ділянки укладений у письмовій формі та пройшов відповідну державну реєстрацію. Після смерті [PERSON], яка померла 28.10.2014 року, державним нотаріусом Кіровоградської районної державної нотаріальної контори [PERSON], 26.04.2017 року на підставі заповіту [PERSON], видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом по 1/2 частки у спадщині [PERSON] та [PERSON] Спадщина, на яку в указаних частках видані свідоцтва, складається із земельної ділянки, кадастровий номер 3522585800:02:000:0183, площею 54664 га, в межах згідно з планом, розташованої на території Обознівської сільської ради, Кіровоградського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.9, 116). На підставі отриманих свідоцтв [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє право власності, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12, 117). 15.05.2017 року після звернення [PERSON] та [PERSON] з письмовими заявами до директора ПП «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» щодо видачі їм орендної плату за померлу [PERSON], згідно видаткових касових ордерів від 22.05.2017 року, ними була отримана орендна плата за 2014-2016 роки (а.с.65-68). Позивачі вважають, що договір оренди землі укладений з порушенням вимог законодавства, чим можуть бути порушені їх майнові права, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним. Проте, суд не погоджується з такими висновками з наступних підстав. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством, як істотні. За змістом ч. 2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір укладається у письмовій формі, а статтею 18 Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, що діяла на час укладання договору, істотними умовами договору оренди землі зазначені: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Отже, відсутність у договорах оренди хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст.15 Закону України Про оренду землі. Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватись також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Згідно із ч.2 ст.14 Закону України «Про оренду землі» типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі від 10.11.2005 року вбачається, що він відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 03.03.2004 року № 220. Вказаний договір пройшов перевірку спеціально уповноваженим органом державної влади, зокрема і щодо наявності істотних умов, та був зареєстрований. В звязку з чим відсутні підстави вважати, що предмет оренди за вказаним договором не визначений, оскільки наявність в самому договорі кадастрового номеру не вимагалось Законом на час укладання зазначеного договору. Крім того, кадастровий номер земельної ділянки, межі земельної ділянки в натурі, зафіксовані в документах доданих до договору: державному акті на право приватної власності на землю, який містить кадастровий номер земельної ділянки, план зовнішніх меж земельної ділянки, а також акт визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, які є чинними і ніким зі сторін не оспорюються. В частині обґрунтування позовних вимог та пояснень представника позивачів, що через відсутність зазначення в договорі оренди землі вимог щодо строків повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору, та відсутність умов про недопущення погіршення якості земельної ділянки можуть порушити права позивачів, то вони спростовуються п.7 та п.9.5 договору, якими передбачено, що земельна ділянка повертається після закінчення строку дії оренди у стані не гіршому, ніж в якому її отримав орендар. А п.9.5 зазначено обовязок орендаря дотримуватись вимог чинного земельного і екологічного законодавства, державних і місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі. Доказів того, що відсутність детального опису заходів по збереженню якості землі в договорі оренди порушують права позивачів, а також те, що погіршення якості земельної ділянки вже допущено, позивачами та їх представником суду не надано. Твердження позивачів, що земельну ділянку передано орендарю з порушенням строку і не в момент підписання договору, як зазначено в п.6, не знаходить свого підтвердження, оскільки зазначений пункт зазначає, що земельна ділянка передається за актом її приймання-передачі, що відповідає приписам ст.17 Закону України «Про оренду землі» чинним на час укладання договору. Передача земельної ділянки відбулась в день державної реєстрації договору та набрання ним чинності 13.12.2005 року , що не суперечить вищевказаним вимогам Закону. Крім того, представник позивачів не пояснила суду чим саме порушуються права позивачів, в зв'язку з передачею земельної ділянки не в день підписання договору, а в день його державної реєстрації, тобто через місяць. В частині позиції представника позивачів, що договір оренди землі підписаний [PERSON] лише на останній сторінці, спростовується тим, що підписаний нею договір в повній мірі узгоджується з вимогами постанови Кабінету Міністрів України №220 від 03.03.2004 року, яким затверджено типову форму зазначеного договору, в якій чітко визначено місце для розміщення підпису сторін та їх реквізитів. Вимоги для наявності підпису сторін на кожному аркуші договору оренди землі вказаною постановою не передбачено. З приводу незгоди позивачів з визначенням розміру орендної плати та її індексації відповідно до Закону та повязаного з цим порушення їх прав, то суд зазначає, що під час укладання договору сторони дійшли згоди щодо строку, предмету та порядку виплати орендної плати. Так, п.4.1 та 4.2 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем в розмір 2 % від грошової оцінки земельної ділянки в грошовій, натуральній або відробітковій формі у строки не пізніше 30 грудня кожного року. За погодженням сторін орендна плата може бути сплачена наперед або відстрочена. Згідно відомостей, наданих представником відповідача за період з липня 2006 року по грудень 2013 року [PERSON] отримувала від відповідача орендну плату за користування відповідачем земельною ділянкою в готівковій, натуральній та відробітковій формі, як передбачено п.4.1 укладеного договору, та у строки, передбачені п.4.2 (а.с.52-59, 78-102). Як вбачається з таблиці нарахування та виплати орендної плати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідачем поступово збільшився відсоток орендної плати, а в розрахунок її розміру включено коефіцієнт індексації (а.с.77). Представник позивачів під час розгляду справи по суті, в своїх поясненнях зазначила, що існують сумніви належності підпису [PERSON] в договорі оренди землі та зазначених відомостях та отримання померлою орендної плати в повному обсязі, проте відповідно до вимог ч.2 ст.31 ЦПК України зміна предмета та підстави позову допускається до початку розгляду справи судом по суті. З урахуванням зазначеного, а також того, що представником позивачів доказів, якими вони обґрунтовують свої твердження, суду не надано, відповідних клопотань про проведення експертного дослідження з цього питання, з обґрунтуванням доцільності його проведення з позиції порушення прав позивачів, суду не заявлено, а тому суд не бере до уваги її пояснення в цій частині та вважає, що документи, надані представником відповідача є належними та допустимими доказами у даній справі. Отже, з часу укладання договору оренди землі і до смерті [PERSON] зазначений договір виконувався сторонами договору без порушення зазначених у ньому умов. Заперечення позивачів щодо цього та їх твердження про виплату [PERSON] орендної плати не в повному обсязі спростовуються наданими представником відповідача доказами, ставити під сумнів які у суду не має підстав. Доказів порушення орендарем прав [PERSON], передбачені як самим договором, так і Законом «Про оренду землі», оскарження нею дій або бездіяльність відповідача щодо виконання договору оренди землі, позивачами та їх представником суду не надано. Частиною 3\~ст.13 ЦК України\~визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Посилання позивачів на можливі порушення їх майнових прав з боку відповідача в майбутньому не може братись судом до уваги, оскільки згідно ч.1 ст.3, ч.1 ст.15 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. В ході дослідження встановлених обставин справи в поєднанні з доказами судом не встановлено, а позивачами та їх представником не доведено, будь-яких порушень прав позивачів з боку відповідача, оскільки спірний договір відповідав дійсній волі сторін, що його уклали, та вимогам законодавства. Оскільки сторони договору оренди землі [PERSON] та приватне підприємство «Наукова селекційно-насінницька фірма «Соєвий вік» протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовами виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав, про що зазначено Верховним Судом України в правовій позиції, висловленій 21.09.2016 року у справі №6-1512цс16, яку суд вважає можливим застосувати у даній справі. Таким чином, підстави для визнання договору оренди землі недійсним, визначені ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.15 Закону України «Про оренду землі», на які посилаються позивачі та їх представник, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, як і те, що виконанням відповідачем договору оренди землі за умов, передбачених договором, порушуються права позивачів або існує реальна загроза спричинення їм збитків в майбутньому, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Правовідносини між сторонами регулюються ст.ст.14-20 Закону України «Про оренду землі» в редакції станом на 01.03.2005 року, ст.ст.124, 125 ЗК України, ст.ст. 203, 215, 628, 627, 637, 792 ЦК України.

Outcome: dismissed