Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом покликаючись на те, що [PERSON], котра померла 19.04.2012 року належало будинковолодіння по вул.І.Франка, 14 в с.Шишоровичі Мостиського району Львівської області. За свого життя [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла саме їм (позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Б.). Спадкоємців, яким б належало право на обовязкову частку у спадщині немає. Вказують, що вони, позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], спадщину прийняли, зокрема позивач [PERSON] прийняв таку шляхом подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а позивачі [PERSON] та [PERSON] проживали на час смерті із спадкодавцем [PERSON] Однак позивачам було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки за життя [PERSON] не було оформлено право власності на вказане будинковолодіння. З огляду на наведені обставини, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними, позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], право власності на 1/3 частину спірного будинковолодіння за кожним, в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], котра померла 19.04.2012 року. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, однак в матеріалах справи містяться Договори про надання правової допомоги, згідно яких їхні інтереси представлятиме - адвокат [PERSON] Представник позивачів адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала заяву, в якій позовні вимоги своїх довірителів підтримує та просить суд справу слухати у її відсутності. Представник відповідача - Маломокрянської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не зявився, проте надіслав копію спадкової справи за №193/2012 заведеної внаслідок смерті [PERSON], котра померла 19.04.2012 року та просив справу слухати у його відсутності. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Відповідно до змісту ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, [PERSON], котра померла 05.02.1988 року належало будинковолодіння по вул.І.Франка, 14 в с.Шишоровичі Мостиського району Львівської області. За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, в тому числі вищевказане будинковолодіння заповіла дочці [PERSON], котра у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР 1963 року спадщину прийняла. Із свідоцтва про смерть серії І-СГ №281606 відомо, що [PERSON] померла 19.04.2012 року. У ст.1218 ЦК вказується, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивачі у справі, є спадкоємцями за заповітом майна [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, визначені у заповіті. За свого життя, зокрема 27.02.2008 року [PERSON] склав заповіт, згідно з яким усе своє майно заповіла позивачам по справі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Даний заповіт до часу смерті спадкодавця [PERSON] нею не змінений і не відмінений. Спадкоємців, яким б належало право на обовязкову частку у спадщині немає. Спадкове майно, що належало [PERSON] становить вищевказане будинковолодіння по вул.І.Франка, 14 в с.Шишоровичі Мостиського району Львівської області. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Слід зазначити те, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON], а позивачі [PERSON] та [PERSON] на час смерті спадкодавця [PERSON] постійно проживали разом з нею у спірному будинковолодінні, де і проживають по даний час, доглядають за таким, обробляють земельну ділянку, а тому позивачі вважається такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] Разом з тим позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не можуть в позасудовому порядку оформити право власності на вищевказане будинковолодіння, оскільки на таке не було оформлено [PERSON] за життя право власності. Вказані обставини підтверджуються: заявою представника позивачів; заявою представника відповідача Маломокрянської сільської ради Мостиського району; копіями свідоцтв про смерть [PERSON], [PERSON]; звітом про оцінку майна; копіями паспортів позивачів; копією спадкової справи №193/2012, заведеної внаслідок смерті [PERSON]; довідками виданими Маломокрянською сільською радою Мостиського району, іншими матеріалами справи. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання повинно бути розглядом у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування за заповітом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього ж Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Виходячи з положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.59-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.58-59 ЦПК України. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Із ст.213 ЦПК України відомо, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши такі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Наявними у справі доказами установлено, що спадкодавець [PERSON] була фактичним власником спірного спадкового майна, хоча і не оформила належним чином права власності на таке, а тому суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/3 частині спірного будинковолодіння за кожним, оскільки вони є спадкоємцями за заповітом спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] та у встановленому законом порядку прийняли таку.

Outcome: approved