Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивачі - [PERSON], [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON], третя особа - ГТУЮ у м. Києві про визнання за ними права власності на частку спадкового майна. У позовній заяві просять: визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON], померлого [INFO] року; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] року; стягнути з відповідача - [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2500 грн. на кожногопозивача і судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджуються Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.02.2012 року, про що в Книзі реєстрації смертей вчинено відповідний актовий запис за № 5060. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири [ADDRESS] За життя [PERSON] заповіту не складав, отже, мало місце спадкування за законом. [PERSON] є рідною донькою померлого [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про її народження серії [NUMBER]. Крім неї, спадкоємцями першої черги за законом були дружина спадкодавця [PERSON] та його мати [PERSON]. У травні 2012 року [PERSON] звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у порядку і строк, встановлені законодавством України. 15 травня 2012 року Десятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справ № 404/2012 щодо майна померлого [PERSON] Дружина померлого - [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь доньки [PERSON] Мати померлого - [PERSON] також звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь своєї доньки - [PERSON] та сина - [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 322 та підтверджується Свідоцтвом про смерть. За життя, а саме - 02 листопада 2010 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В., зареєстрований у спадковому реєстрі №2-1182, відповідно до якого належну їй на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS] остання заповіла доньці - [PERSON] та сину - [PERSON] в рівних частинах. У березні 2015 року [PERSON] звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. 06 березня 2015 року Десятою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 255-2015 до майна померлої [PERSON]. 12 жовтня 2015 року [PERSON] до Десятої Київської державної нотаріальної контори було подано письмову заяву, в якій він повідомив нотаріуса про те, що оригінал Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] знаходиться у нього, не втрачений, а відтак, останній просив не видавати іншим спадкоємцям запити на отримання дублікату вищевказаного свідоцтва. 01 лютого 2016 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. розглянувши заяви позивачів про видачу свідоцтв про право на спадщину, у видачі свідоцтв про право на спадщину було відмовлено, посилаючись на відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. На даний час, як пояснили позивачі в судовому засіданні, оригінал правовстановлюючого документа знаходиться у відповідача, який нотаріусу його не надав, користується одноособово квартирою, яка належить в порядку спадкування позивачам і відповідачеві в рівних частках - по 1/3 кожному, що, безперечно порушує право позивачів на спадкування майна. Враховуючи той факт, що з вини відповідача позивачі зазначили моральних втрат, які полягають у душевному хвилюванні, необхідності звертатися до суду, готувати документи, витрачати час, просили також стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінили в розмірі 2500 грн. на користь кожного. Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення в повному обсязі з тих підстав, що позивачі ні в письмовій, ані в усній формі не звертались до відповідача з приводу надання їм правовстановлюючих документів на спадкове майно, До Десятої Київської державної нотаріальної контори відповідач звернувся з заявою, в якій зазначив, що оригінал правовстановлюючих документів знаходяться у нього лише після отримання вимоги державного нотаріуса. Зазначена заява була подана відповідачем не з метою перешкодити позивачам реалізувати їх право на одержання свідоцтв про право на спадщину, а через неможливість на даний час одержати відповідачем свідоцтва про право на належну йому частку спадкового майна через скрутне матеріальне становище та неможливість сплатити усі необхідні платежі для оформлення спадщини. Представник відповідача просив звернути увагу на те, що позивачами належним чином не підтверджено, в чому саме полягає завдана їм моральна шкода, як і не обґрунтовано неправомірність дій відповідача, що призвів до душевних страждань позивачів, як і факт таких страждань. На виконання вимог ухвали суду про витребування оригінала доказу для огляду в судовому засіданні представник відповідача в судовому засіданні пред'явив для огляду оригінал Свідоцтва про право власності на житло від 04.12.2002 року, з якого убачається, що наявна у спадковій справі копія відповідає зазначеному оригіналу правовстановлюючого документа. Представник третьої особи - Головного територіального управління юстиції у місті Києві в судове засідання не з'явився, проте, направив на адресу суду письмову заяву, в якій залишив вирішення спору на розсуд суду, просив суд розглядати справу у відсутність його представників. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивачів, представника вдповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. [INFO] року помер [PERSON], [INFO], що підтверджуються Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис за № 5060 (а.с. 11). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 04 грудня 2002 року, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 65). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частку зазначеної квартири. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав. Спадкування майна здійснюється за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги щодо майна [PERSON] є його донька, дружина і мати (а.с. 60, 70, 74, 76, 77) . Зокрема, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 травня 1995 року [PERSON] є рідною донькою померлого (а.с. 70). Зміна її прізвища на «Палєєва» після реєстрації шлюбу підтверджується свідоцтвом про одруження від 26 жовтня 2013 року, виданим Солом'янським ВРАЦС м. Києва, про що зроблено актовий запис №2308 (а.с. 76,77). У травні 2012 року позивач [PERSON] звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у порядку, встановленому законодавством України, за її заявою 15 травня 2012 року було заведено спадкову справу № 404/2012 щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 69). Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Як підтверджується матеріалами спадкової справи, дружина померлого - [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь доньки [PERSON] (а.с. 69). Мати померлого - [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини на користь двох своїх дітей - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] (а.с. 54). Відповідно до наявних у справі заяв, і [PERSON] і [PERSON] вчасно прийняли спадщину після смерті їх брата [PERSON] (а.с. 55, 67). Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори від 01 лютого 2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] після смерті батька через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру (а.с. 80). Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори від 01 лютого 2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, [PERSON] також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/12 частину квартири [ADDRESS] після смерті її брата [PERSON] через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру (а.с. 78, 79). [INFO] року [PERSON] померла, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 322, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 83). За життя, а саме - 02.11.2010 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В., зареєстрований в спадковому реєстрі за №2-1182, відповідно до якого належну їй на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS] остання заповіла в рівних частках своїм дітям - доньці [PERSON] та сину - [PERSON] (а.с. 89, 90). 04 серпня 2015 року [PERSON] звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері (а.с. 92). 06 березня 2015 року Десятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 255-2015 до майна померлої [PERSON]. Згідно матеріалів спадкової справи, 12 жовтня 2015 року відповідача [PERSON] подав нотаріусу Десятої київської державної нотаріальної контори заяву, якою повідомив, що оригінал Свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] знаходиться у нього, він не втрачений, і просив не видавати іншим спадкоємцям запити на отримання дублікату вищевказаного свідоцтва про право власності на квартиру. Крім того, зазначив, що видача Свідоцтв про право на спадщину ніяким строком не обмежена (а.с. 98). Як підтверджується наявними у справі доказами, 01 лютого 2016 року державним нотаріус Десятої Київської державно нотаріальної контори, розглянувши заяву [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку квартири після смерті матері у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовив через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру (а.с. 100). Згідно положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Обидва позивачі є спадкоємцями майна померлого [INFO] року [PERSON] за законом, а позивач [PERSON], крім цього, є спадкоємцем майна померлої [INFO] року матері [PERSON] за заповітом. Позивачі звернулись у встановленому законом порядку і строки з заявами про прийняття спадщини, з заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину, отримали відмову нотаріуса в оформленні спадщини з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, як встановлено судом, знаходиться у відповідача і не надавався нотаріусу, що дає підстави для висновку про відсутність у позивачів умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтв про право на спадщину. За таких обставин право обох позивачів на спадкування за законом, а позивача [PERSON] і на спадкування за заповітом підлягає судовому захисту шляхом визнання за ними права власності на спадкове майно. Отже, в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню. Щодо вимог позивачів про стягнення з відповідача моральної шкоди судом встановлено наступне. Стаття 23 ЦК України визначає, у чому полягає моральна шкода, а також встановлює, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини душевних страждань, ступеня вини особи, що завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду. Зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Моральна шкода, як зазначили позивачі, полягає у душевних страждань внаслідок неправомірної поведінки відповідача, яку останній допускає по відношенню до них і необхідністю позивачів звертатися до суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази неправомірної поведінки відповідача стосовно позивачів, а звернення до суду є конституційним правом, а не обов'язком кожної особи, реалізація цього права залежить від волі і бажання, відповідно, кожної особи і не може свідчить про вину відповідача. Тож, правових підстав для задоволення позову в цій частині вимог суд не убачає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь кожного позивача належить стягнути судовий збір, який, відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України відноситься до судових витрат сторони у справі, в сумі 551, 20 грн. на користь кожного позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: partial