Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], кожний окремо звернулися до суду з позовними вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння [ADDRESS]. Позовні вимоги були об'єднані в одне провадження. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що він є рідним сином та спадкоємцем першої черги після [PERSON], який помер [INFO]. Відповідачка [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON], 2007 року народження, є, відповідно, дружиною та донькою [PERSON], який помер [INFO], та також спадкоємцями першої черги після його смерті. Після смерті [PERSON] вони втрьох звернулися до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину отримано не було, оскільки в 2011-2014 роках в ході розгляду цивільних справ за позовами [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування, діяла судова заборона на видачу свідоцтва про право на спадщину, накладена судом в порядку вжиття заходів забезпечення позову. [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, укладеного 29.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON], реєстровий №6919, належало домоволодіння [ADDRESS]. Протягом 2013-2014 років в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду М.Дніпропетровська, а також судів апеляційної та касаційної інстанцій перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], яка діяла також в інтересах неповнолітньої [PERSON], про визнання договору дарування від 29.07.2006 року недійсним. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 08 квітня 2013 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2013 року була задоволена апеляційна скарга, а договір дарування від 29.07.2006 року був визнаний недійсним. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 лютого 2014 року рішення суду апеляційної інстанції по справі було скасоване, та залишено в силі рішення суду першої інстанції, тобто договір дарування між [PERSON] та [PERSON] від 29.07.2006 року залишився чинним. За відсутності відомостей про стан касаційного провадження у справі, за заявою [PERSON] від 18 лютого 2014 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Наталією Сергіївною до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис про реєстрацію за [PERSON] права власності на домоволодіння [ADDRESS], та був виданий відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] від 30 листопада 1994 року. Посилаючись на те, що на теперішній час договір дарування між [PERSON] та [PERSON] від 29.07.2006 року є чинним, а реєстрація права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 1994 року порушує його права як спадкоємця після смерті батька [PERSON], тому просив суд скасувати державну реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON], запис №4712356 від 18.02.2014 року, та визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Позивачка [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], 2007 року народження, в обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON]. Від даного шлюбу має неповнолітню доньку [PERSON], 2007 року народження. [PERSON] помер [INFO], актовий запис №329 від 23.02.2011 року. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на підставі договору дарування від 29.07.2006 року майно - домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є вона, як дружина, донька [PERSON] та син від першого шлюбу [PERSON], які у встановлений законом строк звернулись із відповідними заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Посилаючись на те, що через судові процеси між сторонами та заборону на нотаріальні дії, вона з донькою не отримали свідоцтва про право на спадщину, тому просила суд визнати за нею та донькою [PERSON], 2007 року народження, в рівних частках право власності на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] підтримали свої позовні вимоги та не заперечували проти зустрічних позовних вимог, про що надали письмові заяви, справу просили слухати у їх відсутність. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явились, надала суду письмову заяву, якою проти заявлених позовних вимог не заперечувала, справу просила слухати у її відсутність. Представник Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, проти позову не заперечував, просив справу слухати без його участі, про що надав суду письмову заяву. Дослідивши матеріали цивільної та спадкової справ, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є рідними сином [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, актовий запис №649 від 29.04.1988 року. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №1392 від 22.12.2006 року, від даного шлюбу 10.11.2007 року у них народилась донька [PERSON], актовий запис про народження №1413 від 28.11.2007 року. [PERSON] помер [INFO], актовий запис №329 від 23.02.2011 року. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є дружина [PERSON], донька [PERSON] та син від першого шлюбу [PERSON], які у встановлений законом строк звернулись із відповідними заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Свідоцтва про право на спадщину не отримували. [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, укладеного 29.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON], реєстровий №6919, належало домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. «А-1» з мансардою та прибудовою літера «А'-І» загальною площею 182, 5 кв.м., житловою площею 119,2 кв.м., гаражу літ. «Б», лазні літ. «В», навісу літ. «З», погрібу з шійкою літ. «Д», літньої кухні літ. «Е», сараю-майстерні літ. «Ж», зливної ями літ. «И», огорожі та мостіння. Протягом 2013-2014 років в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду М.Дніпропетровська, а також судів апеляційної та касаційної інстанцій перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], яка діяла також в інтересах неповнолітньої [PERSON] про визнання договору дарування від 29.07.2006 року недійсним. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 08 квітня 2013 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2013 року була задоволена апеляційна скарга, а договір дарування від 29.07.2006 року був визнаний недійсним. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 лютого 2014 року рішення суду апеляційної інстанції по справі було скасоване, та залишено в силі рішення суду першої інстанції, тобто договір дарування між [PERSON] та [PERSON] від 29.07.2006 року на теперішній час є чинним. За відсутності відомостей про стан касаційного провадження у справі, за заявою відповідачки [PERSON] від 18 лютого 2014 року дежравним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Наталією Сергіївною до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис про реєстрацію за [PERSON] права власності на домоволодіння [ADDRESS], та був виданий відповідний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] від 30 листопада 1994 року. Згідно зі ст.46-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 9 цього закону передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Статтею 26 Закону встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи, що на теперішній час договір дарування між [PERSON] та [PERSON] від 29.07.2006 року є чинним, реєстрація права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30 листопада 1994 року порушує права спадкоємців після смерті [PERSON], між ними досягнуто домовленість про їх частки у спадковому майні, тому суд вважає скасувати державну реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON], запис №4712356 від 18.02.2014 року, а також визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO], в рівних частках по 1/3 частині право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку літ. «А-1» з мансардою та прибудовою літера «А'-І» загальною площею 182, 5 кв.м., житловою площею 119,2 кв.м., гаражу літ. «Б», лазні літ. «В», навісу літ. «З», погрібу з шійкою літ. «Д», літньої кухні літ. «Е», сараю-майстерні літ. «Ж», зливної ями літ. «И», огорожі та мостіння, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved