Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивачка 22.08.2019 року звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право її власності підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 27.06.2019 року, який було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 27.06.2019 року, про що було також видано їй витяг про державну реєстрацію прав від 27.06.2019 року. Після придбання даної квартири, їй стало відомо що в ній є зареєстрованими сторонні особи без будь-яких на те правових підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд». При цьому, згідно до ст. 391 ЦК України «Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном». За ч.1 ст. 321 ЦК України «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Її звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування жилим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою ), свідоцтва про смерть». Таким чином, як випливає з цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про : 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.? Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Прохала визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та судові витрати покласти на відповідачів по справі. В судове засідання сторони у справі не з`явилися. Представник позивачки - [PERSON] ( а. с. 10 ), надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, де позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити,не заперечувала щодо розгляду справи в заочному порядку у відсутності відповідачів ( а. с. 36 ). Відповідачі повторно не з`явились в судові засідання з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлялись належним чином про день та час розгляду справи за останнім відомим місцем реєстрації, про що маються докази у справі у вигляді повернутої на адресу суду поштової кореспонденції суду з відмітками пошти « адресат відсутній» ( а. с. 27-28, 29-30, 37-39, 40-42 ) та «адресат виїхав» ( а. с. 48-50, 51-53 ). Щодо відповідачів на сайті суду опублікованого оголошення про їх виклик. Від них не надійшло відзиву на позов, будь-яких заяв про поважність причин не явки або про відкладення слухання справи. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку згідно ст. 223, 280-281 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини, на які послалася в позові позивачка і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 5 -9, 17-18. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, так як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню частково із відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved