Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання права на частку у спільній частковій власності та просили припинити право власності [PERSON] на 11/100 часток в спільній частковій власності на жилий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS], право власності на який набуте на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий запис № 3617) та зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» в реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.10.2010 року за № 31469425 (номер запису 20644 в книзі 165); припинити право власності [PERSON] на 11/100 часток в спільній частковій власності на жилий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS], право власності на який набуте на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий запис № 3617) та зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» в реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.10.2010 року за № 31469425 (номер запису 20644 в книзі 165); визнати [PERSON] покупцем 11/100 часток жилого будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 02.10.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий запис № 3617); визнати [PERSON] покупцем 11/100 часток жилого будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 02.10.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий запис № 3617); визнати за [PERSON] право власності на 11/100 часток жилого будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 11/100 часток жилого будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], мотивуючи мотивуючи свої вимоги тим, що частка спірного будинковолодіння була придбана за кошти, які належали їм внаслідок продажу іншого нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON], який одночасно є представником позивача [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, письмовому поясненні від 13.10.2014 року, письмовому поясненні від 02.02.2015 року, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак до суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність, у якій позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, у тому числі, у зв'язку з пропуском позивачами строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задовленню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми відповідачів [PERSON] та [PERSON]. На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1994 року, виданого Адміністрацією підприємства ВШФ ім. Володарського згідно наказу від 25 квітня 1994 року № 35, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належало по ? частці квартири [ADDRESS]. Право власності на дане нерухоме майно було зареєстроване КП «ВООБТІ» 29.04.1994 року у реєстровій книзі № 208 за реєстровим № 255/15333. 02 жовтня 2010 року між [PERSON], [PERSON], діючим від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON] («Продавці») та [PERSON] («Покупець») був укладений Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (за 82700 грн.). Даний Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3614. Крім того, 02 жовтня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] («Покупці») та [PERSON], діючою від імені [PERSON] («Продавець») був укладений Договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] (за 185000 грн.). Даний Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 3617 та зареєстрований КП «ВМБТІ» 12.10.2010 року у реєстровій книзі № 165 за реєстровим № 20664. Однак, суд критично оцінює посилання позивачів [PERSON] та [PERSON] та відповідача [PERSON] на те, що частка спірного будинковолодіння по [ADDRESS] була придбана за кошти, які належали [PERSON] та [PERSON] внаслідок продажу іншого нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], з огляду на наступне. Відповідно до ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її; речі, визначені індивідуальними ознаками,є незамінними; річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою; річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Отже, гроші (грошові) кошти є річчю, визначеною родовими ознаками, а тому посилання на те, що спірне будинковолодіння були придбане саме за кошти, які належали [PERSON] та [PERSON] внаслідок продажу іншого нерухомого майна - квартири [ADDRESS], є припущенням, на якому в силу вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України не може ґрунтуватися доказування. При цьому, позивачі не позбавлені права звернутися до суду з позовом до відповідачів про стягнення коштів, отриманих від продажу квартири [ADDRESS], якщо такі не були їм повернуті. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю, суд звертає увагу позивачів на наступне. Позивачами [PERSON] та [PERSON] було обрано спосіб судового захисту, виходячи зі змісту п.6 ч. 2 ст. 16 ЦПК України (зміна правовідношення) та ч. 2 ст. 651 ЦК України (зміна договору у частині покупця). Відповідно до п.6 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути зміна правовідношення. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Однак, позивачі [PERSON] та [PERSON] не є стороною договору, змінити який у частині покупця вони просять, а тому є неналежними позивачами у спірних правовідносинах, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, позивачами пропущено строк позовної давності, про що представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано відповідну письмову заяву від 30.01.2015 року, оскільки спірний правочин було укладено 2 жовтня 2010 року, а з позовом до суду [PERSON] та [PERSON] звернулися лише 10 вересня 2014 року. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Так, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] по 414,12 грн. витрат на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (з 1 січня 2015 року - 1218 грн.*40% = 487,20 грн./год.). Згідно квитанції від 14.01.2015 року, адвокатом [PERSON] було отримано від [PERSON] гонорар у розмірі 2923,20 грн. Враховуючи те, що як вбачається з журналів судових засідань від 13.10.2014 року, від 29.10.2014 року, від 15.01.2015 року та від 29.01.2015 року, представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] брала участь у судових засіданнях 1 годину 40 хвилин, то суд оцінює витрати на правову допомогу у 828,24 гривень., які підлягають стягненню з позивачів порівну (тобто по 414,12 грн.).

Outcome: approved