Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивачі: [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Костишин В.М. пред`явили до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просять визнати відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що є співвласниками квартири [ADDRESS] . Крім них у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який з 2007 року не проживає у даному помешканні, його речі та майно у квартирі відсутні, участі в оплаті комунальних послуг та здійсненні поточних ремонтів відповідач також не приймає. При цьому, [PERSON] ніхто не чинить перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] . Позивачі вказують, що добровільно відповідач відмовляється знятися з реєстраційного обліку у даній квартирі, однак, його реєстрація у належній їм на праві власності квартирі порушує їх права як власників даного житла. Посилаючись на наведені обставини просили позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] не подавав. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак, їх представник - адвокат Костишин В.М. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.Відзиву на позов не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а позивачі не заперечили проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як убачається із Свідоцтва про право власності на житло виданого Тернопільською дистанцією цивільних споруд 16 липня 1994 року і зареєстрованого Бюро приватизації Тернопільського відділку залізниці 16 липня 1994 року за №595, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Згідно договору дарування 1/2 частини квартири, укладеного 05 червня 2002 року між [PERSON] , [PERSON] (дарувальниками) та [PERSON] , [PERSON] (обдарованими), який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Маркуліною Л.О. та зареєстровано в реєстрі за №3401, [PERSON] , [PERSON] подарували, а [PERSON] , [PERSON] прийняли у дар, в рівних частках кожна, належну дарувальникам 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] . Таким чином, позивачі [PERSON] , [PERSON] є співвласниками цілої квартири [ADDRESS] . Відповідно із довідкою №1662, виданою 02 вересня 2020 року ТОВ «Коменерго-Тернопіль 4» разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований також її онук [PERSON] . Згідно Акта, складеного 02 вересня 2020 року комісією в складі: майстра дільниці ТОВ «Коменерго-Тернопіль 5» [PERSON], майстра дільниці ТОВ «Коменерго-Тернопіль5» [PERSON] , майстра дільниці ТОВ «Коменерго-Тернопіль4» [PERSON] , затвердженого директором ТОВ «Коменерго-Тернопіль» Поповим О.А. , при обстеженні квартири [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] з 2007 року по даний час не проживає за вказаною адресою, що підтверджують свідки-сусіди: [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] є сином позивачки [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 25 квітня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України та онуком позивачки [PERSON] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало. У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Судом установлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , понад десять років не проживає у вказаному помешканні, його речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг з утримання квартири не приймає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачем суду не надано. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved