Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом та просили суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування будинком з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що [PERSON], відповідно до заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2008 року є власником 1/4 частини будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON]. [PERSON], відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2009 року є власником 3/4 частин будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS], який належить їй в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON]. Таким чином, на теперішній час [PERSON] та [PERSON] є законними власниками вищезазначеного будинку з надвірними будівлями. Позивачі зазначили, що беручи до уваги, що право власності визнавалося у судовому порядку, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], попри волю позивачів, все одно залишаються проживати у вищезазначеному будинку, поміняли замки, не повертають домову книгу та не допускають власників у належний їм будинок, чим порушують їх права, як власників спірного будинку. Відповідачі були членами родини колишніх власників домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] та [PERSON] і визнання права власності за [PERSON] та [PERSON], право користування відповідачів щодо домоволодіння припинилося. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є членами сімей нових власників домоволодіння, спільного господарства з ними не ведуть та втратили право користування спірним будинком. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, їх інтереси в судовому засіданні представляв [PERSON], який у судовому зазначив, що відповідачі втратили право користування спірним домоволодінням, оскільки відбулася заміна власників будинку. Незважаючи на те, що відповідачі постійно мешкають у будинку, однак не є членами сім'ї [PERSON] та [PERSON], не мешкають разом з ними, не ведуть спільного господарства, не мали письмової згоди позивачів на вселення до будинку, а проживають у будинку як члени сім'ї колишніх власників, позивачі, як власники спірного будинку бажають володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю на власний розсуд. Проживання та реєстрація відповідачів у будинку створює власникам будинку відповідні перешкоди, із зазначених підстав представник позивача просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням відповідно до норм ст. 405 ЦК України та ст.156 ЖК України. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі. [PERSON] пояснила, що з 10.05.1974 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер [INFO], - є сином померлої [PERSON] колишнього власника спірного будинку. З квітня 1974 року по теперішній час вона постійно мешкає та зареєстрована у спірному будинку, також у спірному будинку зареєстровані та мешкають її діти та онуки, з часу їх вселення та по теперішній час, іншого житла вони не мають. Вона та її діти вселилась у зазначений будинок та зареєструвались на законних підставах, оскільки були членами родини власника житла, вели спільне господарство та здійснювали догляд за [PERSON]. Після смерті [PERSON] - матері, її на теперішній час, померлого чоловіка [PERSON], вона та її діти, та онуки, також продовжували мешкати у спірному будинку, утримувати його у належному стані, здійснювати ремонтні роботи та інше за власний рахунок, оскільки [PERSON] та [PERSON] не мешкали у будинку та не утримували його, [PERSON] мешкали незначний період часу, ще до смерті її матері, а [PERSON] взагалі не був зареєстрований та не мешкав у будинку з 1973 року. Також відповідачка зазначила, що позивачі ніколи не намагались вселитись у будинок, піклуватися та утримувати будинок, взагалі не інтересувались про його стан, а відповідачі не створювали їм ніяких перешкод у користуванні, володінні чи розпорядженні майном, а навпаки намагались дійти згоди у користуванні спірним будинком, оскільки за час проживання у ньому відповідачами здійснювались перебудови, добудови, ремонтні роботи будинку, однак позивачі не мали бажання там мешкати. Відповідач [PERSON] вважає, що позовні вимоги незаконні та задоволенні не підлягають. Відповідачі [PERSON], [PERSON], який також діяв в інтересах малолітнього [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, підтримали пояснення відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату та час розгляду справи своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява відповідача з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить у їх задоволенні відмовити. Свідок [PERSON], яка є родичкою [PERSON], яка підтвердила факт проживання родини [PERSON] у будинку [ADDRESS] Представник третьої особи Служба у справах дітей Фрунзенського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради, в судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява з якої вбачається, що третя особа просить розглядати справу за їх відсутності та ухвалити рішення з урахуванням житлових прав неповнолітнього [PERSON]. Представник третьої особи Фрунзенський районний відділ у м. Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України у Харківській області, в судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не сповістили. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2008 року за [PERSON], визнано право власності на 1/4 частину жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]. Відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2009 року позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом задоволені. Визнано за [PERSON] право власності на 3/4 частини будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 4 березня 2009 року вищезазначене рішення суду залишено без змін. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2013 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування будинком з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]; про зобов'язання Фрунзенського районного відділу у м. Харкові Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області зняти з реєстрації відповідачів по справі та зобов*язання їх повернути позивачам домову книгу на спірний будинок було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року рішення Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2013 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2013 року в частині відмови у позові про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням було скасовано та справа в цієй частині повернута на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення та ухвала суду залишені без змін. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, зміст вищевказаних правових норми свідчить про те, що право члена сім'ї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, тобто права колишніх членів сім'ї власника будинку (квартири) на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Правила ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Відповідачі не були і не є членами сім'ї нового власника, а тому гарантії, визначені ст. 156 ЖК України на відповідачів не розповсюджуються. За вищевикладених обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved