Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. В позові посилаються на те, що\~ [PERSON], [INFO], проживає у будинку за адресою: вул. Квітковського Дениса, буд. 5 «В», м. Чернівці (, який знаходиться у моїй приватній спільній частковій власності, Зазначає, що за вказаною адресою зареєстрований його внук, [PERSON] [INFO] Відповідач за вказаною адресою не проживає протягом 15 (пятнадцяти) років. Вказує на те, що спільне господарство нами разом не ведеться, комунальні платежі оплачуються за його рахунок. Крім того, відповідач не отримує жодної кореспонденції на своє імя за даною адресою, його особистих речей в квартирі немає. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад один рік без поважних причин. Зазначає, що на даний момент відповідач не проживає у вказаній квартирі більш тривалий термін, ніж той, протягом якого за ним зберігається право на користування житловим приміщенням в квартирі, що належить мені на праві приватної власності. Просять визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом, що знаходиться за адресою: вул. Квітковського Дениса, буд. 5 «В». Позивачі [PERSON] та [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом НАР № 323169 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 720577573101\~ [PERSON], [INFO], проживає у будинку за адресою: вул. Квітковського Дениса, буд. 5 «В», м. Чернівці, який знаходиться у приватній спільній частковій власності Судом встановлено, що відповідно до довідки про склад сімї № 6046 від 04.10.2018 року за адресою м.Чернівці, вул. Квітковського Дениса, буд. 5 «В» зареєстровані [PERSON], [PERSON] Судом встановлено, що відповідно до акту № 323 від 04.10.2018 року [PERSON] [INFO], який зареєстрований за адресою [INFO] «В» зі слів сусідів [PERSON]В, та [PERSON] не проживає за вказаною адресою протягом 15 (пятнадцяти) років. Крім цього в підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що за вказаною адресою відповідач кореспонденції не отримує, за комунальні послуги не сплачує та витрат на утримання будинку не несе, фактично проживає за іншою адресою. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 р. зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради за зверненням заінтересованої особи на підставі відповідного рішення суду, що набрало законної сил про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.\~ Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.\~ Відповідно до стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.150 ЖК України власник житла має право користуватися ним на власний розсуд. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved