Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивачка 11.02.2016р. звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 08.04.2015 року на будинок по вулиці без назви №177 «а» в с.Дмитре Пустомитівського району Львівської області, загальною площею 70.2 м.кв., житловою 33.4 м.кв., допоміжною 36.8 м.кв.; земельну ділянку площею 0.9830 га. що розташована на території Дмитрівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області згідно Державного акта на право приватної власності на землю, виданий на імя [PERSON], 02.07.2003 року, Пустомитівською райдержадміністрацією серії 111-ЛВ №001723, призначеної для ведення товарного с/г виробництва. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що її батьками були [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження позивачки, видане Дмитрівською сільською радою Пустомитівського району 07.07.1964 р. актовий запис від 10.05.1949р. №11. Прізвище «Мандзій» позивачка отримала після реєстрації шлюбу в органах РАЦС, про це вказує свідоцтво про укладення шлюбу, видане Дмитрівською сільською Радою, 01.12.1972р. актовий запис від 07.11.1972р. №17. Мати позивачки [PERSON] за свого життя у нотаріальному порядку у Дмитрівській сільській раді Пустомитівського району 25.09.1997р. склала заповіт на імя позивачки, станом на даний час цей заповіт не змінений і не скасований, про що є запис уповноваженої особи на тексті заповіту. Спадкодавиця на праві приватної власності мала садибний (індивідуальний ) будинок за №177 «а» по вулиці без назви в с .[PERSON], Пустомитівського району, Львівської області, про що свідчить довідка Дмитрівської сільської ради від 21.12.2015р. №1516, технічний паспорт на будинок, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 11.12.2015р. Згідно довідки виконкому Пустомитівської міської ради від 08.12.2015р. №3949 позивачка зареєстрована в [INFO], однак насправді постійно жила разом з матірю в с.Дмитре у її будинку без реєстрації. Після смерті матері по даний час позивачка опікується будинком, городом, господарством в цілому. Про це вказує довідка Дмитрівської сільської ради від 16.11.2015р. №1307. Окрім того на праві приватної власності [PERSON] мала земельну ділянку площею 0.9830 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується Державним актом на право приватної власності на землю, що виданий Пустомитівською райдержадміністрацією 02.07.2003р. Єдиною спадкоємицею майна [PERSON] є позивачка, однак отримати у нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину не може, оскільки мама позивачки за свого життя не встигла отримати правовстановлюючого документу на належний ій будинок. Позивачка, вказує, що являється такою, що прийняли спадщину після смерті матері в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. Окрім того позивачка зазначає, що оскільки інших спадкоємців окрім неї немає то у відповідності до п.3.3 ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» випливає, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадкування (від права на спадщину), неприйняття ними спадщини, а також відмова від прийняття ними спадщини відповідачем по такій категорії справ за позовним провадженням є територіальна громада, тобто в даному випадку Дмитрівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області. У відведений строк позивачка не отримала документу про право на спадщину, а тому не виключено, що такого спору немає, але згідно ст.386 ЦК України звертається із цим позовом до суду, так як наявність субєктивного права в неї не підтверджено. Даний позов підлягає до розгляду за правилами судового провадження ще і через те, що у зв»язку з відсутностю правовстановлюючого документу на будинок позивачка не має законних підстав для звернення до нотаріальної контори на предмет отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно п.4.15 Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами тільки після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві. Однак згідно ч.3 ст.1296 ЦК України «Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину». Позивачка в судове засідання не явилися, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач, представник Дмитрівської с\\р, в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, позов підлягає до задоволення і що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. При ухвалення рішення суд керувався тим, що згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», якщо у шестимісячний строк для прийняття спадщин позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Згідно ст.ст.328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкування є перехід прав та обов»язків (спадщини) від особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тому спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. А ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось.

Outcome: approved