Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивачі в лютому 2020 року звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому, просили зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] громадянина [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначили, що позивачі звернулися до відділу обліку проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з повним обсягом документів для реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Після реєстрації нам були видані довідки про склад сімей. В довідці про склад сім`ї [PERSON] було внесено громадянина [PERSON] [INFO] . На заперечення про те, що позивачі не мають до даного громадянина ніякого відношення і навіть ніколи його не бачили, працівники відділу апелювали тим, що дана особа занесена в домову книгу за адресою: [ADDRESS] , та іншу довідку вони дати не в змозі. [PERSON] таку довідку отримувати відмовився. 09.09.2019 року Позивачі письмово звернулися до управління в сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про перевищення повноважень робітниками відділу обліку проживання фізичних осіб, які зареєстрували зовсім сторонню людину за адресою нашого домоволодіння (ксерокопія листа додається). Також в своїй заяві Позивачі просили директора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Пономарьова А.С. надати відповідне розпорядження працівникам відділу обліку проживання фізичних осіб вивести з реєстру громадянина [PERSON] , незаконно внесеного до реєстру за адресою [ADDRESS] . 08.10.2019 року листом №10/5-2420 Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради сповістив Позивачів про те, що згідно закону та Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 р. №207, не вбачає підстав для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Позивачам було рекомендовано з цього питання звернутися до суду. Виходячи з вищевикладеного позивачі зазначають, що Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради невідомо з яких причин порушено вимоги п.18 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених Постановою КМУ №207 від 02.03.2016 р., зокрема, Позивачі як власники будинку літера Б-1 домоволодіння 4 по [ADDRESS] згоди на реєстрацію громадянина [PERSON] не надавали. Невідомо з яких причин і якими нормативними актами керувався Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради при прийнятті рішення щодо реєстрації за адресою: [ADDRESS] громадянина України [PERSON] [INFO] , у зв`язку із чим позивачі вимушені звернутись до суду. Позивачі в судове засідання не з`явилися, кожен окремо надав суду письмову заяву, у якій прохали справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, своїм правом на подання відзиву на позову заяву не скористався. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Також, відповідно до п.п. 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою КМУ № 207 від 2 березня 2016 р., зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що згадані Закон та Правила є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що вищевказані положення підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від дослідження питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Судом встановлено, що 18 лютого 2000 року Позивачам ( [PERSON] та [PERSON] ) було подаровано будинок літера Б-1 в домоволодінні [ADDRESS] (а.с.30). На той час домоволодіння складалось з двох житлових будинків: житловий будинок літера А-2 та житловий будинок літера Б-1. В житловому будинку літера А-2 було розміщено квартири [ADDRESS] , що відображено в технічному паспорті на дане домоволодіння (а.с.23-26). В 2001 році старий будинок літера Б-1 був знесений, а на його місці побудований новий будинок. Рішенням виконкому Красногвардійської районної ради № 285/6 від 19.10.2001 р. новий будинок було введено в експлуатацію (а.с.30). З цього моменту в домоволодінні літера Б-1 розподілу на квартири не було. В даному будинку були зареєстровані (прописані): [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , що підтверджується адресною карткою від 12.06.2015 р., довідкою квартального комітету №1 №2484 від 14.06.2015р., довідкою квартального комітету №6 №2149 від 26.10.2017 р. (а.с.40-42). Вищевказаними документами також підтверджується обставина не проживання громадянина [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] . В будинку літера А-2 розподіл на квартири [ADDRESS] залишився до моменту його зносу в 2005 році. В 2005 році житловий будинок літера А-2 було знесено, а мешканці квартир розселені. На місці будинку літера А-2 побудовано торгівельний комплекс « [INFO] », якому присвоєна адреса: [ADDRESS] (а.с.31-38). Рішенням виконкому Красногвардійської районної ради №252/4 від 18.08.2006 року були анульовані правовстановлюючі документи громадян [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] в зв`язку зі зносом житлового будинку літера А-2. Також зазначено, що «домоволодіння [ADDRESS] на теперішній час складається з одного житлового будинку літера Б-1» (а.с.39). Однак, 08.10.2019 року листом №10/5-2420 Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради сповістив позивачів про те, що у домоволодінні [ADDRESS] , з 27.10.1997 року по теперішній час значиться зареєстрованим громадянин [PERSON] , окрім того, згідно Закону та Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 р. №207, не вбачає підстав для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Позивачам було рекомендовано з цього питання звернутися до суду (а.с.21). В домовій книзі домоволодіння [ADDRESS] зазначено, що [PERSON] був прописаний тимчасово 28.10.1997 р. за адресою: [ADDRESS] , але не вказано номер квартири (а.с.28-29). В свою чергу, на момент тимчасової реєстрації (прописки) громадянина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до 17.02.2004 року була зареєстрована його мати [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Таким чином, Відповідач ( [PERSON] ), міг бути прописаний лише в квартиру своєї матері за адресою: [ADDRESS] , як член її сім`ї. Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Як було встановлено судом, [PERSON] 17.02.2004 року була відселена з квартири [ADDRESS] в квартиру [ADDRESS] , а сам будинок літ.А-2 було знесено в 2005 році, на місці якого було збудовано торгівельний центр, у зв`язку з чим, право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було припинено. Внаслідок зносу будинку літ.А-2, домоволодіння стало складатися лише з будинку літ. Б-1, права власності чи користування на яке ні [PERSON] ні [PERSON] не мали та не мають. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є. Отже, з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї, у зв`язку з чим, право користування квартирою [ADDRESS] у [PERSON] припинилося після зносу будинку та припинення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14 та постанові Верховного Суду від 29.01.2018 року у справі № 766/1955/16-ц. В свою чергу, як було встановлено судом, спірна реєстрація громадянина [PERSON] за адресою [ADDRESS] , від 28.10.1997 року без визначення квартири в реєстраційних документах, здійснена внаслідок помилки працівника паспортного столу, який не проставив номер квартири [ADDRESS] , у якій проживала мати відповідача, а після зносу будинку літера А-2 та відселення мешканців квартир зі зняттям їх з реєстрації, в тому числі [PERSON] , внаслідок зазначеної помилки [PERSON] не був знятий з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та значиться зареєстрованим за наю по теперішній час, чим порушує права позивачів. Права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України. Враховуючи вищевказані обставини, та те, що Відповідач (громадянин [PERSON] ) не має права користування житловим приміщенням за зазначеною адресою, не є членом сімей власників будинку літ.Б-1 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згоду на його реєстрацію за адресою: [ADDRESS] ) власники не надавали. [PERSON] ніколи не був зареєстрований та не проживав в будинку літера Б-1 домоволодіння 4 по [ADDRESS] , між сторонами по справі договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні не укладались, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не має права користування зазначеним житловим приміщенням, та залишаючись помилково зареєстрованим у домоволодінні [ADDRESS] , власниками якого є позивачі, є сторонньою для них особою, яка перешкоджає позивачам належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує їх права, як власників, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість вимог позову та необхідність судового захисту закріпленого у ст.41 Конституції України права особи на мирне володіння своїм майном. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачами було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. кожним, який підлягає стягненню, з [PERSON] на користь позивачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved