Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачка 02.10.2014 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання батьківства. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем протягом тривалого періоду вела сімейне життя без укладення шлюбу. [INFO] року вона народила дівчинку [PERSON], баьком якої являється відповідач [PERSON] Проте відповідач відмовився в добровільному порядку подавати заяву до відділу реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції про визнання його батьківства. На даний момент відповідач категорично заперечує своє батьківство та відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та допомагати у вихованні дочки. Просила встановити, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON]. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Встановлено, що позивачка [PERSON] народила дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4). З пояснень позивачки батьком дитини є відповідач [PERSON], з яким вона підтримувала близькі стосунки. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Ухвалою суду від 20.11.2014 р. по справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу на визначення кровного споріднення [PERSON], та малолітньої [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до висновку експерта № 446 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» встановлено, що [PERSON], [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої [PERSON], [INFO] Вірогідність за результатами даної експертизи складає не менше 99,9988%. (а.с.29-33). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачка надала достатнього доводів батьківства відповідача [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] Виходячи з досліджених судом доказів, суд вважає батьківство [PERSON] стосовно народженої позивачкою [PERSON] дитини [PERSON], [INFO] доведеним і таким, що може бути визнаним в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 125, 126, 128 СК України, п.п. 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: approved