Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме: будинковолодіння №116 по вул. Смоленській, у м. Чернівці. В позові посилаються на те, що 27 квітня 1950 року [PERSON] міським житловим управлінням на ім'я [PERSON] було видане свідоцтво № 333 про право власності на будівлю або право забудови на житловий будинок в поселенні Ленківці за № 257. Вказує, що 06.09.1955 року рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради за № 511/17 земельна ділянка № 116 по вул. Смоленській (колишня вул. Новоленківська, 100) в м. Чернівці площею 0,0483 га була зареєстрована за [PERSON]. Будинок в поселенні Ленківці № 257, земельна ділянка по вул. Новоленківській, 100 та нерухоме майно по вул. Смоленській, 116 знаходяться за однією і тією ж адресою. 31 травня 1989 р. державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON] на підставі заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] на ім'я сина останньої - [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 116 по вул. Смоленській в м. Чернівці. Вищезазначене свідоцтво про право на спадщину по закону було зареєстроване в [PERSON] обласному Бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 6, стр. № 102 за реєстровим № 303. Також вказують в позові, на те, що 10 червня 1994 року [PERSON] був складений заповіт, яким останній на випадок смерті зробив розпорядження, згідно якого все майно де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде належати по закону та буде мати право, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Смоленській, буд. №116 в м. Чернівці заповів [PERSON]. 17 листопада 1996 року [PERSON] помер. З моменту відкриття спадщини після смерті останнього, [PERSON] не зверталась в органи нотаріату з відповідною заявою про прийняття спадкового майна та оформлення спадкових прав, однак фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто, відповідно до норм законодавства, які діяли на той час, прийняла спадщину. Вказують, що в період з 2000 року по 2010 рік позивач [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] самовільно без належно оформленої дозвільної документації був знесений житловий будинок літ. «А» та збудований житловий будинок літ. «Б», „ навіс літ. «В» , гараж літ. «Г» , сарай літ. «Д», огорожа № 1-2 та вигрібна яма №3. Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. 11 травня 2013 року [PERSON] померла, в силу норм ст. 1268 ЦК України позивачі постійно проживали з померлою [PERSON], а тому є такими, що вчасно прийняли спадщину. За життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючих документів ані на нерухоме майно, ані на земельну ділянку. Також за життя нею не складався заповіт. На день смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є позивачі як чоловік та діти померлої. Вказують також на те, що позивачі звернулись до Першої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, однак отримали відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просять визнати за ними право власності в рівних частинах, по 1/3 частці за кожним на будинковолодіння по вул. Смоленській, 116 у м. Чернівці. Представник позивачів в судове засідання не зявився та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищевказаних осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 27 квітня 1950 року [PERSON] міським житловим управлінням на ім'я [PERSON] було видане свідоцтво № 333 про право власності на будівлю або право забудови на житловий будинок в поселенні Ленківці за № 257. 06.09.1955 року рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради за № 511/17 земельна ділянка № 116 по вул. Смоленській (колишня вул. Новоленківська, 100) в м. Чернівці площею 0,0483 га була зареєстрована за [PERSON]. Будинок в поселенні Ленківці № 257, земельна ділянка по вул. Новоленківській, 100 та нерухоме майно по вул. Смоленській, 116 знаходяться за однією і тією ж адресою. Також встановлено, що 31 травня 1989 року державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], після смерті [PERSON] на ім'я її сина - [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 116 по вул. Смоленській в м. Чернівці. Встановлено, що за життя 10 червня 1994 року [PERSON] був складений заповіт, яким все майно де б воно не було і з чого воно б не складалось і взагалі все те, що на день смерті буде належати по закону та буде мати право, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Смоленській, буд. №116 в м. Чернівці заповів [PERSON]. 17.11.1996 року [PERSON] помер. Крім того встановлено, що [PERSON] не зверталась в органи нотаріату з відповідною заявою про прийняття спадкового майна та оформлення спадкових прав, однак фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто, відповідно до норм законодавства, які діяли на той час, прийняла спадщину. Встановлено, що в період з 2000 по 2010 роки позивач [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] самовільно без належно оформленої дозвільної документації був знесений житловий будинок літ. «А» та збудований житловий будинок літ. «Б», „ навіс літ. «В» , гараж літ. «Г» , сарай літ. «Д», огорожа № 1-2 та вигрібна яма №3. Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб цим будівництвом. Судом встановлено, що 11 травня 2013 року [PERSON] померла. За життя [PERSON] не було оформлено правовстановлюючих документів ані на нерухоме майно, ані на земельну ділянку. Також за життя нею не складався заповіт. На день смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є позивачі як чоловік та діти померлої. Крім того встановлено, що позивачі звернулись до Першої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, однак отримали відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Встановлено, що на земельній ділянці по вул. Смоленській, 116 в м. Чернівці знаходиться індивідуальний житловий будинок літ. „Б„ загальною площею 198,30 кв. м. в тому числі житловою площею 124,40 кв. м., навіс літ. „В„ , гараж, літ. „Г„ , сарай літ. „А,, огорожа № 1 -2, вигрібна яма № 3, загальною вартістю 1111718,00 грн. Відповідно до ст. ст. 534, 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який був чинний на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), який був чинний на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла до інших осіб. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], який в свою чергу прийняв спадщину після смерті [PERSON], а саме: будинковолодіння по вул. Смоленській, 116 у м. Чернівці, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. За життя [PERSON] самовільно знесла житловий будинок літ. «А» та збудований житловий будинок літ. «Б», навіс літ. «В», гараж літ. «Г» , сарай літ. «Д», огорожа № 1-2 та вигрібна яма №3, однак неї не було оформлено правовстановлюючих документів на вказане майно. Позивачі, як спадкоємці першої черги після смерті [PERSON], вважається такими, що прийняли спадщину оскільки, постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляли про відмову від неї. Враховуючи наведене суд вважає, що слід визнати за позивачами право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] будинковолодіння по вул. Смоленській, 116 у м. Чернівці по 1/3 частині за кожним.

Outcome: approved