Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] , право власності на земельну ділянку розміром 0,5494 га. та право на земельну частку (пай) площею 1,82 умовних кадастрових гектари, які належали батьку позивачки [PERSON] . Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що що спірний житловий будинок, [ADDRESS] відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», станом на 30.06.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова колгоспного двору, [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Також, батьку позивачки [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка розмір 0,5494 га та право земельну частку (пай) площею 1,82 умовних кадастрових гектари. Згідно із заповітом від 18.08.2012 посвідченим секретарем Чертізької сільської ради Стрільчук В.В., [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає [PERSON] , [INFO] . Маючи намір оформити спадкове майно позивачка звернулася до Жидачівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, проте 12.05.2020 отримала відмову. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Процесуальні рішення, постановлені по справі. 21.05.2020 на адресу Жидачівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом /а.с. 3-4/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 22.10.2020 відкрито провадження в справі, справу призначено до судового розгляду на 18.02.2021 на 15 год 00 хв./ а.с. 40-41/. Розгляд справи по суті відбувся 18.02.2021 за участі представника позивачки адвоката Лешеги В.В. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представник позивачки [PERSON] адвокат Лешега В.В. у підготовчому судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, відмовляється від частки у спадковому майні в користь позивачки. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1\~та 4\~статті 206\~ЦПК встановлено,\~що позивач\~може відмовитися\~від позову,\~а відповідач\~-\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах в підготовчому судовому засіданні тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що спірний житловий будинок в [ADDRESS] належав суспільній групі господарств\~«колгоспний двір», членами якого були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/3 частці майна. /а.с .21/. [INFO] , в с. Дубравка Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON] , про що 23 липня 2008 року складено відповідний актовий запис №16 та Чертізькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 23 липня 2008 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2\~ст.\~1220\~ЦК України та складалася, зокрема, із права на земельну частку (пай) площею 1,82 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №7434. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, виданою виконкомом виконавчим комітетом Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 07 лютого 2018 року за вих. №104. Вказані обставини встановлено рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 19.07.2018 у справі №443/1017/18, що на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню /а.с. 26-27/. Згідно довідки Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 10.03.2020 № 105 [PERSON] була зареєстровна та проживала до дня смерті, яка наступила [INFO] за адресою [ADDRESS] , разом із нею проживав її чоловік [PERSON] /а.с.20/. Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлої за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із матір`ю позивачки проживав її батько, [PERSON] , який до нотаріальних органів із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не звертався, своїх прав на спадкове майно не оформив, тому відповідно до вимог ст. 1268 ЦК Укруїни вважався таким, що прийняв спадщину. Таким чином після смерті дружини [PERSON] її чоловік [PERSON] набув право на 2/3 частини у колгоспному дворі (1/3+1/3). З метою реалізації свої спадкових прав [PERSON] у 2018 році звернувся до Жидачівського раойнного суду Львіської області і з позовом про визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 1,82 умовних кадастрових гектари. Рішенням Жидачівського районного суду Львіської області від 19.07.2018 у справі №443/1017/18 позов задоволено повністю. Визнано за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 1,82 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №7434, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №324 від 28 травня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Чертізькій сільській раді 01 липня 1997 року за №564./а.с.26-27/. 18.08.2012 [PERSON] на випадок своєї смерті склад заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] , [INFO] ./а.с.15/. [INFO] , у віці 86 років, помер [PERSON] батько позивачки, про що 11.10.2019 складено відповідний запис №14 та виконавчим комітетом Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області 11.10.2019 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с.13/. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 343582 від 27.12.2012 [PERSON] на підставі розпорядження Жидачівсьокї РДА від 11.11.2015 № 841 на праві власноті належала земельна площею 0,5494 га на території Чертізької сільської ради Жидачівської району Львівської області. 10.04.2020 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Жидачіського нотаріального округу Посацької А. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ./а.с.17/. Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 12.05.2020 № 14/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Спадкоємцем [PERSON] за заповітом є його донька - позивачка [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 31.01.1974 батьком [PERSON] є [PERSON] /а.с.10/ Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 17.01.1992 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.11/. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Калуша, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу від 27.03.1996 зроблено запис № 89, після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON] . Після смерті батька позивачка у встановлений законодавством шестимісячний строк звернулась для оформлення своїх спадкових прав до нотаріуса, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. /а.с.18/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1\~ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1\~ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст.\~392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно із листом Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ від 16.05.2013\~ №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6\~постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно\~ст. 120 ЦК УРСР\~колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до\~постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ\~був введений в дію\~Закон України «Про власність». Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст.1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до\~статті 1261\~ЦК України\~спадкоємцями першої\~черги \~за законом\~є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст.1268,\~1269,\~1270 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права на земельну частку (пай), права власності земельну ділянку та на спірний житловий будинок, оскільки [PERSON] успадкувала 2/3 частини спірного будинку після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, позивачка фактично стала власницею цілого будинковолодіння, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/3 частка майна. (2/3+1/3.) Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач проти задоволення позову не заперечує та не претендує на спадкове майно, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved