Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свою позовну заяву позивачі мотивують тим, що [PERSON] є власником 13/20 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою в [ADDRESS] , що підтверджується Рішенням Васильківського міського народного суду Київської області від 01.12.1989 року, зареєстрованого Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації реєстр №4356, реєстрова книга 28, від 25.10.2001 року. Інша частина 7/20 вищезазначеного житлового будинку належить [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 02.01.2002 року, зареєстрований Васильківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 14.04.2003 року, реєстраційний номер 763316. Інший син [PERSON] , відповідач по справі, в зазначеному будинку не проживає більше року та комунальні послуги не сплачує, а тому вважає, що останній втратив право користування житловим приміщенням. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подавши до суду письмову заяву про слухання справи у їх відсутності, вимоги позову підтримують та проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 13/20 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою в [ADDRESS] , що підтверджується Рішенням Васильківського міського народного суду Київської області від 01.12.1989 року, зареєстрованого Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації реєстр №4356, реєстрова книга 28, від 25.10.2001 року (а.с. 5, 6). [PERSON] належить 7/10 частин вищевказаного житлового будинку, що підтверджується договором дарування від 02.01.2002 року, зареєстрований Васильківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 14.04.2003 року, реєстраційний номер 763316 (а.с. 7, 8). Право власності позивачів на зазначений будинок також підтверджується Технічним паспортом на будинок (а.с. 9-11). Відповідно до Довідки депутата Васильківської міської ради від 12 квітня 2019 року, відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає більше 8 років в будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Положеннями ст.405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖКУ, за особою, що без поважних причин відсутня в житловому приміщенні, право користування ним зберігається на протязі шести місяців. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, положення ч.2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Оскільки судом достовірно встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами, що позивачі являються власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку про необхідність захисту майнових прав позивача, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним вищезазначеним житловим приміщенням. На підставі наведеного та

Outcome: approved