Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачі звернулися з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що вони постійно проживали та були зареєстровані в [ADDRESS]. [PERSON] вселилася в спірну квартиру 29 серпня 1990 року на підставі договору піднайму, що був укладений з основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] [PERSON], яка померла [INFO]. Після її смерті [PERSON] залишилася проживати в спірній квартирі та проживає по даний час. Позивачка та її дочка [PERSON], зареєстровані та проживають в спірній квартирі. Після смерті основного квартиронаймача в 1997 році виконкомом Коломийської міської ради звертався з позовом до [PERSON], про виселення піднаймача без надання іншого житлового приміщення. Рішенням Коломийського міського суду від 15 січня 1998 року по справі №2-106 в позові виконкому відмовлено за безпідставністю. Суд, постановляючи рішення, прийшов до висновку, що [PERSON] прописана в квартирі не як піднаймач, а постійно, а тому, вона має право на користування [ADDRESS]. Таким чином, суд, відмовивши в позові, визнав що вона, позивачка та її неповнолітня дитина, [PERSON], законно користуються спірною квартирою. Весь час проживання позивачі своєчасно платять квартплату та інші комунальні платежі, що підтверджується довідкою КП «Житлоінфоцентр» №78 від 30.01.2014 року, Коломийського УЕГГ №1979 від 31.01.2014 року, Коломийського водоканалу №570 від 30.01.2014 року, довідкою філії Коломийського МРЕМ №57 від 30.01.2014 року. Оскільки позивачі дане будинковолодіння набули добросовісно, відкрито та безперервно володіють ним, позивачка [PERSON] з 29 серпня 1990 року та позивачка [PERSON] з 24.09.1992 року, то просять суд визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS] по набувальній давності в рівних частках.В судове засідання позивачі надали письмове клопотання про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач, представник Коломийської міської ради в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечує. З'ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] разом із своєю дочкою [PERSON] зареєстровані та проживають у [ADDRESS]. В спірну квартиру позивачі вселилися 29 серпня 1990 року на підставі договору піднайму, що був укладений з основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] [PERSON], яка померла в 1993 році. Після смерті [PERSON] позивачі залишилися проживати в спірній квартирі де й проживають до даного часу. Після смерті основного квартиронаймача позивачі добросовісно, відкрито, безперервно володіють та користуються даною квартирою, своєчасно платять квартплату та інші комунальні платежі, що підтверджується довідкою КП «Житлоінфоцентр» №78 від 30.01.2014 року (а.с.10), Коломийського УЕГГ №1979 від 31.01.2014 року (а.с.8), Коломийського водоканалу №570 від 30.01.2014 року (а.с.9), довідкою філії Коломийського МРЕМ №57 від 30.01.2014 року(а.с.7) Згідно висновку про оцінку вартості квартири ТзОВ «Прикарпатексперт» дійсна вартість спірної квартири становить 132 600 грн. Як вбачається з матеріалів справи у 1997 році виконком Коломийської міської ради звертався з позовом до позивачки [PERSON], про виселення піднаймача без надання іншого житлового приміщення, однак рішенням Коломийського міського суду від 15 січня 1998 року по справі №2-106 в позові виконкому було відмовлено за безпідставністю. Суд, постановляючи рішення, прийшов до висновку, що [PERSON] прописана в квартирі не як піднаймач, а постійно, а тому, вона має право на користування [ADDRESS]. Таким чином, суд, відмовивши в позові, визнав що позивачка та її неповнолітня дитина, законно користуються спірною квартирою. Дане рішення не було оскаржене і набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до н. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Ураховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Оскільки позивачі дану квартиру набули добросовісно, відкрито та безперервно володіють нею,а саме позивачка [PERSON] з 29 серпня 1990 року та позивачка [PERSON] з 24.09.1992 року, то суд приходить до висновку, що необхідно визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS] по набувальній давності в рівних частках. Наведене стверджується: копією договору піднайму житлового приміщення, копія свідоцтва про смерть [PERSON], копією рішення Коломийського міського суду від 15 січня 1998 року, довідкою філії Коломийського МРЕМ №57 від 30.01.2014 року, довідкою Коломийського УЕГГ №1979 від 31.01.2014 року, довідкою Коломийського водоканалу №570 від 30.01.2014 року, довідкою КП «Житлоінфоцентр» №78 від 30.01.2014 року. На підставі ст.,ст. 16, 328, 344 ЦК України та

Outcome: approved