Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що є матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із виробництвом. За життя [PERSON] двічі перебувала у зареєстрованих шлюбах, які були розірвані та від яких вона мала двох малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . На час смерті [PERSON] разом зі своїми дітьми, матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , за якою були зареєстровані. Проживаючи постійно разом, вони мали взаємні права та обов`язки, спільно проводили час, мали спільний бюджет. Позивачка та [PERSON] відводили дітей до школи, піклувались ними та виховували, коли [PERSON] перебувала на роботі. На час смерті [PERSON] не підтримувала стосунків з колишніми чоловіками. Маючи право на одержання допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» позивачка звернулась до Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з заявою про призначення та виплату допомоги. Однак, листом від 11.04.2019 року їй було роз`яснено, що вона не є членом сім`ї померлої, а тому не має права на отримання допомоги. Через це, вона вимушена звернутись до суду та просила встановити, що на час смерті [PERSON] , померлої [INFO] , членами її сім`ї були [PERSON] , [PERSON] та діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також позивачка просила визнати за нею право на одержання одноразової допомоги, передбаченої ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування», що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання страхового випадку. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача за первісним позовом [PERSON] в наданих письмових поясненнях підтримав викладені в позові обставини та заявлені позовні вимоги. Треті особи з самостійними вимогами - [PERSON] , який дії в інтересах малолітньої дитини [PERSON] та [PERSON] , який дії в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , в наданому позові посилались на те, що померла [PERSON] з початку 2015 року була зареєстрована та проживала разом зі своїми дітьми в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку шахти «Відродження» ДП «Львіввугілля» по [ADDRESS]. Рішенням виконкому Червоноградської міської ради №61 від 26.03.2015 року даний гуртожиток було передано у комунальну власність територіальної громади м.Червонограда. Крім [PERSON] та її дітей за вказаною адресою були зареєстровані мати [PERSON] - [PERSON] та вітчим [PERSON] . Фактично в кімнаті № [NUMBER] проживала [PERSON] разом з дітьми, а [PERSON] та [PERSON] проживали в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку, в якій зареєстрована [PERSON] разом із неповнолітнім сином [PERSON] таким чином, твердження [PERSON] , що вона із [PERSON] перебували у сімейних відносинах із [PERSON] , в розумінні ст.3 СК України, не відповідають дійсності. Таким чином, на момент смерті [PERSON] до членів її сім`ї в розумінні ст.3 СК України, належали її діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьками останніх, як законними представниками, на початку 2019 року до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було подано заяви про призначення одноразової допомоги. Проте, заявникам було призначено та виплачено лише одноразову допомогу кожній особі, яка перебувала на утриманні [PERSON] , що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Одноразову допомогу у вигляді 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб призначено та виплачено не було. За поясненнями представників Управління таку допомогу сім`ї померлої [PERSON] буде виплачено тільки після встановлення кола отримувачів такої допомоги в судовому порядку. В зв`язку з цим, під час розгляду справи уточнивши позовні вимоги, треті особи з самостійними вимогами просили встановити, що на час смерті [PERSON] , померлої [INFO] , членами її сім`ї були діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також визнати за останніми право на одержання одноразової допомоги, передбаченої ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» за кожним в розмірі Ѕ частки від 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Представник позивачки [PERSON] в наданому відзиві на позов третіх осіб з самостійними вимогами зазначив, що [PERSON] не погоджується із доводами останніх. Зокрема, зазначив, що з 2015 оку та до дня смерті [PERSON] та її діти, постійно проживала разом із [PERSON] та вітчимом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Фактично ордер на проживання в кімнаті гуртожитку одержала [PERSON] . В подальшому вона подала заяву на поліпшення житлових умов і їй в користування була виділена ще одна додаткова кімната. Після чого сім`я [PERSON] фактично проживала у двох спарених кімнатах № [NUMBER] , які були облаштовані лише однією кухнею та санвузлом і по факту це була одна двокімнатна квартира. Однак, після передачі гуртожитку на баланс міста [PERSON] приватизувала кімнату № [NUMBER] , а кімнату № [NUMBER] приватизувала інша її донька [PERSON] . За життя [PERSON] зі своїми дітьми проживала разом із [PERSON] . Батьки дітей усунулись від виховання останніх. [PERSON] взагалі не сплачував аліменти та мав велику заборгованість по їх сплаті. Увесь тягар, у т.ч. матеріальний, ліг на плечі [PERSON] , яка самотужки фізично не могла цього зробити, оскільки протягом цілого дня працювала в АТБ, а тому не могла відводити дітей до школи та забирати, допомагати з навчанням, готувати їсти. У всіх цих клопотах допомагала [PERSON] зі своїм чоловіком. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в наданому відзиві зазначило, що на час нещасного випадку [PERSON] була повнолітньою, двічі перебувала у шлюбі, що був розірваний, мала свою сім`ю і, відповідно, певні права та обов`язки по відношенню до членів сім`ї. Позивачка [PERSON] проживала без реєстрації шлюбу разом із [PERSON] , що свідчить про наявність у неї своєї сім`ї, відмінної від [PERSON] таким чином, позивачка перебувала зі своєю донькою у родинних відносинах, а не у сімейних, що не є тотожними поняттями, а тому не має право на отримання одноразової допомоги. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Треті особи з самостійними вимогами та їх представник підтримали заявлені ними позовні вимоги та просили їх задовольнити. В задоволенні позову [PERSON] відмовити. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] підтримав позов, заявлений [PERSON] . Представник відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в наданій заяві просив розглядати справу за його відсутності, ухвалити рішення на розсуд суду, з обов`язковим визначенням кола осіб сім`ї загиблої [PERSON] , а також частини розміру одноразової допомоги, яка належить кожному члену сім`ї останньої. Заслухавши пояснення учасників, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Частиною 6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [INFO] померла [PERSON] , причиною чого став нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, що підтверджується відповідним актом №1, затвердженим 29.11.2018 року. За життя [PERSON] двічі перебувала у зареєстрованих шлюбах із [PERSON] та [PERSON] , які були розірвані та від яких вона мала двох малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] до Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з заявою про призначення та виплату одноразової допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звернулась мати померлої - [PERSON] , якій листом від 11.04.2019 року було відмовлено в призначенні допомоги, з посиланням на те, що вона не є членом сім`ї померлої, а тому не має права на отримання допомоги. Також до Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з відповідними заявами звернулись батьки малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на підставі яких Управлінням було призначено та виплачено одноразову допомогу у вигляді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Одноразову допомогу у вигляді 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб призначено та виплачено не було. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, який зазначив, що Управління не заперечує проти права на отримання відповідної допомоги дітьми [PERSON] , однак одноразова допомога останнім не виплачувалась, оскільки заяву про виплату цієї допомоги також було подано матір`ю загиблої [PERSON] . В зв`язку з цим, питання щодо права на отримання допомоги та розміру її виплати членам сім`ї загиблої підлягає вирішенню в судовому порядку. Під час розгляду справи також встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за життя [PERSON] разом зі своїми дітьми, матір`ю [PERSON] та цивільним чоловіком останньої [PERSON] були зареєстровані в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку, розташованому по [ADDRESS] . Також сторонами було визнано, що кімната [ADDRESS] була приватизована старшою донькою [PERSON] - [PERSON] та остання разом зі своєю дитиною були зареєстровані у вказаній кімнаті. Фактично в кімнаті [ADDRESS] проживали [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] разом із дітьми постійно мешкала в кімнаті [ADDRESS] . В своєму позові позивачка [PERSON] посилалась на те, що вона разом із своїм цивільним чоловіком [PERSON] , донькою [PERSON] та її дітьми постійно проживали за адресою: [ADDRESS] . Проживаючи постійно разом, вони мали взаємні права та обов`язки, спільно проводили час, мали спільний бюджет. Позивачка та [PERSON] відводили дітей до школи, піклувались ними та виховували, коли [PERSON] перебувала на роботі. Під час розгляду справи в суді [PERSON] зазначила, що вони всі разом постійно проживали в кімнатах № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] зазначила, що не розділяє кімнати [NUMBER] та вважає їх одним приміщенням, оскільки вони були облаштовані лише однією кухнею та санвузлом і по факту це була одна двокімнатна квартира. На запитання суду [PERSON] підтвердила, що [PERSON] з дітьми ночували в кімнаті № [NUMBER] . Проте, продукти зберігали в холодильнику в кімнаті № [NUMBER] , користувались розміщеними в ній санвузлом та пліткою для приготування їжі. Оскільки [PERSON] працювала з ранку до пізнього вечора, дітей відводили до школи та садочка і забирали вона з [PERSON] , доглядали за ними, готували їжу. Допитані в судовому засідання свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та її цивільний чоловік [PERSON] проживали в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] , а [PERSON] з дітьми - в кімнаті № [NUMBER] . Також підтвердили, що в зв`язку з роботою [PERSON] за дітьми останньої доглядала бабуся [PERSON] та [PERSON] . В кімнаті [ADDRESS] не було холодильнику та плитки, в зв`язку з чим, продукти зберігались в кімнаті [ADDRESS] та дітей годувала бабуся. Також свідки зазначили, що вважають, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з дітьми проживали однією сім`єю в кімнатах № [NUMBER] . Допитана в якості свідка неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зазначила, що її бабуся [PERSON] разом чоловіком [PERSON] проживали в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку, а вона з молодшим братом та мамою [PERSON] постійно мешкали в кімнаті [ADDRESS] , що належала старшій сестрі матері. Кімната № [NUMBER] була обладнана санвузлом, ліжками та робочим столом. Холодильнику та плитки для приготування їжі не було, тому вони користувались останніми у кімнаті [NUMBER] де проживала бабуся. Їду готувала іноді бабуся, іноді вони самі. Продукти покупала мама самостійно. Остання працювала, заробляла гроші та сама утримувала її з братом. До школи вона ходила та поверталась сама, іноді відводила брата, а в основному їх відводила та забирала старша сестра мами. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши письмові докази, суд визнає безпідставними та недоведеними доводи позивачки [PERSON] про те, що вона зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] , донькою [PERSON] та її дітьми постійно проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , яке є одним приміщенням. Так, судом встановлено, що кімнати [NUMBER] та № [NUMBER] не сполученими, розташовані по різні сторони загального коридору гуртожитку. Кімната № [NUMBER] перебуває в комунальній власності, в той час, як кімната № [NUMBER] приватизована старшою донькою [PERSON] та сестрою померлої [PERSON] - [PERSON] . Таким чином, кімнати [ADDRESS] та № [NUMBER] є окремими житловими приміщеннями, що мають різних власників та користувачів. В кімнаті № [NUMBER] однією сім?єю проживали [PERSON] зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] . В той час, як в кімнаті № [NUMBER] постійно мешкала [PERSON] зі своїми дітьми. Той факт, що кімната № [NUMBER] не була обладнана холодильником та плиткою, внаслідок чого [PERSON] з дітьми користувалась останніми в кімнаті № [NUMBER] , а також, що в період перебування [PERSON] на роботі, дітей доглядала та годувала їх бабуся [PERSON] зі своїм цивільним чоловіком, не свідчить про наявність між ними саме сімейних відносин в розумінні ст.3 СК України, а відповідний догляд бабусі за онуками є лише реалізацією прав, закріплених ст.257 СК України. Показання свідків та надані позивачкою [PERSON] довідки та акт інспектування також лише свідчать про користування сім`єю [PERSON] обладнанням кімнати № [NUMBER] та здійснення бабусею [PERSON] догляду за своїми онуками, проте не підтверджують факт проживання [PERSON] зі своєю донькою [PERSON] однією сім?єю, ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету та несення спільних витрат, спільну участь в утриманні кімнат № [NUMBER] та [ADDRESS] . З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту щодо належності її до членів сім`ї [PERSON] , померлої [INFO] , за безпідставністю та недоведеністю цих вимог належними доказами. З огляду на це, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання за [PERSON] права на одержання одноразової допомоги, передбаченої ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування», що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання страхового випадку, оскільки відповідно до вказаної норми закону таке право мають лише члени сім`ї померлого потерпілого. Також суд враховує, що крім встановлення факту віднесенні до членів сім`ї [PERSON] позивачки, остання просила встановити відповідний факт відносно [PERSON] та дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , тобто фактично звернулась до суду з позовом в інтересах останніх. При цьому, відповідних повноважень на представництво їх інтересів не надала. В зв`язку з цим, в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Також слід відмовити в частині позовних вимог про визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] членами сім`ї [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки вони, як діти померлої, в силу закону, а саме: відповідно до ст.3 СК України, відносяться до членів сім`ї [PERSON] та вказаний факт ніким не оспорюється, а тому не підлягає додатковому встановленню в судовому порядку. Поряд з цим, з огляду на звернення [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з заявою про виплату їй одноразової допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування», внаслідок чого Управлінням не було проведено таку виплату останній та дітям померлої [PERSON] , через наявність спору, суд вважає, що відповідні позовні вимоги третіх осіб про визнання права померлих дітей [PERSON] на отримання допомоги з визначенням часток кожного, є належним способом захисту оспорюваних прав. В зв`язку з цим, слід задовольнити позов третіх осіб із самостійними вимогами в частині визнання за [PERSON] , [INFO] та за [PERSON] , [INFO] , право на одержання одноразової допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за кожним в розмірі Ѕ частини від 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, після смерті [PERSON] . Оскільки сторони в силу п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільненні від сплати судового збору, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial