Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в подальшому збільшивши вимоги, просить суд: стягнути з [PERSON] на її користь суму основного боргу за зобовязанням №1 та зобовязанням №2 в розмірі 200\~000 грн., збитки, завдані інфляцією за зобовязанням №2 в розмірі 26\~600 грн. та 3% річних за зобовязанням №2 в розмірі 6041 грн., проценти за зобовязанням №1 в розмірі 130\~000 грн.; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору 3626 грн. 41 коп. \~ \~ \~ \~В обґрунтування предявлених вимог зазначає наступне. 01 грудня 2015 року між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено договір позики на суму 100\~000 грн. під 60% річних (надалі зобовязання №1). Вказану грошову суму передано останньому 01 грудня 2015 року в присутності свідка [PERSON] зі строком повернення на першу вимогу кредитора впродовж 15 календарних днів, в підтвердження чому складено розписку. Крім того, на початку січня 2016 року між нею, [PERSON], та [PERSON] було укладено договір позики на суму 100 000 грн. під 90% річних (надалі зобовязання №2). Вказана грошова сума була передана останньому в присутності свідка, [PERSON], зі строком повернення до 01 лютого 2016 року, в підтвердження чому складено розписку. Проте, до цього часу грошові кошти їй не повернуто, боржник всіляко ухиляється від зустрічей з нею, на телефонні дзвінки не відповідає, у звязку із чим вона змушена звернутися до суду. \~ \~ \~ \~Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. \~ \~ \~ \~Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. \~ \~ \~ \~Положення ст.207 ЦК України визначають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 ЦК України. \~ \~ \~ \~Розписки, на які вона посилається як на доказ своїх вимог, підписані боржником - [PERSON] із вказівкою на отримання останнім грошових коштів в загальній сумі 200 000 грн., що відповідає вимогам цивільного законодавства та правовій позиції ВСУ у постанові від 13 грудня 2017 року по справі №309/3458/14-ц. \~ \~ \~ \~Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~ \~ \~ \~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. \~ \~ \~ \~Грошові кошти у розмірі 100 000 грн. за зобовязанням №1 передані [PERSON] 01 грудня 2015 року, інші 100 000 грн. за зобовязанням №2 на початку січня 2016 року. \~ \~ \~ \~Статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. \~ \~ \~ \~Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. \~ \~ \~ \~Грошову суму у розмірі 100 000 грн. за зобовязанням №2 [PERSON] повинен був повернути їй до 01 лютого 2016 року, іншу грошову суму у розмірі 100 000 грн. за зобовязанням №1 на першу вимогу кредитора впродовж 15 календарних днів, про що зазначено у розписках. Станом на 26 червня 2017 року суму грошової позики в розмірі 200 000 грн. [PERSON] не повернуто, на неодноразові вимоги щодо виконання зобовязання за договором позики відповідач не реагує, уникає зустрічей, на телефоні розмови не відповідає. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. \~ \~ \~ \~Статтею 625 ЦК України визначена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. \~ \~ \~ \~Таким чином, сума грошових коштів, які вона просить стягнути з відповідача, за зобовязанням №1 становить 230\~000 грн., за зобовязанням №2 132\~641 грн. з наступного розрахунку: \~ \~ \~ \~- за зобовязанням №1: сума боргу 100\~000 грн., нараховані проценти за період з грудня 2015 року по січень 2108 року включно (26 місяців) 130\~000 грн. за ставкою 60% річних; \~ \~ \~ \~- за зобовязанням №2: сума боргу 100\~000 грн., 3% річних за період з 01 лютого 2016 року по 05 лютого 2018 року (735 днів) 6041 грн., розрахунком інфляційних втрат за період з лютого 2016 року по грудень 2017 року 26\~600 грн. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та підтвердила його зміст. Також зазначила, що гроші [PERSON] позичала двічі по 100\~000 грн. в грудні 2015 року та в січні 2016 року, які вперше передала біля спорткомплексу, а другий раз в районі стоянки біля магазину «АТБ». Вони погодили строки повернення коштів та умови, зокрема, за одним зобовязанням до 01 лютого 2016 року, а за другим на першу вимогу. Гроші [PERSON] так їй і не повернув. \~ \~ \~ \~Представник позивачка у судовому засіданні позов підтримав. Крім того підтримав позицію, викладену у відповіді на відзив щодо заперечень відповідача про укладення одного договору позики шляхом оформлення розписки 01 грудня 2015 року на суму 100\~000 грн., а в січні 2016 року було внесено зміни до договору в частині збільшення процентної ставки та змінено строк повернення коштів; невірний розрахунок збитків, неправомірне нарахування 3% річних від простроченої суми заборгованості; відсутність заборгованості по сплаті процентів, які відповідач погашав до 1 числа кожного місяця. Так, позивачка зазначила, що відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 01 грудня між нею та [PERSON] було укладено договір позики на суму 100\~000 грн. під 60% річних зі строком повернення - на першу вимогу кредитора впродовж 15 календарних днів з оформленням відповідної розписки (зобовязання №1). Грошові кошти вона передала [PERSON] в присутності свідка [PERSON] Крім того, на початку січня 2016 року між нею та [PERSON] було укладено ще один договір позики на суму 100 000 грн. під 90% річних зі строком повернення до 01 лютого 2016 року з оформленням відповідної розписки (зобовязання № 2). Вказана грошова сума була передана останньому в присутності свідка [PERSON] Договори укладені в письмовій формі в присутності свідка\~та не\~повязані між\~собою.\~Після укладення\~першого договору\~позики у\~відповідача виникла\~необхідність у\~залученні додаткових\~коштів для\~власних потреб\~в розмірі\~100\~000\~грн.,\~у звязку\~із чим\~між ними\~укладено другий\~договір позики\~на вищезгадану\~суму.\~Грошові кошти\~передавались відповідачу\~у повному обсязі згідно умов договору. Розписки, на які вона посилається як на доказ своїх вимог, підписані боржником [PERSON] із вказівкою на отримання останнім грошових коштів в загальній сумі 200 000 грн. Зміна умов договору, на яку посилається відповідач, допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом, та повинна вчинятись у тій самій формі, в якій укладався договір. Таке правило закріплене в ст.ст.651, 654 ЦК України. У зобовязанні №2 жодних посилань на зміну умов договору, визначених у зобовязанні №1 немає. У розписці не зазначено і про те, що зобовязання №1 втрачає свою силу та в подальшому правочин повинен виконуватись на умовах, передбачених у зобовязанні №2. Таким чином це є два окремі зобовязання, які повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ст.526 ЦК України. Зазначила, що розписка є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми. Вказана правова позиція знайшла своє відображення у постановах Верховного Суду України по справі № 309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року та по справі № 6-50цс 16 від 24 лютого 2016 року. Згідно вимог ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також у ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Згідно наданого розрахунку суми заборгованості, яку повинен сплатити відповідач, за зобовязанням № 1 поверненню підлягає сума позики та сума процентів за користування позикою, визначена у договорі, а за зобовязанням № 2 - сума позики, 3% річних за користування позикою та збитки, завдані інфляцією. Як зазначено у позовній заяві та підтверджено відповідачем у своєму відзиві, суму позики в розмірі 100 000 грн. за зобовязанням №2 останній отримав на початку січня 2016 року під 90% річних зі строком повернення до 01 лютого 2016 року. Розрахунок заборгованості за зобовязанням № 2 здійснено нею з 01 лютого 2016 року по день звернення із відповідною заявою до суду, у звязку із чим 90% річних на суму заборгованості із вказаного дня не нараховувались та до ціни позову не включались. Вважає, що достатнім буде стягнення з відповідача 3% річних за зобовязанням №2 та збитків, завданих інфляцією. У звязку із чим посилання відповідача щодо незаконності нарахування 3% річних за користування сумою позики за зобовязанням № 2, а також сплати суми збитків, завданих інфляцією, є безпідставними. В свою чергу, сума заборгованості за зобовязанням №1 розраховувалась виходячи з суми позики та розміру процентів за користування позикою, без врахування індексу інфляції. Такий розрахунок є правильним, оскільки відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору. Сума грошових коштів, які підлягають поверненню за зобовязанням № 1 складає 230 000 грн., за зобовязанням №2 132 641 грн., загальна сума заборгованості становить 362 641 грн. Умови та способи виконання зобовязання визначені главою 48 ЦК України. Так, згідно ст.526 ЦК України, зобовязання за договором позики має виконуватися відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник (позичальник) зобовязаний виконати свій обовязок по поверненню позики, а кредитор (позикодавець) прийняти виконання особисто, або на умовах встановлених договором. На договір позики розповсюджуються положення ЦК України про місце виконання грошового зобовязання, передбачене ст.532 ЦК України, згідно з якою, якщо місце виконання грошового зобовязання не встановлене в договорі, виконання проводиться за місцем проживання кредитора (позикодавця). Закон також надає позичальнику право виконати свій обовязок по поверненню боргу шляхом внесення належних з нього грошей у депозит нотаріуса, якщо позикодавець відсутній у місці виконання зобовязання, позикодавець ухиляється від прийняття боргу або представник недієздатного кредитора відсутній, про що зазначено у ст. 537 ЦК України. Про внесення боргу у депозит нотаріус повідомляє кредитора у встановленому законом порядку. Проте відповідач до теперішнього часу не скористався жодним із спосіб виконання зобовязання ні за місцем її проживання, ні за посередництва нотаріуса. Згідно ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, на вимогу боржника (позичальника), кредитор (позикодавець) повинен видати йому розписку про одержання боргу частково або у повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа на руках у боржника підтверджує факт виконання ним зобовязання. Якби відповідач відповідно до умов договору та вимог закону виконав покладені на нього зобовязання по поверненню їй всієї суми заборгованості, то зміг би підтвердити це в порядку, передбаченому ст.545 ЦК України, чого зробити не може. Наявність у неї оригіналів договорів позики за зобовязанням № 1 та зобовязанням № 2 згідно з положенням ч.3 ст.545 ЦК України свідчить про неповернення боргу відповідачем. До того ж жодні письмові докази отримання нею грошових коштів в рахунок погашення суми боргу у відповідача відсутні. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнач частково, а саме на суму 100\~000 грн., зазнавши, що фактично між [PERSON] та [PERSON] було укладено один договір позики шляхом оформлення розписки від 1 грудня 2015 року на суму 100\~000 грн. із строком повернення протягом 15 днів з моменту першої вимоги кредитора. В січні 2016 року було збільшено процентну ставку та встановлено строк повернення позики, у звязку з чим укладено розписку про внесення змін до попереднього договору. Відсотки за користування коштами відповідач сплачував щомісячно до 1 числа. Також представник підтримав позицію відповідача, викладену у відзиві, в якому він також зазначав про свою незгоду з наведеним позивачкою розрахунком боргу та нарахованими збитками в порядку ст.625 ЦК України. На його переконання, вказана норма не може бути застосована до спірних правовідносин, а додаткове нарахування 3% річних наряду з погодженою сторонами ставкою процентів є неправомірним. Таким чином, сума боргу [PERSON] складає 100\~000 грн. Крім того пояснив, що грошові кошти насправді не передавалися, а розписки буди складені під впливом [PERSON], який є сином позивачки, який мав вплив на відповідача тому, що працював в прокуратурі. Заяв до правоохоронних органів про такі дії [PERSON] не подавали. \~ \~ \~ \~Допитаний судом в якості свідка [PERSON] суду показав, що зі сторонами по справі знайомий: [PERSON] його мати, а з [PERSON] знайомий з 2015 року, стосунки з ними нормальні. В 2015 році до нього звернувся [PERSON] з проханням позичити грошей, однак грошей у нього не було, а тому він відмовив. Гроші позичила [PERSON] його мати [PERSON] в грудні 2015 року та в січні 2016 року. \~ \~ \~ \~В ході розгляду справи позивачкою подано заяву про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 08 липня 2017 року задоволено (а.с.14-16, 35-37); заяву про заміну виду забезпечення позову, в задоволенні якої ухвалою суду від 31 липня 2017 року відмовлено (а.с.47-49, 57-58); представником позивачки про виклик свідка, яке судом задоволено. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписки (а.с.11, 12), розрахунок заборгованості (а.с.91), оригінали розписок, надані представником позивачки для огляду в судовому засіданні. Суд,

Outcome: approved