Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із даним позовом у якому просить суд розірвати шлюб в якому вона перебуває з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16.06.2012 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між нею та відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімені обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Фактично з березня 2015 року вони припинили подружні відносини та ведення спільного господарства. Між нею та відповідачем втрачені фізичні та духовні звязки. Між нею та відповідачем відсутні суперечки з приводу розподілу спільного майна та місця проживання дитини. Сторони в судове засідання не з'явилися, але завчасно сповістили суд про неявку та можливість розгляду справи за їхньої відсутності. Позивач надала письмову заяву в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати, а справу розглянути без її участі. Відповідно до заяви та письмових пояснень відповідача він визнає позовні вимоги позивачки та не заперечує проти розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 16 червня 2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис за № 262. Під час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки сторони припинили через відсутність взаєморозуміння, втрату фізичних та духовних звязків, розходження поглядів на сімейні відносини та сімені обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Сторони припинили подружні відносини у березні 2015 року, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, тривалий час проживають окремо, що не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у звязку з чим подальше примирення поміж ними неможливе. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Між сторонами також досягнуто згоду, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина й надалі залишатиметься проживати із матір'ю (позивачкою). Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сімї неможливо, їхній шлюб існує формально. Вимоги про зміну прізвищ сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дитини, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved