Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1. Визнати спільною сумісною власністю майна подружжя: - двокімнатну квартиру, яка складається з двох жилих кімнат жилою площею 30,90 кв.м, загальною площею 51,60 кв.м, під номером [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,0862 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 3221287201:01:007:0086, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - будівельні матеріали, конструктивні елементи (фундамент, цеглу, бетонні перекриття, шлакоблок) та інженерне обладнання, що були використані для об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - легковий автомобіль марки MERCEDES Vito, сєдан, 1998 року випуску, модель 108d, зеленого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . 2. Здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: - визнати право власності за [PERSON] на двокімнатну квартиру, загальною площею 51,60 кв.м, під номером [NUMBER] , що знаходиться у будинку під номером [ADDRESS] ; Визнати право власності за [PERSON] на: земельну ділянку площею 0,0862 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 3221287201:01:007:0086, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівельні матеріали, конструктивні елементи (фундамент, цеглу, бетонні перекриття, шлакоблок) та інженерне обладнання, що були використані для об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки MERCEDES Vito, сєдан, 1998 року випуску, модель 108d, зеленого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] . 3. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 28.12.1996 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , та повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , та за утримання вказаного майна позивачка самостійно несе тягар утримання, а також повністю утримує дітей. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2012 р. шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач запевнив, що придбане за час шлюбу майно буде поділене порівну, а автомобіль буде переданий позивачку, оскільки вона придбала його за власні кошти. 29.11.2019 р. відповідач у телефонному режимі повідомив позивачу, що у нього нова сім`я, він придбав квартиру та йому потрібні гроші, у зв`язку з чим просить висилитися, оскільки квартира належить саме йому. Позивачка не має права на придбане за час фактичних шлюбних відносин майно, так як воно зареєстровано на його ім`я. До цієї телефонної розмови між сторонами, як колишнім подружжям, не виникало спору щодо поділу майна, тому позивачка вважає, що звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя в межах трирічного строку позовної давності. Під час шлюбу сторонами за рахунок спільних коштів було придбано наступне майно: за договором купівлі-продажу квартири від 21.05.2002 р. - двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , що зареєстрована на праві власності за відповідачем; 24.05.2007 р. за договором купівлі-продажу від 24.05.2007 р. - земельна ділянка, площею 0,0862 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться незавершений будівництвом житловий будинок, та яка зареєстрована на праві власності за відповідачем; легковий автомобіль марки MERCEDES Vito д/н [NUMBER] . За домовленістю подружжя вказане майно було зареєстровано на ім`я відповідача з умовою у подальшому їхнього спільного володіння, розпорядження та користування, а також у разі необхідності виділення у натурі належної позивачу частки зі спільного майна. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не дбає про їх матеріальне забезпечення, майно, яке за ним зареєстроване, не утримує, що, на думку позивачки, є підставою для визнання за нею права власності на двокімнатну квартиру, а за відповідачем - права власності на все інше майно. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2020 року відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви та додатками до неї відповідач отримав 17 липня 2020 року (а.с. 112). 01 вересня 2020 року до суду надійшло клопотання позивача про приєднання додаткових доказів. Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у цій цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. 07 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання позивача про приєднання додаткових доказів. Відповідачем не було подано відзив на позовну заяву, інших заяв по суті справи від позивача не надійшло. У судове засіданні сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили (а.с. 190-191). У своїй заяві від 07 жовтня 2020 року позивачка, [PERSON] , просила суд провести розгляд справи у відсутність її та представника, позовні вимог підтримує у повному обсязі (а.с. 169). Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, доходить наступного. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 грудня 1996 року. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 60). Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] народження , [PERSON] , [INFO] народження , [PERSON] , [INFO] народження (а.с. 63, 64, 65). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 28 березня 2012 року рішення суду набрало законної сили (а.с. 62). Відповідно до положень ст.60 Сімейного кодексу України, що презюмується положенням ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 Сімейного кодексу України). Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. 21 травня 2002 року між продавцем [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , та покупцем [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Морозовою С.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрований у реєстрі за № 3645, за яким покупець купив двокімнатну квартиру під номером [ADDRESS] , жилою площею 30,90 кв.м, загальною площею 51,60 кв.м. Вказана квартира була зареєстрована на ім`я [PERSON] . Київським міським бюро технічної інвентаризації 24 травня 2002 року за № 1602 (а.с. 66). Згідно з довідкою Форма 3, виданою житлово-експлуатаційною дільницею № [NUMBER], у квартирі під номером [NUMBER], що знаходиться в будинку під номером [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 103). Витрати по утримання вказаного нерухомого майна несе позивачка, [PERSON] , що підтверджується квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг (а.с. 74-96, 125-160). 24 травня 2007 року між продавцем [PERSON] , та покупцями [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений Бурлакою О.В., приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу, та зареєстрований у реєстрі за № 4952, за яким покупці прийняли у власність, кожен у рівних частинах (по Ѕ частині), земельну ділянку площею 0,1724 гектарів, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с. 67, 68). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я [PERSON] 11 листопада 2010 року Управлінням ресурсів у Броварському районі Київської області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за 3 04094004610 від 11.11.2010 р., [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0862 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3221287201:01:007:0086, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (а.с. 69). На вказаній земельній ділянці знаходиться незавершений будівництвом житловий будинок. У 2007 році ПП «Н.А.Д. Студія» був виготовлений проект «Будівництво житлового будинку по [ADDRESS] » (а.с. 115-122) та стан будівництва вказаного житлового будинку убачається з фотофіксації (а.с. 123). Згідно з інформаційною довідкою № 191970879 від 06.12.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, на підставі договору дарування, 4922, 27.12.2006 р., посвідченого Фастівською райдержконторою, належить Ѕ частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 125,3 кв.м (а.с. 71). [PERSON] з 21.02.2007 р. на праві власності належить легковий автомобіль марки MERCEDES Vito, сєдан, 1998 року випуску, модель 108d, зеленого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 70). За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є фізичною особою-підприємцем (а.с. 124). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2020 р. по справі №755/2441/20 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та стягувато з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] народження , та [PERSON] , [INFO] народження , аліменти у твердій грошовій сумі по 4 000,00 грн на кожну дитину, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 14 лютого 2020 року. В решті позовних вимог - відмовлено (а.с. 179-181). За вимог ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачено ст. 65 Сімейного кодексу України. За приписами ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. За вимог ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно зводили будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, які підлягають виділу, і технічно довести до кінця спорудження зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали й конструктивні елементи споруди або з урахуванням конкретних обставин залишити її одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Такий правовий висновок сформований у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року по справі №6-47цс16. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» убачається, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з огляду на викладені норми чинного законодавства, в розрізі даного спору, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, враховуючи те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, суд вважає придбане у період шлюбу між сторонами рухоме та нерухоме майно: двокімнатну квартиру під номером [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,0862 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3221287201:01:007:0086, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівельні матеріали, конструктивні елементи (фундамент, цеглу, бетонні перекриття, шлакоблок) та інженерне обладнання, що були використані для об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки MERCEDES Vito, д/н [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи питання щодо поділу такого майна, судом враховується, що позивачка разом з дітьми проживає у квартирі під номером [ADDRESS] та несе витрати по утриманню такого нерухомого майна. При цьому відповідач є достовірно обізнаним про розгляд цієї справи у суді, будь-яких заперечень щодо позовних вимог не висловив, жодних доказів на спростування викладених у позові обставин суду не надав. За вказаних обставин, суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру під номером [ADDRESS] , а за [PERSON] визнати право власності на: земельну ділянку, площею 0,0862 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3221287201:01:007:0086, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; будівельні матеріали, конструктивні елементи (фундамент, цеглу, бетонні перекриття, шлакоблок) та інженерне обладнання, що були використані для об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль марки MERCEDES Vito, д/н [NUMBER] . Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. У порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений за подання позову судовий збір у розмірі 4 500,00 грн.

Outcome: approved