Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначили, що 28.09.2007 року помер [PERSON], який доводився [PERSON] чоловіком, а [PERSON] батьком. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно квартиру [ADDRESS]. Позивачі вважають себе такими, що прийняли спадщину після померлого у вигляді вказаної квартири, оскільки вони зареєстровані у квартирі та проживали спільно із спадкодавцем в ній. Однак, 22.01.2016 року [PERSON], звернувшись до державного нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, отримала відмову у його видачі з підстав відсутності реєстрації правовстановлюючого документу на квартиру в органі державної реєстрації за життя [PERSON] Вважаючи, що [PERSON] у відповідності до ст. 128 ЦК Української РСР, чинного на час укладення договору купівлі-продажу квартири, набув права власності на квартиру, а відсутність її державної реєстрації не скасовує цього права, просили суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], по ? частині за кожним, після померлого 28.09.2007 року [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, заздалегідь надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у якій позовні вимоги по цій справі підтримали у повному обсязі. Представник відповідача виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривого Рогу у судове засідання не зявився, заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Оскільки справа розглядається за відсутності сторін, то у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.1991 року, посвідченого державним нотаріусом, реєстровий № 1-3449. 28.09.2007 року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому за життя нерухоме майно у вигляді вищевказаної квартири. 22.01.2016 року для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом до Другої криворізької державної нотаріальної контори звернулася [PERSON], якій постановою державного нотаріуса відмовлено у видачі такого свідоцтва у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] не був зареєстрований в органі державної реєстрації за життя [PERSON]. За правилами ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положеннями ст. 1261 ЦК України спадкоємицями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та син [PERSON], тобто позивачі у справі. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином, судом встановлено, що позивачі у справі, як спадкоємці першої черги, прийняли спадщину, після померлого 28.09.2007 року [PERSON], оскільки на момент смерті спадкодавця проживали разом з ним, що підтверджується довідкою від 25.03.2008 року, виданою Комунальним житловим підприємством № 16 м. Кривого Рогу. Проте, звернувшись до державного нотаріуса за оформленням спадщини на зазначену квартиру, позивачка [PERSON] отримала відмову з розясненням неможливості нотаріального оформлення спадщини на квартиру з тих підстав, що правовстановлюючий документ на квартиру за життя спадкодавця не був зареєстрований в органі державної реєстрації, що суперечить п.2 ст. 331 ЦК України і свідчить про те, що право власності на квартиру у спадкодавця не виникло. Так, як вже було зазначено, вказана квартира була придбана [PERSON] за договором купівлі-продажу від 20.12.1991 року, який було посвідчено державним нотаріусом. Частиною 1 ст. 128 ЦК Української РСР 1963 року, чинного на час вчинення правочину, передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Аналогічне правило закріплює й ч. 1 ст. 334 ЦК України, діючого на теперішній час. Стаття 227 ЦК Української РСР 1963 року передбачає обовязок нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житла та його реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Однак, в порушення вимог зазначеної норми права укладений договір купівлі-продажу квартири було нотаріально посвідчено, але не було зареєстровано [PERSON] у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, що підтверджується довідкою з Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за № 144676 від 28.12.2005 року про відсутність держаної реєстрації обєкту нерухомості - квартири [ADDRESS] за померлим [PERSON]. Отже, [PERSON] за своє життя мав всі законні підстави для державної реєстрації укладеного ним договору купівлі-продажу квартири, але цього не здійснив, при цьому він володів та користувався придбаною квартирою, здійснюючи в повному обсязі її утримання як власник, що підтверджується квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг. Сам по собі факт відсутності державної реєстрації правовстановлюючого документа договору купівлі-продажу не скасовує належності придбаної квартири [PERSON], оскільки виникнення права власності на житло за змістом діючого на момент укладеного договору цивільного законодавства не залежало від державної реєстрації цього права. Однак, на даний час відсутність такої державної реєстрації унеможливлює для позивачів прийняття спадщини та оформлення їхніх права на вказане спадкове майно, оскільки чинним законодавством України не передбачено можливості видачі правовстановлюючого документа та внесення змін до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно після смерті власника такого майна, а тому позивачі у справі позбавлені можливості в позасудовому порядку оформити право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Як розяснив Верховний Суд України в п.23 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що спірне майно було набуте спадкодавцем на законних підставах, а відтак право на спадкування цього майна не може бути обмежене відсутністю реєстрації права власності на таке майно, суд вважає, що вимоги позивачів у справі підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця державної реєстрації права власності на нерухоме майно унеможливлює оформлення спадкових прав спадкоємців у нотаріальному порядку. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. На виконання обовязку, встановленого ч.1 ст. 60 ЦПК України, жодних доказів зміни часток у спадщині відповідно до ч. 3 ст. 1267 ЦК України, сторонами суду не надано. Спір між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] з приводу розміру частки у спадщині когось із них відсутній, натомість звертаючись до суду з позовом, вони наполягали на рівності їх часток у спадковому майні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що частки кожного із спадкоємців за законом - позивачів у справі [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] є рівними й їх розмір становить по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, суд у відповідності до вимог ст.16 ЦК України застосовує винятковий спосіб захисту порушених прав позивачів й визнає право власності на спадкове майно в судовому порядку з визначенням за кожним з них права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На підставі наведеного,

Outcome: approved