Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивачі звернулися до відповідача із зазначеним позовом . На підтвердження позовних вимог позивача [PERSON] представник позивача указала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 23.02.2012 року у них народився син, [PERSON]. 14.11.2014 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. Після припинення шлюбних відносин син [PERSON] залишився проживати з матір*ю, [PERSON]. Після того відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні сина з батьком, спочатку зменшивши можливість побачень сина з батьком до одного разу на тиждень, а потім взагалі стала заперечувати проти участі батька у вихованні дитини. У зв*язку з цим позивач був вимушений заернутися з заявою до органу опіки та піклування для встановлення порядку побачень із сином. Рішенням органу опіки та піклування від 18.09.2015 року № 245 позивачеві встановлено порядок побачень з сином один раз на тиждень у вихідний день з 10-00 до 18-00 години у присутності матері. Після прийняття рішення відповідач пообіцяла, що не буде заперечувати проти зустрічей батька із сином, але згодом стала знову перешкоджати їх зустрічам, посилаючись на те, що у позивача інша родина, яка негативно впливає на дитину. Проте, позивач, [PERSON], бажає виховувати свого сина [PERSON], виявляє до нього турботу; дитина також прихильна до батька. Тому представник позивача просила суд усунути перешкоди [PERSON] у вихованні та вільному спілкуванні з сином шляхом: заборони [PERSON] підбурювати малолітнього сина проти батька; зобов*язання [PERSON] негайно, але не пізніше двох календарних днів, письмово повідомляти [PERSON] інформацію про зміну місця проживання дитини, місця перебування, місця навчання, а також тяжкі або тривалі захворювання сина; зобов*язання відповідача узгоджувати з [PERSON] всі важливі питання, що стосуються виховання сина, в тому числі відносно обрання дитячого садочка для сина, місця навчання сина, виду спорту, яким буде займатись син, часу та місця літнього і зимового відпочинку сина; зобов*язання відповідача не перешкоджати батьку щоденно з 18-00 до 20-00 години спілкуватися з сином по телефону або через мережу інтернет з використанням програми Скайп. Представник позивача також просила скасувати рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради № 245 від 18.09.2015 року у зв*язку зі зміною віку дитини та необхідністю забезпечення рівності прав батьків щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною; визначити способи участі батька у вихованні та спілкуванні із сином шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з сином за наступним графіком: щотижня у вівторок і четвер з 16-00 до 19-00 години без присутності матері з правом відвідування спортивних або культурно-виховних гуртків, дитячих закладів; щотижня у суботу з 10-00 до 10-00 години неділі за місцем проживання батька без присутності матері з правом відвідування розвиваючих та спортивних гуртків, секцій, місць відпочинку; щорічно взимку та влітку спільний відпочинок дитини разом з батьком на час його відпустки без присутності матері дитини не більше 15 днів поспіль, в тому числі і за межами міста, за умови своєчасного повідомлення матері про наміри проведення такого відпочинку, повідомлення про подальше місце перебування дитини, враховуючи бажання дитини, стан її здоров*я та інші обставини, що можуть мати істотне значення. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON], представник позивача указала, що остання є бабусею [PERSON]. Після припинення шлюбних відносин відповідачки з її сином [PERSON] не надає їй можливості спілкуватись з внуком, перешкоджає її участі у виховання внука та спілкуванні з ним. Тому просила суд визначити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні внука шляхом встановлення систематичних побачень з дитиною за місцем проживання бабусі у місті Синельникове, вулиця Георгієвського, будинок № 126 у присутності одного або обох батьків дитини, щотижня кожної суботи з 12-00 до 16-00 години; кожної четвертої неділі місяця з 10-00 до 13-00 години без присутності батьків внука за місцем її проживання та надати можливість спілкування та спільного відпочинку [PERSON] з внуком у літній період протягом десяти днів. Відповідач [PERSON] позовні вимоги вимоги в судовому засіданні не визнала, указавши, що з позивачем, [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому в них 23.02.2012 року народився син [PERSON]. 14.11.2014 року шлюб між ними розірваний. Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати з нею. Вона ніколи не перешкоджала ні батьку дитини, ні бабусі, [PERSON], у спілкуванні з сином та внуком. Позивач телефонував їй на мобільний телефон і вони домовлялись про зустрічі з метою спілкування [PERSON] з сином. Виключення у наданні можливості зустрітися із сином були випадки, коли дитина хворіла або несприятливі погодні умови. На зустрічі із сином [PERSON] ніколи не приїжджав один, а зазвичай із матір*ю, сином своєї нової дружини; ці зустрічі відбувалися приблизно півтори-дві години, при цьому діти між собою гралися у парку, а позивачі за ними спостерігали. У 2015 році [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування з заявою про встановлення порядку спілкування з сином. Рішенням виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради було визначено порядок спілкування [PERSON] з сином одинраз на тиждень у вихідний день з 10-00 до 18-00 години у присутності матері. Вона, відповідач, дотримувалась цього порядку, за виключенням випадків, указаних вище. Проте, позивач звернувся до суду. Нещодавно позивач зі своєю новою дружиною намагались забрати сина [PERSON] із дитячого садочка без її повідомлення і дозволу. Вихователька дитячого садка повідомила, що [PERSON] злякався, відмовився йти з батьком і до цього часу побоюється йти у дитячий садок. Відповідач указала, що її повністю влаштовує рішення органу опіки та піклування щодо порядку спілкування відповідача з сином. Проти зустрічей внука з бабусею вона ніколи не заперечувала. Тому просила відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради пояснила, що органом опіки та піклування встановлено, що після розірвання шлюбу між [PERSON]С та [PERSON] дитина залишилася проживати з матір*ю. Відповідно до рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 18.09.2015 року № 245 [PERSON] встановлені дні побачень із сином один раз на тиждень, у вихідний день з 10-00 до 18-00 годин у присутності матері. З пояснень матері дитини встановлено, що [PERSON] не перешкоджає спілкуванню сина з батьком, а останній сам не виконував рішення виконавчого комітету, оскільки з*являвся до сина дуже рідко разом із своїми родичами, новою дружиною, що негативно впливає на психіку малолітньої дитини. Мати дитини вважає, що психологічний зв*язок батька і дитини втрачений через рідкісні побачення,тому бажає залишити ті дні побачень, які раніше були визначені рішенням виконкому. Представник третьої особи вважає доцільним встановити порядок побачень [PERSON] з сином таким чином: чотири рази на місяць у суботу з 10-00 до 18-00 години в місцях, помешканнях та закладах, приналежних до об*єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров*я дитини та погодних умов у присутності матері дитини, [PERSON] Можливість відпочинку з метою оздоровлення сина вирішувати шляхом спільної домовленості з матір*ю дитини, [PERSON] Також представник служби у справах дітей зазначила, що позивач не звертався до органу опіки та піклування з приводу невиконання [PERSON] рішення виконкому про встановлення порядку побачень із сином від 18.09.2015 року. Допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою [PERSON] Вона була свідком того, як [PERSON] відмовляла позивачеві у зустрічі із сином у зв*язку з тим, що вони кудись виїжджали. Вважає, що [PERSON] дуже хороший, турботливий батько, бажає виховувати сина [PERSON] та має таку можливість. Свідок [PERSON] пояснив, що є батьком [PERSON] Після розірвання шлюбу внук [PERSON] залишився проживати з його дочкою. Остання ніколи не перешкоджала зустрічам сина з батьком. Останній приїздив на зустрічі зі своїми родичами: матір*ю, сином дружини від другого шлюбу. У 2012 році під керуванням [PERSON] автомобілем сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пішохід був смертельно травмований. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є другом батьків [PERSON], часто буває вдома у останньої, знайома з [PERSON]. Останній дуже прихильний до своєї матері. Їй відомо, що відповідач ніколи не перешкоджала [PERSON] у спілкуванні з сином. Позивач телефонував [PERSON] і домовлявся про зустріч, але сам ніколи не приїздив, брав з собою родичів : свою мати, нову дружину, сина останньої. При цьому діти гуляли по парку приблизно півтори дві години, а позивач спостерігав за [PERSON] просто сам не знає як спілкуватися з сином. Допитаний у якості свідка [PERSON] пояснив, що він є другом [PERSON] і був свідком розмови останнього з відповідачем по телефону, коли [PERSON] відмовляла йому у зустрічі з сином у зв*язку з тим, що вони кудись виїжджали. Суд, вислухавши представника позивачів, відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у подружньому житті у [PERSON] та [PERSON] 23 лютого 2012 рокународився син [PERSON] (а.с. 22, т. 2). Після припинення шлюбних відносин малолітня дитина залишилася проживати з відповідачем у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звертався до служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради щодо визначення порядку спілкування із сином [PERSON]. Рішенням виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 18.09.2015 року № 245 [PERSON] встановлено порядок побачень із сином один раз на тиждень у вихідний день з 10-00 до 18-00 години у присутності матері [PERSON] (а.с. 14-20). Відповідно до положень статей 141, 142 СК України мати та батько мають рівні права та обов*язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та обов*язків щодо дитини. Згідно статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов*язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом статті 257 СК України баба та дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою і дідом своїх прав щодо виховання внуків. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, у відповідності до статей 10, 60 ЦПК України, що [PERSON] перешкоджала у спілкуванні батька з дитиною. Як вбачається з показів свідків, відповідач завжди сприяла зустрічам сина з позивачем для спілкування, за винятком випадків, коли дитина хворіла або у зв*язку з погодними умовами. Свідчення ж свідків [PERSON] та [PERSON] не є підтвердженням факту перешкоджання позивачеві з боку відповідача у зустрічах з сином для спілкування, оскільки самі свідки зазначають, що відповідачка поясняла відмову у зустрічах у зв*язку із виїздом її і дитини. Представник служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не звертався до органу опіки та піклування з приводу невиконання [PERSON] рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 18.09.2015 року щодо встановлення порядку спілкування позивача з сином. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову позивачеві [PERSON] у позовних вимогах в частині усунення перешкод з боку відповідача у спілкуванні з сином. Вимоги [PERSON] щодо покладання на відповідача певних обов*язків, а саме : про письмове повідомлення йому інформації про зміну місця проживання дитини, місця перебування, місця навчання, а також тяжкі або тривалі захворювання сина; зобов*язання відповідача узгоджувати з ним всі важливі питання, що стосуються виховання сина, в тому числі відносно обрання дитячого садочка для сина, місця навчання , виду спорту, часу та місця літнього і зимового відпочинку сина, на думку суду, ніяк не стосуються дій щодо перешкоджання у спілкуванні з сином, а є правом позивача дізнаватися про це і приймати участь у вирішенні всіх важливих питань з виховання сина. Оскільки [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення нового способу участі його у спілкування із сином, суд вважає, що рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 18.09.2015 року № 245 підлягає скасуванню. Вирішуючи питання про встановлення способу участі [PERSON], батька дитини, та [PERSON], бабусі дитини, у спілкуванні та вихованні сина та внука, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині позову підлягають частковому задоволенню. Визначаючи спосіб участі позивачів у вихованні дитини, суд виходить із інтересів малолітнього [PERSON], [INFO], та враховує те, що [PERSON] позитивно характеризується, працює на двох посадах за сумісництвом, навчається в аспірантурі, має іншу сім*ю та виховує ще сина другої дружини та власного сина від другого шлюбу. Суд враховує, що позивач [PERSON] також за матеріалами справи працює, позитивно характеризується. Обидва позивача проживають в іншій місцевості, в місті Синельникове. Суд також враховує графік роботи відповідачки, яка має два вихідні дні суботу і неділю; те, що дитина відвідує дитячий садок та графік його роботи. Суд також приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 07.09.2016 року про встановлення порядку побачень батька із сином та вважає можливим визначити спосіб участі [PERSON], [PERSON] у вихованні сина та онука, [PERSON] шляхом призначення днів побачень кожної суботи місяця з 10-00 до 13-00 години та з 16-00 до 18-00 години, враховуючи час дитини на денний сон, в місцях помешкання та закладах приналежних до об*єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей з урахуванням стану здоров*я дитини та погодних умов у присутності матері [PERSON]. Враховуючи вік дитини ( чотири роки), прихільність дитини до матері, суд вважає, що літній або зимовий відпочинок [PERSON] без матері на десять- п*янадцять днів є неможливим та не відповідає інтересам дитини. За таких осбтавин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачів. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути судовий збір у розмірі по 551,20 гривень на користь кожного.

Outcome: partial