Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати незаконним її звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату та скасувати розпорядження №10 від 27 березня 2014 року сільського голови с. Дибинці Богуславського району про її звільнення, поновити її на посаду бібліотекаря бібліотеки-філії №7 с. Дибинці Богуславської ЦБС Київської області, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона після закінчення Київського культурно-освітнього училища за спеціальністю «Бібліотечна справа» згідно наказу № 135 від 28.07.1971 року була призначена на посаду завідуючої бібліотекою с. Дибинці Богуславського району Київської області. У 1983 році вона закінчила Київський державний інститут культури ім. О.Корнійчука за спеціальністю «Бібліотекознавство і бібліографія» і отримала кваліфікацію «Бібліотекар-бібліограф». За час трудової діяльності за багаторічну та сумлінну працю, вагомий внесок у збереження і розвиток бібліотечної справи неодноразово була нагороджена Почесними грамотами обласного управління культури, Київської обласної державної адміністрації та Богуславської районної державної адміністрації. У 2011 році стала переможцем конкурсу «Бібліотекар року - 2011» в Богуславському районі. У січні 2012 року в бібліотеці-філії № 7 с. Дибинці Богуславської ЦБС була введена посада бібліотекаря. На даній посаді на сьогоднішній час працює [PERSON]. Рішенням сесії сільської ради «Про затвердження штатного розпису» №271-37-УІ від 24.01.2014 року було затверджено штатний розпис Дибинецької сільської ради з 01.01.2014 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2009 року № 494 та додатку № 5 про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 1997 року № 1349. Було прийнято рішення про скорочення з 01.04.2014 року посади завідуючої філіалом бібліотеки с. Дибинці Богуславського району. Провести вивільнення працівника доручено сільському голові Шнуренко В.І. Розпорядженням сільського голови Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області № 2 від 27 січня 2014 року на виконання п.п. 2.3 рішення сесії сільської ради «Про затвердження штатного розпису» від 24.01.2014 року № 271-37-УІ, її було попереджено про скорочення з 01.04.2014 року штатної одиниці завідуючої філіалом бібліотеки с. Дибинці, і у відповідності до п. 2 статті 49 Кодексу Законів про працю в Україні, пп. 20 п. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Розпорядженням виконавчого комітету Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області № 10 від 27 березня 2014 року її звільнено з посади завідуючої бібліотеки-філіалу села Дибинці 31.03.2014 року. Позивачка вважає незаконним звільнення її з роботи, як таке, що суперечить чинному законодавству, виходячи із наступного: Згідно абзацу 1 статті 42 КЗпП України при скороченні штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Виходячи із зазначеної норми, вона мала переважне право на залишення на роботі, так як має заслуги, нагороди, безперервний стаж роботи - 43 роки та відсутність доган. На відміну від неї [PERSON] не має відповідної освіти та не має стажу роботи на займаній посаді бібліотекаря. На порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці не було враховано її переважне право на залишення на роботі. Крім того, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації. Вона зверталась до сільського голови Дибинецької сільської ради Шнуренка В.І. із заявою про переміщення із посади завідуючої бібліотеки на посаду бібліотекаря у зв'язку зі скороченням посади завідувача бібліотекою-філіалом. Рішення згідно її заяви не було прийняте. Крім цього, відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Профспілковий комітет згоди на її звільнення не давав. Оскільки відповідач звільнив її без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст. 235 КЗпП України зобов'язаний поновити на попередній роботі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, що завдало їй моральних страждань. Вона має великий безперервний стаж роботи, відповідні заохочення, має високий професійний рівень. Незаконне скорочення та відмова здійснити переміщення на посаду бібліотекаря принизило її як фахівця своєї справи, як особистість. Завдану моральну шкоду оцінює у сумі 5000 ( п'ять тисяч) грн. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON], а також сама позивачка [PERSON] позов підтримали, посилаючись на вищевказані факти та докази. Представники відповідача Шнуренко В.І. і Науменко О.М. в судовому засіданні позов не визнали та пояснили суду, що позивачка за станом здоров'я, являючись інвалідом другої групи, не могла належним чином виконувати свої професійні обов'язки. Враховуючи той факт, що громадянин є інвалідом ІІ групи з висновком про умови та характер праці: непрацездатна в звичайних виробничих умовах, починаючи з 07.09.2001 року та довічно, то інвалідність позивачки безумовно впливає на її працездатність і продуктивність праці на посаді бібліотекаря бібліотеки с. Дибинці Богуславського району Київської області, яка суттєво погіршується в порівнянні з іншою працездатною особою, яка не є інвалідом. Громадянин, який є інвалідом ІІ групи з висновком про умови та характер праці непрацездатна в звичайних виробничих умовах, потребує створення спеціального робочого місця з урахуванням її індивідуальних функціональних можливостей з урахуванням конкретних трудових рекомендацій. Також представники відповідача зазначили, що при звільненні позивачки з роботи в повній мірі були дотримані вимоги ст. 42 ч. 1 КЗпП України, зокрема при скороченні штату працівників переважне право на залишення на роботі було надано працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці [PERSON], а також були дотримані вимоги ст. 43 КЗпП України. Суд, заслухавши позивачку і її представників, представників відповідача, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав. Із копії трудової книжки позивачки [PERSON] вбачається, що вона згідно наказу згідно наказу № 135 від 28.07.1971 року була призначена на посаду завідуючої бібліотекою с. Дибинці Богуславського району Київської області. Копією диплома серії [NUMBER] підтверджується, що позивачка у 1971 році закінчила Київське культурно-освітнє училище за спеціальністю «Бібліотечна справа», а також із копії диплома серії [NUMBER] видно, що позивачка в 1983 році закінчила Київський державний інститут культури ім. О. Корнійчука за спеціальністю «Бібліотекознавство і бібліографія» і отримала кваліфікацію «Бібліотекар-бібліограф». Із наданих суду копій почесних грамот вбачається, що за час трудової діяльності за багаторічну та сумлінну працю, вагомий внесок у збереження і розвиток бібліотечної справи [PERSON] неодноразово була нагороджена Почесними грамотами обласного управління культури, Київської обласної державної адміністрації та Богуславської районної державної адміністрації. У 2011 році стала переможцем конкурсу «Бібліотекар року - 2011» в Богуславському районі. Свідок [PERSON], яка працювала керівником Богуславської районної бібліотеки, в судовому засіданні підтвердила наявність високої кваліфікації у завідуючої бібліотеки-філіалу села Дибинці [PERSON] Рішенням сесії Дибинецької сільської ради «Про затвердження штатного розпису» №271-37-УІ від 24.01.2014 року було затверджено штатний розпис Дибинецької сільської ради з 01.01.2014 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2009 року № 494 та додатку № 5 про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 1997 року № 1349. Було прийнято рішення про скорочення з 01.04.2014 року посади завідуючої філіалом бібліотеки с. Дибинці Богуславського району. Провести вивільнення працівника доручено сільському голові Шнуренко В.І. У відповідності до п. 2 статті 49 Кодексу Законів про працю в Україні, пп. 20 п. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядженням сільського голови Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області № 2 від 27 січня 2014 року на виконання п.п. 2.3 рішення сесії сільської ради «Про затвердження штатного розпису» від 24.01.2014 року № 271-37-УІ, [PERSON] було попереджено про скорочення з 01.04.2014 року штатної одиниці завідуючої філіалом бібліотеки с. Дибинці. Розпорядженням виконавчого комітету Дибинецької сільської ради Богуславського району Київської області № 10 від 27 березня 2014 року [PERSON] звільнено з посади завідуючої бібліотеки-філіалу села Дибинці 31.03.2014 року. Позивачка на обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона мала переважне право на залишення на роботі, так як має заслуги, нагороди, безперервний стаж роботи - 43 роки та відсутність доган, а тому відповідач не мав права звільняти її з роботи, оскільки згідно ч. 1 статті 42 КЗпП України при скороченні штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. На відміну від неї [PERSON] не має відповідної освіти та не має стажу роботи на займаній посаді бібліотекаря. Натомість, суд не погоджується з таким обґрунтуванням і приймає до уваги заперечення представників відповідача, які зазначають, що позивачка за станом здоров'я, являючись інвалідом другої групи, не могла належним чином виконувати свої професійні обов'язки, і як наслідок продуктивність її праці значно нижче ніж працівника, якого залишили на роботі. При цьому суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Так, згідно ч. 1 статті 42 КЗпП України при скороченні штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Щодо кваліфікації позивачки [PERSON] та іншого працівника, яка залишилася на роботі [PERSON], слід зазначити, що позивачка має відповідну кваліфікацію, оскільки вона у 1971 році закінчила Київське культурно-освітнє училище за спеціальністю «Бібліотечна справа», в 1983 році закінчила Київський державний інститут культури ім. О. Корнійчука за спеціальністю «Бібліотекознавство і бібліографія» і отримала кваліфікацію «Бібліотекар-бібліограф». Бібліотекар [PERSON], яка залишилась працювати в бібліотеці-філіалі села Дибинці навчається в комунальному вищому навчальному закладі Київської обласної ради «Коледж культури і мистецтв» за спеціальністю «Бібліотечна справа», який закінчує 30.06.2015 року. Із повідомлення Київської обласної спеціалізованої МСЕК від 082014 року вбачається, що 07.09.2001 року [PERSON], [INFO], проживаючій в [ADDRESS] встановлена друга група інвалідності з 07.09.2001 року довічно, захворювання пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС та видана відповідна довідка до акта огляду МСЕК сер. КИО-І № 148152 від 07.09.2001 року із зазначенням висновку про характер і умови праці: непрацездатна в звичайних виробничих умовах. Вказане здійснено відповідно до п. 2.2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Міністерством охорони здоров'я України за погодженням з Федерацією незалежних профспілок України від 28.12.91 N 16.01/20, чинної на момент встановлення групи інвалідності [PERSON], за якою підставою для встановлення другої групи інвалідності є різко виражене обмеження життєдіяльності, обумовлене захворюванням, наслідками травм, уродженими дефектами, що не потребують постійного стороннього догляду чи допомоги, але призводить до соціальної дезадаптації внаслідок вираженого утруднення навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересуванням, самообслуговуванням, участі у трудовій діяльності. Щодо термінів зазначених в даному повідомленні, суд враховує роз'яснення, що визначені в ст.1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні». Інвалід - це особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; інвалідність - міра втрати здоров'я у зв'язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист; втрата здоров'я - наявність хвороб і фізичних дефектів, які призводять до фізичного, душевного і соціального неблагополуччя; життєдіяльність - повсякденна діяльність, здатність організму особи здійснювати діяльність у спосіб і в межах, звичайних для людини; обмеження життєдіяльності - помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами. Відповідно до п. 2.2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Міністерством охорони здоров'я України за погодженням з Федерацією незалежних профспілок України від 28.12.91 N 16.01/20, чинної на момент встановлення групи інвалідності [PERSON], підставою для встановлення другої групи інвалідності є різко виражене обмеження життєдіяльності, обумовлене захворюванням, наслідками травм, уродженими дефектами, що не потребують постійного стороннього догляду чи допомоги, але призводить до соціальної дезадаптації внаслідок вираженого утруднення навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересуванням, самообслуговуванням, участі у трудовій діяльності або при неможливості працювати. Згідно п.п. 1, 4 вказаної Інструкції при нестійких, зворотних морфологічних змінах і порушеннях функцій органів і систем організму з метою спостереження за ефективністю лікування і проведення реабілітаційних заходів, станом здоров'я і ступеню соціальної адаптації проводиться періодичний огляд інвалідів через 1-3 роки. При стійких, незворотніх морфологічних змінах і порушеннях функцій органів і систем організму, неможливості покращення перебігу захворювання і відновлення соціальної адаптації, внаслідок неефективності проведених реабілітаційних заходів, інвалідність встановлюється без зазначення строку переогляду. Група інвалідності без зазначення строку переогляду встановлюється при анатомічних дефектах (згідно Переліку анатомічних дефектів), стійких, незворотних морфологічних змінах та порушеннях функцій органів і систем організму, неефективності будь-якого виду реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливому прогнозі динаміки працездатності з урахуванням соціально економічних обставин в районі проживання інваліда, а також чоловікам віком старших шестидесяти років і жінкам віком старших п'ятидесяти п'яти років, інвалідам, у яких строк переогляду настає після досягнення чоловіками шестидесяти років, жінками - п'ятидесяти п'яти років. Як убачається із інформації Київської обласної МСЕК позивачці [PERSON] друга група інвалідності була встановлена з 07.09.2001 року довічно, тобто без зазначення строку переогляду. Як наслідок це свідчить про те, що МСЕК прийшла до висновку про наявність у [PERSON] стійких, незворотних морфологічних змін та порушень функцій органів і систем організму, та до висновку про неефективність будь-якого виду реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу динаміки працездатності з урахуванням соціально-економічних обставин в районі проживання інваліда. Тобто, із вищевказаної інформації слідує висновок, що [PERSON] не може бути порівняна в продуктивності праці щодо здійснення трудової діяльності нарівні з іншими громадянами, які не є інвалідами. Представник відповідача - сільський голова Шнуренка В.І. повідомив суду, що виконавчому комітету Дибинецької сільської ради Богуславського району, Київської області було відомо про інвалідність позивачки [PERSON], яка надала до виконавчого комітету довідку МСЕК про інвалідність. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів» відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається. Позивачка була звільнена не з мотивів інвалідності, а відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату працівників та відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України, оскільки не мала переважного права на залишення на роботі в порівнянні з іншим працівником, який залишився працювати. За змістом ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 1 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Витягом з протоколу №1 засідання членів профспілкового комітету бібліотечних працівників від 26 березня 2014 року підтверджується, що члени профспілкового комітету на засіданні проголосували одноголосно утрималися в зв'язку з тим, що був створений нервовий стан членів профспілкового комітету немала змоги дати обґрунтовану відповідь. Тобто в даному випадку сільський голова с. Дибинці дотримався порядку звільнення позивачки, звернувшись завчасно до прийняття рішення про звільнення [PERSON] з поданням до профспілки бібліотечних працівників, яке розглядалося в присутності працівника. Згода на розірвання трудового договору з [PERSON] не була отримана від профспілкового комітету бібліотечних працівників. Фактична відмова в наданні згоди на розірвання трудового договору з [PERSON] не містить будь-якого обґрунтування, а тому сільський голова с. Дибинці мав достатні підстави для винесення розпорядження про звільнення [PERSON] згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач вирішуючи питання про звільнення позивачки з посади завідуючої бібліотеки-філіалу села Дибинці 31.03.2014 року, діяв правомірно та в межах діючого трудового законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed