Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Львіввугілля» з залученям третьої особи - в.о. генерального директора ДП «Львівугілля» Солонинки П. І. про поновленя на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди покликаючись на те, що вона працювала у відповідача з травня 2005 року на посаді заступника генерального директора з правових питань ДП «Львіввугілля». 07.11.2013 року наказом №252-к в.о. генерального директора ДП «Львіввугілля» Солонинки П.І. вона була звільнена з роботи в порядку п.1 ст.41 КЗпП України у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків. Дане звільнення вважає незаконним, тому просить поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримала, в обґрунтування позову зіслалась на обставини, аналогічні підставам звернення до суду. Просила позов задовольнити. Представник відповідача ДП «Львіввугілля» в судовому засіданні позовних вимог не визнав та пояснив, що позов [PERSON] є безпідставним та надуманим, оскільки згідно наказу по підприємству №219 від 17.10.2013р. останню було зобов'язано в одноденний термін надати на підпис в.о. генерального директора ДП «Львіввугілля» довіреності на право підписання договорів керівниками відокремлених підрозділів. У зв'язку з невиконанням наказу №219 від 17.10.2013р. та надходженням на ім'я в.о. генерального директора ДП «Львіввугілля» службових записок, наказом №252-к від 07.11.2013р. [PERSON] звільнено з роботи в порядку п.1 ст.41 КЗпП України у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків. Жодних порушень трудового законодавства при звільненні з роботи позивачки зі сторони відповідача не було, тому відсутні будь-які підстави для її поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди. Представник третьої особи в.о. генерального директора ДП «Львіввугілля» Солонинка П.І. позовних вимог не визнав та пояснив, що п.4 наказу ДП «Львіввугілля» №219 від 17.10.2013р. «Про скасування наказу від 16.08.2013р. №173 та надання відповідних повноважень щодо укладення договорів» заступника генерального директора з правових питань зобов'язано в одноденний термін з моменту видання даного наказу надати на підпис довіреності на право підписання договорів керівниками відокремлених підрозділів. У зв'язку з невиконанням наказу №219 від 17.10.2013р. та надходженням на ім'я в.о. генерального директора ДП «Львіввугілля» службових записок, наказом №252-к від 07.11.2013р. [PERSON] звільнено з роботи в порядку п.1 ст.41 КЗпП України, та в той же день надано копію наказу про звільнення, належно оформлену трудову книжку, проведено повний розрахунок. Вважає позов [PERSON] безпідставним. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з травня 2005 року працювала на посаді заступника генерального директора з правових питань ДП «Львіввугілля». Наказом ДП «Львіввугілля» №219 від 17.10.2013р. скасовано дію наказу ДП «Львіввугілля» №173 від 16.08.2013р. та надано повноваження щодо укладення договорів на закупівлю товарів, робіт і послуг на суму, що не перевищує 12 тис. грн. керівникам відокремлених підрозділів ДП «Львіввугілля», заступника генерального директора з правових питань зобов'язано в одноденний термін з моменту видання даного наказу надати на підпис довіреності на право підписання договорів керівниками відокремлених підрозділів . Як вбачається з копій довіреностей на керівників відокремлених підрозділів від 17.10.2013р., які позивачкою на виконання наказу були розроблено та надано на підпис, керівників відокремлених підрозділів було уповноважено на укладання та підписання від імені ДП «Львіввугілля» (в т. ч. зміну та розірвання) договорів та інших угод з юридичними та фізичними особами на закупівлю товарів, робіт і послуг на соціально-побутові потреби відокремлених підрозділів на суму, що не перевищує 12000,00грн.. Відповідно до п.2.2.2. Статуту ДП «Львіввугілля» основним з напрямів діяльності підприємства є реалізація вугільної продукції. Відповідно до п.2.2.29. Положення «Про відокремлений підрозділ «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» одним з видів діяльності, які здійснює підрозділ є реалізація продукції, товарів та послуг, залишків від виробництва. Відповідно до п.3.4. Положення «Про відокремлений підрозділ «Шахта «Степова» ДП «Львіввугілля» посадові особи підрозділу мають право в межах повноважень та на підставі довіреності підприємства і від імені підприємства укладати господарські та інші договори. Відповідно до п.2.2.2. Положення «Про відокремлений підрозділ «Вуглезбут» ДП «Львіввугілля» одним з видів діяльності, які здійснює підрозділ є реалізація продукції (робіт, послуг) за цінами, встановленими підприємством. Відповідно до п.3.4. Положення «Про відокремлений підрозділ «Вуглезбут» ДП «Львіввугілля» посадові особи підрозділу мають право в межах повноважень та на підставі довіреності підприємства і від імені підприємства укладати господарські та інші договори. Відповідно до п.1.1. Положення «Про юридичну службу» юридична служба є самостійним структурним підрозділом управління ДП «Львіввугілля». Відповідно до п.1.2. Положення «Про юридичну службу» служба очолюється заступником генерального директора з правових питань, яка підпорядковується безпосередньо генеральному директору ДП «Львіввугілля». Відповідно до п.1.9. Положення «Про юридичну службу» у своїй діяльності служба керується чинним законодавством, нормативними документами Мінпаливаенергетики, ДП «Львіввугілля» та даним Положенням. Відповідно до п.4.2.3. Положення «Про юридичну службу» заступник генерального директора з правових питань організовує виконання розпоряджень Мінпаливаенергетики, наказів ДП «Львіввугілля» з питань, що входять до компетенції служби. Відповідно до п.4.2.7. Положення «Про юридичну службу» заступник генерального директора з правових питань розробляє інструкції, положення, методики та інші нормативні документи у відповідності зі завданнями служби. Крім того, відповідно до п.4.3.1. Положення «Про юридичну службу» заступник генерального директора з правових питань несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, що передбачені положенням, - в межах визначених чинним законодавством України про працю. Відповідно до ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Відповідно до п.27 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» на підставі п.1 ст.41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Зважаючи на системний аналіз нормативних документів ДП «Львіввугілля», його відокремлених та структурних підрозділів та повноважень передбачених у наданих на підпис довіреностях від 17.10.2013р., розроблених позивачкою на виконання наказу №219 від 17.10.2013р. та норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що [PERSON], як заступник генерального директора з правових питань діяла поза межами повноважень та посадових обов'язків чим спричинила грубе порушення трудових обов'язків. Крім того виходячи з обставин справи та наявних в матеріалах справи службових записок , суд приходить до висновку, що [PERSON] при невиконанні наказу №219 від 17.10.2013р. завдано відповідачу шкоду, оскільки обмежено керівників відокремлених підрозділів ДП «Львівугілля» в можливості укладення договорів на поставку вугільної продукції, що спричинило систематичне порушення господарської діяльності відповідача. Щодо доводів позивача про порушення норм чинного законодавства України відповідачем при звільненні останньої то вони не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються копією з книги обліку трудових книжок ДП «Львіввугілля» , копією довідки №7/110 від 07.11.2013р. , відповідними актами від 07.11.2013р. , копіями платіжних доручень №3699, 3703 від 07.11.2013р. , листом ДП «Львівугілля» №11/1980 від 07.11.2013р. , листом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №16/1-652 від 07.11.2013р.. Виходячи з наведеного, оскільки судом встановлено, що позивачка була звільнена з роботи у відповідності до ч.1 ст.41 КЗпП України, тобто за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, жодних порушень трудового законодавства при звільненні з роботи позивачки судом не встановлено, позивачкою таких доказів в розпорядження суду не надано, тому на думку суду, позивачка підставно була звільнена з роботи , за таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову та поновлення [PERSON] на посаду заступника генерального директора з правових питань ДП «Львіввугілля» та визнання незаконним та скасування наказу ДП «Львіввугілля» №252-к від 07.11.2013р. Крім того позивачка ставить питання про необхідність відшкодування їй відповідачем моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. Суд не вбачає підстав для відшкодування позивачці відповідачем моральної шкоди з підстав ст.237 -1 КЗпП України, оскільки судом не встановлено вчинених відповідачем порушень трудового законодавства, котрі могли б служити підставою для відшкодування моральної шкоди. Стосовно інших позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, суд також вважає, що в частині даних позовних вимог слід відмовити, оскільки в ході судового розгляду справи не здобуто жодних переконливих доказів про необхідність стягнення в користь позивача з відповідача даних грошових сум.

Outcome: dismissed