Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.11.1995 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] згідно договору міни, укладеного є [PERSON] , набули у приватну власність домогосподарство за адресою: [ADDRESS] . В даний час виявилося, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), на якій розміщене вищевказане домогосподарство, рішенням Лебединської міської ради № 305 від 29.11.1993 року була передана у власність відповідачеві, але за договором міни їм не перейшла, хоча з відповідачем обумовлювався обмін на умовах того, що набувачам домогосподарства переходять як будівлі, так і земельна ділянка, на якій вони розташовані. У [PERSON] відсутній державний акт на землю і отримати його на даний час не видається за можливе, оскільки чинним законодавством України не передбачено видачу державних актів на землю чи сертифікатів на земельну частку (пай), а також їх дублікатів замість втрачених оригіналів. У зв`язку з цим не видається за можливе укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки через нотаріальну контору. Крім цього, після придбання домогосподарства [PERSON] передала свою частку нерухомого майна доньці - [PERSON] , яка з того часу постійно, відкрито та безперервно нею користується, як власник, а тому набула її у власність за набувальною давністю. Враховуючи викладене позивачі просили визнати за ними право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0667 га., по ј частині за кожним, а також визнати за [PERSON] право власності на ј частину домогосподарства, розташованого за вказаною адресою, яке перейшло їй за набувальною давністю від [PERSON] Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивачі в наданих заявах свої вимоги підтримали та просили справу розглянути у їх відсутності. Відповідач та третя особа проти позову не заперечили, справу також просили розглянути без їх участі. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги пов`язані зі спорами про право власності, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено наступне. 21.11.1995 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені своїх дітей [PERSON] і [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони укладено договір міни (а.с. 20), за яким вони набули у приватну власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані за адресою: [ADDRESS] ј частині кожен, а відповідач набув у власність квартиру по [ADDRESS] . Позивачі посилаються на те, що зі змісту даного договору міни вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали у спільну часткову власність належний відповідачеві житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , на якій також розташовані надвірні побутові будівлі, але виявилося, що право власності на дану земельну ділянку вони не набули. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Лебединської міської ради № 305 від 29.11.1993 року (а.с. 21) земельна ділянка площею 0,06 га, розташована за адресою: [ADDRESS] була передана [PERSON] у приватну у власність. Однак, у відповідача відсутній державний акт на землю, а отримати його дублікат на даний час не видається за можливе, оскільки чинним законодавством України не передбачено його видачу. Згідно технічної документації (а.с. 26) земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою: [ADDRESS] має площу 0,0667 га. Внаслідок відсутності у відповідача оригіналу правовстановлюючого документу сторони не можуть укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки через нотаріальну контору, що змусило їх звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1, 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Враховуючи викладене, суд вважає, що за вказаним договором міни до набувачів домогосподарства, розташованого по [ADDRESS] , разом з житловим будинком та надвірними будівлями перейшло право власності і на земельну ділянку, на якій вони розміщені. Крім цього позивачі посилаються на те, що [PERSON] передала свою частку нерухомого майна своїй дочці [PERSON] і остання понад десять років відкрито та безперервно ним користується, а тому набула її у власність за набувальною давністю. [PERSON] даний факт не оспорює, визнаючи заявлені вимоги в цій частині в повному обсязі. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. З огляду на викладене, суд вважає необхідним визнати за позивачами право власності на спірну земельну ділянку, по ј частині за кожним, а також визнати за [PERSON] право власності на ј частину домогосподарства, розташованого по [ADDRESS] , що складається з дерев`яного житлового будинку, 1957 року побудови, загальною площею - 80,4 кв.м., житловою площею - 34,5 кв.м. під літ. - «А» та надвірних будівель і споруд: прибудови шлакоблочної - «А1», сараю цегляного - «Б», бесідки дощатої - «В» огорожі - «№ 1-2», яке вона набула за набувальною давністю. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд виходить з того, що викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, так як стверджуються відповідними доказами. Наведені факти в ході судового розгляду не були оспорені третьою особою та відповідачем, який визнає заявлені позовні вимоги в повному обсязі, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси сторін. Тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved