Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 травня 2001 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на гараж з погребом, розташований за адре\-сою Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Затишна (Воровського). Дійсна вартість зазначеного гаража з погребом складає 10 854(десять тисяч вісімсот п'ятдесят чотири) гривні, згідно технічного паспорту на гараж, виданого 30 вересня 2016 року КП «СМБТІ». Заповіту [PERSON] не залишив. Спадкоємцями першої черги в порядку спадкування за законом є позивачі [PERSON] жінка спадкодавця та [PERSON] донька спа\-дкодавця. Спадщину після смерті [PERSON] вони прийняли, так як фактично вступили в управління та володіння спад\-ковим майном, тому що проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звер\-нулися до державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на майно спадкодавця. Але нотаріус відмовив їм у видачі зазначені свідоцтва тому що вони не надали правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності померлого [PERSON] Миколайови\-ча на вищезазначений гараж. У 1979 році спадкодавець [PERSON] збудував гараж з погребом за адресою: м. Синельникове, вул. Воровського (Затишна). На підставі рішення № 303 виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 13 листопада 1996 року [PERSON], який мешкав за адресою: [ADDRESS], узаконено самовільне будівництво гаражу розміром 3,50 x 5,00 по вул. Воровського в м. Синельникове, що підтверджується випискою із зазначеного рішення. Відповідно до довідки № 938, виданої 03.10.2016 року КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на зазначений гараж не зареєстровано. Позивачі вважають, що за ними [PERSON] та [PERSON] Мари\-ною Юріївною може бути визнано право приватної власності на вищезазна\-чений гараж, так як будівництво цього гаражу закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов'язковість його державної реєстрації не була передбачена. Згідно Розпорядження Синельниківського міського голови № 31 -р від 16 лютого 2016 року вулиця «Воровського» в м. Синельникове переймено\-вана на вулицю «Затишна». Просять визнати за [PERSON], [INFO] та [PERSON], 31 березня 1984 року народже\-ння право приватної власності на цегляний гараж (Г-1) з погребом (П-1) зага\-льною площею 23,4 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Затишна (Воровського) в рівних частках, кожній по 1/2 ч., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка настала 26 травня 2001 року. Позивачі в судове засідання не зявились, але надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити . Представник відповідача - Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради в судове засідання не зявився, але до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Проти позову не заперечують. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб згідно зі ст1 ЦПК України, приходить до наступного. Смерть спадкодавця [PERSON], яка настала 26.05.2001 року, підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №333253, виданим 29.05.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області. Факт перебування позивача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з померлим [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АБ №179716, виданим Синельниківським райбюро ЗАГСа Дніпропетровської області 24.07.1971 року. Копією свідоцтва про народження [PERSON] -31.03.1984 року, серії І-КИ №082283 від 23.06.2006 року, актовий запис №209, підтверджується факт походження позивача відповідно від батька [PERSON], який є спадкодавцем. Копією свідоцтва про шлюб [PERSON] -31.03.1984 року, від 24.06.2011 року, актовий запис №274, підтверджується факт зміни прізвища позивача [PERSON] З рішення № 303 виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 13 листопада 1996 року вбачається, що [PERSON], який мешкав за адресою: [ADDRESS], узаконено самовільне будівництво гаражу розміром 3,50 x 5,00 по вул. Воровського в м. Синельникове, що підтверджується випискою із зазначеного рішення. Згідно довідки КП «Синельниківське МБТІ» №938 від 03.10.2016 року, гараж фактично розташований за адресою: Дніпропетровська область м.Синельникове, вул.Затишна за інвентаризовано за [PERSON] на підставі виписки з рішення виконкому Синельниківської міської ради №303 від 13.11.1996р. «Про узаконення самочинного будівництва гаража». Право власності на зазначений гараж станом на 31.12.2012р. не зареєстровано. В цілому на вищезазначеній земельній ділянці розташовано гараж Г-1 загальною площею 17.7 кв.м., погріб П-1 загальною площею 5,7 кв.м. Постановою державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 11.11.2016 року позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ? частку гаража в зв'язку з тим, що не надано правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлого на вказаний гараж. На запит суду була отримана копія спадкової справи №135/2003 до майна померлого 26.05.2001 року [PERSON], з якої вбачається, що 27.06.2003 року до нотаріальної контори звертались [PERSON] та [PERSON] Згідно Розпорядження Синельниківського міського голови № 31 -р від 16 лютого 2016 року вулиця «Воровського» в м.Синельникове переймено\-вана на вулицю «Затишна». Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч. 1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно -правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків,коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1,2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні і було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм державних стандартів і правил, зокрема для потреб держав\-ної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст.25,30,346 ЦК України, [PERSON] юстиції Укра\-їни № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника неру\-хомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визнання належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до податку 3 «Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно» рішення суду є правовстановлюючим документом на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме манно. У звязку з вищезазначеним суд вважає що за позивачами [PERSON] та [PERSON] може бути визнано право приватної власності на вищезазначений гараж так як будівництво цього гаражу закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов'язковість його державної реєстрації не була передбачена. Таким чином, зясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, встановленими та приходить до висновку, що позовні вимоги як підлягають задоволенню в повному обсязі

Outcome: approved