Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. Свою позовну вимогу мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло їм належить квартира [ADDRESS]. Зазначена квартира була приватизована ними. Відповідач [PERSON] не є власником зазначеної квартири, але в ній зареєстроване його постійне місце проживання. З вересня 2012 р. він не мешкає за адресою реєстрації, але знятися з реєстраційного обліку місця проживання з квартири [ADDRESS] добровільно не бажає, що порушує їх право власності, оскільки вони не можуть в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своєю квартирою на свій розсуд, несуть додаткові витрати, пов'язані зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються за кількістю прописаних осіб. В зв'язку з чим просять суд позбавити відповідача права користування квартирою [ADDRESS]. Позивачі та їх представник у судове засідання не з'явилися, але представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Проти винесення рішення в заочному порядку не заперечує, судові витрати просить залишити за позивачами. Також просить розглядати справу за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення у пресі. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.01.1995 р. [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с. 9). [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований відділом РАЦС Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області 21.01.2011 р., актовий запис № 5, у зв'язку з чим змінив своє прізвище на [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 10). Згідно виписки із фінансово-лицьового рахунку в квартирі [ADDRESS] з 05.09.2012 р. зареєстрований [PERSON], з 10.01.1972 р. - [PERSON]., з 10.01.1987 р. - [PERSON] (а.с.11). Відповідно до акту ЖРЕК-2 від 24.09.2013 р., складеного комісією в складі начальника ЖРЕУ №5 Кузьмінової С.І., головного інженеру ЖРЕК №2 Артюшіна М.І., та сусідів, відповідач [PERSON] зареєстрований, але не мешкає в кв. [ADDRESS] з 04.09.2012 року (а.с. 14). Згідно ст. 29 Цивільного Кодексу України, місцем мешкання фізичної особи є житловий будинок, квартира чи інше приміщення гідне для мешкання в населеному пункті, в якому особа мешкає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 64 Житлового Кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до ст. 156 ч. 1 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст 405 ч. 2 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач не проживає в житловому приміщенні строком понад один рік, тому суд з урахуванням вимог ст. ст. 64, 156 ЖК України, ч.2 ст.3 СК України приходить до висновку, що відповідач не був та не є членом сім`ї позивачів та на підставі зазначеного суд вважає, що до даних правовідносин можуть бути застосовані вимоги ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, тому позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Outcome: approved