Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом посилаючись н а те, що 22 травня 2003 року їм було подаровано в рівних частках, [PERSON] , житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 884,0 кв.м. Під час укладання договору дарування їм разом з житловим будинком перейшла у користування і земельна ділянка площею 884,0 кв.м. Однак, нещодавно їм стало відомо, що земельна ділянка під їхнім житловим будинокм була оформлена попереднім власником [PERSON] , яким отримано Державний акт на право приватної власності на землю від 11.12.2000 р. Колишній власник помер [INFO] і вони змушені звертатися до суду за вирішенням даного спору. Протягом більше ніж 10 років позивачі добросовісно та відкрито користуються тією земельною ділянкою, яка була визначена договором дарування, як власним майном. Таким чином позивачі вважають, що згідно ст. 344 ЦК України мають право набути право власності на майно за набувальною давністю. Представник позивачів в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи представника позивачів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що позивачі, на підставі договору дарування від 22.05.2003 р. (а.с.8). володіють в рівних частках, житловим будинком з господарчими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці розміром 884,0 кв.м, що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.09.2003 р. (а.с.9). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, розташованої в м. Каховка по вул. П.Осипенко, 7 вбачається, що земельна ділянка під житловим будинком була оформлена попереднім власником, [PERSON] , про що і виданий Державний акт (а.с.10). Згідно з інформаційною довідкою, наданою Каховським міським відділом ДРАЦС від 25.09.2018 р., 20 серпня 2004 р. зареєстровано смерть гр-на [PERSON] , про що складено актовий запис № 384 (а.с.13). Після смерті [PERSON] за даними Спадкового реєстру спадкової справи не виявлено, що вбачається з інформаційної довідки Каховської міської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Зі змісту наведених норм цивільного законодавства, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення для вирішення справи. Як зазначено вище, власником спірного майна є [PERSON] , який у 2003 році подарував домоволодіння [ADDRESS] у користування сім`ї [PERSON] . Сім`я позивача протягом 15 років користувалася зазначеним домоволодінням відкрито та безперервно. Протягом всього строку користування позивачі не приховували користування земельною ділянкою і розташованим на ньому домоволодінням від інших осіб. Судом при вирішенні спору також враховано, що Каховська міська рада проти задоволення позову не заперечує. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved