Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] 23 липня 2020 року звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що 24 листопада 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться у неї на утриманні. Позивачка зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння, спільного господарства не ведуть, тому вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. На даний час вона з дитиною мешкає окремо від відповідача. Дитина залишається жити з нею та перебуває на її утриманні, при тому, що вона отримує заробітну плату, якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як неповнолітньої дитини так і її особистого проживання. За таких обставин, просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття, щомісячно, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 серпня 2020 року відкрито провадження в зазначеній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 10 листопада 2020 року о 15 год. 00 хв. В судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Від відповідача надійшла заява, в якій він позов визнав у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення, наслідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 24 листопада 2012 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, за актовим записом №1440, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 8). Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. В зв`язку з тим, що подружжя втратило взаєморозуміння, почуття любові та довіри один до одного, вони вважають, що їх сім`ю зберегти неможливо. На даний час вони не підтримують шлюбних стосунків. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому на підставі ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступні обставини. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини (а.с. 9), а також не заперечуються відповідачем. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, та ним позовні вимоги визнані. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача, та інших осіб. Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 23 липня 2020 року. Таким чином позов підлягає задоволенню, і з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ј частини усіх видів доходу відповідача, щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved