Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

позивачі звернулись до суду із позовною заявою у якій просять: визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] у м.Львові та зняти з реєстрації; зняти з реєстрації в квартирі [ADDRESS] у м.Львові [PERSON] у зв'язку із смертю. В обґрунтування позову покликаються на те, що є співвласниками вищевказаної квартири, у якій поряд з ними зареєстровані відповідач, як піднаймач та її неповнолітні діти. Останні протягом шести років не проживають у квартирі, однак їх реєстрація позбавляє позивачів можливості повноцінно здійснювати права власника, покладає на позивачів додаткові витрати, в тому числі оплату за житлово-комунальні послуги. Разом із тим, просять зняти з реєстрації не лише зазначених осіб, але й колишнього чоловіка позивача [PERSON], який був чоловіком відповідача та батьком їх спільних дітей, у зв'язку із смертю. Позовні вимоги просять задовольнити повністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та просить такий задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судовому засіданні представник третьої особи Сихівської РА ЛМР, як орган опіки і піклування не заперечив проти задоволення позову та розгляду справи у заочному порядку. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, хоча належним чином викликалась у судове засідання, про причини неявки суд не повідомила. У судове засідання відповідач повторно не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена, суду не відомі причини неявки, від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Третя особа - відділ громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Сихівського району м.Львова в судове засідання не з'явилась хоча належним чином викликалась у судове засідання. Відтак суд, зі згоди позивача, що внесена до журналу судового засідання,постановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, про порядок заочного розгляду справи з дотриманням вимог, встановлених ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного. Судом встановлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] у м.Львові є позивачі - [PERSON] та [PERSON] (дочка). Так у спірній квартирі зареєстровані також [PERSON] (колишній чоловік позивача [PERSON], який помер) відповідач (піднаймач, дружина колишнього чоловіка позивача) та двоє її неповнолітніх дітей (дочки колишнього чоловіка), що підтверджено довідкою ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 18.05.2015 №50. При цьому встановлено, що відповідач та двоє її дочок, хоча і зареєстровані у спірній квартирі, однак не проживають у такій більше шести років, що підтверджено актами ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 23.12.2014 та від 27.03.2015. Відповідно до вимог статей 317, 391 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно з ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Врахувавши наведені обставини, суд приходить висновку, що оскільки між позивачами та відповідачем не укладався договір оренди жилого приміщення, такі не є членами сім'ї позивачів, або іншими особами, які проживають разом з співласниками житла, добровільно залишили спірну квартиру та не проживають у такій понад встановлені строки, відповідач оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, а відтак не мають належного права користуватися квартирою позивачів, а тому відсутні правові підстави для подальшої реєстрації таких у спірному житловому приміщенні, а відтак суд приходить переконання, що останніх слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а позовну вимогу у цій частині задовольнити. Щодо позовної вимоги про зняття з реєстрації відповідача та її неповнолітніх дочок, суд приходить до наступного. Порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання визначені у ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Судом встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання відповідача та її неповнолітніх дітей є похідною вимогою від основної та може бути здійснено на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, а його відсутність унеможливлює таке зняття, суд приходить до висновку про відмову у даній позовній вимозі за безпідставністю. Щодо позовної вимоги про зняття з реєстрації колишнього чоловіка позивача, суд приходить наступного. Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, як колишній чоловік позивача [PERSON], який помер [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про смерть Ісламська Республіка Афганістан, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом ЛМНО Пасткрнак М.М. та зареєстровано у реєстрі за №25. Попри те, надалі залишається зареєстрований. Враховуючи встановлене, суд приходить висновку, що позивачі у відповідності до ст.60 ЦПК України не довели обставин на які покликають, як на підставу своїх позовних вимог, адже реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти такого з реєстрації можливо у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі, зокрема свідоцтва про смерть, а відтак, суд приходить висновку, що у такій вимозі необхідно відмовити за передчасністю та недоведеністю. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд виходить із такого. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанції від 28.05.2015 №052810001, наявною у матеріалах справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі ст.ст.317, 391 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: partial