Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулась в суд з зазначеним вище позовом до відповідача - фізичної особи-підприємця [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.09.2016 року був укладений трудовий договір між сторонами, згідно з умовами якого позивачка була прийнята на посаду швачки, продавця-консультанта з посадовим окладом в розмірі 1.460,00 грн., сам рудовий договір укладений на невизначений строк. Наказом відповідача № 08-к від 12.10.2016р. позивачку звільнено з роботи з 13.10.2016р. Підставою звільнення в наказі зазначено акт відсутності на роботі. Копію наказу про звільнення отримано поштою 2-3 листопада 2016р. Проте, трудову книжку їй не видано в день звільнення та не проведеного повного розрахунку при звільненні. Крім того, позивачка вважає її звільнення з займаної посади незаконним з наступних підстав. Наказ № 08-к від 12.10.201р. не відповідає вимогам законодавства про працю, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993р. №58, а саме наказ не містить причин звільнення з займаної посади та посилання на статтю КЗпП України. Копію акта про відсутність на роботі на письмову вимогу позивачки від 20.10.2016р. їй відповідачем не надано. А отже, не відомо коли і ким складений акт, який став підставою для звільнення, та його зміст, звільнення проведено з ініціативи власника за прогул. Так, 12.10.2016р. позивачка була відсутня на роботі у звязку з хворобою сина [PERSON], [INFO], та зверненням до лікарні, що стверджено записом в амбулаторній картці. Про те, що син захворів, вона повідомила відповідачку 11.10.2016р., на що відповідач заявила, що вона має працювати, а лікарняний не буде оплачено. Після цього позивачка написала заяву з проханням звільнити її за згодою сторін. Однак, відповідачка заяву прийняла, але не зареєструвала. Зазначена дитина хворіла з 12 жовтня 2016р. З цього дня вона не працювала, проте лікарняний лист не отримувала, оскільки роботодавець його би не оплатив, також вважала, що буду звільнена за згодою сторін. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним о повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч.1 ст.149 КЗпП України). Однак, ніяких письмових пояснень від неї не відбиралося, з актом про відсутність на роботі її не ознайомили, не вручили копію наказу про звільнення, не видали трудову книжку та не виплатили заробітну плату. Отже, наказ № 08-к від 12.10.2016р. про звільнення на думку позивачки має бути скасований, як незаконний, та виданий новий наказ про звільнення з посади за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Також, відповідачем не проведено розрахунки по заробітній платі за жовтень 2016 року. Згідно з трудовим договором посадовий оклад становить 1.460,00 грн., тому за 09 робочих днів жовтня з 03 по 13 жовтня заробіток складає 597,24 грн., виходячи із середньоденного заробітку в сумі 66,36 грн. (1460 грн. : 22 р/дн). Період затримки починається з 14.10.2016р. та триває до дня видачі трудової книжки або до ухвалення судового рішення. На день подачі позовної заяви до суду період затримки становить 76 робочих днів (з 14.10.2016р. по 20.01.2017р.), тому середній заробіток за цей період дорівнює 5.043,36 грн.(66,36 грн. х 76 р/дн.) Тобто, незаконні дії відповідача, а саме незаконне звільнення позивачки за порушення трудової дисципліни, невидача трудової книжки, не проведення повного розрахунку при звільненні, завдали позивачці крім того моральної шкоди. Зокрема, остання була позбавлена будь-якого заробітку, не мала коштів на лікування вказаної дитини, не мала можливості працевлаштуватися чи встати на облік у центр зайнятості тощо. В судове засідання представник позивачки [PERSON] на підставі довіреності не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити з наведених у позові підстав, проти заочного рішення не заперечив. Відповідачка в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином згідно ст.74-78 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, заперечень на позов до суду не надходило. В звязку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. За згодою представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Згідно вимог ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України прогулом є відсутність працівника на роботі бульше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до роз'яснень, які дані в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП. якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП). Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України уразі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що ] належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року N58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Відповідно до п.4.1 цієї Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Також, враховуючи, що трудову книжку позивачка не отримала до цього часу, пропозицій від відповідача про її отримання їй не надходило, є законні підстави для зміни дати звільнення з 13.10.2016р. на день видачі трудової книжки. З цієї ж причини не пропущений строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України. Відповідно до чинного законодавства розрахунок середнього заробітку здійснюється відповідно до постанови Кабміну України № 100. Середньоденний заробіток, як зазначено вище, становить 66,36 грн. Період затримки починається з 14.10.2016р. та триває до дня видачі трудової книжки або до ухвалення судового рішення. Відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відповідач також повинен відшкодувати позивачці моральну шкоду в сумі 2.000, грн., так як остання через незаконні дії відповідача, тобто незаконне звільнення її за порушення трудової дисципліни, невидача трудової книжки, не проведення повного розрахунку при звільненні, завдали моральної шкоди. Зокрема, вона була позбавлена будь-якого заробітку, не мала коштів на лікування дитини, не могла працевлаштуватися чи встати на облік у центр зайнятості. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved