Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-23 00:00:00

Позивач Ізянська сільська рада звернулася в суд з позовом до [PERSON], Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко Вікторія Олександрівна про визнання незаконним наказу та скасування державної реєстрації права власності, мотивуючи тим, що 25.05.2016 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Ляшко В.О. було вчинено дії з реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право [NUMBER]) [PERSON] на земельну ділянку площею 1,23 га. кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Ізянської сільської ради, за межами населеного пункту с. Іза, в урочищі «Кузлиха» для ведення особистого селянського господарства та з реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право [NUMBER]) [PERSON] на земельну ділянку площею 0,77 га. кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Ізянської сільської ради, за межами населеного пункту с. Іза, в урочищі «Кузлиха» для ведення особистого селянського господарства. Підставою для реєстрації приватним нотаріусом Ляшко В.О. права приватної власності на наведені вище земельні ділянки [PERSON] став наказ Головного управління Державного земельного агентства у Закарпатській області від 08 січня 2014 року № ЗК/2125383600:02:006/00000014/16 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельних ділянок. Враховуючи те, що наказ про затвердження проекту та передачу у власність [PERSON] земельних ділянок був прийнятий головним управлінням Держземагенства у Закарпатській області 08.01.2014 року, а право власності було зареєстровано 25.05.2016 року, тобто через 2 роки4 місяці позивач вважає відведення даних земельних ділянок фіктивним. Приймаючи 08.01.2014 року наказ головне управління Держземагенства у Закарпатській області не врахувало те, що земельні ділянки в урочищі «Кузлиха» Ізянська сільська рада бажала використовувати для потреб громади (громадське пасовище), про що клопотала перед відповідачем. Позивач вважає, що замість того, щоб передати земельні ділянки в комунальну власність територіальної громади с. Іза, головне управління Держземагенства у Закарпатській області передало їх незаконно у приватну власність [PERSON] Відповідач головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Закарпатській області позовні вимоги Ізянської сільської ради не визнало. Пояснило суду, що головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області є правонаступником головного управління Держземагенства у Закарпатській області всіх прав та обов'язків. На момент прийняття наказу, головне управління діяло в межах і в спосіб визначений законодавством України. Також, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності, встановлені ст. 257 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнала. Пояснила суду, що земельні ділянки до їх передачі [PERSON] належали до земель державної власності, а тому головне управління діяло правомірно відповідно до норм чинного законодавства. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О. позов не визнала. Пояснила суду, що розпорядження землями сільгосппризначення державної власності відноситься до компетенції головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та не потребувало до 15.10.2014 року погодження з органом місцевого самоврядування. Нею, як приватним нотаріусом/державним реєстратором дотримано процедуру реєстрації права власності [PERSON] на земельні ділянки. В ході розгляду справи було залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON], мешканця [ADDRESS]. Представником позивача Аннишинець М.В. було уточнено позовні вимоги в порядку ст. 49 ЦПК України. Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Державного земельного агентства у Закарпатській області від 08 січня 2014 року № ЗК/2125383600:02:006/00000014/16 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність [PERSON] земельних ділянок загальною площею 2,00 га. та визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені 29.12.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчені та зареєстровані приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гелеван С.І. В судовому засіданні представник позивача Аннишинець М.В. підтримав уточнені позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі: головне управління Держгеокадастру України в Закарпатській області, [PERSON], [PERSON] просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О. заперечила проти задоволення позовних вимог. Подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку про відмову Ізянській сільській раді в задоволенні позову до [PERSON], [PERSON], Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко Вікторія Олександрівна про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок з наступних причин: як вбачається з матеріалів справи 25.05.2016 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Ляшко В.О. було вчинено дії з реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право [NUMBER]) [PERSON] на земельну ділянку площею 1,23 га. кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Ізянської сільської ради, за межами населеного пункту с. Іза, в урочищі «Кузлиха» для ведення особистого селянського господарства та з реєстрації права приватної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право [NUMBER]) [PERSON] на земельну ділянку площею 0,77 га. кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Ізянської сільської ради, за межами населеного пункту с. Іза, в урочищі «Кузлиха» для ведення особистого селянського господарства. Підставою для реєстрації приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Ляшко В.О. права приватної власності [PERSON] на земельні ділянки площею 1,2300 га та 0.7700 га був наказ Головного управління Державного земельного агентства у Закарпатській області від 08 січня 2014 року № ЗК/2125383600:02:006/00000014/16 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельних ділянок. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року (набрав чинності з 01.01.2013 року) визначено землі, які відносяться до земель комунальної власності відповідних територіальних громад. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень наведеного закону України визначено землі, які залишаються у державній власності. Зокрема, у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 цього розділу. Статтею 22 ЗК України визначено землі, які відносяться до земель сільськогосподарського призначення. Згідно статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. Судом встановлено, що станом на момент прийняття оспорюваних наказів головне управління Держземагенства у Закарпатській області діяло на підставі Положення про Головне управління, затвердженого наказом Держземагенства України від 21.09.2013 року № 443 (із змінами). Відповідно до Положення та закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» головне управління Держземагенства у Закарпатській області уповноважене було розпоряджатися землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Закарпатської області. Згідно листа управління Держземагенства у Хустському районі Закарпатської області від 23.09.2013 року № 1048 щодо клопотання [PERSON], то дані земельні ділянки відносяться до земель державної власності, мають сільськогосподарське призначення і розташовані за межами населеного пункту с. Іза. Твердження позивача про те, що клопотання від 15.03.2013 року за № 02-22/103 та 21.05.2013за №02-22/192 року були залишені головним управлінням Держземагенства у Закарпатській області без належного реагування є недоведеними, так як на даних клопотаннях не має відмітки про надходження до головного управління, або поштового підтвердження про відправлення даних листів. Щодо погодження органом місцевого самоврядування питання розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, суд констатує, що необхідність такого погодження виникла лише після 15.10.2014 року згідно із рішенням колегії від 14.10.2014 року, введеним в дію наказом Держземагенства України № 328 від 15.10.2014 року. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О. дотримано вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року при реєстрації права власності [PERSON] на оспорювані земельні ділянки. Укладення 29.12.2016 року договорів купівлі-продажу оспорюваних земельних ділянок між [PERSON] та [PERSON] та їх подальша реєстрація приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Гелеван С.І. проведено у відповідності до норм ЦК України. Суд не знаходить підстав для визнання їх недійсними чи нікчемними. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно статей 261, 267 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи у сукупності надані по справі докази, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача Ізянської сільської ради є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, а тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed