Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивачі звернулись з позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказували, що є батьками [PERSON] , який помер [INFO] внаслідок наїзду електропоїзда під час виконання ним трудових обов`язків монтера колії виробничого структурного підрозділу «Рівненська колійна машинна станція» регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». Рішенням комісії Головного управління держпраці у Київській області від 5 квітня 2019 року встановлено, що нещасний випадок у вигляді смерті [PERSON] стався на виробництві. Зазначили, що втратили найменшого сина, який був надійною підтримкою і опорою, це призвело до сильного стресу, погіршення стану здоров`я, різкого погіршення зору [PERSON] , в зв`язку з чим просили стягнути з відповідача на їхню користь по 500 тис. грн. моральної шкоди на кожного та витрати на поховання в сумі 29256 грн. 10 коп. в рівних частинах. У своєму письмовому відзиві на позов представник відповідача Кобко О. Л. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що моральна шкода відшкодовується при наявності вини, вказала на відсутність неправомірних дій відповідача. Цільовий інструктаж про заходи безпеки був проведений. Машиніст електропоїзда вживав заходів до відвернення події, однак попередити нещасний випадок не мав можливості. [PERSON] , виконуючи роботи на колії, не дочекавшись проходження по парній колії вантажного поїзда, самовільно вийшов на непарну колію, в результаті чого був смертельно травмований наїздом електропоїзда № 6095; у його крові було виявлено етиловий спирт в концентрації 2,46 проміле. Відповідачем відшкодовано членам родини покійного 38041 грн. матеріальної допомоги, в т. ч. кошти на ритуальні послуги в сумі 11000 грн. У відповіді на відзив представник позивачів [PERSON] просила відхилити доводи відповідача, оскільки обставин, які б виключали відповідальність особи з джерелом підвищеної небезпеки (непереборна сила, умисел потерпілого), не встановлено. Відшкодування ритуальних послуг в сумі 11000 грн. враховане позивачами при розрахунку, інша частина відшкодованих сум не розцінюється як витрати на поховання. В письмових запереченнях на відповідь представник відповідача Кобко О. Л. зазначила про порушення [PERSON] правил безпеки праці. Просила відхилити вимогу про відшкодування витрат на поминальний обід в сумі 12545,10 грн., що не є витратами на поховання. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , їх представник [PERSON] позовні вимог підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у заявах по суті справи. Представник відповідача Кобко О. Л. позову не визнала, підтримавши доводи, викладені у відзиві на позов та запереченнях. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 17 жовтня 1997 року батьками [PERSON] є позивачі [PERSON] та [PERSON] Свідоцтвом про смерть [NUMBER] підтверджуються обставини смерті [PERSON] 6 листопада 2018 року. Комісійним актом спеціального розслідування Головного управління Держпраці у Київській області нещасного випадку, що стався 6 листопада 2018 року о 14 годині 30 хвилин в регіональній філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 5 квітня 2019 року встановлено, що нещасний випадок з [PERSON] визнаний таким, що пов`язаний з виробництвом. Актом № 2 за формою Н1, доданим до акту розслідування, встановлено, що висновком судово-токсикологічної експертизи № 1778 від 9 листопада 2018 року в крові трупа [PERSON] виявлений етиловий спирт в концентрації 2,46%, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння. З довідки про склад сімї № 761 від 25 липня 2019 року вбачається, що до смерті [PERSON] проживав і вів спільне господарство разом з батьками [PERSON] та [PERSON] в с. Кам`яне-Случанське Сарненського району. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожна окремо, дали показання про те, що після смерті сина позивачка [PERSON] переживає тривалу психологічну травму, від якої досі не може відійти, втратила інтерес до життя, у неї сильно погіршився зір, зверталась в зв`язку з цим за медичною допомогою. Покійний син [PERSON] був відповідальною дитиною, переживав за роботу, піклувався про батьків, був їх моральною і матеріальною підтримкою. Згідно медичної картки [PERSON] вона зверталась за медичною допомогою з приводу слабкості, порушення апетиту та сну, заявила скарги на погіршення зору, хворіла після того, як хвору повідомили про смерть сина. Їй встановлений діагноз - астено-невротичний синдром, рекомендовано окуляри. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Тож, згідно із статтею 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Суд враховує, що [PERSON] , виконуючи роботи на колії, знаходився у тяжкому ступені алкогольного сп`яніння з вмістом етилового спирту в крові 2,46 проміле, не дочекавшись проходження по парній колії вантажного поїзда, самовільно вийшов на непарну колію, в результаті чого був смертельно травмований наїздом електропоїзда № 6095, чим порушив Правила безпеки праці під час виконання робіт у колійному господарстві НПАОП 63.21-1.25-07, Інструкцію з охорони праці № 22 для монтерів колії, затверджену наказом начальника Рівненської колійної машинної станції від 30 березня 2018 року № 115-од, Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників виробничого підрозділу «Колійна машинна станція № 123». Оскільки подія сталася внаслідок необережних дій [PERSON] , вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є підставними. Відповідачем не доведено наявності умислу [PERSON] або наявності непереборної сили, тому на нього як на володільця джерела підвищеної небезпеки відповідно до статей 1167, 1187 ЦК України покладається обов`язок з відшкодування моральної шкоди незалежно від його вини. З огляду на це судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача про відсутність вини та неправомірних дій працівників відповідача, проведення цільового інструктажу про заходи безпеки, вжиття заходів до відвернення події. У відповідності до вимог частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід врахувати те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] безсумнівно зазнали моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, з врахуванням допущеної потерпілим грубої необережності, який знехтував правилами безпеки праці та внутрішнього трудового розпорядку, перебував у нетверезому стані, розмір відшкодування підлягає зменшенню. Виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, наслідків для здоров`я позивачки [PERSON] з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 360000 грн. моральної шкоди, на користь [PERSON] - 180000 грн. моральної шкоди. Разом з тим, у відповідності до вимог частини третьої статті 1193 ЦК України не підлягає врахуванню ступінь вини потерпілого при відшкодуванні витрат на поховання. До таких витрат у відповідності до ст. 1201 ЦК України відносяться необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. З довідки № 56 від 4 квітня 2019 року ВСП «Рівненська колійна машинна станція» про виплати членам родини [PERSON] вбачається, що передано від працівників підприємства готівкою 7 та 9 листопада 2018 року суму 25200 грн.; сплачено коштів за ритуальні послуги в сумі 11000 грн.; надано матеріальну допомогу на поховання згідно Колективного договору в сумі 1841 грн., всього - 38041 грн. Судом взято до уваги, що витрати відповідача на ритуальні послуги в сумі 11000 грн. враховані позивачами при розрахунку як додаткові (вінки, квіти, домовина, хрест, набір ритуальний, послуги по автоперевезенню), на вказану суму позов не заявлявся. Доводи представника відповідача про зарахування до відшкодування суми 25200 грн. не приймаються судом до уваги, оскільки такі кошти зібрані для позивачів працівниками Рівненської колійної станції готівкою і не здійснені відповідачем. Надання матеріальної допомоги на поховання у відповідності до вимог частини другої статті 1201 ЦК України не підлягає зарахуванню до суми відшкодування витрат на поховання. З досліджених письмових доказів - квитанцій, накладних та товарних чеків вбачається, що позивачами здійснені витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника в сумі 29256 грн. 10 коп. (квитанція від 7 листопада 2018 року на суму 1461 грн., накладна № 1160 від 7 листопада 2018 року на суму 12545 грн. 10 коп., накладна № 31 та товарний чек до неї від 25 липня 2019 року), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів в повному обсязі в рівних частинах. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1193, 1201 ЦК України,

Outcome: partial