Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що вони разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживали в квартирі та є зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 03.11.1997 року, виданого Бюро технічної інвентаризації ДМР. Квартира розташована на 3 поверсі 9-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку. 28 серпня 2017 року в зазначеній квартирі сталася пожежа, внаслідок якої було фактично знищено усе рухоме майно, та значно пошкоджена квартира. Сім`я позивачів залишилася без житла, одежі, меблі, побутової техніки, та інших необхідних речей, на цей час змушені мешкати у друзів та рідних. Причиною пожежі стала пожежа в квартирі відповідачів, що знаходиться на одному поверсі з квартирою позивачів через стіну, та полум`я з цієї квартири перекинулося до них через балкон.\~На час початку пожежі відповідачі знаходилися у власній квартирі, та фактично за їх вини пожежа й почалася. Вартість матеріальних збитків, що призвели до завдання майнової шкоди внаслідок пошкодження від пожежі рухомого майна складає 268 207,70 грн. та 106 439,45 грн. внаслідок нанесених пошкоджень від пожежі конструктивним будівельним елементам квартири. З урахуванням уточнень (а.с.60-63), позивачі просять стягнути на користь [PERSON] з відповідачів 374 647,15 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, оскільки самостійно вони не відшкодовують завдані збитки, та по 40\~000,00 грн. кожному з позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди, вирішити питання про стягнення судового збору. 01 грудня 2018 року у цивільній справі № 201/14946/17 судом було прийнято заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року заочне рішення по справі було скасоване та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судове засідання представник позивачів [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами та у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. 22 березня 2019 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] був наданий відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги по стягненню з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди не визнає повністю. Зазначив, що під час виникнення пожежі 28.08.2017 року відповідачка [PERSON] у своїй квартирі [ADDRESS] , прибула туди вже після пожежі, мешкає та є зареєстрованою за іншою адресою. Під час виникнення пожежі в квартирі [ADDRESS] знаходилися її донька-інвалід відповідачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Зазначає, що позивачами не надано доказів притягнення до будь-якої відповідальності відповідачів в зв`язку з їх причетністю до виникнення вищезазначеної пожежі. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час -\~з 06.10.2017, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, наданням представником відповідача [PERSON] відзиву на позов та тим, що відповідачі фактично не заперечували проти розгляду справи без їх участі, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних відповідачів згідно\~ст. 223 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивачі разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживали в квартирі та є зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів позивачів та довідкою про склад їх сім`ї (а.с.5,6, 7 - зворот). Власником цієї квартири є позивач [PERSON] , що підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 03.11.1997 року, виданого Бюро технічної інвентаризації ДМР (а.с.7). 28.08.2017 о 16:40 в будинку [ADDRESS] виникла пожежа в результаті якої квартири [ADDRESS] , [INFO] , [INFO] , [INFO] , [INFO] в цьому будинку, та майно, що в них знаходилось, були пошкоджені. Відповідно до акту про пожежу б/н від 28.08.2017 р., складеного комісією Державної служби надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області, місцем виникнення пожежі є квартира [ADDRESS] , в якій проживали відповідачі; внаслідок пожежі знищено домашні речі в зазначених квартирах, в тому числі й у квартирі позивачів (а.с.8). Також судом встановлено, що 01 вересня 2017 року судовим експертом відділу вибухотехнічних та пожежотехнічних досліджень Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Віценко О.О. складено висновок експертного дослідження №36/10.8/3 з дослідження осередку та причини виникнення пожежі, яка сталась 28.08.2017 р., відповідно до якого осередком виникнення пожежі став балкон квартири [ADDRESS] . Причиною виникнення пожежі є занесення джерела запалювання до осередку виникнення пожежі (а.с.9-10). Згідно технічного висновку № 90/2017 від 04.09.2017 року, виконаного Дослідно - випробувальною лабораторією Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, встановлено, що пожежа, яка виникла в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , найімовірніше виникла внаслідок занесення стороннього джерела запалювання. Осередок цієї пожежі виражений зоною першочергового виникнення горіння і знаходиться на балконі квартири [ADDRESS] . Занесення джерела запалювання відбулося внаслідок підпалу: полум`я сірника, запальнички або інших джерел запалювання (а.с.11-13). Згідно з Висновком про вартість матеріальних збитків від 05.09.2017 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експерт - Борисфен», вартість матеріальних збитків, що призвели до завдання майнової шкоди внаслідок пошкодження від пожежі рухомого майна складає 268 207,70 грн. (а.с.14-45). Документи, які посвідчують кваліфікацію експерта: Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ №1649 від 30.06.2004 року, видане Придніпровською державною академією будівництва та архітектури (а.с.85), Свідоцтво про включення інформації про оцінювача до державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності №497 від 17.03.2014 року, видане Фондом державного майна України, Сертифікат №370/17 суб`єкта оціночної діяльності від 25.04.2017 року, виданий Фондом державного майна України (а.с.86), посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 472-ПК від 09.02.2017 року, видане Придніпровською державною академією будівництва та архітектури (а.с.34). Згідно з Висновком про вартість збитків, що призвели до завдання майнової шкоди внаслідок нанесених пошкоджень від пожежі конструктивним будівельним елементам квартири від 05.09.2017 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експерт - Борисфен» вартість матеріальних збитків складає 106 439,45 грн. (а.с.64-126). Ухвалою суду від 22.03.2019 року у справі призначено судову пожежно-технічну експертизу. Судовим експертом лабораторії судових інженерно-технічних досліджень Дніпропетровського НДІСЕ МЮ України Корж Є.М. була проведена судова пожежно-технічна експертиза з дослідження обставин виникнення і поширення пожеж та дотримання вимог пожежної безпеки, за результатами якої 10 січня 2020 року складено висновок експерта № 1826-19. Відповідно до висновків цієї експертизи пожежа та загорання в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , виникла внаслідок занесення стороннього джерела запалювання, осередком виникнення є балкон квартири [ADDRESS] цього будинку. При цьому, версія про виникнення пожежі внаслідок самозаймання речовин на балконі квартири [ADDRESS] не знайшла підтвердження. Відповідно до положень ст.11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за анатогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 року по справі № 369/2178/16, обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в житлових приміщеннях державного, комунального, громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на квартиронаймачів і власників квартир, а в житлових приміщеннях приватного житлового фонду та інших спорудах, приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму. За змістом частини четвертої ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-1648ск16 від 20.04.16 прийшов до наступного правового висновку «Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Тобто відповідно до презумпції вини заподіювача шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини». До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-183цс14 від 03.12.2014 «…Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір» та у справі №753/7281/15-ц від 23.01.2018 «Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладається на відповідача». Позивач, при цьому, доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Відповідну правову позицію було викладено і в постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року (справа № 711/2292/16). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для встановлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачі в судове засідання не з`являлися, суду не надано будь-яких доказів того, що пожежа відбулася не з їх вини, чи вони добровільно відшкодували збитки, тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази та приймає до уваги лише докази, які містяться в матеріалах справи. В добровільному порядку відповідачі заподіяну шкоду відшкодовувати відмовляються. Отже, на відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача [PERSON] 374 647, 15 (триста сімдесят чотири тисячі шістсот сорок сім гривень п`ятнадцять копійок) грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пожежею, що складається з 268 207,70 грн. вартості пошкодженого рухомого майна, яке перебувало в квартирі та 106 439,45 грн. - вартості нанесених пошкоджень від пожежі конструктивним будівельним елементам квартири. Згідно ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. З огляду на вказане, розмір заподіяної матеріальної шкоди, що визначена як вартість знищених речей та вартість відновлювального ремонту, підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача [PERSON] , як власника квартири. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому суттєвим є те, що зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, проте лише у випадку, коли це встановлено законом або договором. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно з п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода є категорією об`єктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності. Крім того, визначення поняття моральної шкоди саме через «втрати» підкреслює компенсаційну функцію інституту відшкодування такої шкоди й особливість саме як способу захисту цивільних прав. У той самий час виникнення моральної шкоди та її розмір значною мірою залежать від суб`єктивних особливостей фізичної особи. Суб`єктивність сприйняття є характерною рисою такої шкоди, що визнається судовою практикою багатьох розвинених країн, а також Європейським судом з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди, тобто у разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985 року деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Відповідно до змісту ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику як джерело права. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, тобто розмір компенсації моральної шкоди повинен бути відчутним для відповідача і водночас реальним за його фінансовими можливостями. Не можна допустити незначної компенсаційної суми, оскільки така сума може бути розцінена як сміхотворна серед оточення, в якому перебувають сторони правового конфлікту, що буде лише додатковим моральним приниженням для особи, яка звернулася до суду за захистом. Крім того, відчутний розмір моральної шкоди спонукатиме відповідача вживати заходів щодо зміни його поведінки та недопущення практики нехтування положеннями законодавства, оскільки є засобом попередження порушень прав інших осіб у подальшому. В даному випадку, з вини відповідачів пошкоджено майно позивача [PERSON] , уся його сім`я, в тому числі двоє неповнолітніх, не тільки позбавилися усіх необхідних їм речей, але й можливості проживати в належній йому квартирі та це становище триває значний час, оскільки на відновлення квартири потрібні значні кошти, через що вони змушені просити надати їм можливість проживати у третіх осіб. Безперечно, таке становище призвело до порушення життєвого устрою сім`ї позивачів, тобто позбавлення нормальних умов проживання, а також спричинило суттєві незручності, хвилювання та дискомфорт, що вказує на наявність підстав для захисту їх порушених прав у вигляді завдання моральної шкоди. Враховуючи характер завданої шкоди, ступінь вини відповідачів, негативних наслідків, завданих позивачам винними діями відповідачів, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачів по 40 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної пожежею. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, підлягають стягненню з відповідачів на користь [PERSON] витрати із сплати судового збору у розмірі 4386 грн. 48 коп. (які підтверджуються квитанціями - а.с.1, 57, 58), на користь [PERSON] - у розмірі 640 грн. (які підтверджуються квитанцією а.с.59) в рівних частках, та документально підтверджені витрати на проведення судової пожежно-технічної експертизи в розмірі 9 043 грн. 20 коп. (які підтверджуються квитанцією а.с. 134). На підставі викладеного,

Outcome: approved