Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] від імені яких діє представник [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання за особами право користування житловим приміщенням та реєстрацію місця проживання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач [PERSON] з 1999 року перебуває у шлюбі з [PERSON] та мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Одразу після одруження вони проживали за місцем реєстрації позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Але після народження їх доньки [PERSON] вони переїхали проживати за місцем реєстрації чоловіка в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зареєстровані в даній квартирі окрім чоловіка позивача [PERSON] , його матір [PERSON] , його сестра - [PERSON] , та син сестри - [PERSON] . Дана квартира є не приватизована, згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, інформація про реєстрацію права власності даної квартири відсутня, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідно до Ордеру на жиле приміщення № 1261 виданого Виконавчим комітетом Саксаганської Ради народних депутатів від 01.04.1986 року наймачем даної квартири є матір чоловіка позивача - [PERSON] , яка мала попереднє прізвище - [PERSON] . Отже, з 2000 року в даній квартирі проживають позивачі [PERSON] , [PERSON] разом із співвідповідачем [PERSON] . Всі інші особи, хоча там і зареєстровані, але на даний час не проживають в даній квартирі, що підтверджується актом мешканців будинку. Матір чоловіка позивача [PERSON] проживає зараз в с. Златівка Криворізького району в спадковому будинку її чоловіка, який помер в 2018 році, а сестра разом із своїм сином проживають більше восьми років в Іспанії в м. Фуенхірола, жодних заперечень про місце проживання позивачів в даній квартирі не від кого весь цей час не було та якихсь умов з цього приводу не виникало, але досі місце проживання позивачі так і не можуть зареєструвати. Звернувшись до адміністратора територіального підрозділу ЦнАПу «Віза» для реєстрації проживання позивачів в даній квартирі їм повідомили, що для цього необхідний ордер на дане житло з зазначенням в ордері даної особи, яка бажає зареєструватись, або письмова згода наймача квартири та всіх зареєстрованих членів його сім`ї, але позивачі не мають таких документів та можливості отримати такі письмові згоди, так як співвідповідачі, окрім чоловіка позивача [PERSON] постійно посилаються не неможливість прибути до м. Кривого Рогу для надання такої згоди в центрі надання адміністративних послуг, а також зайнятістю для того щоб надати таку згоду у нотаріуса або консула про це. В зв`язку з чим, позивачі вимушені звернутись до суду, щоб встановити своє право на проживання в даній квартирі та зареєструвати там місце свого проживання, де вони мешкають вже 20 років та здійснюють весь час догляд за даною квартирою, поточні ремонти, оплату за послуги електроенергії, опалення, газопостачання, водопостачання і водовідведення, послуги з утримання будинку і прибудинкової території та інші необхідні послуги. На підтвердження даної інформації до позову додаються копії квитанцій які оплачували позивачі, хоча і зазначений там наймач, так як особисті рахунки оформлені на неї, але всі витрати сплачують позивачі. Крім того, згідно банківської виписки по рахунку позивача сплату комунальних послуг за останній рік, здійснювалась з рахунку саме позивача [PERSON] , а не квартиронаймача. Сім`ї позивачів довелося докласти чимало коштів, фізичних та моральних зусиль, робити ремонт помешкання аби квартира стала придатною для нормального в ній проживання, а також підтримують житло у належному стані, сплачують усі платежі на утримання даного житла, а користуватися на законних підставах квартири досі не можуть, так як не мають можливості зареєструватись у вищезазначеній квартирі. Тому просять визнати за [PERSON] та [PERSON] право користування житловим приміщенням та право на реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . 01 червня 2020 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.53-54). 06 липня 2020 року від представника позивачів [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.73). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 липня 2020 року клопотання представника позивачів задоволено, витребувано докази (а.с.75-76). 22 липня 2020 року від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.80-81). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 вересня 2020 року клопотання представника позивачів задоволено, залучено в якості співвідповідачів по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.122-123). Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Повалій О.В. до зали судового засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності позивачів та представника. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради Посувайло Я.О. до зали судового засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належними чином, надав до суду заяву згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, просив розглянути справу в його відсутності. Крім того в заяві підтвердив факт того, що дійсно з 2000 року разом з ним в квартирі за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] його дружина та [PERSON] його донька, всі інші особи хоча там і зареєстровані, але не проживають в даній квартирі (а.с.129-130). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до зали судового засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення №1261 виданого виконавчим комітетом Саксаганської ради народних депутатів від 01.04.1986 року, на підставі рішення виконкому №114/2 від 27.03.1986 року відповідачці [PERSON] , та сім`ю у складі 4 осіб - [PERSON] донька, [PERSON] донька та [PERSON] сину видана квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Квартира за адресою: [ADDRESS] не приватизована (а.с.14,55-52). Відповідно до довідки №223/20.28-35 від 23.07.2020 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 22.01.1999 року складено актовий запис №24 про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] , [INFO] , після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.86). 25 вересня 1999 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.09.1999 року (а.с.11). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 18.04.2000 року (а.с. 12). Після реєстрації шлюбу вони проживали за місцем реєстрації позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Але після народження їх доньки [PERSON] вони переїхали проживати за місцем реєстрації чоловіка в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту від 05 травня 2020 року, який підписано трьома свідками та затверджено директором ТОВ «Житлосервіс-КР» [PERSON] підтверджено, що в квартирі [ADDRESS] з 2001 року дійсно проживає сім`я з трьох осіб: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]., [PERSON] . [INFO]. Інші особи, які там зареєстровані весь цей час в даній квартирі не проживали та не проживають, особистих речей не мають. Гр. [PERSON] , проживав в даній квартирі разом зі своєю сім`єю до 2017 року, на даний час знаходиться в Іспанії. В квартирі залишилися проживати [PERSON] , [INFO]., [PERSON] . [INFO]. (а.с. 48), що також підтверджується особистою заявою відповідача [PERSON] наданою до суду (а.с.129-130). Відповідно до наданих позивачами виписок з карткового рахунку позивачки [PERSON] та квитанцій, оплата комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] здійснюється саме позивачами (а.с. 18-33). Відповідно до листа № 453 від 12.05.2020 року ТОВ «Житлосервіс-КР» зазначено, що станом на 01.05.2020 року заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком, надавачем яких є ТОВ «Житлосервіс-КР» за адресою: [ADDRESS] відсутня (а.с.49). Відповідно до листа Саксаганської районної у місті ради №10/39-2035 від 13.05.2020 року [PERSON] та [PERSON] в реєстрації та знятті з реєстрації проживання за адресою: [ADDRESS] не значаться (а.с.50-52). За відомостями, що містяться в картотеці реєстраційного обліку та реєстрі територіальної громади станом на 22.07.2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] з 10.01.1997 по теперішній час, [PERSON] , [INFO] з 13.05.1986 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] з 13.02.2004 по теперішній час, [PERSON] , [INFO] з 20.03.1987 року по теперішній час (а.с.88-89). Відповідно до статей 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст. 3 СК України). Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленному порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Між позивачами та відповідачами спорів з приводу вселення та користування квартирою [ADDRESS] не виникало. Як вказали позивачі і підтвердив своєю заявою відповідач [PERSON] його дружина [PERSON] та донька [PERSON] з 2000 року постійно спільно проживали разом з ним у вказаній квартирі, вели спільне господарство. Тобто зі згоди наймача та інших членів сім`ї позивачі вселились в дане житлове приміщення, які постійно там проживали, окремої угоди про порядок користування жилим приміщенням між ними не було. Крім того, відповідачі по справі жодних претензій до позивачів щодо незаконності вселення в спірне житло не пред`являли, а також відсутні рішення судів щодо виселення позивачів зі спірного житла. Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом статті 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач [PERSON] вселилася до спірної квартири із чоловіком [PERSON] , як член сім`ї в 2001 році, та набула право користування цією квартирою, а позивач [PERSON] вселилася до спірної квартири із батьком [PERSON] з часу свого народження та набула право користування цією квартирою з цього часу як неповнолітня дитина, що підтверджується актом мешканців будинку [ADDRESS] та заявою самого [PERSON] . Весь цей час позивачі [PERSON] , [PERSON] проживали у спірній квартирі, сплачували комунальні послуги, робили ремонтні роботи, а тому мають право на визнання за ними права користування квартирою [ADDRESS] . Позивачами [PERSON] , [PERSON] окрім вимоги про визнання за ними права користування житловим приміщенням, заявлено вимогу про визнання права на реєстрацію місця проживання за вказаною адресою. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, в зв`язку з тим, що позивачі постійно та тривалий час проживають в даній квартирі, жодних заперечень щодо даного їх місця проживання з боку будь-яких осіб або органів влади не мають, тому вони мають право зареєструвати дане місце проживання. Тобто, в даному випадку наявність судового рішення про визнання за особою права користування житлом є самостійною підставою для її реєстрації в квартирі. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивачі не заявляють вимоги про стягнення з відповідачів на їх користь судових витрат, суд

Outcome: approved