Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 12.04.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №07, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Протягом останніх двох років шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Примирення між ними стало неможливим, а тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] до залу суду не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, де також зазначила, що підтримує позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Середино-Будського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис №07, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 квітня 2007 року /а.с.7/. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Середино-Будського районного управління юстиції у Сумській області 03.10.2013 /а.с.8/. Шлюб між сторонами вже тривалий час носить формальний характер, фактично шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені та спільне господарство не ведеться. Сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання спільної неповнолітньої дитини. Примирення між ними стало неможливим, про що позивачка зазначила у позовній заяві. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дана сім`я розпалася остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також визначено ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 420,40 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved