Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 28.03.1994 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] шляхом приватизації отримали у спільну сумісну власність 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] . У свідоцтві про право власності щодо кожного з співвласників не зазначено розмір частки у праві власності на вказану квартиру, а вказано лише загальну площу квартири. Батьки [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Після їх смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на належні їм частки в праві спільної власності року на вказану квартиру. У встановленому законом порядку спадкоємці за законом, прийняли спадщину. Вони не можуть розпорядитися належними їм частками спірної квартири, у зв`язку з тим, що у спільному сумісному майні не визначена частка кожного співвласника. Оскільки вони тривалий час фактично не підтримує стосунків із відповідачем, останній відмовляється добровільно укласти договір щодо визначення часток у спільному сумісному майні, а відтак, вони змушена звернутися до суду з позовом, та просять визначити частки співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , рівними - по 1/4 частки кожному. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської від 22.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач\~ [PERSON] в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, відзив на позов не надав, причини неявки суду, не повідомив. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної, спільної сумісної власності належить [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 24.03.1994 року виданим Скадовським консервним заводом (а.с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] в м. Скадовську Херсонської області (а.с.8). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] в м. Скадовську Херсонської області (а.с.8). Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що частки в квартирі [ADDRESS] , не були визначені правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа вправі звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому одним зі способів захисту цивільних прав і інтересів виступає визнання права. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Задовольняючи позов суд враховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також ту обставину, що жодних інших домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, жодних доказів щодо домовленостей про інший розмір часток суду не представлено, а тому ідеальна частка кожного з співвласників була 1/4. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved