Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Перечинський районний сектор ГУ ДМС України в Закарпатській області, в якому просять усунути перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження їх майном, шляхом виселення [PERSON] з будинку [ADDRESS] та стягнути з останнього орендну плату у розмірі 3000 грн.00 коп. за володіння без достатньої правової підстави цим житловим будинком. Свої позовні вимоги мотивують тим, що їм на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку без реєстрації проживає [PERSON] Проживання відповідача створює їм суттєві перешкоди для здійснення та реалізації прав власників будинку та можливості вселення в такий разом з членами своїх сімей. Також зазначили, що відповідач [PERSON] користується їх власністю без належних на те підстав, а саме без договору найму (оренди) житлового приміщення. В зв'язку з тим, що факт проживання [PERSON] в цьому житловому будинку позивачам завдає матеріальні збитки та порушує їх право на користування приватною власністю, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, однак їх представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримує і просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про причини неявки суду не повідомив, однак надав суду письмове заперечення, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки вважає, що з наданих суду матеріалах немає жодних підстав про його виселення з житлового будинку та стягнення з нього орендної плати. Представник Перечинського районного сектору ГУ ДМС України в Закарпатській області у судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та не заперечила проти задоволення позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить позивачам [PERSON] та [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №30708982 від 09 грудня 2014 року. Також встановлено, що відповідач [PERSON] фактично самоправно зайняв вищевказане жиле приміщення і до теперішнього часу проживає у ньому без будь-якої реєстрації. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням. Право власності згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Згідно ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов в частині усунення перешкод у здійсненні [PERSON] та [PERSON] права власності своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача [PERSON] шляхом виселення останнього підлягає до задоволення. Що стосується позову в частині стягнення з [PERSON] орендної плати за користування без достатньої правової підстави вищевказаним будинком, то суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] зазнали втрат внаслідок дій [PERSON] саме у розмірі 1633 грн.33 коп., із розрахунку (1000грн.00 коп., тобто середньої орендної плати за найм житлового будинку по регіону, - за період з 21 жовтня 2014 року по 21 листопада 2014 року + 633грн.00коп. за 19 днів фактичного користування), які вони реально могли отримати. Тому, суд приходить до переконання, що позовна вимога в частині стягнення з [PERSON] орендної плати за користування без достатньої правової підстави вищевказаним будинком підлягає до задоволення частково. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню частково, а тому суд у порядку ст.88 ЦПК України присуджуються позивачеві судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 132 грн. 52 коп., виходячи з розрахунку- 243,60*54,40 %=132,52. Тому, на підставі наведеного та

Outcome: partial