Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивачі у квітні 2020 року звернулися до суду з позовом на предмет захисту свого права власності на квартиру [ADDRESS] , яке порушено відповідачем [PERSON] та державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком М.О., які вдалися до позасудового вирішення питання переходу права власності від позивачів до відповідача [PERSON] , зловживаючи цивільним правом та повноваженнями державного реєстратора, з порушенням повноважень державного реєстратора та порядку їх реалізації. Позов пред`явлений відповідно до ст.18, ч.2 ст.26, 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з підстав порушення права власності на квартиру, виданим у травні 2019 року рішенням державного реєстратора, співвідповідача, про реєстрацію набуття права власності на неї за відповідачем [PERSON] , на підставі поданих державному реєстратору правовстановлюючих документів на квартиру та копій паспортів позивачів, які ними були втрачені та в подальшому відновлені, всупереч приписам ст.ст. 18, 24, 25 Закону України № 1952-IV від\~01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) про перевірку підстав зупинення реєстраційних дій. З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 17 серпня 2020 року, після надходження 31 липня 2020 року відповіді Відділу адресно-довідкової роботи УПР ГРФО ГУ ДМС України у Дніпропетровській області на запит суду від 24 квітня 2020 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. Відповідачі свої відзиви не подали, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляли і про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем її постійного проживання (перебування). В судове засідання позивачі не з`явились, будучи повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, однак їх представник [PERSON] 12 листопада 2020 року надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачів, де також зазначив про можливість розгляду справи в заочному порядку з повним підтримання позовних вимог та їх задоволенням. Відповідачі, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про розгляд справи у їх відсутність не клопотали, причин їх неявки не повідомили, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди представника позивачів, який не обмежений у своїх повноваженнях. Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні правовідносин відповідним наступним обставинам. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право власності на житло №5/633-94 виданого виконкомом міської Ради народних депутатів 10 травня 1994 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.26). Згідно свідоцтва про народження, виданого повторно 05 грудня 2019 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). 28 квітня 1990 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 11 грудня 2019 року, та взяла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с.16). [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилась дитина [PERSON] , про що Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внесено 27 лютого 1991 року актовий запис №130, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 20 листопада 2019 року(а.с.17). Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи, виданих ВФВРТГ ДАПДП ДМР Соборного району від 18 та 26 грудня 2019 року [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] ) з 09 серпня 1980 року, [PERSON] з 01 вересня 2009 року(а.с.12,19), що також узгоджується з відомостями, зазначеними у Формі А про реєстрацію місця проживання особи та Довідки №8949 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб, виданої на підставі заяви [PERSON] 01 жовтня 2019 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР(а.с.14,21,22). У відповідності до свідоцтва про смерть, виданого повторно 20 листопада 2019 року Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [INFO] співвласниця позивачів у спірній квартирі [PERSON] померла(а.с.24), та після неї спадщину у вигляді 1/3 частини спірної квартири прийняла її донька [PERSON] , про що 24 лютого 1996 року видане свідоцтво про спадщину за законом, надане до матеріалів справи в копії та в дублікаті, який має силу оригіналу(а.с.27,28). Згідно інформації наданої КП «ДМБТІ» №14712 від 18 жовтня 2019 року, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою [ADDRESS] містяться відомості про право власності за [PERSON] по 1/3 частині на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 травня 1994 року та свідоцтва про право на спадщину від 24 лютого 1996 року (а.с.25). Також, судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності, посвідченого виконкомом Дніпропетровської міської ради 13 березня 1997 року та зареєстрованого в КП ДМБТІ за реєстровим №1948/9 20 березня 1997 року, на квартиру [ADDRESS] в цілому право власності зареєстровано за [PERSON] , яке, в свою чергу, видане виконкомом ДМР на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1290 від 13 грудня 1996 року(а.с.67). На підставі зазначеного вище документу, датованого 13 грудня 1996 року, відповідач [PERSON] 16 травня 2019 року завернувся до державного реєстратора КП «Бюро технічної інвентаризації» Вусику М.О. із заявою з реєстраційним номером 34073613 про реєстрацію права власності спірної квартири на своє ім`я, та того ж дня державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Вусиком М.О. було прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності квартири за [PERSON] , як це встановлено судом з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.(а.с.66). Також, за для реєстрації права власності спірної квартири за [PERSON] останнім замовлено технічну інвентаризацію квартири та ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт на квартиру від 01 квітня 2019 року(а.с.68,69). Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за законом видано [PERSON] 24 лютого 1996 року, тоді як свідоцтво про право на спадщину за законом надане [PERSON] для проведення реєстраційних дій, датовано 13 грудня 1996 року, що не відповідає дійсним обставинам справи. Відповідно до наданого Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 вересня 2019 року [PERSON] звернулась до ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що невідомі особи шляхом пошкодження замків до вхідних дверей проникли до квартири позивачів та викрали оригінали документів на квартиру, паспортів [PERSON] , серії [NUMBER] виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області 02 квітня 1999 року(а.с.13), [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Нікопольським МВ УМВС України у Дніпропетровській області 08 лютого 2007 року(а.с.20) та інші документи, і 21 вересня 2019 року відносно [PERSON] , державного реєстратора КП «Бюро технічної інвентаризації» Вусика М.О. до ЄРДР внесено відомості за №12019040030002313 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України(а.с.34). Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року за клопотанням прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження майном, а саме квартирою [ADDRESS] . 19 грудня 2019 року [PERSON] отримала паспорт громадянина України нового зразку № [NUMBER] у вигляді ID-картки, який дійсний до 19 грудня 2029 року(а.с.11), 13 грудня 2019 року [PERSON] отримала паспорт громадянина України нового зразку № [NUMBER] у вигляді ID-картки, який дійсний до 13 грудня 2029 року(а.с.18). Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В супереч ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначений перелік підстав для проведення державної реєстрації прав, зокрема, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(п.4 ч.1 ст. 3 цього Закону). Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідного рішення є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, як це передбачено п.4 ч.1 ст. 18 цього Закону). Державним реєстратором, у відповідності до п.2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлюється відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. У відповідності до п.п.12,13 Розділу «Загальний порядок проведення державної реєстрації прав» Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема, розгляд заяви\~та документів,\~поданих для\~державної реєстрації\~прав,\~здійснюється державним\~реєстратором,\~який встановлює\~черговість розгляду\~заяв,\~що зареєстровані\~в базі\~даних заяв\~на таке\~майно,\~відповідність заявлених\~прав і\~поданих документів\~вимогам законодавства,\~відсутність суперечностей\~між заявленими\~та вже\~зареєстрованими речовими\~правами та\~їх обтяженнями,\~а також\~наявність підстав\~для проведення\~державної реєстрації\~прав,\~зупинення розгляду\~заяви,\~зупинення державної\~реєстрації прав,\~відмови в\~державній реєстрації\~прав. Під\~час розгляду\~заяви та\~документів,\~поданих для\~державної реєстрації\~прав,\~державний реєстратор\~використовує відомості\~Державного реєстру\~прав,\~зокрема його\~невід`ємної архівної\~складової частини,\~а також\~Державного земельного\~кадастру,\~Єдиного реєстру\~дозвільних документів,\~що дають\~право на\~виконання підготовчих\~та будівельних\~робіт і\~засвідчують прийняття\~в експлуатацію\~закінчених будівництвом\~об`єктів,\~відомостей про\~повернення на\~доопрацювання,\~відмову у\~видачі,\~скасування та\~анулювання зазначених\~документів,\~а також\~відомості інших\~реєстрів (кадастрів),\~автоматизованих інформаційних\~систем,\~держателем (розпорядником,\~володільцем,\~адміністратором)\~яких є\~державні органи,\~шляхом безпосереднього\~доступу до\~них чи\~у порядку\~інформаційної взаємодії\~з Державним\~реєстром прав. Інформаційна взаємодія\~між Державним\~реєстром прав\~та реєстрами\~(кадастрами),\~автоматизованими інформаційними\~системами,\~держателем (розпорядником,\~володільцем,\~адміністратором)\~яких є\~державні органи,\~здійснюється інформаційно-телекомунікаційними\~засобами в\~електронній формі\~у порядку,\~визначеному Мін`юстом\~разом з\~відповідним державним\~органом. Державний\~реєстратор у\~разі наявності\~в нього\~паперових носіїв\~інформації (реєстрових\~книг,\~реєстраційних справ,\~ведення яких\~здійснювали підприємства\~бюро технічної\~інвентаризації)\~використовує також\~відомості,\~які містяться\~на відповідних\~носіях інформації. У разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви. Встановлено,\~що державним\~реєстратором КП\~«Бюро технічної\~інвентаризації» Дніпровської\~районної ради\~Дніпропетровської області\~Вусиком М.О.\~для проведення\~державної реєстрації\~права за\~ [PERSON] \~на підтвердження\~його права\~власності,\~отриманого до\~01\~січня 2013\~року на\~спірну квартиру, останнім надано свідоцтво про\~право власності,\~посвідчене виконкомом\~Дніпропетровської міської\~ради 13\~березня 1997\~року та\~зареєстроване в\~КП ДМБТІ\~за реєстровим\~№1948/9\~20\~березня 1997\~року,\~яке,\~в свою\~чергу,\~видане виконкомом\~ДМР на\~підставі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~№1290\~від 13\~грудня 1996\~року,\~однак,\~всупереч положенням\~п.12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстратором не було здійснено інформаційної взаємодії між Державним реєстром прав та реєстрами, автоматизованими інформаційними системами, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, а також ним, як державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» при наявності у нього паперових носіїв інформації, не використано відомостей, які містяться на відповідних носіях про наявне право власності [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру, щонайменше з 10 травня 1994 року, тобто з моменту отримання ними свідоцтва про право власності на житло, набутого в порядку приватизації спірної квартири, як то реєстрових книг, реєстраційних справ, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації. Суд відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України на основі встановлених вище обставин, які знайшли своє безсумнівне пряме підтвердження в судовому засіданні, тісно пов`язаних з фактичними даними обставин справи та паперових доказів, що в сукупності з відкритими відомостями державних реєстрів прав узгоджуються з преюдиційними фактами, дійшов стійкого внутрішнього переконання у внесенні суб`єктом державної реєстрації прав відомостей про виникнення в іншої особи права власності на спірну квартиру до Державного реєстру прав з порушенням права позивачів, які вважають себе власниками цього ж самого майна, що з фактичного їх володіння ніколи і до тепер не вибувало, незаконним рішенням про державну реєстрацію прав, чим за висновками Верховного Суду, викладеними четвертого вересня 2018 року у §§ 5.17, 5.18 постанови Великої Палати № 12-184гс18 про тлумачення пункту 1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і про застосування частини другої статті 26 цього Закону у редакції, чинній до 16 січня 2020 року, обґрунтовується рішення в частині скасування запису про проведену державну реєстрацію права за неґаторним позовом до державного реєстратора КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусика М.О., як належного відповідача, щодо права відповідача [PERSON] здійснено такий запис, оскільки його наявність порушує речові права позивачів та їх законні інтереси в дотриманні меж їх цивільних обов`язків перед цим відповідачем. Відповідно, досліджені в судовому засіданні добуті фактичні дані згідно з\~ст.ст. 80, 89 ЦПК України за внутрішнім переконанням суд визнав достатніми для своїх висновків про порушення державним реєстратором порядку проведення реєстраційних дій та видання ним оскарженого рішення, а так само про форму зловживання відповідачем [PERSON] своїм цивільним правом, використаним всупереч його призначенню в суспільстві за ст. 13 ЦК України. Розв`язуючи в межах судового розгляду згідно з ст. 13 ЦПК України спір, пов`язаний з порушенням цивільних речових прав позивача на нерухому річ іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж\~речі, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені 02 жовтня 2019 року в § 6 постанови Великої Палати № 11-893апп19, про розгляд спору про право цивільне у цій категорії справ про скасування рішення чи запису щодо державної реєстрації права власності, де допустима участь державного реєстратора як належного співвідповідача, якого позивач вважає винним у порушенні його прав, що цивільно-правового характеру такого спору не змінює. На відміну від інших рішень про державну реєстрацію прав, які за висновками Верховного Суду, викладеними 29 травня 2019 року в § 74 постанови Великої Палати № 14-376 цс18, вичерпують свою дію з часу внесення суб`єктами державної реєстрації прав відповідного запису до Державного реєстру прав, який, власне, і має юридичне значення для правового становища позивача відповідно до ст. 182 ЦК України, рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нерухоме майно, що є предметом позову, з урахуванням правил ст.ст. 6, 10 Закону №\~1952-IV має силу адміністративного правового акта індивідуальної дії державного реєстратора з цивільно-правовими наслідками офіційного визнання згідно ч. 4 ст. 11 ЦК України моменту виникнення у відповідача [PERSON] такого права власності, як з правовстановлюючого документа на набуте своє речове право власності, а не обтяження чужої власності, з огляду на що у спосіб відновлення становища позивача, яке існувало до порушення його обтяженого права власності, відповідно до п. 4 ч. 2 ст.\~16 ЦК України ефективним захистом визнається оскарження, власне, самого рішення про державну реєстрацію. З`ясовані обставини переконують суд, що реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON] державним реєстратором КП «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області Вусиком М.О. здійснена з порушенням ч.ч.3,4 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та всупереч імперативній нормі про її зупинення відповідно до ст. 25 Закону №\~1952-IV, про що з порушенням п.2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ним виданий правовий акт індивідуальної дії у формі рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] , що порушує цивільні права [PERSON] та [PERSON] на житло, які мають набуте на законних підставах право власності на спірну квартиру, на підставі чого у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України по суду підлягає скасуванню визнане незаконним рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] повністю за аналогією з ч. 1 ст. 21 цього Кодексу. Суд, здійснюючи правосуддя, згідно з ст. 5 ЦПК України захищає цивільні права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, враховуючи висновки Верховного Суду, викладених у § 74 постанови Великої Палати № 14-376 цс18 від 29 травня 2019 року, за якими за певних\~умов таким\~належним способом\~може бути\~скасування запису\~про проведену\~державну реєстрацію\~права,\~що також\~закріплено у\~пункті 5.17\~постанови ВС\~від 4\~вересня 2018\~року у\~справі №\~915/127/18, заборона на скасування чи вилучення внесених до Державного реєстру прав відомостей про речові права відповідно до чинної редакції ч. 3 ст. 26 №\~1952-IV в судовій практиці може забезпечити ефективний захист скасування відповідного запису до Державного реєстру прав, а тому способом правового захисту у змісті позову є як скасування по суду державної реєстрації прав, так і скасування відомостей про них, що містилися в Державному реєстрі прав до прийняття оскарженого рішення. Судові витрати відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України покладаються повністю на співвідповідачів порівну, незалежно від результатів вирішення спору, який виник внаслідок їх неправильних дій. На підставі викладеного,

Outcome: approved