Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом, у якому просить зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди позивачам [PERSON] та [PERSON] у реалізації їх права на розпорядження належних їм на праві приватної власності часток в квартирі [ADDRESS] шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] звернутися до органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про отримання дозволу на укладення договору купівлі-продажу часток позивачів у вищевказаній квартирі. В обгрунтування своїх позовних вимог покликаються на те, що вини є співвласниками загалом 2/3 частки у [ADDRESS] (по 1/3 частки у спільній частковій власності кожен). З метою продажу належних їм на праві приватної власності часток у вказаній квартирі, 19.02.2014р. звернулись до відповідачки [PERSON] з листом, в якому просили останню звернутися до органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про отримання дозволу на укладення відповідного договору купівлі-продажу. Такий попередній дозвіл органу опіки та піклування є необхідний згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Однак відповідачка [PERSON] проігнорувала вимоги вищезгаданого листа та не звернулась до органу опіки та піклування з відповідною заявою. Оскільки, згідно положень про Сихівську районну адміністрацію ЛМР, право на звернення про отримання такого дозволу мають лише батьки, опікуни чи піклувальники неповнолітньої дитини, та враховуючи бездіяльність відповідачки [PERSON], що створює перешкоди у реалізації ними їхнього права власності на частину в спірному майні, просять позов задоволити та зобов'язати відповідача [PERSON] звернутися до органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про отримання дозволу на укладення договору купівлі-продажу часток позивачів у вищевказаній квартирі У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, давши пояснення, аналогічні до викладеного у позовній заяві, просить такий задоволити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала до суду заяву в якій позов підтримала в повному обсязі, а справу просить розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позов повністю заперечили та пояснили, що відповідачка не має наміру продажу спірної квартири, постійно проживає у ній спільно з своєю неповнолітньою дочкою та несе усі можливі витрати. які передбачені законом для повного догляду за житлом, самостійно сплачує всі комунальні послуги. Крім того, зазначає, що позивач [PERSON] взагалі не проживає на території України та ще до моменту подачі вказаного позову до суду, досягла з ним домовленості щодо викупу його частки у спірній квартирі. Вважають позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. Крім того, звернулась до Сихівської РА ЛМР з заявою про відмову у наданні попереднього дозволу для вчинення будь-яких правочинів щодо купівлі-продажу часток в квартирі [ADDRESS]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності позивачам [PERSON], [PERSON] та відповідачці [PERSON], що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» за № 26974837 від 10.08.2010р. Як вбачається з довідки ЛКП «Житловик-С» № 1590 від 18.09.2014р. з місця проживання про склад сім'ї і прописки, в квартирі зареєстровано 3 осіб: [PERSON], [INFO] (співвласник), [PERSON], [INFO] (дочка) та [PERSON], [INFO] (співвласник, сестра). Згідно наявних в матеріалах справи копій листів-звернень від 17.02.2014р., встановлено, що позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] звертались до відповідачки [PERSON] з проханням останньої подати до органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради заяви про отримання дозволу на укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. За змістом заяви, поданої 27.08.2014р. відповідачкою [PERSON] до Сихівської районної адміністрації, остання просить відмовити у наданні попереднього дозволу для вчинення будь-яких правочинів щодо купівлі-продажу часток в квартирі [ADDRESS], право користування якою має її неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. Згідно відповіді Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 34-1787 від 10.09.2014р. відповідача [PERSON] повідомлено, що відповідно до ст.32 ЦК України, ст.177 СК України та ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав. Оскільки, малолітня донька [PERSON] - [PERSON], 2006р.н., зареєстрована в квартирі [ADDRESS], для надання дозволу органу опіки та піклування на укладення договору купівлі-продажу часток у вказаній квартирі, необхідна згода батьків. Якщо батьки заперечують щодо вчинення даного правочину - орган опіки та піклування такого погодження не надає. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст.34 КУ). Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Пунктом 26 вказаної Постанови Пленуму ВСУ встановлено, що відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу ч.1 ст.34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Таким чином, суд не вправі зобов'язувати відповідача здійснити дії, які суперечать її волі щодо захисту своїх особистих прав передбачених чинним законодавством України. При встановлених обставинах та з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позивачами обраний невірний спосіб захисту своїх майнових прав щодо спірно майна, що є предметом спору в даній справі, оскільки визначена позивачами вимога про зобов'язання відповідача звернутися до органу опіки та піклування із заявою про отримання дозволу на укладення договору купівлі-продажу проти її волі не може бути реалізована за рішенням суду, а тому в задоволені позову слід відмовити. На підставі ст.ст.316, 317, 319, 361 ЦК України, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та

Outcome: dismissed