Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом, уточнивши вимоги якого просять зобов'язати відповідачів не чинити їм перешкод у користуванні кімнатою [ADDRESS], виселивши відповідачів з кімнати [ADDRESS] у кімнату [ADDRESS]; вселити їх у кімнату [ADDRESS] та визнати недійсними ордер [NUMBER] від 17 вересня 2012 року, виданий [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на кімнату [ADDRESS] та ордер [NUMBER] від 17 вересня 2012 року, виданий [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на кімнату [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він працював сантехніком у ЗАТ ПБО «Львівміськбуд». З 2001 року разом із дружиною та неповнолітніми дітьми проживав у кімнаті [ADDRESS]. В 2009 році у зв'язку з скрутним матеріальним становищем та великою заборгованістю по оплаті житлово-комунальних послуг він звернувся з заявою до закритого акціонерного товариства ПБО «Львівміськбуд» з проханням надати йому та членам моєї сім'ї кімнату меншого розміру. Рішенням ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» за погодженням з сім'єю відповідачів йому та членам сім'ї було виписано корінець ордеру [NUMBER] на кімнату [ADDRESS], яка належала відповідачам, а відповідачам було виписано корінець ордеру [NUMBER] на кімнату [ADDRESS]. Однією з умов постановлення спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету щодо обміну було те, що відповідачі повинні були сплатити заборгованість по оплаті за кімнату [ADDRESS] 18 000 грн., чого відповідачі не зробили. Крім того, обмін кімнатами, в яких були зареєстровані неповнолітні діти здійснювався без згоди органу опіки та піклування. До листопада 2012 року він та члени його сім'ї продовжували проживати у кімнаті [ADDRESS], здійснювали оплату житлово-комунальних послуг, у зв'язку із чим та у відповідності до ст.69 Правил обліку громадян,які потребують покращення житлових умов та надання їм жилої площу в Україні, зазначені ордери втратили юридичну силу. 25 червня 2012 року його було засуджено до покарання у виді позбавлення волі. 15 червня 2012 року директором ДП ЖКК «Сихів» ЗАТ ПБО « Львівміськбуд» [PERSON] до Сихівського районного суду м.Львова було подано позов по визнання його таким, що втратив право на користування житом, в обґрунтування позову ДП ЖКК «Сихів» ЗАТ ПБО « Львівміськбуд» посилався на неправдиві документи. Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львові від 3 вересня 2012 року [PERSON] було визнано таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в сімейному гуртожитку, а саме кімнатою [ADDRESS]. Після чого, його сім'ю було переселено у кімнату [ADDRESS]. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова заочне рішення Сихівського районного суду м.Львові від 03.09.2012 було скасовано та ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 12.03.2014 року позовна заява ДП «ЖКК «Сихів» ЗАТ ПБО « Львівміськбуд» до нього про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у сімейному гуртожитку, а саме - кімнатою [ADDRESS] залишено без розгляду. Відтак, після постановленням даної ухвали він є таким, що володіє та користується кімнатою за [ADDRESS], яка була надана йому та членам його сім'ї у складі 5-х осіб (він, дружина та троє малолітніх дітей) на підставі ордеру за [NUMBER] від 14 вересня 2001 року, жилою площею 19,08 м.кв. Крім того, ордери [NUMBER] т [NUMBER] від 17.09.2012 року були підписані іншими посадовими особами, а не тими за участі яких приймалось рішення. Вироком Галицького районного суду м.Львова від 06.03.2014 року [PERSON] було засуджено за ч.1 ст.366 КК України. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивачі [PERSON] [PERSON] та представників позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що внаслідок незаконних дій відповідачів порушені їхні житлові права. Крім того зазначили, що дружини позивача [PERSON] - [PERSON], скориставшись тим, що останній відбуває покарання у виді позбавлення волі, всупереч інтересів дітей здійснила обмін кімнатами з відповідачами, отримавши кімнату жила площа якої становить 14 м.кв. В подальшому [PERSON] була позбавлена батьківських прав. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, заявою позивача про обмін жилого приміщення їм було надано ордер [NUMBER] на зайняття кімнати за [ADDRESS], куди вони поселились у 2012 році. Позивачу та членам його сім'ї було надано ордер [NUMBER] на кімнату [ADDRESS] у даному гуртожитку. Вважають,що ніяких прав позивача та членів його сім'ї не порушили. Представник відповідача ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» в судовому засіданні позов не визнала, надала суду пояснення аналогічні поясненням відповідача. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адмістрації Львівської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечила просить відмовити у задоволенні такого, оскільки вважає, що в даному випадку були порушенні права неповнолітніх дітей. В останнє судове засідання представник третьої особи не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає, за можливе розглядати справу у їх відсутності. Представник відповідача ДП житлово-комунальний комплекс «Сихів» та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення позивачів, відповідачів, їхніх представників, представника третьої особи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] та членам його сім'ї на підставі ордеру за [NUMBER] від 14 вересня 2001 року, виданого ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» було надано кімнату за [ADDRESS]. Як вбачається із довідки від 11.07.2013 року [PERSON] засуджений 25.06.2012 року Золочівським районним судом Львівської області та відбуває покарання у Дрогобицькій виправній колонії № 40 (т.1 а.с.10). На підставі рішення ЗАТ ПБО «Львівміськбуд», протоколу № 76 від 29 грудня 2009 року, проведено обмін жилої площі між сторонами згідно з поданими заявами. На ім'я відповідача [PERSON] видано ордер [NUMBER] на право вселення із сім'єю в кількості трьох осіб до кімнати [ADDRESS], а [PERSON] видано ордер [NUMBER] на право вселення із сім'єю із чотирьох осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] до кімнати [ADDRESS] (т.1, а.с. 83, 142). Із розписки [PERSON] вбачається, що остання отримала ключі від кімнати [ADDRESS] (т. 1 а.с. 144) Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 03.09.2012 року задоволено позов ДП ЖКК «Сихів» ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» до [PERSON] та визнано останнього таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в сімейному гуртожитку - кімнатою [ADDRESS]. Проте, в подальшому вказане рішення було переглянуто та скасовано 23.12.2013 року. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 12.03.2014 року позов ДП ЖКК «Сихів» ЗАТ ПБО «Львівміськбуд» до [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в сімейному гуртожитку - кімнатою [ADDRESS] залишено без розгляду ( т.2 а.с. 22, 23). Як вбачається із рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30.04.2014 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с 54-55) Відповідно до ст. 129 Житлового кодексу України та п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року, (в ред. чинній на час виникнення правовідносин), єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Згідно з п. 19 Розділу ІІІ Примірного положення про гуртожитки мешканцям гуртожитків забороняється, зокрема, самовільно переселятися з одного приміщення в інше. Переселення в разі необхідності громадян з одного жилого приміщення в інше в даному гуртожитку провадиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету з видачею ордера. Відповідно до ст.59 Житлового кодексу України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами відомостей, які не відповідають дійсності, про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 6 березня 2014 року (т.1 а.с. 70-71), [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Вказаним вироком суду встановлено, що перебуваючи на посаді директора ДП ЖКК «Сихів», склала завідомо неправдивий офіційний документ - довідку з місця проживання про склад сім'ї і прописку № 49 від 15 червня 2012 року про те що в кімнаті [ADDRESS] зареєстрована одна особа - [PERSON], та акт, відповідно до якого [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає з 2011 року та за комунальні послуги не сплачує більше трьох років. [PERSON] підписала вказану довідку та акт від свого імені, а також від імені інших осіб, та завірила документи печаткою ДП ЖКК «Сихів». Виходячи із зазначених обставин позивач [PERSON] в передбаченому законом порядку не втратив право на користування кімнатою [ADDRESS], а відтак, оспорюваними ордерами порушено його житлові права. Крім того, відповідно до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна. Частиною 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Згідно до ч.2 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Частиною 4 ст. 177 Сімейного кодексу України передбачено, що дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло. Отже, чинним законодавством визначено, що при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна, права на яке мають неповнолітні діти (в тому числі і право користування), неприпустимо допускати зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей стосовно жилих приміщень; укладення правочинів стосовно нерухомого майна не допускається без згоди органів опіки і піклування, яка надається в разі гарантування збереження її права на житло. Однак, як встановлено судом, що дозвіл органу опіки та піклування на обмін житлом право на користування яким мали неповнолітні [PERSON], [PERSON], [PERSON] не надавався. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що ордер [NUMBER] від 17 вересня 2012 року, виданий [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на кімнату [ADDRESS] та ордер [NUMBER] від 17 вересня 2012 року, виданий [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на кімнату [ADDRESS] слід визнати недійсними, оскільки такими порушено житлові права [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Статтею 117 Житлового кодексу України передбачені наслідки визнання ордеру недійсним, такі як виселення без надання іншого жилого приміщення, надання жилого приміщення, яке особа раніше займала та виселення з наданням іншого жилого приміщення. Враховучи те, що судом визнано недійсними ордер [NUMBER] від 17 вересня 2012 року, виданий [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на кімнату [ADDRESS] та ордер [NUMBER] від 17 вересня 2012 року, виданий [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на кімнату [ADDRESS] відповідачів слід виселити з кімнати [ADDRESS] у кімнату [ADDRESS], вселивши позивачів у належну їм кімнату [ADDRESS] та зобов»язати відповідачів не чинити їм перешкод у користуванні такою. На підставі ст.ст. 59,129 Житлового кодексу Української РСР, п. 10 Розділу II, п. 19 Розділу ІІІ Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved