Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 24.01.2017 року, таким ,що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 02.06.2007 року її дівочим прізвищем є « [PERSON] », яке змінено після реєстрації шлюбу на « [PERSON] ». На початку 2013 року у відділенні Приватбанку вона випадково дізналась, що на її ім`я оформлено кредит 15.11.2006 року, при цьому кредит оформлено на дівоче прізвище « [PERSON] », в копії паспорта вклеєна фотокартка іншої особи, а також підпис на договорі виконаний не позивачкою. Вказані обставини стали підставою для звернення до Фрунзенського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області з заявою про вчинення злочину, було заведено кримінальну справу за статтею 190 ч. 1 КК України. Також у вказаній кримінальній справі було проведено судово - почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої від 28.03.2018 року - підписи та рукописний текст і записи від імені [PERSON] виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]), а іншими особами. Позивачка у вересні 2018 року, при зверненні до нотаріуса, дізналась про арешт на її майно та відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса. У зв`язку з тим, що нею не підписувався кредитний договір, тому такий договір не є укладеним, і він не визнається недійсним в судовому порядку, позивачка звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 19 жовтня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Також, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою суду від 20 грудня 2018 року підготовче засідання по справі закрито, витребувано з СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області належним чином завірена копія висновку судово-почеркознавчої експертизи №23393/4655-4663, складений 28.03.2018 року, що містяться в матеріалах кримінального провадження № 12013220460000380 та призначено справу до судового розгляду по суті в яке викликано учасників по справі. Представник позивача адвокат Мельник Н.О., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання представник відповідача - ПАТ КБ «Приватбанк», не з`явився про час, дату та місце слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку за юридичною адресою, про що свідчать конверти, які повернулися на адресу суду, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив,а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява, якою просив розглянути у його відсутність. Представник третьої особи МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ в Харківській області до судового не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст. 4). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 02.06.2007 року дівочим прізвищем позивачки - [PERSON] є « [PERSON] », яке змінено після реєстрації шлюбу на « [PERSON] ». Зі свідоцтва про розірвання шлюбу від 13.10.2009 року вбачається, що після розірвання шлюбу прізвище присвоєно « [PERSON] ». Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем надана належним чином завірена копія виконавчого напису від 24.01.2017 року з копіями документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника №DNH4KP75540572 від 15.11.2006 року [PERSON] оформила строковий кредит в сумі 2988,70 гривень строком на 24 місяці для купівлі мобільного телефону. З заяви ПАТ КБ «Приватбанк» від 30.11.2016 року до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу вбачається, що відповідно до умов кредитного договору №DNH4KP75540572 від 15.11.2006 року [PERSON] свої зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальній сумі 78104,07 гривень, з урахуванням: - заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2988,70 гривень; - заборгованість за відсотками у розмірі 20077,35 гривень; - заборгованість з пені у розмірі 50842,59 гривень; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3695,43 гривень. Строк за який провадиться стягнення - 3639 днів, а саме з 15.11.2006 року по 01.11.2016 року. На підставі вказаних документів приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис від 24.01.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №865. Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження №55574275 про примусове стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 78104,07 гривень на підставі виконавчого напису №НВО382421, виданого 24.01.2017 року. Також судом встановлено, що 23.01.2013 року позивачка звернулась до Фрунзенського РВ ХМУ ГУ УМВС України в Харківській області з заявою про вчинення злочину. 24.01.2013 року до ЄРДР було внесено заяву [PERSON] та кваліфіковано злочин за статтею 190 ч. 1 КК України, фабула: 15.11.2006 року невстановлена особа, незаконно використавши паспорт на імя[PERSON] оформила кредит в АКБ «ПриватБанк», чим спричинила матеріальну шкоду [PERSON] на суму 32800,00 гривень. 05.02.2013 р. [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк», з заявою, в якій зазначила, що вона станом на 2006 рік не була клієнтом Приватбанку та не оформляла кредит 15.11.2006 року. При цьому зазначила, що на копії паспорту не її фотокартка та підпис на договорі виконаний іншою особою. Також [PERSON] повідомила, звернулась до органів міліції, де розпочато кримінальне провадження за фактом шахрайства. Лист отриманий ПАТ КБ «Приватбанк» 08.02.2013 року, вхід. №1032. Листом від 11.03.2013 року ПАТ КБ «Приватбанк», повідомив позивачку, що її звернення від 05.02.3013 року було розглянуто, та що спеціалісти Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» шукають необхідну інформацію в архівах і програмних комплексах банку та проводять перевірку даних. На підставі вищезазначених листів суд приходить до висновку, що відповідачу було відомо з 08.02.2013 року, що [PERSON] оспорює оформлення кредитного договору від 15.11.2006 року. Ухвалою суду з матеріалів кримінального провадження №12013220460000380 СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області було витребувано належним чином завірену копію висновку судово-почеркознавчої експертизи №23393/4655-4663 від 28.03.2018 року. Згідно висновку судово - почеркознавчої експертизи №23393/4655-4663 від 28.03.2018 року - підписи від імені [PERSON] та рукописний текст і записи від імені [PERSON] виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]), а іншими особами. Суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим, що позивачка не підписувала кредитний договір №DNH4KP75540572 від 15.11.2016 року, тому вказаний правочин є не є укладеним. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» - Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно зі статтею 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved