Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Разом із ними у даній квартирі зареєстрований колишній чоловік їх дочки [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.01.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. [PERSON] з 2015 року за вказаною адресою не проживає, будь-які особисті речі та його майно відсутнє, в утриманні житла участі не бере,. Покликаючись на викладені обставини, просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та примусового його зняти з реєстраційного обліку. Позивачі подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримують із підстав вказаних у позовній заяві. Просять суд позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від [NUMBER] року, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] [PERSON] (а.с. 30). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.01.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 33-34). З будинкової книги вбачається, що у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] (а.с. 36-41). При перевірці Луцького ВП ГУНП України у Волинській області за адресою [ADDRESS] опитані сусіди підтвердили, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2015 року (а.с.32). Відповідно до ст.ст. 319 ч.1, 321 ч.1, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно з якими власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом ч.1 ст. 405 ЦК України та ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником, а якщо такої угоди не було укладено, то - нарівні з власником. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Саме таку правову позицію висловила колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у рішенні від 31 січня 2011 року та Верховний Суд України в постанові від 16.01.2012 року. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Отже, судом були вчинені усі процесуальні дії з метою реалізації сторонами своїх процесуальних прав та здійснення ними процесуальних обов`язків, зокрема належним чином був повідомлений відповідач, однак він в судове засідання не з`явився, не надав суду заперечень проти позову та доказів того, що йому чинились перешкоди у користуванні спірним житлом або причини, у зв`язку з якими він був відсутній за місцем своєї реєстрації є поважними. На основі викладеного суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Вимога позивачів про зняття з реєстрації відповідача до задоволення не підлягає. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється особи на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі ст.ст. 150, 156 ЖК України,

Outcome: partial