Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Кіровський районний відділ у м. Кіровограді УДМС в Кіровоградській області, по якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначили, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві приватної спільної сумісної власності. Відповідач з 2001 року і по теперішній час не проживає хоча зареєстрований за цією адресою. На даний час місце проживання відповідача їм невідоме. В зв»язку з тим, що відповідач більше 15 років не проживає та будь-яких власних речей за вказаною адресою не зберігає, за надані комунальні послуги кошти не сплачує. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Посилаються на обставини викладені в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог посилаються на ст.ст. 321, 391 ЦК України. Не заперечили проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином шляхом оголошення в пресі (газета «Народне слово» № 20 (3250) від 19 травня 2016 року, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. Причини неявки суду невідомі. За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечила. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1999 р. виданого Кіровоградською міською радою квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до акту від 26 лютого 2016 року, підписаних мешканцями [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підписи яких засвідчено майстром ЖЕО № 3 [PERSON], [PERSON], 1976 р.н. зареєстрований за адресою [ADDRESS], за даною адресою не проживає, особистих речей не виявлено, не проживає за вказаною адресою приблизно з 2001 року (а.с.7). Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, складається з права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Обставин, які б свідчили, що позивачі та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та/або в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням, що відповідає вимогам ст.ст. 319, 391 ЦК України, а відтак дає суду підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою по [ADDRESS].

Outcome: approved