Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] через свого представника адвоката Грибан Ж.В. звернулись в суд з позовом до Другого ВДВС міста Луцьк Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), Глинюк І.М. про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2007 року в справі за позовом [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування вартості пошкоджених матеріалів та коштів, сплачених за виконання роботи ухвалено стягнути з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 17 348 гривень на відшкодування понесених збитків на облаштування даху будинку та 741,31 гривень судових витрат. На підставі вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні в Другому ВДВС м. Луцьк. Позивачі рішення суду виконали в повному обсязі. В зв`язку з наміром співвласника житлового будинку [ADDRESS] відчужити свою частину будинку стало відомо, що на вказаний будинок накладено арешт на підставі постанови ДВС м. Луцьк про арешт та оголошення заборони на відчуження майна [PERSON] . В подальшому з`ясувалось, що на майно [PERSON] також накладено арешт постановою ДВС м. Луцьк. Листом Другого ВДВС міста Луцьк Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) від 18 травня 2020 року повідомлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно щодо [PERSON] наявні відомості про обтяження всього його нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер [NUMBER] , виданий 15 грудня 2006 року державним виконавцем ДВС у м. Луцьк. Разом з тим провести ідентифікацію на підставі яких саме виконавчих документів вносився запис про обтяження майна не являється можливим, оскільки Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії) створена та функціонує з 2008 року. На думку позивачів, подальше збереження арешту їхнього майна в межах завершених виконавчих проваджень не відповідає меті застосування арешту, а саме: забезпечення реального виконання рішення. Також наявність арешту їхнього майна суттєво порушує їхні права, як власників. На підставі наведеного, позивачі просять скасувати постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА 675465, виданою 15 грудня 2006 року державним виконавцем ДВС у м. Луцьк Оксенюк С.В. та зняти арешт зі всього майна, що належить [PERSON] , накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА 675465, виданою 15 грудня 2006 року державним виконавцем ДВС у м. Луцьк Оксенюк С.В.; скасувати постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА 675465, виданою 15 грудня 2006 року державним виконавцем ДВС у м. Луцьк Оксенюк С.В. та зняти арешт зі всього майна, що належить [PERSON] , накладений постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА 675465, виданою 15 грудня 2006 року державним виконавцем ДВС у м. Луцьк Оксенюк С.В. Ухвалою від 13 липня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження. Представник позивачів в судове засідання не з`явилася, попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Другого ВДВС міста Луцьк Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) та відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання, відзиву на позов не подали та враховуючи, що представник позивачів не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи суд встановив, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2007 року позов [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування вартості пошкоджених матеріалів та коштів, сплачених за виконання роботи задоволено частково, ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 17 348 гривень на відшкодування понесених збитків на облаштування даху будинку та 741,31 гривень судових витрат (а.с.12-15). За результатами апеляційного та касаційного перегляду вищевказане рішення залишене без змін та набрало законної сили (а.с. 16-18). Також встановлено, що постановою старшого державного виконавця Другого ВДВС Луцького МУЮ Труновою Н.О. від 28 серпня 2007 року відкрито виконавче провадження про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 17 348 гривень на відшкодування понесених збитків на облаштування даху будинку та 741,31 гривень судових витрат (а.с. 19). За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10 червня 2020 року встановлено, що нерухоме майно [PERSON] обтяжене арештом, підстава обтяження - постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА 675465, видана 15 грудня 2006 року державним виконавцем ДВС у м. Луцьк Оксенюк С.В. (а.с. 6-7). Крім того, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10 червня 2020 року встановлено, що нерухоме майно [PERSON] обтяжене арештом. Підстава обтяження - постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер АА 675465, видана 15 грудня 2006 року державним виконавцем ДВС у м. Луцьк Оксенюк С.В. (а.с. 8-9). У відповідь на заяву [PERSON] . Другий ВДВС міста Луцьк Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) повідомив про те, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено відомості про обтяження всього його нерухомого майна [PERSON] на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер [NUMBER] , виданий 15 грудня 2006 року державним виконавцем ДВС у м. Луцьк. Разом з тим провести ідентифікацію на підставі яких саме виконавчих документів вносився запис про обтяження майна не являється можливим, оскільки Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (база даних, яка створена за допомогою автоматизованої системи і відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії) створена та функціонує з 2008 року (а.с. 23). Також встановлено, що позивачі сплатили заборгованість перед [PERSON] за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2007 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій (а.с.24-43). Між сторонами в справі склалися правовідносини, які врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини шостої статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна позивача, арешт майна боржника застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. Зміст наведеної норми Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що арешт майна боржника може бути застосований для забезпечення реального виконання рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню. Однак, досліджені судом письмові докази свідчать про те, що в провадженні Другого ВДВС міста Луцьк Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) відсутнє відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2007 року про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 17 348 гривень на відшкодування понесених збитків на облаштування даху будинку та 741,31 гривень судових витрат. А тому чинність арешту нерухомого майна позивачів наразі не переслідує законної мети щодо забезпечення виконання рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна позивача, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Нормою ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Нормами ч.1, 2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Таким чином, дослідивши характер, суть та підстави заявлених позивачами вимог, норми права, якими вони регулюються, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що накладений арешт на нерухоме майно обмежив позивачів в праві володіння, користування та розпорядження, що призвело до позбавлення позивачів реальної можливості належним чином розпоряджатися своїм правом на майно. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що підстави для збереження обтяжень, накладених на майно відсутні. Відтак позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved