Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Вказує, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області, яке набрало законної сили 19.12.2016 року відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 20.10.2016р. Зазначає, що з часу ухвалення судом зазначеного судового рішення погіршилося її майнове становище, так як суттєво збільшились витрати на утримання дочки, зросли ціни на продукти харчування і на непродовольчі товари, збільшилися тарифи на оплату комунальних платежів, змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, так як працює за кордоном та приблизно рік тому придбав собі автомобіль. З огляду на наведене, з урахуванням матеріального становища платника аліментів, просила суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] в її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06.12.2016р. з 1000 грн. до 2200 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 09.09.2019р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, натомість подала письмову заяву, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подав. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця його проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку, однак така повернулася із відміткою «адресат за кордоном». Крім того, відповідача повідомлено про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду [PERSON] на офіційному веб-сайті суду. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка відповідачу доставлена і він належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, а також враховуючи те, що позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд ухвалив винести заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27.04.2001р., який зареєстровано у Зав?язанцівській сільській раді Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №1. Від шлюбу в сторін народилася дитина: дочка [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає та зареєстрована з матір`ю - позивачкою [PERSON] , яка несе витрати на її утримання. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 06.12.2016 року по цивільній справі Єдиний унікальний номер 448/1418/16-ц (провадження № 2/448/592/16) ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дитини: дочки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в сумі по 1000 гривень, починаючи з 20.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, що стосуються обов`язку батька та матері утримувати дитину, які регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (надалі - СК України). Як відомо із змісту ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів збільшення розміру таких, позивачка [PERSON] як на підставу такого збільшення відповідно до ст.192 СК України, покликалась на погіршення майнового становища одержувача аліментів, збільшення розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та покращення майнового становища платника аліментів. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Таким чином, при вирішенні даного спору, суд виходить з наступних обставин, зокрема: що з моменту винесення судового рішення від 06.12.2016р. погіршилося матеріальне становище одержувача аліментів, так як в зв`язку з інфляційними процесами в державі зросли ціни на харчові та промислові продукти, ліки тощо, а дитина підростає та потребує у зв`язку з цим значно більших витрат на своє утримання. Крім того, підвищився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Також суд враховує те, що відповідач є особою працездатного віку та останнім не подано доказів того, що має на утриманні ще дітей чи інших осіб. Частиною другою статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01.07.2019р. по 30.11.2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2118грн., а з 01.12.2019р. - 2218 грн., тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі меншому, ніж встановлено чинним законодавством. Стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1000 грн., тобто у розмірі, меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Суд вважає, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому також є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 581/638/17-ц (провадження № 61-11279 св18). Виходячи з наведеного, враховуючи найкращі інтереси дитини, необхідність захисту права дитини на належне утримання, з урахуванням її віку та потреб,

Outcome: partial