Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що вона - позивачка перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі до 19.02.2003 р. фактичних шлюбних стосунках, від яких [INFO] у них народився син [PERSON], з 2003 р. вони проживають з відповідачем окремо, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Зокрема, відповідач не турбується про духовний та фізичний розвиток дитини, не цікавиться її станом здоров'я, не вітає зі святами та не проводить часу, аліменти на утримання дитини виплачує не регулярно, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини становить приблизно 30216 грн. станом на 01 травня 2013 р. Крім того, відповідач не надає дозволу на оздоровлення дитини і це позбавляє її - як мати можливості оздоровити чи навчати дитину за кордоном. Враховуючи наведене, та те, що відповідач - як батько дитини повністю само ухилився від виконання своїх батьківських прав просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що відповідач бачив дитину останній раз в 2012 р., з 2005 р. жодного разу не відвідував дитину, не поздоровляв з святами, днем народження, дитина займається в цирковому гуртку який періодично виїздить за кордон, але дитина не може виїхати оскільки відповідач уникає спілкування з ними, дозвіл на виїзд дитини не надає, внаслідок чого дитина засмучується. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував, вказував, що дійсно дитину не бачив з 2005 р., аліменти сплачує за мірою можливості, оскільки у нього не добрі відносини з матір'ю дитини то і спілкуватись з дитиною він змоги не має, щодо дозволу дитині на виїзд за кордон зазначав, що з даним проханням позивачка до нього не зверталась, відносно перешкод матері в зустрічах з дитиною до ООП не звертався, зазначав, що він деякий час проживав за кордоном і позивачка мешкала в м.Миколаїв, тому з дитиною він не бачився. Представники третіх осіб Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Обухівської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явились, надали суду листи с проханням розглянути справу в їх відсутності, підтримували висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, враховуючи наведені обставини, думку позивачки та відповідача, суд вважає можливим розглянути справу в їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі -Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Як зазначено у ст.13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] народився [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження якого, його матір'ю вказана [PERSON], а батьком [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 19 лютого 2003 р. (а.с.8). Встановлено, що 15 жовтня 2010 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 21). Відповідно до довідки ТОВ «МЖЦ» від 20.11.2013 р. [PERSON] 2002 р.н. зареєстрований разом з матір'ю [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 17), даний факт підтверджено актом обстеження від 22.11.2013 р. (18) технічним паспортом на дану квартиру (ас. 19, 20). Відповідно до характеристики та довідки ЗОШ І-ІІІ ступенів №3-ліцей [PERSON] навчається в 6-В класі даної школи, за час навчання дитини мати дитини цікавиться її успіхами та проблемами, батько участь у вихованні дитини не приймає, жодного разу батько дитини школу не відвідував (а.с.16). Відповідно до довідки ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва від 18.05.2013 р. заборгованість [PERSON] перед позивачкою по сплаті аліментів складає станом на 01.05.2013 р. 30216 грн. 20 коп. (а.с. 13). Відповідно до висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Обухівської міської Ради Київської області від 05.03.2014 р. вирішено що є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина. (а.с. 9-10). Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні вказувала суду на те, що є сестрою відповідача і може стверджувати, що відповідач з 2005 р. жодного разу сина не бачив, жодним чином з ним не спілкувався, коли дитина знайшла відповідача в соціальній мережі і бажала спілкування з ним, то відповідач дане спілкування унеможливив, стверджувала о з 2005 р. жодного разу відповідач не вітав сина з святами, не займався його оздоровленням, лікуванням, навчанням, вказувала, що позивачка перешкод в спілкуванні сина з батьком не чинила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказувала, що вона матір позивачки, знає і відповідача, знає, що з 2005 р. відповідач жодного разу дитину не бачив, всі обов'язки щодо виховання дитини взяла на себе мати дитини, батько повністю ухилився від виконання батьківських обов'язків. Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] тривалий час ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно сина [PERSON] 2002 р.н., дитиною взагалі не цікавився, вихованням не займався, матеріальної допомоги на її утримання регулярно не надає, не приймав участі у житті сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Обухівської міської Ради Київської області від 05.03.2014 р. суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню.

Outcome: approved