Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивачі звернулися\~до\~суду з\~позовом в якому\~ просили визнати [PERSON] таким,\~що втратив\~ право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] з тих підстав,\~ що\~ останній понад рік без поважних причин в зазначеному житлі не проживає. В позові зазначили, що [PERSON] належить Ѕ частина даної квартири, з яких ј частина належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, Ѕ частина - на підставі договору купівлі продажу, яку вона придбала у відповідача [PERSON] . Позивачам [PERSON] та [PERSON] належить по ј частині вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло. В даній квартирі крім позивачів зареєстрований колишній чоловік [PERSON] , з яким шлюб розірвано 10 березня 1988 року. [PERSON] фактично в вищевказаній квартирі понад один рік не проживає, витрат по\~утриманню\~житла\~не несе, особисті речі останнього в квартирі відсутні. Його реєстрація в квартирі створює позивачам, як власникам, перешкоди в\~користуванні\~та\~розпорядженні власністю. Просили визнати [PERSON] таким,\~ що втратив\~ право користування\~ житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Позивачі в судове засідання не з`явилися, до суду надали заяви в яких просили розглянути справу у їх відсутність, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, повідомлений належним чином через оголошення на сайті суду про судове засідання, у зв`язку з чим, згідно ч. 5\~ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами. Дослідивши\~ письмові\~ докази,\~ які\~ є\~ в\~ матеріалах\~ справи,\~ суд\~ приходить\~ до\~ наступних\~ висновків. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24 жовтня 2007 року та договором купівлі - продажу від 05 травня 2018 року підтверджується, що Ѕ частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] належить по ј частині даної квартири (а.с.16-18). Згідно довідок відділу квартирного обліку приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Ніжинської міської ради від 18.11.2019 року, 28.11.2019 [INFO] [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 10 березня 1988 року (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст.ст.150, 156\~ЖК Української\~РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Підстави\~ втрати права на користування\~ житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі\~ користування\~ житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду\~ та ст. 405 ЦК України в разі користування\~\~ майном (житлом)\~ власника. Квартира [ADDRESS] є майном (житлом) позивачів, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися\~ відповідними нормами цивільного кодексу України.\~ Відповідно\~ до вимог\~ ст. 405 ЦК України член сім`ї\~ власника\~ житла\~ втрачає\~ право\~ на\~ користування\~ цим\~ житлом\~ в разі\~ відсутності\~\~\~ в\~ житлі\~ понад\~ один рік\~\~ без\~ поважних\~ причин,\~ якщо\~ інше\~ не\~ встановлено\~ домовленістю\~ між\~ ним і власником\~ житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім`ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема,\~ ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України. В позові позивачі стверджували, що відповідач більше року, не проживає в квартирі, власниками якої є позивачі. На підтвердження даних тверджень позивачі надали суду акт про не проживання особи житлового приміщення від 01 лютого 2020 року, в якому значиться, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає протягом 18-ти років і його речі в квартирі відсутні. На думку\~суду позивачі\~довели той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, тому його слід\~визнати таким,\~що\~втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Outcome: approved