Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом у якому, з урахуванням доповнених позовних вимог, просять скасувати свідоцтво від 26 лютого 1992 року про право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] у с. Шибиринівка Чернігівського району Чернігівської області, зареєстрованого у реєстровій книзі №1 за зареєстрованим №183 та визнати право власності: - за [PERSON] на ? частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору та на ? частину, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року; - за [PERSON] на ? частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору; - за [PERSON] на ? частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору, оскільки у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке є правовстановлюючим документом, зазначено було лише голову колгоспного двору - померлого [PERSON], як власника будинку, проте співвласниками даного будинку є і позивачі, які станом на 01.07.1990 року були зареєстровані та проживали у вищезазначеному будинку. Свідоцтво на житловий будинок, яке видане з порушенням законодавства, не дає можливості позивачам реалізувати свої права на домоволодіння, у тому числі і в порядку спадкування. /а.с.4-7, 47/ До судового засідання від позивачів надійшли заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності та задовольнити позов з урахуванням збільшених позовних вимог. /а.с.58, 59, 60/ Представник відповідача - Шибиринівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, від сільського голови надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, заперечень щодо позовних вимог сільська рада не має, з рішенням суду погоджується. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Дослідженням свідоцтва про смерть серії «[NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] року у віці 54 років у с. Шибиринівка Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.8/ З свідоцтва про укладення шлюбу серії «[NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.03.1983 року. /а.с.20/ За час шлюбу у подружжя [PERSON] народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії «[NUMBER] та серії «[NUMBER]. /а.с.49, 50/ Згідно довідки Шибиринівської сільської ради Чернігівського району за №112 від 22.04.2015 року, станом на день смерті [INFO] року [PERSON], який був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS], разом з ним зареєстроване місце проживання мали: дружина - [PERSON] та діти - [PERSON] і [PERSON] /а.с.44 / Наведене свідчить, що позивачі по справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті чоловіка та батька [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України. Як вбачається з копії спадкової справи №549/2014 [PERSON] прийняла спадщину після померлого чоловіка [PERSON], подавши відповідну заяву до Чернігівської районної державної нотаріальної контори та 18.09.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на колісний транспортний засіб - трактор та свідоцтва про право на спадщину за законом на дві земельні ділянки. Діти спадкодавця [PERSON] і [PERSON] 18.11.2014 року відмовились від прийняття спадщини на користь матері [PERSON] подавши до нотаріальної контори відповідні заяви. /а.с.61-64/ Відповідно до довідки виконкому Шибиринівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за №93 від 23.03.2015 року, будинок по [ADDRESS] згідно погосподарській книзі за 1990 рік відноситься до суспільної групи господарювання «колгоспний двір», головою якого був [PERSON] і станом на 01.07.1990 року у дворі були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] і [PERSON] - діти. /а.с.18/ Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, враховуючі установлені судом обставини справи, станом на 01.07.1990 року, голова колгоспного двору і його члени, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Однак, як свідчить свідоцтво про право власності на домоволодіння, видане на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів №263 від 13.12.1991 р., зареєстроване 26.02.1982 року у реєстровій книзі №1 за реєстровим №183 та технічний паспорт на житловий будинок, [PERSON] є єдиним власником домоволодіння у [ADDRESS] як голова колгоспного двору. Дійсна вартість домоволодіння становить 148177 грн. /а.с.12-15, 17/ За положеннями частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець помер після 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК України. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно постанови державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №558/02-31 від 12.03.2015 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями під [ADDRESS] Чернігівського району Чернігівської області, у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі на домоволодіння вказані не всі члени колгоспного двору, які у свою чергу були його власниками. /а.с.19/ Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги позивачів ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності і визнання права власності за [PERSON] на ? частину даного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору та на ? частину у порядку спадкування за законом; за [PERSON] на ? частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору; за [PERSON] на ? частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved