Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони є потерпілими по кримінальному провадженню 120140800300001668 від 25.07.2014 року відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 ч.2 КК України, який в жовтні 2012 року під приводом продажу квартир № 23 в будинку № 63а по вул. Республіканській в м. Запоріжжі шахрайським шляхом спільно з [PERSON] заволодів їх грошима. Так, 27.10.2012 року при підписані попереднього договору купівлі-продажу квартири [PERSON] засвідчив особистим підписом у договорі, що він перебуваючи у здоровому глузді та розуміючи значення своїх дій уклав цей договір. Після чого, вони передали [PERSON] 7 тисяч доларів США. Згідно п.11 укладеного попереднього договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] у разі безпідставної відмови від виконання своїх зобовязань повинен повернути подвійну суму попередньої оплати, тобто 14 тисяч доларів США. 27.10.2012 року вони сплатили нотаріусу [PERSON] по квитанції № 876 - 500грн. за посвідчення попереднього договору купівлі-продажу квартири, а 21.11.2012 року вони сплатили нотаріусу по квитанції № 978,979 400грн. за повідомлення [PERSON] про необхідність явки до нотаріуса для підписання основного договору купівлі-продажу. У цей же день 21.11.2012 року по квитанції без номера вони сплатили нотаріусу 100грн. за надання виписки з Реєстру заборон відчуження нерухомого майна, а 26.11.2012 року сплатили 19грн. за повідомлення телеграмою [PERSON] про необхідність його явки для підписання договору купівлі-продажу квартири.01.12.2012 року вони ще сплатили 21грн. за аналогічне повідомлення надіслане [PERSON]. Всього заподіяна матеріальна шкода складає 14000доларів США і 1040грн.. Крім заподіяної матеріальної шкоди, їм було спричинено моральну шкоду, яку вони обґрунтовують приниженнями, отриманими зі сторони [PERSON], який знущаючись над ними постійно давав обіцянки щодо зняття арештів з квартири, а потім повернути отримані ним гроші, призначав зустрічі, але на них не з»являвся. Фізичними стражданнями 85-річного батька [PERSON] ветерана ВВВ, який внаслідок хвороби ніг не може самостійно підніматися на 5-й поверх, де розташована квартира в якій вони зараз проживають. Душевними стражданнями, повязаними з тим, що 3 роки потому вони могли купити іншу квартиру і користуватися нею зі старим батьком, душевними стражданнями, що повязані зі скандалами в сім»ї, докорами батька в частині не розвязання скоєного шахрайства. Враховуючи ці вище перелічені факти, спричинену моральну шкоду вони оцінюють у сумі 100000грн. та зазначені суми просять стягнути з відповідача на їх користь. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку. Суду надали заяву з проханням справу розглянути у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та в обґрунтування надала суду пояснення аналогічні тим, що викладені в письмових запереченнях наданих суду, відповідно до яких, позивачі зазначаючи, що вони є потерпілими у кримінальному провадженні не надали ніяких доказів того, що стосовно відповідача [PERSON] відкрито кримінальне провадження, а також, що мається рішення щодо визнання його винним за ст.190 ч.2 КК України. При цьому позивачі зазначають, що відповідач нібито шахрайськими діями заволодів їх коштами у сумі 14000доларів США. Факт заволодіння цими коштами дійсно встановлено судовими рішеннями. Однак, єдиною винною особою за цим фактом визнано [PERSON] на підставі вироку суду. Відповідно до ч.2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, а відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Таким чином, відповідач [PERSON] не є тією особою, яка завдала шкоди, а тому не повинен відшкодовувати ані матеріальну, ані моральну шкоду. Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Вироком суду у справі відносно [PERSON] частково задоволено цивільний позов [PERSON] та [PERSON] та стягнуто з [PERSON] 16410доларів США, а також 1387,6грн. та моральну шкоду у розмірі по 10000грн. кожному з потерпілих. Таким чином, грошові кошти на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди вже стягнуто, навіть в більшому розмірі ніж зазначено позивачі у даному позові. На підставі наведеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини, тобто цивільне законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обовязок доведення відсутності його вини в завдані шкоди позивачу. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Позивачі звертаючись до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] посилаються на ту обставину, що вони є потерпілими по кримінальному провадженню 120140800300001668 від 25.07.2014 року відносно [PERSON] за ст. 190 ч.2 КК України, але в підтвердження цього факту позивачами не було надано суду жодного належного та допустимого доказу. Разом з тим, позивачі посилаються на укладання 27.10.2012 року попереднього договору відповідно до п.11 якого, у випадку безпідставної відмови [PERSON], [PERSON] від виконання своїх зобовязань щодо укладання договору купівлі-продажу, вони повинні повернути [PERSON] подвійну суми передоплати. Сума завдатку зазначена у розмірі 11430грн., що є еквівалентом суми 14000доларів США(а.с.4). Вважаючи, що на їх думку, відповідачем [PERSON] внаслідок невиконання умов укладеного попереднього договору вчинені шахрайські дії, позивачі просять стягнути з нього спричинену матеріальну шкоду у розмірі 14000доларів США і 1040грн., що підтверджується квитанціями(а.с.5,6), та моральну шкоду у сумі 100000грн.. В якості доказів в обґрунтування заперечень проти позову та на виконання обовязку щодо доведення відсутності вини відповідача [PERSON] в завданні шкоди позивачам, представником відповідача суду надано вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року відповідно до якого [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності з тих підстав, що 13.10.2012 року він маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, під приводом отримання завдатку для погашення заборгованості комунальних послуг по квартирі [ADDRESS], з метою подальшого її продажу потерпілим, завідомо знаючи про те, що на дане нерухоме майно накладено більше пяти арештів, незаконно заволодів грошовим коштами [PERSON] та [PERSON], у розмірі 1000доларів США, що є еквівалентом суми 7993грн., а також грошовими коштами у розмірі 500доларів США, що є еквівалентом суми 3996грн.50коп., які він отримав 16.10.2012 року, про що [PERSON] написав дві відповідні розписки. Після цього, 27.10.2012 року у денний час, [PERSON] та [PERSON], перебуваючи в офісі приватного нотаріуса [PERSON], уклали між собою попередній договір(серія ВРХ №673892) про зобовязання в майбутньому в строк до 27.11.2012 року укласти договір купівлі-продажу частин квартири [ADDRESS], право власності на яку належить [PERSON]-1/3 частки, [PERSON]-1/3 частки та [PERSON]-1/3 частки, який був засвідчено вказаним приватним нотаріусом. При цьому, відповідно до п.2.4 попереднього договору, сума завдатку складає 114310грн, що є еквівалентом 14000доларів США, які у результаті були передані [PERSON] потерпілою [PERSON]. 27.11.2012 року у строк, призначений для укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири, [PERSON] до нотаріальної контори не з»явився, не дивлячись на те, що його було письмово повідомлено про це. Таким чином, своїми злочинними діями [PERSON] завдав потерпілим [PERSON] та [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 126299грн.50коп., що більше ніж у сто разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто вчинив шахрайство, яке завдало потерпілим значної шкоди. Зазначеним вироком суду [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України та йому призначено покарання у вигляді 4 років обмеження волі. На підставі п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» [PERSON] був звільнений від відбування призначеного покарання. При цьому на підставі вироку суду був частково задоволений цивільний позов заявлений потерпілими і стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частках матеріальну шкоду спричинену злочином в сумі 16410доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 11.09.2014 р.-209497,2грн., а також 1387,6грн., та моральну шкоду в сумі по 10000грн. кожному. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. На підставі вироку Апеляційного суду Запорізької області від 5 березня 2015 року, вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2014 року відносно [PERSON] скасовано в частині звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі п «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році». Постановлено новий вирок, яким за ч.2 ст. 190 КК України призначено [PERSON] покарання у вигляді 4(чотирьох) років обмеження волі. В решті вирок залишено без змін. Вирок набрав законної сили 05.03.2015 року. Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області від 05 березня 2015 року щодо [PERSON] залишено без змін. Положеннями ч.4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З довідки Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2016 року вбачається, що кримінальні справи та кримінальні провадження відносно [PERSON] в 2012-2015 роках до суду не надходили. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факт заволодіння грошовими коштами позивачів, внаслідок вчинення відносно них шахрайських дій, вже був встановлений та доведений вище вказаними судовими рішеннями. Однак, єдиною винною особою за цим фактом визнано [PERSON] на підставі вироку суду. Під час розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] також був розглянутий цивільний позов заявлений потерпілими у цьому кримінальному провадженні [PERSON] та [PERSON], який був задоволений частково та з винної особи [PERSON] стягнуто на їх користь в рівних частках матеріальну шкоду спричинену злочином в сумі 16410доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 11.09.2014 р.-209497,2грн., а також 1387,6грн., та моральну шкоду в сумі по 10000грн. кожному. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. На даний час, звертаючись до суду з цивільним позовом до відповідача [PERSON] позивачі вважають, що і ця особа, також повинна відшкодувати їм спричинену матеріальну та моральну шкоду внаслідок неправомірних дій, повязаних з укладанням попереднього договору 27.10.2012 року, оскільки він також був стороною за цим договором. Але, як було зазначено вище, судом встановлено, що цивільний позов вже був предметом розгляду під час кримінального провадження відносно іншої особи [PERSON] і спричинена позивачам за цим фактом матеріальна шкода у повному обсязі і моральна шкода, у розмірі визначеному судом, їм була відшкодована, що виключає можливість її повторного відшкодування з іншої особи, оскільки це суперечить чинному законодавству. Разом з тим, суд також враховує, що представником відповідача в судовому засіданні було доведено відсутності вини відповідача [PERSON] в завдані шкоди позивачам.

Outcome: dismissed