Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Будьоннівського районного суду м. Донецька з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04.12.1999 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку зроблено актовий запис за № 526. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. З 2010 року фактично стосунки з відповідачем були припиненні. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, немає. Подальше збереження шлюбу є не можливим. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надавши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував. Перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 грудня 1999 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у місті Донецьку зроблено актовий запис за № 526, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів до примирення подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Дослідивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що між подружжям внаслідок розладу виникли погані стосунки, жоден з подружжя не бажає надалі підтримувати шлюб. За таких обставин суд дійшов висновку, що спільне проживання подружжя не можливе. Беручи до уваги сформовані взаємини між подружжям, причини розладу, небажання кожного з них надалі підтримувати сімейні стосунки, що суперечитиме інтересам кожного з них, суд вважає, що збереження їхньої родини стало не можливим. Позивачкою документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, у встановленому законом розмірі 229 грн. 40 коп., які у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд покладає на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved