Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист гідності та честі та відшкодування моральної шкоди, в якій просить зобовязати [PERSON] спростувати поширені нею недостовірні відомості, стягнути з [PERSON] в його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн., посилаючись на мотиви, викладені в позовні заяві. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] просить позов задоволити в повному обсязі, посилаючись на мотиви, викладені в позовні заяві. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позову не визнали та заперечували проти задоволення позову. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази, що є у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки судом встановлено наступне: 07 березня 2016 року померла [PERSON], яка була двоюрідною тіткою позивачки [PERSON] За життя 07 грудня 2015 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно відповідачці [PERSON]. Внаслідок вказаних обставин між позивачами і відповідачкою виникли суперечки з приводу спадкового майна. 13 березня 2016 року після церковного богослужіння с. Лошнів відповідачка [PERSON] поширила недостовірну інформацію щодо позивачки [PERSON] нібито остання викрала кури та гроші померлої [PERSON] Також [PERSON] дана інформація була поширена [PERSON]. Також відповідачкою [PERSON] була поширена недостовірна інформація невстановленій жительці с. Лошнів та [PERSON], що нібито позивач [PERSON] крав кури, які належали померлій [PERSON] Відповідно до ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Відповідно до ст. 201 Цивільного кодексу України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Як зазначено у роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь(поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивачки, порушує її право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Тобто, вимагати прилюдного спростування та відповіді можуть фізичні особи, стосовно яких поширена неправдива інформація, що порушує їх особисті немайнові права. Як випливає із змісту ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіган\-ням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до чинного законодавства України, негативна інформація, по\-ширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Свідок [PERSON] дала показання, що вона особисто чула як [PERSON] звертаючись до [PERSON] зазначила, що остання крала кури та гроші. Свідок [PERSON] дав показання, що він особисто чув як [PERSON] звертаючись до жительки с. Лошнів зазначила, що [PERSON] крав кури. Також, вказані обставини підтверджуються показаннями свідка [PERSON], який зазначив у судовому засіданні, що особисто чув як [PERSON] казала його матері [PERSON], що та крала кури та гроші. Показання свідків [PERSON]О, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд оцінює критично, так як вони не були безпосередніми свідками розмови між [PERSON] та [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною вимогою, в якій просили стягнути з відповідачки [PERSON] в користь позивачів моральну шкоду в розмірі 10000 грн. завдану поширенням неправдивої інформації яка порочить його честь, гідність. Згідно постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 2 та 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Згідно постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Однак, дана позовна вимога [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої поширенням неправдивої інформації яка порочить його честь, гідність є безпідставними, оскільки позивачі не довели завдання їм моральної шкоди поширенням неправдивої інформації, за яку необхідно було б стягнути моральну шкоду, хоча відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до переконання, що позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про захист гідності та честі та відшкодування моральної шкоди слід задоволити частково, визнавши недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність [PERSON] та [PERSON] відомості поширені [PERSON], щодо крадіжки курей та грошей, які належали [PERSON], зобовязавши [PERSON] спростувати не достовірні відомості щодо [PERSON] та [PERSON] у формі, яка є ідентичною до форми поширення неправдивих відомостей. У решті позовних вимог відмовити у звязку з їх безпідставністю. Також слід стягнути з [PERSON] судового збору 551 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави за подання позову немайнового характеру, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved