Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтувала тим, що 14 червня 2003 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Подільською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 02. В шлюбі з відповідачем народилось двоє дітей: син - [PERSON],[INFO] та син - [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинили з вересня 2012 року, внаслідок чого проживають окремо. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає не можливим. Просить шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. 28 серпня 2018 року ухвалою Веселинівського районного суду було відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв'язку з неявкою сторін, у відповідності ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 червня 2003 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Подільською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. В шлюбі з відповідачем народилось двоє дітей: син - [PERSON],[INFO] та син - [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Шлюбні відносини сторони фактично припинили через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого проживають окремо. Спорів майнового характеру, щодо місця проживання сторони не мають. Спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що шлюбні відносини сторони фактично припинили та поновлювати не бажають, любов та повага між ними відсутні і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також інтереси їхніх дітей, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, в наслідок чого шлюб підлягає розірванню, а позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином позивачка має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При поданні позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 352 грн. 40 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved