Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла 24 січня 2011 року, відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння за № 54 по вул.. Московській в с. Дударків Бориспільського району Київської області. До складу домоволодіння, згідно технічного паспорта входять двоквартирний житловий будинок, побудований в 1960 році (загальна площа будинку 136.2 м2) прибудова, веранда, ганок, козирок, погріб з шийкою, оглядова яма, сарай, убиральня, навіс, сарай, козирок, літня кухня, альтанка, огорожа, ворота, хвіртка, ворота, огорожа, огорожа, хвіртка, ворота, колонка питна. Однак, з тієї причини, що відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння і спадкодавець за життя не здійснив його державну реєстрацію, позивачі не можуть успадкувати його в нотаріальному порядку , а тому просять суд визнати за ними право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом. Представник позивачів в судовому засіданні присутнім не був, надав суду заяву, в якій просив позов задовольнити та проводити розгляд справи без його участі та без участі позивачів. Відповідач- Дударківська сільська рада Бориспільського району Київської області, в судове засідання представника не направили, однак надіслали суду заяву, в якій просили проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника, при розгляді справи покладаються на думку суду. Дослідивши матеріали по справі, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 24 січня 2011 року померла мати позивачів [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть. ( а.с. 14). Позивачі є рідними дітьми померлої, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та свідоцтвом про одруження.( а.с.12,13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді двоквартирного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Московська, 54, с.Дударків, Бориспільського району Київської області. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків( спадщини) від фізичної особи, яка померла( спадкодавця), до інших осіб( спадкоємців). Спадкоємцями 1 черги за законом після смерті [PERSON] є: діти, позивачі по справі, [PERSON] та [PERSON], та чоловік [PERSON] Згідно з приписами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя, [PERSON] заповіт складено не було. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачі спадщину прийняли у встановлений шестимісячний термін шляхом звернення з відповідною заявою до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи № 221/2011 рік та витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. [PERSON] відмовився від прийняття належної йому частки спадщини на користь позивача [PERSON], про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори. Таким чином, позивачі являються спадкоємцями майна за законом та у відповідності до ст.. 1261 ЦК України мають право на спадкування. Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування в суді не встановлено. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачам було відмовлено, оскільки на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи. Як вбачається з довідки № 2-16-576, виданої 11.11.2015 року Дударківською сільською радою Бориспільського району, згідно даних по господарської книги № 5 за 2011-2015 роки Дударківської сільської ради, житловий будинок, який розташований в с.Дударків Бориспільського району Київської області по вул.. Московська, 54, збудований 1965 року та числиться за [PERSON]. ( а.с. 18, 19). Технічний паспорт на спадкове домоволодіння виготовлений ТОВ « Фокус Проект» лише 15.07.2015 року, тобто після смерті спадкодавця.( а.с. 30-33). Як із нього вбачається, вказаний житловий будинок складається з двох квартир: квартира №1 має загальну площу 56.7 м.кв. , житлова площа 29.0 м.кв.; квартира №2 має загальну площу 79.5 м.кв., житлова площа даної квартири складає 51.8 м.кв.. Дані квартири ізольовані, мають окремі входи, окремі системи газо- та електропостачання. Порядок користування житловим будинком склався таким чином, що позивач [PERSON] займає квартиру №1, а позивач [PERSON] займає квартиру №2. Таке користування склалось за взаємною згодою, спору щодо користування приміщеннями не існує. Домоволодіння знаходиться на приватизованій земельній ділянці, площею 0.2500 га., кадастровий номер 3220883601:01:027:0029. На дану земельну ділянку позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Отже, вказаний будинок перебував у фактичному володінні, користуванні та розпорядженні [PERSON] Однак за життя спадкодавець не отримав відповідні правовстановлюючі документи на нерухоме майно в відповідних органах, що стало перешкодою для позивачів при успадкуванні майна та оформлення свого права власності на житловий будинок. А тому порушене право позивачів підлягає визнанню в судовому порядку. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини, пов»язані з виникненням права власності на споруджений будинок у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на вказане домоволодіння. Пунктом 5 ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що реєстрація прав власності проводиться на підставі судових рішень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved