Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивачка 20.10.2016 року звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживачів, скасування заборгованості у розмірі 36\~895,71 грн. і зобов`язання повернути кошти у розмірі 11\~310,78 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що вона в ПАТ КБ «ПриватБанк» має картку, на яку отримує пенсію. Разом з пенсійною карткою їй у 2011р. дали кредитну картку із кредитним лімітом 500 грн. та кредитними коштами не користувалась. Ніяких договорів або заяв вона підписувала. через рік відповідач подарував «GOLD CARD», та пояснили що тепер вона буде отримувати пенсію без черги. Позивач є людиною похилого віку та є для співробітників банку «легкою здобиччю». Таким чином позивач має в банку : картку № [NUMBER] , на яку надходить пенсія, універсальну картку «GOLD CARD» № [NUMBER] , та універсальну картку № [NUMBER] . Проте 09.06.2016р. о першій годині ночі була здійснена несанкціонована реєстрація у «Приват24» та були переведені гроші з рахунку без її згоди. Позивачка зв`язалась з представником банку за номером 3700, та отримала обіцянку що гроші будуть повернуті назад та що це був збій програми. Також вона службі безпеки повідомила що вона не отримувала повідомлень про зняття коштів та попросила заблокувати картку, але рішення про блокування картки розглядалось 4 дні, аж доки не стало відомо, що гроші було знято у м.Херсоні без картки за допомогою комп`ютерних пристроїв у терміналі банку. 13.06.2016р. позивачка направила до банку лист з прохання розібратися та прийняти міри. Проте таких дій згідно ст..8 р.6 постанови НБУ від 05.11.2014р. відповідач не здійснив. 25.06.2016р. позивач звернулась до Херсонського відділу поліції зі зверненням щодо можливих шахрайських дій з боку невідомих людей, що заволоділи її коштами та було заведена справа в ЄРДР26.06.2016р. за №12016230040003400 на підставі ч.1 ст.190 КК України. Потім позивачка звернулась в банк з проханням припинити надання миттєвих кредитів. 21.07.2016р. вона отримала відповідь, де зазначалось, що позивачка розголосила свої приватні дані третім особам і цим самим картка була скомпрометована. Проте таке не відповідає дійсності. Позивач не знає я ким чином шахраї змогли отримати доступ до її коштів та вона не розголошувала конфіденційну інформацію. 18.07.2016р. вона звернулась із заявою до Херсонського відділу поліції про закриття усіх банківських рахунків. 10.08.2016р. вона отримала виписку по рахунку/карті № [NUMBER] та по якихось невідомих їй додаткових рахунках за період з 01.05.2016р. по 10.08.2016р., з якою вбачалось що гроші знімались у м.Херсон без картки на протязі двох тижнів - з 26.05.2016р. по 11.06.2016р. тобто з пояснень робітників банку вбачається, що у разі зняття кредитних коштів і їх повернення,які є на карті, банк самостійно надає ще більший за розміром кредит. Проте договорів на отримання кредитів вона не укладала. Шахраї зняли пенсію позивачки, особисті кошти, депозитні кошти, а також отримали кредитні кошти у розмірі 31\~109,48 грн., загальна сума втрачених коштів згідно виписки становить 44\~993,77 грн. Згідно виписки від 07.10.2016р. заборгованість складає 36\~895,71 грн., та відповідач нарахував штрафні санкції попре обізнаність про шахрайство. Позивачка подала до відповідача запит про інформацію щодо усіх договорів, підписаних між нею та банком з її особистим підписом, проте 17.08.2016р. відповідач відмовив у їх наданні. 11.08.2016р. позивачка звернулась до банку із претензією, згідно якої просила призупинити всі нарахування штрафних санкцій, пені. Зобов`язання не могли виникнути, оскільки вона не укладала миттєвих кредитів, що були надані в червні 2016р., а неправомірне списання коштів з рахунків із причин шахрайства чи помилок із боку відповідача не може породжувати відповідальність. 01.09.2016р. вона знову звернулась до відділення банку з заявою про надання доказів отримання її особистих даних шахраям та фотографій людини, яка отримала кошти у банкоматі, та потім а у відповідь банк відмовив, посилаючись що це є банківською таємницею. 12.09.2016р. вона отримала довідку про існуючий борг перед відповідачем та з переліком договорів, на підставі яких начебто виникла заборгованість, таких договорів вона не підписувала, тобто вони укладені з порушенням ст..ст. 215,216 ЦК України та вони є нікчемними та за ними не наступають правових наслідків. 15.09.2016р. вона також звернулась із заявою про призупинення виплат, оскільки вона є потерпілою у кримінальному проваджені. 21.09.2016р. позивачка отримала виписку з банку по карткам за період з 25.05.2016р. по 30.06.2016р., де на пенсійній карті були особисті кошти у розмірі 950 грн., а 06.06.2016р. були зараховані кошти на картку № [NUMBER] у розмірі 1136,46 грн.(сума вкладу скарбничка), там же була і пенсія 1244,32 грн. що надійшла 10.06.2016р., та якою шахраї заволоділи 11.06.2016р. тобто з картки було знято 3330,78 грн. На другій карті № [NUMBER] було знято суму у розмірі 7920 грн..- це депозит. Всього вкрали шахраї 11\~310,78 грн. на цю суму позивачу завдано збитки згідно ст..22 ЦК України. Та тепер від неї вимагають кошти, залякують судами. Посилалась на те. що вона є споживачем послуг банку, а тому правовідносини, які виникають з кредитних договорів , договорів банківського вкладу та підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Вважає, що банк самовільно надавав кредити, не отримавши згоду її, не підписавши кредитний договір, умови кредитування їй невідомі. Порушений і принцип рівності сторін, адже банк самостійно змінював такі істотні умови по договору, як сума кредиту, збільшення ліміту, строки надання кредиту, а позивач в даному випадку є «слабкою стороною». За викладених обставин, звернулася до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 31.10.2016 року провадження у справі було відкрито та справу призначено до розгляду в судове засіданні на 29.11.2016 року (головуючий суддя [PERSON] ) Ухвалою суду від 07.02.2017 року за клопотанням відповідача було зупинено провадження по справі до розгляду по суті кримінальної справи №12016230040003400. У зв`язку з тим, що на підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 22.08.2017 року №2503/0/15-17 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси, за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що повторний розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м.Одеси Домусчі Л.В. (протокол повторного авторозподілу від 20.11.2017 року) та ухвалою суду від 21.11.2017р. цивільна справа прийнята до провадження суддею Домусчі Л.В. та судом здійснювались запити до Херсонського ВП ГУ НП в Херсонській області протягом 2018-2019р.р., на які отримано відповідь що слідство триває. За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 27.02.2020р. поновлено провадження по справі з призначенням підготовчого засідання на 13.04.2020р. При цьому 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Згідно з п. 9 ч.1 Розділу\~XIII\~Перехідні положення ЦПК України\~справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 12 ст. 33 чинного\~ЦПК України\~у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження. 09.04.2020р. позивачка подала клопотання про ознайомлення зі справою, у зв`язку з чим підготовче засідання 13.04.2020 року відкладено на 25.05.2020р. Позивачка 25.05.2020р. подала до суду заяву про проведення підготовчого засідання у її відсутність та про закриття підготовчого засідання (а.с.119). Також вона надала заяву про розгляд справи у її відсутність і що банк досі продовжує нараховувати заборгованість та вимагають повернути гроші. (а.с.120). Ухвалою суду від 25.05.2020р. підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду на 22.07.2020р. 20.07.2020р. до суду на електронну адресу надійшла заява від позивачки з проханням перенести судове засідання у зв`язку з знаходженням її на амбулаторному лікуванні. У зв`язку з чим судове засідання відкладено на 19.11.2020р.та згодом на 27.11.2020р. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному розгляд справи 27.11.2020 року був відкладений на 11.01.2021 року. У судове засідання 11.01.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Позивачка надала до суду заяви, згідно якої просить справу розглядати за її відсутності. Від представника відповідача до суду 11.01.2021 року надійшли письмові пояснення, згідно яких заперечували проти позовних вимог та просили відмовити, посилаючись на те, що саме позивач повинен нести відповідальність за здійснення платіжних операцій за належними їй банківськими картками. Додатково зазначили, наявність кримінального провадження не може свідчити у силу презумпції невинуватості про вчинення ними злочину стосовно позивача, а також не можуть бути обставинами для звільнення позивача від виконання обов`язків за відповідними зобов`язаннями. У відповідності до ч.1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому суд вважає, що матеріали справи дозволяють визначитись суду з предметом та підставою позову, та визначитись с правовідносинами. Зважаючи на належне сповіщення сторін та відсутність будь-яких нерозглянутих клопотань, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення\~є 16.01.2021 року. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. У своєму позові позивач посилається на порушення його прав відповідно до ч.1 ст.22, 215,216, 634, 1054, 1056-1 ЦК України і Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Судом встановлено, що\~позивачка [PERSON] є пенсіонеркою та отримає пенсію на картку в ПАТ КБ «Приватбанк» з 2011р. та разом з цією карткою має ще кредитну картку із кредитним лімітом 500 грн. 13.06.2016р. вхід. №4741 позивачка звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою розібратися в ситуації, згідно якої зазначила, що 09.06.2016р. у першій годині ночі сталася несанкціонована реєстрація в «Приват 24», були переведені гроші з рахунку на «Голден карту», та ще до цього пенсія було переведено без її згоди на «Копілку» та без смс-повідомлення. На її звернення служба безпеки пообіцяли гроші повернути, зазначивши що то був збій програми. Та тільки у неділю оператор запропонував заблокувати «Приват 24», та що гроші було знято в м.Херсон.(а.с.15). Із виписки по карті [NUMBER] за період з 01.05.2016р. по 10.08.2016р. вбачається, що всього видатки склали 44993,77 грн. та: 01.06.2016р. відбулось зняття готівки в банкоматі без карти в м.Херсон 2002 грн.; 02.06.2016р. відбулось зняття готівки в банкоматі без карти 4 рази по 2002 грн. в [ADDRESS] ,, код отримано в банкоматі; 03.06.2016р. відбулось зняття готівки в банкоматі без карти в м.Херсон 2002 грн.; 05.06.2016р. відбулось зняття готівки в банкоматі без карти в м.Херсон 1202 грн. та 2002 грн. та 2002 грн.; 09.06.2016р. відбувся переказ на карту № [NUMBER] із карти 55..91 через «Приват 24» 3450 грн. та потім також переказ: видано фізособам за банківською картою 75 грн., та потім ще зараховано на карту:оплата товару 50 грн., також 09.06.2016р. відбулось зняття готівки в банкоматі без карти м.Херсон вул. Нестерова,1а, код отриманий в банкоматі 100 грн., та ще одна також операція зі зняття готівки 2000 грн. та 1502 грн., згодом цією ж датою здійснено переказ готівки зі своєї картки [NUMBER] на суму 1100 грн., та згодом зняття готівки 2002 грн., ще 2002 грн. в м.Херсоні, переказ готівки зі своєї картки 51…91 суми 4600 грн., та збільшено кредитний ліміт на 10100 грн., 10.06.2016р. відбулось зняття готівки в банкоматі без карти в м. Херсон 102 грн. та в магазині 1202 грн. та 2002 грн. Із цього рахунку знімалась готівка ще в травні 2016р. в м.Херсон в банкоматі без карти. Згідно довідки відповідача станом на 12.09.2016р. (а.с.28,29) [PERSON] має заборгованість по слідуючим договорам: № [NUMBER] та\~дод картам\~(та\~ [NUMBER] ) на суму 11951,52 грн., За № [NUMBER] (карта Універсальна та ГОЛД) на суму 7919,48 грн. за № [NUMBER] (миттєва рас розстрочка) на суму 7920 грн. За № [NUMBER] (миттєва рас розстрочка) на суму 7920 грн. При цьому саме з цієї картки № [NUMBER] як стверджує позивач знято кошти Згідно довідки відповідача станом на 07.10.2016р. (а.с.31) [PERSON] має заборгованість по слідуючим договорам: За № [NUMBER] на суму 7919,48 грн. за № [NUMBER] (миттєва рас розстрочка) на суму 7920 грн. За № [NUMBER] (миттєва рас розстрочка) на суму 7920 грн. AMDN51000087462933 на суму 13044,92 грн. GA7ODDLG05Q10 на суму 91,31 грн. Наявність карти за № [NUMBER] не вбачається з банківських виписок. Із виписки банку від 10.08.2016р. (а.с.26 зв.27) вбачається, що карта № [NUMBER] - це є депозит на суму 7920 грн., по якому залишок станом на 31.05.2016р. складає 0,52 грн. У талоні-повідомленні №907953 зазначено що о/у КР ГУНП в Одеській області Крючков О.В. реєстр.№1321 в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення ГУ НП в Одеській області прийнято заяву 24.06.2016р. (а.с.24). З відповіді ПАТ КБ «Приватбанк» від 07.07.2016р. на заяву позивачки №555 від 09.06.2016р. вбачається, що банк просить ще зачекати трохи з відповіддю. Спеціалісти головного офісу банку шукають необхідну їй інформацію в архівах і програмних комплексах банку та проводять перевірку даних. Як тільки вони закінчать цю роботу, їй буде надано повна відповідь.(а.с.16). 12.07.2016р. позивачка звернулась до банку з заявою вхід. №5310, якою просила призупинити виплату кредитів взятих шахраями у зв`язку з відкриттям кримінального провадження на час досудового розслідування. (а.с.17). З відповіді ПАТ КБ «Приватбанк» від 21.07.2016р. на заяву позивачки від 12.06.2016р. вбачається, що банк розглянув її запит щодо несанкціонованого списання коштів з рахунку № [NUMBER] , та за результатами розслідування повідомляють: аналіз ситуації показав, що нею були порушені умови і правила надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний вживати заходи щодо запобігання втрати (розкрадання) карток, ПІНа, або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або незаконного використання (п.п.1.1.,1.12. Умов та правил надання банківських послуг). З її боку допущені порушення, якими вона скомпрометувала свою карту, назвавши третій особі її реквізити та персональні дані клієнта (номер телефону, номер карти, ПІБ, ІПН паспорт та ін..) також через меню банкомата були здійснені усі дії, які говорили невідомі особи, а саме внесено до ваших персональних даних номер телефону, який вам не належить, що дозволило здійснити ….. по вашому картковому рахунку. Також відповідач посилався на п.1.1.5.5., п.1.1.5.28.,п.1.1.5.14., п1.1.5.29. Щодо вимоги про призупинення нарахування то послались на ст..ст. 526,527,539 ЦК України п.6.5.,6.6. Умов та правил надання банківських послуг, та що забороняється встановлювати окремій особі більш сприятливі умови іншим клієнтам банку за аналогічними договорами. Згідно листа [PERSON] з ГУ Національної поліції в Херсонській області слідчого управління від 29.08.2016р. вбачається, що звернення позивачки від 10.08.2016р. розглянуто, проведено відомчу перевірку, під час якої слідчим управлінням ГУНП вивчено матеріали кримінального провадження №12016230040003400, за результатами встановлено, що стан досудового розслідування не відповідає вимогам чинного законодавства, та слідчому Херсонського ВП Веретельнікової А.В суворо вказано на недопущення в подальшому безпідставної тяганини і зобов`язано вжити всіх вичерпних заходів до проведення повного та всебічного розслідування кримінального правопорушення та надано письмові вказівки щодо подальшого оду досудового слідства та терміни. Клопотання про визнання її потерпілою, допиту, вирішення питання про накладання арешту на банківські рахунки направлено до Херсонського ВП ГУ НП для розгляду. (а.с.20). У заяві від 01.09.2016р. до банку позивачка просить надати їй копії фото шахраїв, що зняли кошти в м.Херсоні, номер телефону з якого переводились в готівку кошти та надати їй докази передачі нею шахраям персональних даних. (а.с.21). Із відповіді банка від 09.2016р. вбачається, що вони не можуть надати таку інформацію, оскільки вона містить банківську таємницю і можуть надати лише на підставі письмового запиту або з письмового дозволу власника такої інформації лише за умови, що така заява відповідає вимогам правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затв. Пост. НБУ від 14.07.2006р. №267 (ч.3 п.3.1.). Оскільки її запит не відповідає вищезазначеним вимогам та неможливо провести процедуру ідентифікації особи, банк не має правових підстав для його задоволення та надання поштою інформації. Рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. (а.с.22). Із листа Херсонського ВП ГУ НП України в Херсонській області від 12.09.2016р. №36/9479 [PERSON] вбачається, що дане кримінальне провадження щодо протиправних дій з боку невідомих осіб, які шахрайським шляхом заволоділи за допомогою мережі системи ПРИВАТ 24 її грошовими коштами у сумі 45000 грн. зареєстровано за №12016230040003400 за попередньою кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України, та позивачка визнана потерпілою, досудове розслідування триває (а.с.25). Аналогічний зміст також міститься і в довідці про прийняття і реєстрації заяви та про хід розслідування від 13.10.2016р. №36/10687 (а. с.33). Також судом встановлено, що банк звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., який 13.06.2017р. видав виконавчий напис за реєстр №4208, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору від 24.03.2011р. та розрахунку заборгованості за договором станом на 10.04.2017р. грошових коштів у сумі 67\~101 грн.86 коп. Стягнення здійснюється за період з 24.03.2011р. по 10.04.2017р. (а.с.78). На підставі даного виконавчого напису ст.. державним виконавцем Таратунського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Солонович Л.С. відкрито виконавче провадження згідно постанови від 04.08.2017р. ВП №544432289 (а.с.79). Згідно відповіді на запит суду Херсонського ВП ГУ НП України в Херсонській області від 19.04.2019р. ст.. слідчого Глазовської О.В. зазначено, що на даний момент триває досудове розслідування.(а.с.92). Аналогічна відповідь надана суду слідчим СВ Яворським А. від 04.05.2020р. (а.с.122) та що вказане провадження знаходиться на перегляді в Херсонській місцевій прокуратурі. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до пункту 14.12 статті 14\~Закону України\~«Про платіжні\~системи та\~переказ коштів\~в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Пунктом 14.13 статті 14 цього Закону передбачено, що право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Згідно з пунктом 14.16 статті 14\~цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Частиною 1 статті 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що сквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Відповідно до пунктів 6.3-6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач зобов`язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов`язаний ідентифікувати держателя і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу. Порядок подання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу та внесення спеціального платіжного засобу до стоп-списку і його вилучення з нього визначаються у внутрішньобанківських правилах банку, розроблених з урахуванням вимог цього Положення, правил платіжної системи, та обумовлюються в договорі. Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Також в п. 9 визначено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, за змістом наведених норм тягар доказування зазначених обставин несе ПАТ КБ «ПриватБанк». Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. При вирішенні спору суд приймає до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі\~\~№ 127/23496/15-ц, провадження № 61-3239св18; від 28 лютого 2018 року у справі № 725/314/15-ц, (провадження № 61-5769св18), від 20 червня 2018 року (справа № 691/699/16-ц, провадження № 61-16504св18); від 20 червня 2018 року (справа № 320/1169/16-ц, провадження № 61-9855св18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 357/6461/15-ц, провадження № 61-19669св18); від 20 березня 2019 року (справа № 715/1067/16-ц, провадження № 61-22431св18) вказану правову позицію підтримав. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, слід виходити з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року (справа № 552/2819/16-ц, провадження № 61-1396св18). Згідно із п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 5 грудня 2014 року, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, а саме розділами: 1.1.2. Права та обов`язки клієнта, 1.1.2. Права та обов`язки Клієнта, 1.1.2.1. Клієнт зобов`язаний Інформувати Банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, стікера РауРаss, ПІН-кода, SІМ-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до відділення Банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні. Негайно повідомляти Банк шляхом дзвінка до Колл-центру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома Клієнту, про втрату/викрадення карти, стікера РауРаss, SІМ-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками 3-х осіб). Згідно п.1.1.3.1.7. Умов та правил банк зобов`язаний у разі виникнення овердрафта або одержання усного або письмового повідомлення власника або довіреної особи, переданого у порядку, передбаченому Умовами та правилами, про втрату/крадіжку картки або про можливість несанкціонованого використання картки третіми особами забезпечити призупинення розрахунків з використанням картки. Також банк наділений правом: відповідно до п. 1.1.3.2.32. з метою моніторингу шахрайських/ризикових банківських операцій та/або проведення заходів щодо погашення заборгованості Банк має право протягом терміну дії Договору про надання банківських послуг встановити геопозиціювання телефону клієнта/уповноваженої особи клієнта, номер якого зазначений у договорі, а також використовувати інформацію про місце перебування клієнта/уповноваженої особи клієнта, отриманої Банком на підставі геопозиціювання телефону. Відповідно до Розділу 1.1.5. Відповідальність сторін Умов і правил надання банківських послуг, Держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення Власника Карти в Банк та блокування Карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою, в разі якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошенню ПІН-кода або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію. Посилання банк у службовій записці на ту обставину, що [PERSON] порушила Умови та Правила надання банківських послуг, своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають належного доказового підтвердження. Із боку відповідача не надано будь-яких доказів, які безспірно доводять, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому суд приходить до висновку про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків позивача. За змістом статті 614\~ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Банк не довів, що позивач втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію, зокрема 09.06.2016 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів, та при цьому не надав доказів того, що ним було вжито всіх можливих заходів для запобігання порушення прав позивача та їх поновлення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка 09 червня 2016 року (заявка №555) невідкладно повідомила співробітників ПАТ КБ «ПриватБанк» за контактним телефоном 3700 про несанкційоновані незаконні дії з вимогою про блокування рахунку, та надала всю відому їй інформацію про те, що трапилося та звернулась із заявою до ГУНП в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення. Між тим, у свою чергу, судом встановлено невиконання банком своїх обов`язків, передбачених п. 1.1.3. Умов і правил надання банківських послуг, а саме: при отриманні від клієнта повідомлення про втручання третіх осіб в її банківські рахунки банк зобов`язаний був призупинити проведення розрахунків з використанням цих карток. Однак, Банком не виконано своїх обов`язків щодо перешкоджання здійсненню списанню коштів у результаті шахрайських дій третіх осіб та заява позивача про блокування картки розглядалась банком 4 днів, після чого лише було її заблоковано, що тим самим призвело до порушення відповідачем прав позивача як споживача банківських послуг. Встановивши, що банком не доведено вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а позивачка, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно (09.06.2016 року) повідомила банк про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає за можливе задовольнити їх у частині зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» повернути [PERSON] кошти у розмірі 11\~250, 78 грн. (а саме суми депозитного вкладу, списаного 7920 грн., списаного у м. Херсоні 09.06.2016 року) та 3330. 78 грн. (сума пенсійних нарахувань, знятих за період із 06.06.2016 року по 11.06.2016 року). Із приводу вимог позивача про скасування існуючої заборгованості по карткам суд враховує наступне. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Згідно статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Верховний суд у постанові від 10.10.2019 року по справі №320/8618/15-ц зазначив, що тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування чергових платежів, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. У рамках даної справи Об`єднана палата ВС дійшла висновку, що позовна вимога про зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за період з березня 2015 року по теперішній час у сумі 2500 грн. на тіло кредиту по кредитному договору № 004-074421-200913 від 20 вересня 2013 року, є неефективним способом захисту, оскільки не відновлює порушене право і жодним чином не нівелює негативні наслідки порушення її права. Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Більш того, для такого способу захисту (скасування нарахованої заборгованості) в національній практиці не існує достатнього підґрунтя - усталеної практики національних судів, якою підтверджується цей спосіб захисту порушеного права. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про скасування існуючої заборгованості, оскільки така вимога не відповідає способам захисту прав, передбачених чинним законодавством. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Outcome: partial