Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, свої позовні вимоги мотивували тим, що в належному позивачам на праві спільної часткової власності житловому будинку, що знаходиться в [ADDRESS] зареєстрований відповідач. Позивачка по справі [PERSON] перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей. 25.12.2009 р. шлюб між останніми розірвано. У 2008 р. відповідач вибув з належного позивачам будинку, місце його перебування позивачам не відоме. В зв'язку з тим, що відповідач прописаний у належному позивачам будинку, останні позбавлені можливості оформити субсидії на комунальні послуги, а тому позивачі вимушені були звернутися до суду із даним позовом. Позивачі подали до суду заяви, про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задоволити, на заочний розгляд справи згідні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся на сайті суду, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, суд прийшов до такого переконання з слідуючих міркувань: З довідки від 09.10.2018 р. №1619, виданої Балинцівською сільською радою, слідує, що до складу сім'ї [PERSON], 1929 р.н., жительки [ADDRESS] входять [PERSON], 1975 р.н, [PERSON], 1996 р.н., [PERSON], 1970 р.н. не проживає з липня 2008 р. З довідки, виданої Балинцівською сільською радою, вбачається, що в житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] в 1990 р. були зареєстровані та проживали [PERSON], 1921 р.н. - помер [INFO], [PERSON], 1929 р.н. З акту обстеження матеріально-побутових умов жительки с.Трофанівка, Снятинського району, Івано-Франківської області [PERSON], 1929 р.н., слідує, що [PERSON], 1970 р.н. в даному господарстві не проживає з липня 2008 р. З свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 08.12.1987 р., вбачається, що житловий будинок, з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] З рішення №14 від 26.02.2008 р., виданого Балинцівською сільською радою, слідує, що вирішено оформити право власності на житловий будинок в [ADDRESS] в бувшому колгоспному дворі (в рівних частках) на: [PERSON], 1921 р.н. - помер [INFO] -1/3, [PERSON], 1929 р.н., -1/3, [PERSON] -1/3. З свідоцтва про смерть Серія [NUMBER], виданого на [PERSON], слідує, що останній помер [INFO] З свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER], вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 12.10.1991 р. зареєстрували шлюб. Після одруження «[PERSON]» присвоєно «[PERSON]». З свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого на [PERSON] слідує, що батьками останньої записано [PERSON] та [PERSON] З свідоцтва про розірвання шлюбу слідує, що 25.12.2009 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №197. З акту обстеження господарства [PERSON], 1929 р.н., жительки [ADDRESS], слідує, що [PERSON], 1970 р.н. в даному господарстві не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, який йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із наведеного суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у належному позивачці житловому будинку понад 1 рік, тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання у цьому будинку. В решті позову слід відмовити, оскільки визнання втратившим право на проживання тягне за собою зняття з реєстрації. На підставі ст. ст. 319, 405 ЦК України,

Outcome: partial