Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про захист прав власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] є онукою позивачки [PERSON] та донькою [PERSON] На підставі договорів купівлі-продажу та дарування позивачці [PERSON] належить на праві власності 45/100 часток квартири під № [ADDRESS], а позивачці [PERSON] належить 55/100 часток зазначеної квартири. 22.06.2010 р. відповідачка [PERSON] разом з двома малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] за їхньою, позивачів, згодою вселились та була зареєстровані в спірній квартирі і набули право користування житловим приміщенням. В листопаді 2014 р. відповідачка разом із своїми дітьми добровільно залишила спірну квартиру і переїхала в м. Хотин, і з цього часу без поважних причин в спірній квартирі не проживають, незважаючи на відсутність перешкод в цьому. Відповідачці на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку під [ADDRESS] а її неповнолітні діти відвідують Хотинської ЗОШ № 5 та проживають за адресою: [ADDRESS] Комунальні послуги за користування спірним житлом відповідачка не сплачує, будь-які її особисті речі в цій квартирі відсутні. Таким чином, оскільки відповідачка разом з дітьми, обравши інше місце проживання, у спірній квартирі не проживає без поважних причин більш ніж один рік, вона втратила право користування ним. А тому просили суд визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на частину квартири за договором купівлі-продажу посилаючись на те, що до придбання спірної квартири по [ADDRESS] вона разом з позивачками, батьком та братом проживали в квартирі [ADDRESS] як члени однієї сім'ї. 05 грудня 1993 р. ними ця квартира була приватизована, а 23 серпня 1995 р. продана. Переїзд їхньої сім'ї в спірну квартиру [ADDRESS] був пов'язаний з придбанням її за кошти від продажу квартири по [ADDRESS]. На відчуження належної їй і брату частини квартири по [ADDRESS] як неповнолітнім, дав згоду орган опіки - виконком Чернівецької міської ради. 30.08.1996 р. вона разом з батьками, братом, бабусею були зняті з реєстрації в квартирі по [ADDRESS] де були зареєстровані 16.05.1997 р. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 лютого 1997 р. власником квартири стала бабуся - [PERSON], хоча фактично квартира придбана на кошти від продажу квартири по [ADDRESS] 09 лютого 2005 р. [PERSON] подарувала частину спірної квартири - [ADDRESS] [PERSON] Кошти за продану квартиру по [ADDRESS] м. Чернівці, ( в тому належних їй 1/5 частки квартири) були витрачені на придбання квартири [ADDRESS]. Про своє порушене право на спірну квартиру їй стало відомо з позовної заяви відповідачів, яку отримала 23 грудня 2015 р. Тому нею не пропущений строк позовної давності щодо звернення до суду з зустрічним позовом. Відповідачі хочуть продати квартиру і в такий спосіб позбавити її права на частку квартирі - в розмірі 1/5 її частки, що дорівнює 20/100 ідеальної частки. А тому просила визнати за нею право власності на 20/100 ідеальної частини в спірній квартирі. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав повністю, зустрічний позов не визнав і в своїх поясненнях підтвердив обставини, викладені в позовній заяві та запереченнях на зустрічний позов. Також вважав, що відповідачем пропущено строк звернення до суду з зустрічним позовом. Відповідач [PERSON], допитана в судовому засіданні як свідок, та її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені у власній позовній заяві та запереченнях. Вважали, що відповідачем не пропущено строк звернення до суду з зустрічним позовом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню, а підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] немає у зв'язку з наступним. Судом в судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.1997 р. позивачці [PERSON] належить на праві власності 45/100 часток квартири під № [ADDRESS], а позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 09.02.2005 р. належить 55/100 часток зазначеної квартири ( а.с. 8, 9 ). До придбання цієї квартири сторони разом ще з двома членами своєї сім'ї проживали в іншій квартирі по [ADDRESS] в м. Чернівці, яка була приватизована ними і в подальшому продана ( а.с. 54, 95 ). Також судом встановлено, що в листопаді 2014 р. відповідач [PERSON] разом із своїми дітьми залишила спірну квартиру і переїхала в м. Хотин, і з цього часу без поважних причин вони в спірній квартирі не проживають. Це в судовому засіданні визнала відповідач [PERSON], пояснивши одночасно, що виселитись з квартири її примусив рідний брат, який двічі восени 2014 року влаштував їй скандали. Але в судовому засіданні [PERSON] не надала суду жодних доказів тому, що в спірній квартирі вона не змогла проживати через рідного брата, що вона зверталась з цього приводу до правоохоронних органів. Також відповідачем не була надано суду жодних доказів тому, що вона не втратила зв'язок з квартирою, що там знаходяться її речі, майно, що вона приходила до бабусі ( мати знаходиться за кордоном ), що там вона святкувала дні народження своїх дітей. Навпаки судом встановлено, що відповідачці на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку під [ADDRESS] а її неповнолітні діти відвідують Хотинської ЗОШ № 5 та проживають за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 13, 15 ). Комунальні послуги за користування спірним житлом відповідачка не сплачує, що вона також визнала в судовому засіданні. Згідно з ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже судом встановлено, що відповідач [PERSON] як член сім.ї позивачів - власників спірної квартири без поважних причин не проживає в ній понад один рік, а тому позов про її визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Що ж стосується зустрічного позову, то він є необґрунтованим у зв'язку з наступним. Обґрунтовуючи свою вимогу щодо визнання права власності на 20/100 часток спірної квартири на підставі ст. 392 ЦК України, позивачка вважає, що вона набула такого права тільки на підставі того, що спірне нерухоме майно було набуте в тому числі і за грошові кошти, отримані від продажу її частки в квартирі по [ADDRESS] Разом з тим ст. 328 ч. 1 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 2. ч. 1 п. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Договір купівлі-продажу спірної квартири від 28.02.1997 р. та договір дарування 45/ 100 цієї ж квартири від 09.02.2005 р. зареєстровані у реєстрі прав власності відповідно 01.02.2005р. та 15.02.2005 р. Отже фактом державної реєстрації речового права державою підтверджений факт належності спірного нерухомого майна на праві спільної часткової власності відповідачам за зустрічним позовом. При укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] не була стороною даного договору, отже, оскільки в даному випадку право власності виникло у [PERSON] на підставі правочину, який відповідач не вчиняла, а підстави для його визнання недійсним відсутні, в неї не виникло право власності на дану квартиру. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 30.03.2016 року по справі 6-1851цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів. Позивач за зустрічним позовом просить визнати за нею право власності на 20\\100 частин спірної квартири, але не зазначає яким саме чином має бути припинено право власності відповідачів на цю частину - чи це має бути частково припинено право власності [PERSON] з належних їй на праві власності 45/100 часток квартири, чи це має бути частково припинено право власності [PERSON] з належних їй на праві власності 55/100 часток зазначеної квартири, чи це має бути частково припинено право власності обох відповідачок, але тоді в якій саме частці, суду не відомо. Судом в судовому засіданні роз'яснювалось представнику [PERSON] її право на уточнення позовних вимог, але та цим правом не скористалась. Отже, оскільки у [PERSON] право власності на частку спірної квартири не виникло і будь-якого правовстановлюючого документа у неї не існувало, її неіснуюче право не може бути захищено на підставі ст. 392 ЦК України, у зв'язку з чим у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Також на думку суду [PERSON] без поважних причин пропустила строк звернення до суду з приводу права власності на спірну квартиру оскільки в судовому засіданні сама пояснила, що про те, що квартира по [ADDRESS] була придбана одноособово бабусею їй було відомо ще тоді ж, отже про свої порушені майнові права вона дізналась в 1997р. і відповідно з 2000р., коли вона стала повнолітньою, могла у встановленому законом порядку їх відновлювати. У зв'язку з задоволенням позову [PERSON] та [PERSON] мають бути скасовані заходи забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved