Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів, яку в ході судового розгляду справи неодноразово уточнювали, про відшкодування моральної шкоди завданої взаємодією джерел підвищеної небезпеки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що [INFO] близько 07 год. 30 хв. на 215 км. + 700 м. автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ, між населеними пунктами Градизьк-Кагамлик, сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої загинула [PERSON], яка доводиться позивачам донькою та онукою. Обставинами ДТП зазначили, що [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] що належить виконкому Кременчуцької міської ради, та перебуваючи з останньою в трудових правовідносинах, перевозячи на задньому пасажирському сидінні автомобіля [PERSON], на передньому пасажирському сидінні [PERSON], рухаючись в колоні автомашин у напрямку м.Києва, в складних погодних умовах, під час туману, побачивши, що їхавший в попутному з ним напрямку (в сторону Києва) автомобіль IVECO 50с13 реєстраційний номер [NUMBER], почав його обганяти, то він також, не впевнившись, що проїзна частина вільна для здійснення маневру, почав здійснювати обгін. Вважаючи, що зустрічний автотранспорт відсутній, маневр обгону здійснював пересуваючись по зустрічній полосі руху слідуючи за автомобілем IVECO 50с13 реєстраційний номер [NUMBER] (яким керував [PERSON].). Однак в обставинах обмеженої видимості автомобіль IVECO 50с13 реєстраційний номер [NUMBER] правою боковою частиною контактував з зустрічним транспортом, а саме з передньою-боковою частиною автомобіля КАМАЗ 5320 реєстраційний номер [NUMBER] належний ТОВ «Хмільникхлібопродукт» (під керуванням [PERSON].), внаслідок чого IVECO 50с13 занесло в кювет. Їхавший слідом за автомобілем IVECO 50с13 по зустрічній полосі руху автомобіль ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] порушивши вимоги п.14.6 «г» Правил дорожнього руху України згідно яких «обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках дороги з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості» здійснив своєю передньою частиною зіткнення з передньою частиною їхавшого йому на зустріч автомобіля КАМАЗ реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок такого зіткнення пасажири автомобіля ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Надалі, потерпіла [PERSON] у шоковому стані з тілесними ушкодженнями продовжувала знаходитися в автомобілі ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] задні двері якого були заблоковані від удару, внаслідок чого спроби дістати її з автомобіля та відвести в безпечне місце виявилися невдалими. Через декілька хвилин після зазначеної аварії водій автомобіля МАЗ 54329 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], що рухався у напрямку м.Києва, не витримав безпечної швидкості руху, в умовах обмеженої видимості, із-за туману, допустив зіткнення правою частиною напівпричепа з задньою частиною автомобіля ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] у якому на задньому пасажирському сидінні перебувала [PERSON], після чого допустив з'їзд у кювет та перевершення автомобіля. На час ДТП [PERSON] керував автомобілем по довіреності від власника автомобіля [PERSON] та перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем - [PERSON]. Крім того вказали, що викладені обставини підтверджуються матеріалами кримінальної справи, яка розглянута Глобинським районним судом Полтавської області з постановленням обвинувального вироку від 21.12.2011 року щодо [PERSON], а щодо [PERSON] було застосовано ЗУ «Про амністію» та постановою суду від 21.12.2011 року його звільнено від кримінальної відповідальності та справу закрито. Вказали, що шкода потерпілій була завдана внаслідок спільних дій водія автомобіля ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] та водія автомобіля МАЗ 54329 реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON]. В процесі судового розгляду справи позивачі неодноразово уточнювали свої позовні вимоги, визначалися з колом осіб, які беруть участь у справі, та остаточно прохали суд стягнути з відповідачів: Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», [PERSON], солідарно завдану смертю [PERSON] моральну шкоду на користь [PERSON] в розмірі 300000 грн., на користь [PERSON] в розмірі 300000 грн. та на користь [PERSON] в розмірі 300000 грн. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2014 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (т.1 а.с.122). Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 21 травня 2014 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмільникхлібопродукт» (т.2 а.с.53). Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 20 червня 2014 року за заявою представника позивачів [PERSON] залишено без розгляду позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині позовних вимог заявлених до відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 20 червня 2014 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хмільникхлібопродукт» у зв'язку з ліквідацією юридичної особи. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, надали заяву про розгляд справи без їх участі, та за участю їх представника [PERSON] Позовну заяву підтримали у повному обсязі та прохали її задовольнити. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідачів Кременчуцької міської ради Полтавської області та Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області - [PERSON] з позовним вимогами не погодилася, надавши письмове заперечення на позовну заяву. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] частково визнав позовні вимоги, однак в процесі судового розгляду справи визначився зі своєю позицією та вказав, що позовні вимоги заявлені до відповідача [PERSON] не визнає та прохає відмовити у їх задоволенні. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, надавши повноваження представляти його інтереси адвокату [PERSON], також надав заперечення на позовну заяву, де прохав відмовити у задоволенні позовних вимог до нього з підстав, вказаних у запереченні. У судове засідання представник відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, вказали, що з позовними вимогами не погоджуються, прохали відмовити у їх задоволенні до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» з підстав, вказаних у запереченні на позовну заяву. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах наданих письмових доказів, а також матеріали кримінальної справи 1-1/11, повністю і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] близько 07 год. 30 хв. на 215 км. + 700 м. автодороги Бориспіль-Дніпропетровськ, між населеними пунктами Градизьк-Кагамлик, сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої загинула [PERSON]. ДТП сталося при наступних обставинах. [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] що належить виконкому Кременчуцької міської ради, та перебуваючи з останньою в трудових відносинах, перевозячи на задньому пасажирському сидінні автомобіля [PERSON], на передньому пасажирському сидінні [PERSON], рухаючись в колоні автомашин у напрямку м.Києва, в складних погодних умовах, під час туману, побачивши, що їхавший в попутному з ним напрямку (в сторону Києва) автомобіль IVECO 50с13 реєстраційний номер [NUMBER], почав його обганяти, то він також, не впевнившись, що проїзна частина вільна для здійснення маневру, почав здійснювати обгін. Вважаючи, що зустрічний автотранспорт відсутній, маневр обгону здійснював пересуваючись по зустрічній полосі руху слідуючи за автомобілем IVECO 50с13 реєстраційний номер [NUMBER] (яким керував [PERSON].). Однак в обставинах обмеженої видимості автомобіль IVECO 50с13 реєстраційний номер [NUMBER] правою боковою частиною контактував з зустрічним транспортом, а саме з передньою-боковою частиною автомобіля КАМАЗ 5320 реєстраційний номер [NUMBER] належний ТОВ «Хмільникхлібопродукт» (під керуванням [PERSON].), внаслідок чого IVECO 50с13 занесло в кювет. Їхавший слідом за автомобілем IVECO 50с13 по зустрічній полосі руху автомобіль ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] порушивши вимоги п.14.6 «г» Правил дорожнього руху України згідно яких «обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках дороги з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості» здійснив своєю передньою частиною зіткнення з передньою частиною їхавшого йому на зустріч автомобіля КАМАЗ реєстраційний номер [NUMBER]. Внаслідок такого зіткнення пасажири автомобіля ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Надалі, потерпіла [PERSON] у шоковому стані з тілесними ушкодженнями продовжувала знаходитися в автомобілі ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] задні двері якого були заблоковані від удару, внаслідок чого спроби дістати її з автомобіля та відвести в безпечне місце виявилися невдалими. Через декілька хвилин після зазначеної аварії водій автомобіля МАЗ 54329 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], що рухався у напрямку м.Києва, не витримав безпечної швидкості руху, в умовах обмеженої видимості, із-за туману, допустив зіткнення правою частиною напівпричепа з задньою частиною автомобіля ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] у якому на задньому пасажирському сидінні перебувала [PERSON], після чого допустив з'їзд у кювет та перевершення автомобіля. На час ДТП [PERSON] керував автомобілем по довіреності від власника автомобіля [PERSON] та перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем - [PERSON] згідно трудового договору від 10.05.2005 року. Вищевказані обставини підтверджуються вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 21.12.2011 року, згідно якого [PERSON] визнано винним у злочині передбаченому ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнено з випробовуванням на 2 роки іспитового терміну. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON], Кременчуцької міської ради, [PERSON] залишено без розгляду. Вирок набрав законної сили. (т.1 а.с.7-10, кримінальна справа т.4 а.с.204-207). Відносно [PERSON] була порушена кримінальна справа за ч.2 ст.286 КК України та за постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 21.12.2011 року його звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок акту амністії (кримінальна справа т.4 а.с.208). Згідно ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також судом встановлено, що автомобіль ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] належить Виконавчому комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах (кримінальна справа т.1 а.с.73-75,78-79), автомобіль КАМАЗ 5320 реєстраційний номер [NUMBER] належить ТОВ «Хмільникхлібопродукт», яким керував [PERSON] (кримінальна справа т.1 а.с.42-46), автомобіль МАЗ 54329 реєстраційний номер [NUMBER] належить фізичній особі-підприємцю - [PERSON], з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах (кримінальна справа т.1 а.с.61-70). Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов'язків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст.ст. 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої взаємодією джерел підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. У пункті 6 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. Не впливають на виникнення обов'язку володільця джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов'язків, або він самовільно, неправомірно використовував його у своїх особистих цілях. Разом із цим, суд вважає, що при стягненні моральної шкоди необхідно врахувати положення ст.1188 ЦК України, та залучив до участі у справі у якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмільникхлібопродукт», як володільця іншого джерела підвищеної небезпеки, який спільно завдав шкоди потерпілому та зобов'язаний її відшкодувати незалежно від вини. При розгляді справи суд має у повному обсязі з'ясувати коло осіб, які є учасниками спірних правовідносин, визначитися з характером спірних правовідносин та обставинами, якими заявник обґрунтував свої вимоги та які підлягають дослідженню. Тому, лише повний суб'єктний склад надає підстави суду для вирішення питання чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, що відповідно є підставою для задоволення або відмови у позові. Частиною 2 ст.1188 ЦК України встановлено, що у тих випадках, коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані відшкодувати її незалежно від їхньої вини. Отже, якщо при зіткненні кількох автомобілів постраждав пасажир або пішохід, обов'язок відшкодувати шкоду потерпілому покладається на всіх володільців небезпечних об'єктів солідарно, незалежно від їхньої вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.8 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов'язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників. З вищенаведеного та враховуючи всі обставини справи, випливає, що за даним позовом належними відповідачами є саме Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмільникхлібопродукт». Разом з цим, під час розгляду справи встановлено, що особа співвідповідача ТОВ «Хмільникхлібопродукт» ліквідована. У зв'язку з чим судом закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «Хмільникхлібопродукт» у зв'язку з ліквідацією юридичної особи. Як вбачається з матеріалів справи, позов пред'явлено позивачами [PERSON], яка є матір'ю померлої [PERSON], та [PERSON] і [PERSON], які є дідусем та бабусею померлої. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали разом з нею однією сім'єю. На підставі наданої довідки КП ГЖЕД №10 від 29.01.2005 року вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прописані та проживали за адресою: [ADDRESS]. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, заподіяних незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене та матеріали справи, суд приходить до висновку, що факт завдання позивачам моральної шкоди відповідачами доведено. Відповідно до ст.23 ЦК України, при визначені розміру моральної шкоди враховуються показники розумності та справедливості. Беручи до уваги зазначене, суд знаходить за доцільне відшкодувати матері померлої - [PERSON] моральну шкоду в розмірі 75000 грн., дідусеві та бабусі померлої - [PERSON] та [PERSON] по 35000 грн. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2005 року між Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та виконкомом Кременчуцької міської ради укладений договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів строком на 1 рік, починаючи з 31.10.2005 року по 30.10.2006 року, що підтверджується копією поліса №ВА/182/244, яким забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21150 реєстраційний номер [NUMBER] (т.2 а.с.3). При цьому, в процесі судового розгляду справи до участі у справі в якості співвідповідача залучено страховика - ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», однак, розглядаючи справу суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог до ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» виходячи з наступного. Пунктом 22.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. За змістом п.п. 1, 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується страховиком лише у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я потерпілого. У той же час, судом встановлено, що потерпіла [PERSON] внаслідок ДТП загинула. Можливість відшкодування моральної шкоди внаслідок загибелі потерпілого вказаним Законом та страховим полісом не передбачена. Також, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову пред'явленому позивачами до відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області, так, як у судовому засіданні встановлено, що у даній справі має відповідальність нести саме Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області, з яким водій [PERSON] перебував у трудових відносинах. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, в тому числі положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджуються матеріалами справи та журналами судового засідання. На підставі ст.88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо відшкодування судових витрат.

Outcome: partial