Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про поділ спільного майна подружжя, який неодноразово уточняла в ході судового розгляду. В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що з 18.01.2001р. по 29.08.2013р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має троє неповнолітніх дітей: синів [PERSON] - [INFO] народження та [PERSON] - [INFO]. народження, дочку [PERSON] - [INFO]. На утримання останніх відповідач згідно з рішенням Стрийського міськрайонного суду від 29.08.2013р. зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час звернення до суду з даним позовом відповідач має заборгованість по несплачених аліментах в розмірі 13 040 грн. За час перебування у шлюбі ними придбано наступне майно: автомобіль марки ЗАЗ-ДЕУ державний номерний знак [NUMBER]; телевізор Electron вартістю 2300 грн.; ліжко та матрац загальною вартістю 4000 грн.; комп'ютер стаціонарний з монітором та процесором загальною вартістю 2500 грн.; холодильник Atlant вартістю 3000 грн.; газову плиту Ardo вартістю 4000 грн. Угоди про добровільний поділ зазначеного майна між ними не досягнуто. З огляду на те, що діти проживають з нею, відповідач не сплачує аліменти на їх утримання, відповідно до вимог ч.3 ст.70 СК України просила відступити від засад рівності часток та виділивти їй 2/3 частки спірного майна, відповідачу - 1/3. Відповідно до висновку експертно-товарознавчого дослідження №3/14 від 21.05.2014р. середня ринкова ціна спірного автомобіля ЗАЗ-ДЕУ становить 52 859,60 грн. Оскільки автомобіль є неподільний річчю, відповідач не працює, має значну заборгованість по несплачених аліментах н утримання дітей, тому не матиме можливості компенсувати їй частину вартості автомобіля; транспортний засіб потрібний їй для забезпечення належного догляду за неповнолітніми дітьми, просила визнати за нею право власності на спірний автомобіль, натомість відповідачу компенсувати 1/3 частину оціночної вартості такого, сплативши останньому внесену нею на депозитний рахунок суду суму в розмірі - 17000 грн. Згодом уточнила позовні вимоги: просила визнати спільною сумісною власністю подружжя спірний автомобіль вартістю 52859,60 грн.; телевізор Elektron вартістю 2300 грн.; компютер стаціонарний (процесор + монітор) вартістю 2500 грн.; холодильник Atlant вартістю 3000 грн.; ліжко + матрац загальною вартістю 4000 грн.; газову плиту ARDO вартістю 4000 грн.; провести поділ зазначеного майна, присудивши їй 2/3 частини автомобіля і визнати за нею право власності на цю частину автомобіля; решту майна, а саме: 1/3 частину автомобіля, телевізор, комп'ютер, холодильник, ліжко, матрац, газову плиту залишити у власності відповідача. Оскільки автомобіль залишається у користуванні відповідача просила повернути їй внесені на депозитний рахунок суду кошти в розмірі 17 000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], покликаючись на викладені обставини, уточнені позовні вимоги підтримали. Позивачка пояснила, що придбані ними у шлюбі речі: телевізор, комп'ютер, холодильник, ліжко, матрац, газова плита також залишилися у користуванні відповідача, у помешканні, де він проживає. Вона разом з дітьми проживає у квартирі, яку винаймає за власні кошти, тому на ці речі не претендує і згідна залишити їх відповідачу. Останній згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу значиться власником спірного автомобіля та постійно ним користується. Оскільки вона на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі, відповідач згідно з довідкою, яка видана ВДВС, має станом на 01.01.2015р. заборгованість по аліментах 21 720,00 грн.; на спірний автомобіль в ході виконавчого провадження накладено арешт, вона не претендує на передачу їй спірного автомобіля, згідна щоб він залишився у користуванні відповідача, натомість, з огляду на зазначене вимагала визнати за нею право власності на 2/3 частини автомобіля та повернення їй внесені на депозитний рахунок суду кошти в розмірі 17 000 грн. Відповідач неодноразово належними чином повідомлявся про місце та час розгляду справи. Згідно поштової кореспонденції, судові повістки, які надсилалася відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про явку у суд повернуті за закінченням терміну зберігання, оскільки відповідач для отримання таких в поштове відділення не з'явився. Відповідності до вимог ст.74 ч.5 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Окрім цього, вимогами ч. ст.77 ЦПК України передбачено, що сторони повинні повідомляти про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) і у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судову адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив рішення на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ч.ч.1,3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 ст.369, ст.370 ЦК передбачають, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. піввласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленомустаттею 364 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст.60, 69-70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; дружина та чоловік мають право на його поділ; у разі поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, тощо. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2001р. по 29.08.2013р. За час перебування в шлюбі придбали автомобіль марки ZAZ DAEWOO T13110 державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується обліковою карткою приватного ТЗ ДНЗ [NUMBER] (а.с.12); телевізор Electron вартістю 2300 грн., ліжко та матрац загальною вартістю 4000 грн., комп'ютер стаціонарний з монітором та процесором загальною вартістю 2500 грн., холодильник Atlant вартістю 3000 грн., газову плиту Ardo вартістю 4000 грн. Отже, зазначене майно є спільною власністю сторін як подружжя. Згідно з висновком №33/14 експертного автотоварознавчого дослідження по заяві [PERSON] (а.с.8-1) середня ринкова ціна автомобіля ЗАЗ DAEWOO T13110, державний реєстраційний номер [NUMBER] 2007р. випуску станом на момент завершення експертного дослідення 21.05.2014р. становить 52 859,60 грн. Стаття 365 ЦК України передбає умови, за яких право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. У випадку дотримання цих умов суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. [PERSON], яка звертаючись до суду в первинному позові закладала вимогу про припинення права відповідача на частку у спільному майні, яким є спірний автомобіль, згідно із квитанцією №47/Н/90 від 17 червня 2014р. на розрахунковий рахунок № 37313005000789 ТУ ДСА у Львівській області були внесені кошти в розмірі 17 000 грн. 00 коп., що становило 1/3 частину вартості спірного автомобіля. Однак, згодом позивачка зменшила позовні вимоги, не наполягала на припинені права відповідача на 1/3 частку у спільному майні, яким є автомобіль, тому й просила суд повернути їй внесені на депозитний рахунок кошти в розмірі 17000 грн. Оскільки, позивачка більше не ставить вимогу про припинення права відповідача на частку у спірному автомобілі, суд вважає, що зазначені кошти в розмірі 17000 грн. підлягають поверненню позивачці. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст. 3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, на неодноразові виклики в суд не з'явився та не надав суду належних і допустимих доказів, які б спростовували вимоги позивачки та обставини, якими вона їх обґрунтувала. Відтак, враховуючи наведене, суд вважає, що є всі підстави визнати спільною сумісною власністю сторін автомобіль ЗАЗ-DAEWOO Т13110, рік випуску 2007, колір червоний, державний номерний знак [NUMBER], № кузова [NUMBER], вартістю 52 859,60 грн.; телевізор Elektron вартістю 2300 грн.; компютер стаціонарний (процесор + монітор) вартістю 2500 грн.; холодильник Atlant вартістю 3000 грн.; ліжко + матрац загальною вартістю 4000 грн.; газову плиту ARDO вартістю 4000 грн. Оскільки, фактично все майно подружжя знаходиться у користуванні відповідача і позивачка не наполягає на передачі частини цього майна їй у користування, а лише на визнанні за нею права власності на частку такого, суд, провівши відповідні розрахунки та з огляду на те, що на утриманні позивачки залишилися троє неповнолітніх дітей, відповідач ухиляється від сплати аліментів на їх утримання, вважає за можливе при поділі спірного майна відступити від засад рівності часток та присудити позивачці 2/3 частки спірного автомобіля, визнавши за нею право власності на цю частку, вартість якої становить 35 239,73 грн. Решту майна: 1/3 частину автомобіля вартості автомобіля; телевізор Elektron вартістю 2300 грн.; компютер стаціонарний (процесор + монітор) вартістю 2500 грн.; холодильник Atlant вартістю 3000 грн.; ліжко + матрац загальною вартістю 4000 грн.; газову плиту ARDO вартістю 4000 грн. Загальна вартість присудженого відповідачу майна становитиме 33 419,86 грн. присудити відповідачу [PERSON] Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати та витрати на правову допомогу, а також стягнути судові витрати в дохід держави пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: approved