Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева, Харківської міської ради, треті особи: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, Адміністрація Слобідського району Харківської міської ради, про визнання права на безоплатну приватизацію кімнати [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що у 2002 році за спільним рішенням адміністрації та профкому державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» Єгоровій А.Т. було виділено кімнату 520 в гуртожитку по [ADDRESS] що перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 1033 від 03.11.2004 року будинок за адресою: [ADDRESS] було виключено із числа гуртожитків та закріплено за мешканцями займану ними площу. Таким рішенням було дозволено Комінтернівському райвиконкому та ДП «Завод ім. В.О. Малишева» закріпити за мешканцями будинку займану ними площу і відкрити особові рахунки. Позивач [PERSON] зазначила, що вона з іншими мешканцями гуртожитку розташованого за адресою: [ADDRESS] на законних підставах стала наймачем кімнати [ADDRESS] , на її ім`я відкрито особовий рахунок. Житлова кімната [ADDRESS] закріплена за мешканцями за рішенням Харківської міської ради № 1033 від 03.11.2004 року у відповідності з рішенням адміністрації та профкому ДП «Завод ім. В.О. Малишева» протокол від 26.08.2004 року. Таким чином, позиві вважають, що з 2004 року по цей час, вони на належній правовій підставі користуються квартирою за вищевказаною адресою, повністю сплачуючи витрати за комунальні послуги. Враховуючи що позивачами не використано право на приватизацію житла, останні звернулись до генерального директора ДП «Завод ім. В.О. Малишева» з заявою щодо надання копії протоколу про спільне рішення адміністрації та профкому заводу про виділення кімнати в 2004 році в гуртожитку, але [PERSON] одержала відповідь про відсутність таких відомостей в архіві заводу та в архіві об`єднаного профспілкового комітету, Враховуючи, що позивачі проживають протягом останніх 17 років на законних підставах за адресою: [ADDRESS] , проте реалізувати своє право на безоплатну приватизацію не можуть через відсутність протоколу спільного рішення адміністрації та профкому державного підприємства «Завод ім. В.О. Малишева» про виділення в 2004 році кімнати в гуртожитку, у зв`язку з цим позивачі звернулися до суду. Як на підставу своїх вимог [PERSON] , [PERSON] , посилаються на Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду». Від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останні заперечували проти позовних вимог. Зазначили, що згідно ст. 129 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку, адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу. Однак [PERSON] та [PERSON] не надано до матеріалів справи доказів, які б надавали право на вселення та проживання в спірному приміщенні на законних підставах: а саме: спеціальний ордер на вселення та договір найму житлового приміщення в гуртожитку ДП «Завод ім. В.О. Малишева». Спільне рішення адміністрації та об`єднаного профспілкового комітету ДП «Завод ім. В.О. Малишева» не є підставою для визнання за особою права на безоплатну приватизацію житлового приміщення». Позивачем не вказано правового статусу спірного будинку, але зазначено, що рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 03.11.2004 року за № 1033 виключено із числа гуртожитків будинок [ADDRESS] , а тому сфера дії Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не регулює спірні правовідносини. Представник відповідача вважає, що ДП «Завод ім. В.О. Малишева» не є належним відповідачем, оскільки будь-яким чином не обмежує чи порушує права позивача. Від представника відповідача Харківської міської ради надійшов відзив. Відповідно до якого останній заперечував проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень, зазначив, що зі змісту позовних вимог не зрозуміло якими діям чи бездіяльністю Харківської міської ради було порушено права позивача. Листом Управління обліку та розподілу житлової площі від 07.02.2018 року № Є -3-4279/0/1-8 527/0/232-18 позивачу [PERSON] було роз`яснено умови за яких вона може звернутись для визнання її наймачем кімнати. Доказів які могли підтвердити порушення прав позивачів суду не надано. Від представника третьої особи Управління комунального майна Харківської міської ради надійшли пояснення на позовну заяву, в яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити. Представник відповідача ДП «Завод ім. В.О. Малишева» заперечував проти позовних вимог, посилався на доводи які викладені у відзиві на позов. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до наступного. У листі КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради № 1033711 від 15.03.2018 року зазначено, що згідно матеріалів обліку станом на 31.12.2012 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] записи про право власності на житло у м. Харкові відсутні. (а.с. 6) У виписці особового рахунку № [NUMBER] на кімнату [ADDRESS] зазначено, що [PERSON] , 1970 р.н. є основним квартиронаймачем, [PERSON] - донька, [PERSON] донька. Житлова площа будинку 2 розташованого по [ADDRESS] Харкові виключена з переліку гуртожитків, та закріплена за мешканцями згідно рішення Харківської міської ради № 1033 від 03.11.2004 року відповідно до рішення адміністрації та профкому ДП «Завод ім. В.О. Малишева», протокол № 46 від 26.08.2004 року. (а.с. 7) З відповіді Департаменту житлового господарства управління обліку та розподілу житлової площі від 07.02.2018 року № Є-3-4279/0/1-18 527/0/232-18 вбачається, що для прийняття рішення виконавчим комітетом Харківської міської ради про визнання [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] необхідно додатково додати, зокрема копію ордера або спільного рішення адміністрації та профкому щодо надання житлової площі. (а.с. 8) Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 03.11.2004 року № 1033 виключено будинки за адресами [ADDRESS] із числа гуртожитків ДП «Завод ім. В.О. Малишева», дозволено Комінтернівському райвиконкому та ДП «Завод ім. В.О. Малишева» закріпити за мешканцями будинків [ADDRESS] займану ними площу і відкрити особові рахунки. (а.с. 9) У довідці про зарахування та сплаті комунальних послуг за адресою [ADDRESS] вказано, що остання видається на ім`я [PERSON] (а.с. 10) З трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що позивач з 01.03.2002 року до 01.08.2005 року працювала на ДП «Завод ім. В.О. Малишева» (а.с. 11-17) У листі № 208/99 від 02.05.18 року зазначено, що відомості про надання [PERSON] кімнати у архіві «ЖПК», у архіві заводу та у архіві об`єднаного профспілкового комітету відсутні. Позивачем [PERSON] надано договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 25-28) З копії свідоцтва про народження [PERSON] ( [NUMBER] ) вбачається, що її матір`ю є [PERSON] . Частиною 1 Статті 8 Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ч.1 ст. 47 Конституції України, \~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки, секції, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державним підприємствами, організаціями. Установами, у повному господарському віддані або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ч. 3 ст12 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених ЦПК\~України. Позивачі як на підставу своїх вимог посилались на Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Відповідно до положень ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності. Натомість рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 03.11.2004 року № 1033 виключено будинок [ADDRESS] із числа гуртожитків ДП «Завод ім. В.О. Малишева», а отже сфера дії Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» на правовідносини які склались не розповсюджується. Позивачем не надано до суду відомостей (документів) на підставі яких можна встановити правовий статус будинку [ADDRESS] . Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Враховуючи те, що суд за власної ініціативи не може витребувати інформацію щодо встановлення правового статусу будинку, позивачем таких відомостей не надано, а відтак суд позбавлений можливості встановити наявність або відсутність суб`єктивних прав у позивачів на приватизацію житла. Закон містить ряд обмежень щодо об`єктів приватизації та має вичерпний перелік тих категорій житла, що не може бути приватизованими (ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). А отже необхідною умовою визнання право на безоплатну приватизацію є встановлення судом правового статусу об`єкта приватизації, та сферу дії нормативних актів які підлягають застосуванню. У статті 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивачем не доведено наявність суб`єктивних прав необхідних для проведення безоплатної приватизацію житлового приміщення. Відсутність даних про правовий статус спірного житлового приміщення позбавляє можливості позивачів обрати вірний спосіб захисту їх прав, посилання позивачів на Закон України «Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» є хибним, оскільки спірний будинок виключений із переліку гуртожитків. Враховуючи що\~суд розглядає\~цивільні справи\~в межах\~заявлених позивачем\~вимог та\~зазначених ним\~і доведених\~обставин, на підставі системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed