Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивачі звернулися до відповідачів з позовом, в якому на підставі ст. ст. 328, 367, 380, 381, 382 ЦК України просили поділити в натурі одноповерховий двохквартирний зблокований житловий будинок [ADDRESS] , виділити в окреме домоволодіння та визнати за позивачами право власності на квартиру № 1 в цьому будинку. Позов обґрунтовували відмовою відповідачів брати участь у виготовленні технічної документації на земельну ділянку, яка перебуває у спільному користуванні та порушення в зв`язку з цим прав позивачів. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснили, що позивачам на праві власності належать частки квартири [ADDRESS] (по 1/3 та 1/6 частині кожному). Підставою набуття квартири позивачами у власність квартири - є обставини спадкування та дарування часток, право власності зареєстроване в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. У спільному користуванні з власниками квартири № 2 відповідачами перебуває земельна ділянка загальною площею 0,1285 га без кадастрового номеру. Оскільки відповідачі відмовились брати участь у виготовленні технічної документації на землю, такий стан створює позивачам незручності, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Дали пояснення згідно відзиву, в якому зазначили, що сторони є співвласниками окремих квартир як самостійних об`єктів нерухомості, будинок на праві спільної власності сторонам не належить, частина будинку та квартира у будинку не є тотожними поняттями. Сторони є співвласниками на праві спільної сумісної власності лише спільного майна багатоквартирного будинку - приміщень, конструкцій, обладнання, будівель та споруд, розташованих на прибудинковій території. Оскільки права позивачів відповідачами не порушені, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Згідно свідоцтва по право на спадщину за заповітом від 16 лютого 2012 року позивачеві [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав, номер витягу 33407175. Згідно до договору дарування від 23 травня 2020 року [PERSON] подарував частки в належній йому квартирі [PERSON] (1/6 частину), [PERSON] (1/3 частину), [PERSON] (1/3 частину). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, номер витягу 34462900. Технічні характеристики приміщень належної позивачам квартири та схема присадибної ділянки визначені технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] від 19 липня 2018 року, який виготовлений «Консалтинговою компанією БІЛД ЛАЙФ». Висновком щодо технічної можливості виділу (поділу) в натурі на окремі частки об`єкта нерухомого майна №1745 від 19 липня 2018 року «Консалтингової компанії БІЛД ЛАЙФ» встановлено, що квартира [ADDRESS] забезпечена окремим входом та інженерними комунікаціями, земельна ділянка знаходиться на праві користування. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 липня 2000 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Технічна характеристика квартири визначена технічним паспортом Рівненського ОБТІ від 27 липня 2000 року, реєстровий номер 28-215-3041. Рішенням Сарненської міської ради від 27 червня 2012 року №787 надано дозвіл [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право спільної сумісної власності на земельні ділянки, орієнтовною площею 0,1285 га, в тому числі 0,10 га - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 0,0285 га для ведення індивідуального садівництва в [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. З досліджених документів вбачається, що сторони є співвласниками самостійних об`єктів нерухомості - квартир, щодо яких проведена державна реєстрація прав відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». До учасників спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 382 ЦК України як щодо власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, яким на праві спільної сумісної власності належить право на спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Разом з тим, державна реєстрація прав власності (в т. ч. спільної) в розумінні Закону 1952-IV стосовно житлового будинку [ADDRESS] (будівлі, споруди, його окремої частини, нежитлового приміщення) не здійснена, вказаний будинок із земельною ділянкою та розташованими на ній господарськими будівлями не належить сторонам на праві власності як садиба (ст. 381 ЦК України), а отже позивачі не наділені правом вимагати поділу спірного будинку, виділу у натурі частки із нього та набувати право власності на виділену частку (ст.ст. 364, 370 ЦК України). З огляду на вказані обставини судом критично оцінюються викладені у технічному паспорті від 19 липня 2018 року «Консалтингової компанії БІЛД ЛАЙФ» обставини визначення спірного будинку як садибного (індивідуального) житлового та висновок цієї ж компанії щодо технічної можливості виділу (поділу) в натурі на окремі частки об`єкта нерухомого майна №1745 від 19 липня 2018 року. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи те, що відповідачам належить право на спільне майно багатоквартирного будинку, яке забезпечує їхні потреби, задоволення позову спричинить істотне обмеження такого права, що є недопустимим. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачів понесені судові витрати. На підставі викладеного, ст. ст. 182, 321, 382 ЦК України,

Outcome: dismissed