Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [INFO] року [PERSON] та складається із житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] заповіт не залишав, спадкова справа після його смерті не заводилася. На день смерті спадкодавця вони проживали спільно з ним за місцем знаходження спадкового майна. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.10.2013 року за [PERSON] визнано право власності на 4/6 частин, за [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині будівельних матеріалів, використаних у процесі будівництва будинку [ADDRESS]. Згідно відповіді КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» спадковий житловий будинок з надвірними спорудами побудовані у 1963 році, є завершені будівництвом, не належать до самочинного будівництва та відповідно до норм діючого законодавства не підлягають прийняттю в експлуатацію. Отже, у зв'язку зі зміною чинного законодавства, вони позбавлені можливості здати житлове будівництво за державним актом про готовність будівельного об'єкта, або за звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкції та інженерних мереж, або за звітом про готовність будинку, які затверджується Інспекцією ДАБК. Таким чином, наявність вказаного рішення суду не дає їм право на реєстрацію житлового будинку, так само робить неможливим виготовлення технічної документації по приватизації земельної ділянки. Позивачі, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, направивши представника з належним чином посвідченими повноваженнями. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні на підстав доводів, викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов визнала в повному обсязі. Наслідки визнання позову їй роз'яснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих за №736/13 від 01.12.1960 року для індивідуального будівництва житлового будинку [PERSON] відведена земельна ділянка площею 594 кв. м, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9, 54). 26.08.1961 року між відділом комунального господарства виконкому Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих та [PERSON] укладено договір про надання у безстрокове користування вищезазначеної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності (а.с.7, 8, 53). У 1963 році подружжям [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS], побудовано житловий будинок з надвірними спорудами, які на час розгляду справи не здані в експлуатацію (а.с.16). 26.03.2013 року КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовлена технічна документація на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12-15). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, повторно виданого Ізмаїльським відділом ЗАГС, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.16). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01.01.2004 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №34031678 від 21.05.2013 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня (а.с.26). Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст.529 ЦК УРСР після смерті [PERSON] стали: дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим міським бюро ЗАГС м.Ізмаїл; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим міським бюро ЗАГС м.Ізмаїл; син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого міським бюро ЗАГС м.Ізмаїл (а.с.16, 17). Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Пунктом 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року N45/5, визначалось, що доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним тощо. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] безпосередньо перед смертю спадкодавця [PERSON] проживали разом з ним, що підтверджується будинковою книгою (а.с.18-21). Крім того, [PERSON] та [PERSON] на час смерті спадкодавця [PERSON] були неповнолітніми. Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 21.03.2013 року за вих.№987/2-16 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок (а.с.22). 02.10.2013 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області за [PERSON] визнано право власності на 4/6 частини, за [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині будівельних матеріалів, використаних у процесі будівництва будинку [ADDRESS] (а.с.43). За змістом листа КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05.06.2014 року за вих.№65 житловий будинок [ADDRESS] побудований у 1963 року, є завершений будівництвом, не підлягає прийняттю в експлуатацію та не належить до самочинного будівництва (а.с.12). Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у п.8 постанови Пленуму «Про судову практику у справа про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Пунктом 3 Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1035 від 09.09.2009 року, який втратив чинність 02.06.2011 року, передбачалося, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 року, є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва. Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за №95 від 19.03.2013 року, який набув чинності 29.04.2013 року, встановлює процедуру та умови прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт та механізм проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року (п.1 розділ І). За змістом п.2 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за №95 від 19.03.2013 року звіти про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж, складені після 05 січня 2013 року, є чинними при поданні документів для прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року та громадських будинків I і II категорій складності, які збудовані до 12 березня 2011 року. Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року за №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відтак, враховуючи, що спадковий житловий будинок з надвірними спорудами завершений будівництвом у 1963 році, відповідно, не підлягає введенню в експлуатацію та не є самочинним будівництвом, а також зважаючи на те, що іншої форми захисту прав на спадкове майно, окрім визнання права власності на нього, позивачі не мають, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Приймаючи таке рішення, суд також враховує ту обставину, що представник відповідача, не обмежена у повноваженнях, безумовно визнала позов і її визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved