Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, який в кінцевому уточнила та просить, визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 21 січня 2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та застосувати реституцію до сторін вказаного договору. Витребувати вказане майно із чужого незаконного володіння [PERSON] в користь [PERSON]. Також просить зобов'язати Львівське міське управління юстиції. Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зареєструвати за позивачкою та [PERSON] право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок та зобов'язати Управління Держкомзему у м. Львові видати акт про право спільної сумісної власності на позивачку та [PERSON] на вказану земельну ділянку. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] в період з 17 липня 1998 року по 05 вересня 2008 року. Майно, а саме будинок та земельної ділянки площею 0,1000 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] набуті підчас перебування у вказаному шлюбі, а тому були спільним майном позивачки та [PERSON] Вказане майно було включено до ліквідаційної маси в межах справи про банкрутство ФОП [PERSON] та відчужено від імені останнього ліквідатором [PERSON] на підставі оскаржуваного договору купівлі-продажу від 21 січня 2011 року в користь [PERSON] На підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 липня 2011 року у справі №2-3974/11 право власності на вказане майно набула [PERSON] Позивачка зазначає, що відчуження спірного майна відбувалося без її згоди як співвласника, а тому такими діями її протиправно позбавлено права власності, за захистом якого вона й звернулася до суду. Відповідач [PERSON] подала до суду письмове заперечення проти позову від 18.12. 2013 року в якому проти задоволення позову заперечила повністю. Зазначила, що спірне майно дійсно було набуте підчас перебування позивачки та [PERSON] у шлюбі. Таке майно було обтяжено іпотекою в забезпечення виконання грошових зобов'язань [PERSON] перед АКІБ «Укрсиббанк». Майно передано в іпотеку за згодою позивачки. Відчуження вказаного майна відбулося в межах справи про банкрутство ФОП [PERSON] Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22 березня 2011 року, яка набрала законної сили, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута ФОП [PERSON], провадження у справі про банкрутство припинено. За рахунок коштів, отриманих від реалізації спірного майна задоволені вимоги кредиторів, в тому числі й вимоги за зобов'язаннями, забезпеченими іпотекою спірного майна. Тому таке відчуження не потребувало згоди ані позивачки ані [PERSON] Окрім того зазначає, що правомірність формування ліквідаційної маси може бути перевірена виключно господарським судом в межах справи про банкрутство згідно вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Позивачка брала участь у справі про банкрутство ФОП [PERSON] як кредитор із майновими вимогами про сплату аліментів на загальну суму 660 000,00 грн. Жодних зауважень щодо ліквідаційної маси позивачка в межах справи про банкрутство не заявляла. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях проти позову від 18.12.2013 року. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Третя особа [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечили з підстав аналогічних, викладеним в письмових запереченнях проти позову [PERSON], просили відмовити повністю в задоволенні позову. Окрім того представник третьої особи вказав, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 липня 2011 року у справі №2-3974/11 на підставі якого право власності на вказане майно набула [PERSON] є чинним. Без скасування такого рішення неможливим є задоволення позовних вимог [PERSON] про витребування майна із володіння [PERSON], зобов'язання зареєструвати право власності на спірне майно за позивачкою та зобов'язання видати позивачці акт про право власності на спірну земельну ділянку. Відповідачі ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та Управління Держкомзему у м. Львові явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Причини неявки суду не повідомили. Від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] надійшли письмові пояснення в яких останні заперечили проти задоволення позову [PERSON] покликаючись на його безпідставність. Просили справу розглядати без їхньої участі. Враховуючи, що відповідачі та треті особи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, враховуючи відсутність необхідності в отриманні пояснень та доказів від останніх, суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, які з'явились, дослідивши зібрані по справі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з 21 лютого 1998 року по 05 вересня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Викладене підтверджується випискою з рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 березня 2008 року, справа №1275 29.03.08р., відміткою про сімейний стан у паспорті громадянин України позивачки та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 05 вересня 2008 року, актовий запис №391. Право власності на будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] набуто на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 листопада 2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, реєстровий №5485. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірний будинок зареєстровано 03 січня 2007 року, номер запису 51. На спірну земельну ділянку оформлено державний акт про право власності на земельну ділянку ЯД462335 від 22 червня 2007 року. Право власності на спірне майно в цілому оформлено за [PERSON] У відповідності до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи описані обставини, суд приходить до висновку, що будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] були об'єктом спільної власності позивачки та [PERSON] Дана обставина не заперечується учасниками даного цивільного процесу. На підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 21 січня 2011 року, реєстровий №264, спірне майно було відчужено в користь [PERSON] Такий договір було укладено від імені [PERSON] ліквідатором [PERSON] Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 липня 2011 року у справі №2-3974/11 право власності на спірне майно визнано за [PERSON] Вказане рішення набрало законної сили. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірний будинок зареєстровано за [PERSON], що підтверджується витягом №31270853. Доказів належного оформлення прав на земельну ділянку за [PERSON] матеріали справи не містять. Позиція позивачки ґрунтується на тому, що для відчуження спірного майна необхідною була її згода. Оскільки таке майно було відчужене без її згоди то відчуження було протиправним. Перевіряючи доводи позивачки суд встановив, що між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договори про надання споживчого кредиту №11151852000 від 08 травня 2007 року, №11151883000 від 08 травня 2007 року та №11220004000 від 21 вересня 2007 року. Предметом вказаних договорів є надання [PERSON] кредиту на умовах забезпечення, строковості та повернення. На забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань по вказаних кредитних договорах, між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, посвідчений 08 травня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. №1582 та договір іпотеки, посвідчений 21 вересня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №6252. Предметом іпотеки згідно вказаних договорів визначено будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] обтяжено іпотекою. Позивачка дала згоду на обтяження спірного майна іпотекою, укладення кредитних договорів та договорів іпотеки, що підтверджується заявами, справжність підпису позивачки на яких посвідчено 05 травня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1580 та 21 вересня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №6260. Описані договори іпотеки та заяви, які є односторонніми правочинами, недійсним не визнавалися. Своїх зобов'язань щодо повернення коштів отриманих за кредитними договорами [PERSON] не виконав. Постановою Господарського суду Львівської області від 24 грудня 2009 року у справі №33139 фізичну особу-підприємця [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором у даній справі призначено арбітражного керуючого [PERSON]. В межах провадження у справі про банкрутство АКІБ «Укрсиббанк» звернулося з вимогами щодо стягнення забезпечених іпотекою коштів. Як вбачається із ухвали Господарського суду Львівської області від 22 березня 2011 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08 червня 2011 року та постановою Вищого господарського суду України від 07 грудня 2011 року вимоги АКІБ «Укрсиббанк» на суму 3 888 423,92 грн. включено до реєстру вимог кредиторів. Вказаною ухвалою Господарського суду Львівської області від 22 березня 2011 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута ФОП [PERSON], провадження у справі про банкрутство припинено. Спірні майно, як таке, що обтяжено іпотекою, було включено у ліквідаційну масу у справі №33/139 про банкрутство ФОП [PERSON] Таке майно було реалізовано ліквідатором, грошові кошти від його реалізації були розділені між кредиторами ФОП [PERSON] згідно черговості встановленої ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема й на погашення вимог АКІБ «УкрСиббанк», що забезпечені іпотекою спірного майна. Даючи оцінку доводам позивачки про неправомірність включення спірного майна до ліквідаційної маси у процедурі ліквідації ФОП [PERSON] суд виходить із такого. Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлюється Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Виходячи із системного аналізу положень пунктів ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (компетенція ліквідатора) та положень ст. 26 цього ж закону (ліквідаційна маса) формувати ліквідаційну масу повноважний виключно ліквідатор. Враховуючи повноваження господарського суду під час здійснення провадження у справі про банкрутство, згідно положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ГПК України, рішення ліквідатора приймається судом до уваги та розглядається з урахуванням його відповідності положенням закону. Відповідно до частини 8 статті 47 вказаного, майно громадянина підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України може бути звернено стягнення, може бути виключено зі складу ліквідаційної маси за клопотанням учасників процесу. Перелік майна громадянина-підприємця, яке виключається із складу ліквідаційної маси, затверджується господарським судом, про що виноситься ухвала. У відповідності до ч.4 ст.25 Закону, дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси. Таким чином, спори щодо правомірності формування ліквідаційної маси повинні вирішуватися господарським судом та в межах розгляду справи про банкрутство. Судом встановлено, що [PERSON] приймала участь у справі про визнання ФОП [PERSON] банкрутом у якості кредитора з грошовими вимогами щодо стягнення аліментів на загальну сумі 660 000,00 грн. З ухвали Господарського суду Львівської області від 10 березня 2011 року вбачається, що вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів були у повному обсязі задоволені за рахунок коштів отриманих від реалізації ліквідаційної маси. У той же час, доказів винесення господарським судом ухвали про виключення спірного майна із ліквідаційної маси позивака не подала. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Окрім того у відповідності до ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку. Відповідно до частини другої статті 213 Господарського кодексу України, до складу ліквідаційної маси включаються також майнові активи осіб, які відповідають за зобов'язаннями неплатоспроможного боржника відповідно до закону або установчих документів боржника. Відповідно до частин 7 статті 47 вказаного, до складу ліквідаційної маси не включається лише майно громадянина-підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Оскільки позивачка відповідала за зобов'язаннями [PERSON] в межах заставленого майна, включено такого майна в ліквідаційну масу є правомірним. Таким чином покликання позивачки на протиправність включення спірного майна до ліквідаційної маси є безпідставними. Щодо необхідності згоди позивачки на відчуження спірного майна слід зазначити, що у відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Після визнання особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначає особливий порядок задоволення майнових вимог до боржника який не припускає задоволення цих вимог в індивідуальному порядку. Таким чином задоволення вимог кредиторів, забезпечених заставою (іпотекою), має здійснюватись за правилами, встановленими Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Вказаним Законом (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено правила продажу майна банкрута в ліквідаційній процедурі. Зокрема у відповідності до ст. 30 вказаного Закону, після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах. Продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем. Кошти, які надходять при проведенні ліквідаційної процедури, зараховуються на основний рахунок боржника. З урахуванням приписів ст. 49 Закону, вимоги кредиторів за зобов'язаннями, забезпеченими заставою майна громадянина-підприємця задовольняються у третю чергу, тобто першочергово щодо задоволенням інших вимог кредиторів, які задовольняються у п'яту чергу. Норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачають необхідності отримання згоди боржника чи іншого іпотекодавця на відчуження предмета іпотеки, який включено до ліквідаційної маси. Оскаржуваний договір купівлі-продажу, укладений ліквідатором, який діяв на підставі постанови Господарського суду Львівської області від 24 грудня 2009 року та переможцем аукціону з продажу майна. Такий договір укладено на підставах та за ціною, що визначена протоколом аукціону з продажу майна №145 від 20 серпня 2010 року. За таких обставин суд приходить до переконання про безпідставність покликань [PERSON] на необхідність отримання її згоди на відчуження ліквідатором у процедурі ліквідації майна, включеного до ліквідаційної маси. Зважаючи на правомірність відчуження спірного майна згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 21 січня 2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №264, суд приходить до переконання, що позовна вимога про визнання такого договору недійсним до задоволення не підлягає. Оскільки решту позовних вимог є похідними від вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним, а їх задоволення за обставини чинності оспорюваного договору є неможливим, то в задоволенні інших позовних вимог також слід відмовити. Окрім того суд звертає увагу та ту обставину, що право власності на спірне майно визнано за [PERSON] рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 липня 2011 року у справі №2-3974/11. Таке рішення є чинним. Враховуючи вказану обставину не можуть бути задоволені позовні вимоги [PERSON] про витребування спірного майна із володіння [PERSON], зобов'язання зареєструвати право власності на спірне майно за позивачкою та зобов'язання видати позивачці акт про право власності на спірну земельну ділянку.

Outcome: dismissed