Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [PERSON] є батьком малолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Починаючи з вересня 2015 року відповідач не займається вихованням дитини, не проявляє відносно неї батьківської уваги та турботи, не піклується про стан її здоров'я. Відповідач не приймає участі в утриманні дитини, заборгованість по аліментам відповідно до розрахунку державного виконавця Дніпровського ВДВС м.Запоріжжя станом на 20.03.2018 року складає 12993,66 грн. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно доньки [PERSON], нехтує інтересами дитини, порушує її право зростати в сімейному оточенні. Позивач просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Судові витрати покласти на відповідача. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України. Представник відділу по Хортицькому району служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду акт обстеження умов проживання дитини, просив розглянути справу за відсутності представника відділу, прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування у судове засідання з'явився, надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю - [PERSON], та перебуває на її утриманні, що підтверджується наданими до позову довідками про реєстрацію місця проживання особи № 04-27/6-4052 та № 04-27/6-4053 від 11.04.2018 року. 22.08.2017 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя видано судовий наказ № 2-н/337/426/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожитково мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в самостійному порядку рішення суду щодо сплати аліментів не виконував, у зв'язку з чим позивачка звернулась до виконавчої служби для примусового стягнення аліментів. Згідно довідки Дніпровського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області від 12.04.2018 року, у період з 21.08.2017 року по 27.03.2018 року [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] Заборгованість по аліментам станом на 20.03.2018 року складає 12993,66 грн. Згідно довідки № 01-07/128 від 05.05.2018 року, виданої директором Запорізького загальноосвітнього багатопрофільного навчально-виховного комплексу № 106 Запорізької міської ради Запорізької області, де навчається [PERSON], батько останньої у вихованні доньки участі не приймає. Відділом по Хортицькому району служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради складений акт обстеження житлово-побутових умов від 17.07.2018 року № 10-09/1381, родини неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою : [ADDRESS]. Згідно з результатами перевірки, умови проживання добрі, у квартирі чисто, є меблі та побутова техніка, режим провітрювання дотримано, водо-, газо- та електропостачання підведено. Для дитини створені усі умови для навчання, відпочинку та сну, порушень санітарно-гігієнічних умов не встановлено. З вересня 2015 року батько - [PERSON] життям доньки не цікавиться, не приймає участі у житті дитини. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України - «ч. 4: При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування; ч.5: Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування встановив, що сторони у справі в зареєстрованому шлюбі не перебували. Від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO]. Фактични шлюбні відносини припинили у 2015 році. З тих пір відповідач припинив спілкування з донькою [PERSON] Батько про доньку не піклується, її життям не цікавиться та не виявляє такого бажання, фінансово її не утримує. Аліменти за рішенням суду не сплачує, у зв'язку з чим виникла заборгованість. 24.09.2018 року спеціалістами відділу служби було проведено бесіду з малолітньою [PERSON], на підставі чого було зроблено висновок № 05/01-27/1111 від 05.11.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на pівень життя, достатнiй для її фiзичного, iнтелектуального, морального, культурного, духовного i соцiального розвитку. Батьки або особи, якi їх замiнюють, несуть вiдповiдальнiсть за створення умов, необхiдних для всебiчного розвитку дитини, вiдповiдно до законiв України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що відповідач дійсно не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, з 2015 року не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не спілкується з донькою та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться її навчанням і не приймає участі у створенні умов для отримання нею освіти, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). Ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини знайшло відображення в поведінці відповідача, який з вересня 2015 року не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, обставини, які б перешкоджали належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що поведінка відповідача відносно його малолітньої доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], що відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved