Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку мотивуючи вимоги тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS] , на підставі договору Дарування частини квартири від 11.03.2004 року та Свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1999 року. З 28.12.2001 року в квартирі був зареєстрований [PERSON] , батько - [PERSON] Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає з 2014 року, що підтверджується Актом про не проживання від 08.04.2019 року складеного начальником ЖРЕО 410. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом належним чином за останньою відомою суду адресою його реєстрації. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , на підставі договору Дарування частини квартири від 11.03.2004 року та Свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1999 року. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] виданий Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. З 28.12.2001 року відповідач був зареєстрований в квартирі, що підтверджується відміткою про місце реєстрації в «Тимчасовій посвідці на постійне проживання» [NUMBER] . Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає з 2014 року, що підтверджується Актом про не проживання від 08.04.2019 року складеного начальником ЖРЕО 410. Необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, позивачі обґрунтовують необхідністю розпоряджатися своєю власністю та сплатою додаткових витрат на житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. За приписами ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що про необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial