Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із даним позовом у якому просить суд розірвати шлюб в якому вона перебуває з відповідачем [PERSON]. Також позивачка просить залишити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2009 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між нею та відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, конфлікти, зокрема через те, що відповідач майже матеріально не забезпечував сім'ю, приносив додому дуже незначні кошти, постійно висловлював необґрунтовані претензії. Фактично з серпня 2016 року вони з відповідачем припинили подружні відносини, проживають окремо. Сторони в судове засідання не з'явилися, але завчасно сповістили суд про неявку та можливість розгляду справи за їхньої відсутності. Позивач надала письмову заяву в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати, а справу розглянути без її участі. Додатково зауважила, що між нею та відповідачем майновий спір відсутній та між ними досягнуто згоду, що після розірвання шлюбу дитина й надалі залишатиметься проживати із нею. Відповідно до заяви та письмових пояснень відповідача він визнає позовні вимоги позивачки та не заперечує проти розірвання шлюбу, підтверджує, що з позивачкою вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства з серпня 2016 року і між ними досягнуто згоду, що після розірвання шлюбу дитина й надалі залишатиметься проживати із позивачкою, а майнового спору між ним та [PERSON] немає. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 14 листопада 2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис за № 1049. Під час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки сторони припинили через відсутність взаєморозуміння, конфлікти та свари. Сторони припинили подружні відносини у серпні 2016 року, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, що не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у зв'язку з чим подальше примирення поміж ними неможливе. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Між сторонами також досягнуто згоду, що після розірвання шлюбу неповнолітня дитина й надалі залишатиметься проживати із матір'ю (позивачкою). Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сім'ї неможливо, їхній шлюб існує формально. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дитини, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка заявила вимогу про заміну прізвища після розірвання шлюбу, а саме з прізвища «[PERSON]» на її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Стаття 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зважаючи на викладене, вимога про відновлення прізвища є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved