Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, яким просили: скасування реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], здійсненої 15.12.1998 року комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №16282 на підставі договору №3210 купівлі-продажу нерухомого майна від 30.11.1998 року, укладеного на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь»; визнати за ними право власності по 1/2 частини за кожним на вказану квартиру. Позивачі посилаються на те, що комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності зареєстровано тільки за [PERSON], однак у правовстановлюючому документі власниками квартири зазначено обох позивачів. При зверненні до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради для реєстрації права власності позивачі отримали відмову, оскільки в договорі зазначено двох власників, а в довідці комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» - одного власника [PERSON] Позивачі та їх представник у судовому засідання підтримали вимоги позову, просили про його задоволення. Від представника БТІ надійшла заява про розгляд справи за відсутністю Від представника комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Від представника Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради надійшли заперечення по справі та клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачів, суд дійшов до наступного. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на ПТБ за №9212 від 11 вересня 1998 року, зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації за реєстровим №16287 від 23 листопада 1998 року. 30 листопада 1998 року на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь» за №3210 був зареєстрований договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між [PERSON], яка діяла від імені та за дорученням [PERSON] (продавець) з одного боку, та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] (покупець) з іншого боку, який був зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за №16282 від 15.12.1998 року на імя [PERSON] Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у листопаді 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що вони придбали квартиру на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відповідно\~\~до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних\~\~прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших\~\~правовідносин. На момент укладення договору порядок здійснення державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна визначався Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року (далі - Інструкція). Згідно із п. 1.5 Інструкції, державну реєстрацію права власності на обєкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Пунктом 2.1 Інструкції визначено, що поточна реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна - це реєстрація переходу права власності від одних власників до інших. Правовстановлювальний документ, що свідчить про перехід права власності на обєкт нерухомого майна, не може бути зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, якщо не проведена первинна реєстрація права власності на цей обєкт. Додатком №1 до цієї Інструкції передбачено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, зокрема договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (п. 9). Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачі звернулися до комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» для реєстрації своїх прав, однак всупереч вказаним вимогам законодавства та умовам договору підприємство як реєстраційний орган зареєструвало право власності лише за [PERSON] Довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30.10.2017 року №2993 повідомлено про те, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1998 року, укладеного на Товарній Біржі «Нерухомість-Південь», зареєстрованого БТІ 15.12.1998 року. При проведенні державної реєстрації, реєстратором БТІ було зареєстровано право власності на квартиру тільки за [PERSON], але правильно потрібно вважати реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 30.11.1998 року. Таким чином, комунальне підприємство «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» не заперечує факту того, що власниками квартири є позивачі, та необхідність реєстрації права власності за ними обома. Рішеннями державних реєстраторів прав на нерухоме майно Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 07 вересня 2017 року позивачам було відмовлено у державній реєстрації права власності, оскільки з довідки комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №2296 від 18.08.2017 року вбачається, що право власності зареєстровано за [PERSON], а в договорі №3210 купівлі-продажу нерухомого майна від 30.10.1998 року покупцями зазначено дві особи [PERSON] та [PERSON], які купили квартиру в спільну сумісну власність. У відповідності з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ч. 2 ст. 372 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Приймаючи до уваги те, що позивачі не мають можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов підлягає задоволенню. Згідно із ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь кожного з позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1631 грн. 88 коп., а саме: з відповідачів у рівних частинах підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 1631 грн. 88 коп., з кожного по 815 грн. 94 коп.; з відповідачів у рівних частинах підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 1631 грн. 88 коп., з кожного по 815 грн. 94 коп. На підставі ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст. ст. 372, 392 Цивільного кодексу України, Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved