Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, в якому просять суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON], від імені яких діяла [PERSON], та [PERSON], а також визнати за ними право власності на належну за життя [PERSON], померлій [INFO] року, 1/3 частину вказаної квартири в порядку спадкування після її смерті, по 1/6 її частки за кожним. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вказаний Договір 29.05.2000 року був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» за №93. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті позивачі, як спадкоємці першої черги, звернулись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримали відмову у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ на спадкове майно не був оформлений належним чином. Однак, за умовами Договору, останній не підлягав нотаріальному посвідченню, окрім того, між ними, їх матір'ю та [PERSON] була досягнута обопільна домовленість про всі його істотні умови і жодна із сторін спеціально не ухилялась від його нотаріального посвідчення, що і є підставами для визнання цього Договору дійсним. Позивачі у судове засідання, кожен окремо, надали письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності, а в разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, будучи повідомленою про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надала. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачів суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 29.05.2000 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], від імені яких діяла [PERSON], та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - Договір), а саме квартири [ADDRESS]. Цей Договір був зареєстрований за №93 на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н», а 17.07.2002 року вказана квартира була зареєстрована за позивачами та [PERSON] у Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності, про що у реєстровій книзі були зроблені відповідні записи (а.с.8). [INFO] року [PERSON] померла (а.с.7). Отже розглядаючи позовні вимоги в частині визнання вказаного Договору дійсним, суд зазначає наступне. На підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зазначений Договір нотаріальному посвідченню не підлягав, що в даний час створює перешкоди позивачам в оформленні спадщини після смерті їх матері - [PERSON] (а.с.4), відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Однак відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Разом з тим, у відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року біржова угода (правочин) вважається укладеною з моменту її реєстрації на товарній біржі та у цьому разі набирає юридичної сили, тому суд уважає за можливе визнати даний Договір дійсним, оскільки такий був цілком виконаний кожною із сторін, які домовилися щодо усіх його істотних умов, жодна із сторін спеціально не ухилялась від нотаріального посвідчення даного Договору, ні однією із сторін даний Договір не оспорюється та можливість його нотаріального посвідчення втрачена. Відтак, суд уважає, що дана частина позовних вимог є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що ж до позовних вимог у частині визнання за позивачами права власності на належну за життя [PERSON], померлій [INFO] року, 1/3 частину вказаної квартири в порядку спадкування після її смерті, по 1/6 її частки за кожним, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст. 3 ЦПК України, всяка заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Так, позивачі не надали судові доказів про звернення до нотаріальної контори та отримання відмови від нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] за будь-яких підстав, зокрема, у зв'язку з наявністю спору між спадкоємцями. Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивач не довів судові про порушення або оспорювання його права чи охоронюваного законом інтересу з боку відповідача, що вказує про відсутність спору про право, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Отже, за наведених вище обставин суд доходить висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial