Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] (свекор) та [PERSON] (свекруха) зареєстровані за вказаною адресою, проте вже більше року там не проживають, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають і взагалі квартирою вони не цікавляться. Як власник житла, позивачка змушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном та у праві на отримання житлової субсидії. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.08.2019 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивачка в судове засідання, призначене на 20.03.2020, не з`явилася, її представник до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву суду не надали. Представник відповідачів неодноразово клопотала про перенесення судового засідання на іншу дату, при цьому на засідання від 20.03.2020 так і не з`явилася. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися у судове засідання, про причини неявки не повідомили, представник відповідачів не подала відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, заслухавши покази свідків, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (Договір купівлі-продажу частки в праві власності на квартиру №1814 виданий 29.09.2015, Свідоцтво про право на спадщину за законом №2-101 видане 02.07.2008, Свідоцтво про право на спадщину за законом №2-3179 видане29.10.2004). Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою Управлінням «Центр надання адміністративних послуг у м. Черкаси» Черкаської міської ради № 483 від 11.02.2016 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: свекор - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 16.01.2016; свекруха - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 22.01.2016; власник - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 03.07.2002. Крім того, судом 10.06.2019 скеровано запит до відділу реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради щодо надання інформації про зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON] , на що 08.07.2019 прийшла відповідь про те, що останні зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS] понад один рік, поважних причин такої відсутності судом не встановлено, про що складено акт опитування сусідів № 1982 від 07.06.2019 за підписом Голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Благовісний». Зокрема, в акті вказано, що дані особи є свекрами [PERSON] та постійно проживають на території АР Крим (окупована територія). Як встановлено, відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивачка, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Крім того, позивачка звернула увагу суду на те, що реєстрація місця проживання відповідачів створює перешкоди щодо отримання субсидії, адже при здійсненні розрахунку субсидії суб`єкт владних повноважень бере до уваги кількість зареєстрованих осіб у квартирі (відповідь Департаменту соціальної політики ЧМ № Б-2/28-5/01-11 від 16.01.2020). Оскільки, за вказаною адресою відповідачі не проживають, у позивачки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушують її права. Факт відсутності за місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] понад один рік підтвердити в судовому засіданні свідки: [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, проживає у кв. [ADDRESS] . Суду повідомила, що відповідачів не знає та те, що вони не проживають у квартирі [ADDRESS] . [PERSON] знає з 1995 року, у квартирі три кімнати, ніяка із кімнат не замкнена, до них вільний доступ. Речей відповідачів у квартирі не має. Аналогічні пояснення дала свідок [PERSON] , яка також, є сусідкою позивачки (кв.61). Суду пояснила, що знайома з [PERSON] 25 років. Вона живе з сином, відповідачі (свекор та свекруха) проживають в Криму і в квартирі [ADDRESS] ніколи не жили, їх речей не має. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі мають у власності окреме житло, а саме квартиру [ADDRESS] . Так, [PERSON] належить частка 2/5 на підставі Свідоцтва на право власності на житло виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому 30.12.1998 та Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1773 виданого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою 06.07.2000; [PERSON] належить частка 1/5 на підставі Свідоцтва на право власності на житло виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому 30.12.1998. Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до\~рішення Європейського\~суду з\~прав людини\~у справі\~«Кривіцька і\~Кривіцький проти\~України» («KryvitskaandKryvitskyy\~v.\~Ukraine»,\~заява№ 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS] понад один рік, поважних причин такої відсутності судом не встановлено, а тому останні підлягають визнанню таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved