Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] міської ради, третя особа: приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] про зняття арешту з майна та визнання права власності в порядку спадкування. Під час розгляду справи в якості співвідповідача залучено [PERSON] відділ державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції Свої вимоги мотивують тим, що 08.09.2014 помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-СР № 239979, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби [PERSON] МУЮ. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири № 66, загальною площею 69,5 м2, житлово - 38,0 м2, що знаходиться у будинку № 57, по вул. Нижня Горова (Калініна) в м. Черкаси. У встановлені законом строк та порядок вони зверталися до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (спадкова справа № 35-2014). Згідно даних Державного реєстру речових прав було встановлено, що на вказане спадкове майно накладено арешт 05.06.2007 (архівний запис) Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою. На підставі вище зазначеного, відповідними постановами від 26.09.2016 та 27.09.2016 приватним нотаріусом [PERSON] позивачам відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Таким чином, вважають, що дії нотаріуса, щодо відмови у вчинені нотаріальної дії є законними та такими, що не дають підстав для їх оскарження у судовому порядку, оскільки згодом стало відомо, що в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В порядку забезпечення позову по даній справі ухвалою судді Бондаренка С.І. було накладено арешт на квартиру № 66, що розташована в будинку № 57, по вулиці Калініна в м. Черкаси і зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON]. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси вказану вище цивільну справу залишено без розгляду через повторну неявку позивача. Однак, арешт на зазначене майно не скасовано і по цей день. Крім того, в процесі вивчення матеріалів справи стало відомо, що постановою про відкриття виконавчого провадження, б/н, 03.08.2011 [PERSON] відділом ДВС [PERSON] МУЮ також накладено арешт на квартиру № 66, що розташована в будинку № 57 по вулиці Калініна в м. Черкаси, яка належить на праві приватної власності [PERSON] Однак, враховуючи той факт, що вказане виконавче провадження знищено, у органів ДВС не має можливості скасувати даний арешт. Позивачі вважають, що їх право на спадкування повинно бути захищено судом, оскільки вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] та бажають оформити спадщину, шляхом визнання за ними права власності на зазначену квартиру. На підставі викладеного, просять суд визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування за законом по 1/3 частині квартири № 66, що знаходиться у будинку № 57, по вул. Нижня Горова (Калініна) в м. Черкаси, після смерті [PERSON], який помер 08.09.2014, а також зняти арешт з квартири № 66, що знаходиться у будинку № 57 по вул. Нижня Горова (Калініна) в м. Черкаси накладений ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.01.2003 та зняти арешт з вказаної квартири, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження, б/н, 03.08.2011 [PERSON] відділом ДВС [PERSON] МУЮ. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. До початку слухання справи подала заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності. Заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання. До початку слухання справи подали заяву з проханням проводити розгляд справи без їх участі. Заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. Про причини неявки суду не повідомлено. Представник позивача [PERSON] за договором адвокат [PERSON] заявлені уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. До початку слухання справи подано заяву з проханням проводити розгляд справи за відсутності представника [PERSON] ВДВС. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. До початку слухання справи подала заяву з проханням проводити розгляд справи за її відсутності. Враховуючи доводи сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи, вивчивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 08.09.2014 помер [PERSON], про що 11.09.2014 складено відповідний актовий запис №2274, що підтверджується даними свідоцтва про смерть [PERSON] І-СР № 239979, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири № 66, загальною площею 69,5 м2, житловою - 38,0 м2, що знаходиться у будинку № 57, по вул. Нижня Горова (Калініна) в м. Черкаси, яка належала померлому [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.03.1998, який зареєстрований в КП «ЧООБТІ» 19.03.1998р. Дані обставини також підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 10.10.2016р. Із досліджених матеріалів справи вбачається, що [PERSON] (мати померлого), [PERSON] (донька померлого), [PERSON] (донька померлого) позивачі по справі, звернулися у встановлені законом строк та порядок до приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (спадкова справа № 35-2014), але постановами нотаріуса від 26.09.2016 та 27.09.2016 заявникам відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на спадкове майно накладено арешт. Крім того, судом встановлено, що інших спадкоємців немає. Згідно із даними інформаційних довідок Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 10.10.2016р. (по об»єкту та суб»єкту) встановлено, що на квартиру [ADDRESS] (Калініна) в м. Черкаси накладено арешт (номери обтяження 5072309 та 11463573). В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувала цивільна справа №2-878/03 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. За інформацією суду, по цивільній справі №2-878/03, станом на час розгляду даної справи, строк її зберігання закінчився (див. довідку). В порядку забезпечення позову по даній справі, ухвалою судді Бондаренка С.І. від 14.01.2003 накладено арешт на квартиру № 66, що розташована в будинку № 57, по вулиці Калініна в м. Черкаси (за даними інформаційної довідки від 10.10.2016р. номер обтяження 5072309). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2003 вказану вище цивільну справу залишено без розгляду, на підставі ст. 229 п.4 ЦПК (в ред. 1963р.). Однак, питання про скасування арешту зазначеного майна вирішено не було. Дане судове рішення набрало законної сили. Також встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження, б/н, 03.08.2011 [PERSON] відділом ДВС [PERSON] МУЮ також накладено арешт на квартиру № 66, що розташована в будинку № 57, по вулиці Калініна в м. Черкаси (за даними інформаційної довідки від 10.10.2016р. номер обтяження 11463573). На даний час виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №2н-47 від 25.02.2011 Придніпровського районного суду м. Черкаси про стягнення боргу в розмірі 248грн. 75коп. з [PERSON] на користь ВАТ «Укртелеком», згідно якого накладено арешт на вказану квартиру, завершено 03.11.2011, за п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (повне фактичне виконання рішення згідно виконавчого документу), про що свідчить відповідна постанова державного виконавця (ВП №26702711). Однак, питання про скасування арешту зазначеного майна також не було вирішено. Крім того, з листа начальника [PERSON] ВДВС від 09.09.2016р. №21781 вбачається, що станом на 09.09.2016р. виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] у відділі ДВС не перебувають. Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно із ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950, ратиф. Законом України від 17.07.1997, передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим ріенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до положень частини першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. на час виниклих правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). \~Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222ЦК). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За положеннями ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах- до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] щодо його майна, які бажають отримати спадщину, а тому вони, як майбутні власники цього майна, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, можуть вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) у здійсненні ними права користування, розпорядження майном, яке фактично їм належить. Крім того, суд вважає, що захист права власності має пріоритетне значення при вирішенні даної справи. Також, пунктом 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» визначено, що оскільки згідно зі статтею 126 ЦПК позивач вправі обєднати в одній позовній заяві кілька однорідних позовних вимог, повязаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Отже, при прийнятті рішення по справі, суд враховує думку представників відповідачів, які не заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд дійшов до висновку про те, що права позивачів підлягають захисту у способи, які відповідають вимогам цивільного законодавства, а тому необхідно визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом за кожним з них на 1/3 частини квартири № 66, що знаходиться у будинку № 57, по вул. Нижня Горова (Калініна) в м. Черкаси, після смерті [PERSON], який помер 08.09.2014, а також зняти арешти з вказаної квартири, накладені ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.01.2003 та постановою про відкриття виконавчого провадження, б/н, 03.08.2011 [PERSON] відділом ДВС [PERSON] МУЮ. На думку суду, зазначене рішення є справедливим і таким, що не суперечить ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного та

Outcome: approved