Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивачі в своїй позовній заяві, уточнюючи вимоги, просять вважати укладеним 07 вересня 2012 року договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS]: нежитлова одноповерхова будівля, площа забудови 218,3 кв.м., у складі: літ. «А» - гараж-майстерня загальною площею 126,8 кв.м.: приміщення 1 - 60,1 кв.м., приміщення 2 - 66,7 кв.м.; літ. «а» - прибудова загальною площею 61,0 кв.м.: приміщення 1 - коридор площею 12,4 кв.м., приміщення 2 - кабінет площею 18,1 кв.м., приміщення 3 - побутове приміщення площею 11,8 кв.м., приміщення 4 - побутове приміщення площею 18,7 кв.м., розташована на земельній ділянці загальною площею 1 396 кв.м., між дочірнім підприємством «Чернігівське спеціалізоване управління № 430» закритого акціонерного товариства «Електромонтаж» як продавцем та [PERSON] і [PERSON] як покупцями та визнати за ними право спільної часткової власності в рівних частках на вказане нерухоме майно посилаючись на слідуюче: між ними та дочірнім підприємством «Чернігівське спеціалізоване управління № 430» закритого акціонерного товариства «Електромонтаж» 06 жовтня 2009 року був укладений договір фінансового лізингу № ФЛ-02/2009 щодо нежитлової одноповерхової будівлі загальною зовнішньою площею 228,00 кв.м., що розташована на земельній ділянці загальною площею 1 396 кв.м. в [ADDRESS]. Строк дії Договору лізингу сторони визначили у 35 місяців, тобто до 07 вересня 2012 року.На підтвердження передачі об'єкту лізингу сторонами був складений та підписаний акт здачі-приймання нерухомого майна. Вони прийняли об'єкт лізингу у користування, несуть необхідні поточні витрати по його утриманню та недопущенню псування. Вони повністю виконали свої обов'язки за вищевказаним Договором лізингу № ФЛ- 02/2009, тому у відповідності до п. 6.2 Договору звернулися до відповідача із проханням скласти та підписати акт кінцевих розрахунків та вчинити необхідні дії для отримання ними права власності на об'єкт лізингу. Вони сплатили на користь відповідача повну вартість об'єкту лізингу та фактично прийняли майно у володіння, що є підтвердженням укладання між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна. При цьому, вважають за необхідне зазначити, що вимогами Договору лізингу не передбачено обов'язок позивачів повернути відповідачу об'єкт лізингу у випадку виконання позивачами зобов'язань за Договором лізингу та закінчення строку Договору. Формальне укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна (об'єкт лізингу), вартість якого була ними внесена у складі лізингових платежів, мала відбутися після укладання між сторонами акту кінцевих розрахунків. Вони неодноразово зверталися до відповідача та до його засновника - публічного акціонерного товариства «Електромонтаж» (раніш - закрите акціонерне товариство «Електромонтаж»), намагалися вручити акт кінцевих розрахунків та пропозицію укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, але отримували відмову із посиланням на формальні обставини. Їм під всілякими приводами відмовляли, посилаючись то на необхідність приведення технічної документації на об'єкт лізингу у відповідність до вимог законодавства, то на відсутність керівника підприємства як особи, що уповноважена укладати договори, та таке інше. У тому числі їм повідомляли, що реєстрація права власності та виготовлення технічної документації на об'єкт лізингу за ДП «ЧСУ № 430» потребує звернень до органів місцевого самоврядування, землевпорядних організацій, вчинення додаткових дій, що матиме довготривалий характер. Технічний паспорт на споруду відсутній. Вважають, що відповідач належним чином не реагує на звернення, чим порушує їхні законні права на оформлення акту кінцевих розрахунків та формального укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке було об'єктом лізингу, і на набуття у власність нерухомості, що гарантовано положеннями Договору лізингу. Вважають, що відповідач безпідставно ухиляється від складання та підписання акту кінцевих розрахунків, а відтак - ухиляється від подальшого укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке було об'єктом лізингу. Відтак, відповідач своєю бездіяльністю фактично ставить незаконні перешкоди у визначенні права власності на об'єкт лізингу за ними. Договір лізингу має також ознаки змішаного договору, оскільки п. 6.2 містить вказівку на те, що акт кінцевих розрахунків є документом, що підтверджує перехід права власності на Майно від Лізингодавця до Лізингоодержувачів. Від відповідача ніколи не надходили вимоги про розірвання Договору лізингу, так само відсутні претензії про неналежне виконання позивачами умов Договору лізингу. Відсутні вимоги про повернення відповідачу нерухомого майна, яке було об'єктом лізингу. Тобто, вони виконали всі умови Договору лізингу, здійснили оплату вартості об'єкту лізингу в повному обсязі (у складі лізингових платежів), тому вважають, що викупили об'єкт лізингу згідно положення статті 8 Закону України «Про фінансовий лізинг». Таким чином, між сторонами у письмові формі укладений договір, яким передбачено перехід права власності на об'єкт нерухомого майна за умови виконання набувачами (позивачі) певних умов (пряма умова - внесення лізингових платежів у повному обсязі; опосередковані умові - виконання Лізингоодержувачами усіх умов Договору лізингу, відсутність претензій Лізингодавця щодо неналежного виконання Договору Лізингоодержувачами, відсутність вимог про розірвання чи дострокове припинення Договору лізингу, вимог про повернення майна). Відповідачем в порушення вимог статей 527 та 807 Цивільного кодексу України, положень п. 6.2 та п. 6.3 Договору лізингу та положень ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» не здійснено жодних дій щодо передання у власність позивачів об'єкту лізингу, чим порушено вимоги Договору лізингу та право власності позивачів, встановлене положеннями статті 41 Конституції України та статей 316-321 та 325 Цивільного кодексу України. Вважають, що оскільки Договір лізингу закінчився 07 вересня 2012 року, то ніщо не заважало відповідачу саме у цей день скласти та підписати з позивачами акт кінцевих розрахунків та договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке було об'єктом лізингу. Позивач [PERSON] позов підтримав та просить його задовольнити з підстав викладених у ньому.Ними був замовлений технічний паспорт на вказану будівлю і при її обмірах виявлено,що фактична її площа не 228 кв.м.,а 218.3 кв.м, а тому вони зменшили вимоги до розмірів фактично встановленої площі будівлі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, його представник [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій уточнені позовні підтримав та просить справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав і не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи ПАТ «Електромонтаж» Помукчинський І.В. в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Вислухавши позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.10.2009 р. між ДП «Чернігівське спеціалізоване управління № 340» ЗАТ «Електоромонтаж» (Лізингодавець) та [PERSON] і [PERSON] (Лізингоодержувачі) укладено договір фінансового лізингу № ФЛ-02/2009. Об'єктом лізингу згідно вказаного договору є нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] що належить Лізингодавцю на праві власності (п.2.1.). Об'єкт лізингу складається з наступного майна: нежитлова одноповерхова будівля загальною зовнішньою площею 228,00 кв.м., розташована на земельній ділянці загальною площею 1 396 кв.м. (п.2.2.). Лізингодавець надає лізингоодержувачам нерухоме майно у вигляді фінансового лізингу строком на 35 місяців (п. 3.1. Договору). Вартість Договору становить 20 000 грн. (п. 4.1. Договору). Лізингоодержувачі набувають права власників після закінчення строку дії цього Договору та сплати всієї обумовленої Договором суми (п. 6.1. Договору). Достроковий викуп Майна Лізингоодержувачам є можливий лише в разі виконання ним всіх зобов'язань за цим Договором та з письмової згоди Лізингодавця (п.13.1. Договору). 06.10.2009 року сторонами складений акт здачі-приймання спірного майна до договору фінансового лізингу № ФЛ-02/2009. 31.01.1996 р. державний акт на право постійного користування землею видано Чернігівському спеціалізованому управлінню «Електромонтаж № 430» [ADDRESS] Ніжинською міською радою у тому, що зазначеному землекористувачу надається у постійне користування 0,1396 гектарів землі в межах згідно планом землекористування. Землю надано у постійне користування для розміщення і експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд відповідно до рішення виконкому Ніжинської міської ради від 16.01.1996 р. № 27. Згідно копії квитанцій від 06.10.2009 р., 15.02.2010 р., 12.05.2010 р., 17.08.2010 р.,24.11.2010 р., 17.02.2011 р.,14.04.2011 р. позивачами сплачено по договору № ФЛ-02/2009 р. 20000,00 грн. У своєму повідомленні від 26.12.2012 р. ПАТ «Електромонтаж» на заяву [PERSON] зазначило, що директор підприємства звільнився,просило дочекатися призначення директора, після чого гарантувало якнайшвидше виконати обов'язки, які витікають з договору фінансового лізингу від 06.10.2009 р. № ФЛ-02/2009. В повідомленні ПАТ «Електоромонтаж» від 23.12.2013 р. повідомляло [PERSON], що протягом найближчих місяців питання щодо спірного майна буде остаточно вирішено. Згідно копії протоколу № 6 від 09.04.1998 р. загальних зборів уповноважених представників акціонерів ЗАТ «Електромонтаж» погоджено перетворення Чернігівського СУ - 430 в Дочірнє підприємство «Чернігівське СУ-430» ЗАТ «Електромонтаж» з отриманням статусу юридичної особи. Згідно копії наказу № 25 від 15.07.1998 р. ЗАТ «Електромонтаж» реорганізовано із збереженням правонаступності Чернігівське СУ-430 в Дочірнє підприємство «Чернігівське СУ-430» ЗАТ «Електромонтаж» з наданням статусу юридичної особи у складі закритого акціонерного товариства «Електромонтаж». Відповідно до інвентаризаційної відомості будівель, споруд і передавальних пристроїв станом на 1.10.1993 р. по СУ - 430 значиться будівля дільниці №5 за адресою: [ADDRESS]. 21.11.1995 р. погоджено акт погодження меж землекористування присадибної ділянки СУ - 430 [ADDRESS].В плані на схемі зазначена будівля,а також її параметри : площа 228 кв.м,площа земельної ділянки 1396 кв.м. Відповідно до технічного паспорта фактична площа вказаної будівлі складає не 228 кв.м,а 218.3 кв.м.В паспорті зазначено які входять приміщення до складу даної будівлі,їх площа. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен може володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не завдаючи при цьому шкоди правам інших осіб та не порушуючи їхніх інтересів. Право власності на інші речові права, на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації ( ч. 1 ст. 182 ЦК України). У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач маючи законне право на спірне майно не зареєстрував його в установленому законом порядку та не виконав умови договору фінансового лізингу № ФЛ-02/2009 від 06.10.2014 року, чим порушив права позивачів на володіння, розпорядження та користування спірним майном. Крім того,представники відповідача і третьої особи проти цього не заперечували,визнали позовні вимоги,судом доведено,що вони не виконали взяті на себе перед позивачами зобов'язання, а тому суд вважає,що вимога про визнання права власності за позивачами на спірне майно підлягає задоволенню. Вимога позивачів, в якій вони просять вважати укладеним 07.09.2012 р. договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, суд вважає не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу,житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивачами суду не надано жодного доказу укладення 07.09.2012 р. між сторонами договору купівлі-продажу спірного майна у письмовій формі, а тому законних підстав вважати його укладеним не має. Крім того, ст.220 ч.2 ЦК України не передбачає такого поняття як визнання договору укладеним,а є поняття визнання договору дійсним,що є свідченням того,що між сторонами повинен бути укладено договір купівлі-продажу в письмовій формі і доведено факт,що інша сторона ухиляється від його нотаріального посвідчення. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] і [PERSON] право спільної часткової власності в рівних частках на розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 396 кв.м. (одна тисяча триста дев'яносто шість кв.м.)нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] -нежитлову одноповерхову будівлю, площею забудови 218,3 кв.м. (двісті вісімнадцять цілих і три десятих кв.м.), у складі: гаража-майстерні,літ. «А», загальною площею 126,8 кв.м. (сто двадцять шість цілих вісім десятих кв.м.),яка складається з : приміщення 1,площею 60,1 кв.м. (шістдесят цілих одна десята кв.м.); приміщення 2,площею 66,7 кв.м. (шістдесят шість цілих сім десятих кв.м.); прибудови ,літ. «а» ,загальною площею 61,0 кв.м. (шістдесят один кв.м.),яка складається з : приміщення 1 - коридор, площею 12,4 кв.м. (дванадцять цілих чотири десятих кв.м.), приміщення 2 - кабінет, площею 18,1 кв.м. (вісімнадцять цілих одна десята кв.м.), приміщення 3 - побутове приміщення, площею 11,8 кв.м. (одинадцять цілих вісім десятих кв.м.), приміщення 4 - побутове приміщення, площею 18,7 кв.м. (вісімнадцять цілих сім десятих кв.м.). В іншій частині позову відмовити.

Outcome: partial