Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов мотивувала тим, що 13.09.2008 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалося по причині різних характерів та поглядів на життя, шлюбні відносини між ними припинені, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Вона вважає, що їх шлюб носить лише формальний характер і збереження його є недоцільним, тому прохає суд розірвати між нею та відповідачем шлюб. Крім цього, відповідач, проживаючи окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, інших стягувачів не має, чим ставить її та дитину в тяжке матеріальне становище. Позивачка [PERSON] прохає суд розірвати між нею та відповідачем [PERSON] шлюб, а також стягнути з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дитини сина [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, на розірвання шлюбу згоден та щодо сплати аліментів не заперечує. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13.09.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №274 (а.с.6), мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.7), який проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні і який є дитиною з інвалідністю, що підтвердужється відповідним посвідченням (а.с.10). Сторони припинили сімейні стосунки по причині різних характерів та поглядів на життя, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, миритись не бажають, відповідач позов визнав, а тому суд вважає, що маються підстави для розірвання шлюбу. Відповідач працює, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить позивачку та дитину у скрутне матеріальне становище, інших стягувачів не має, а тому, враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Також, позивачка при подачі до суду матеріалів позовної заяви про стягнення аліментів була звільнена від сплати судових витрат, при таких обставинах судовий збір в розмірі 640 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved