Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати заповіт, складений [PERSON] і посвідчений 14 лютого 2006 року приватним нотаріусом [PERSON] недійсним; визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що не мають право на спадкування. Позивачі вказують, що [INFO] помер їх батько [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 02 жовтня 2012 року зроблено актовий запис № 353. Позивачі зазначають, що вони будучі спадкоємцями першої скарги, звернулися до приватного нотаріуса [PERSON], однак нотаріус повідомила, що [PERSON] 14 липня 2006 року посвідчив у приватного нотаріуса [PERSON] заповіт, якому присвоєно в спадковому реєстрі № 40216648, яким все належно йому майно заповів [PERSON] та [PERSON]. Позивачі вважають, що їх батько [PERSON] на момент складання заповіту 14 липня 2006 року страждав на психічне захворювання, не міг усвідомлювати своїх дій, а тому вищезазначений заповіт є недійсним. На обґрунтування своїх доводів щодо психіатричного захворювання [PERSON] у період з серпня 2004 року по 28 серпня 2008 року, позивачі посилаються на наступні доводи: 28 серпня 2008 року Київською обласною психіатричною лікарнею №1 було проведено амбулаторну судову психіатричну експертизу, за наслідками якою, експерти дійшли до висновку, що [PERSON] страждає та страждав на психічне захворювання під час укладання договору розподілу майна 7 липня 2005 року, захворювання позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; в результаті проведення амбулаторно судової-психіатричної експертизи № 53/894, яка проведена експертами Київської обласної психіатричної лікарні №1 встановлено, що [PERSON] страждає на психічне захворювання у формі патологічного паранояльного розвитку, яке позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Від відповідача [PERSON] подано суду заперечення, де вона зазначила, що позов не визнає та вважає заповіт [PERSON] від 14 липня 2006 року є законним, та вказують, що надані позивачами акти амбулаторних судових-психіатричних експертиз за номерами №53 та 53/894 були виконані одними самими експертами Київської обласної психіатричної лікарні №1, але надані акти суду вводять омана суд, оскільки є інші документи та експертні висновки, які засвідчують протилежні висновки щодо [PERSON], його здатності усвідомлювати значенні своїх дій та керувати ними/а.с.54-58/. Позивач[PERSON]в судове засідання з'явилась, позов підтримала. Позивач [PERSON] в судове засідання 04.03.2015 року не з'явився, про день, час та місце повідомлявся належним чином, натомість в попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечив. Представник [PERSON] в інтересах відповідача [PERSON] судове засідання з'явився, просив у задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON] не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, на розсуд суду. Третя особа приватний нотаріус Васильківського міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про слухання справи без її участі. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачі є дійсно дітьми[PERSON], що підтверджується свідоцтвами пор народження від 10 грудня 1971 року, свідоцтвом про укладання шлюбу від 04 червня 1994 року, свідоцтвом про народження від 28 лютого 2013 року/а.с.36, 37, 39/. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02 жовтня 2012 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області /а.с.10/. Відповідно до заповіту від 14 липня 2006 року [PERSON] заповів все своє майно відповідачам в рівних частках кожній/а.с.59/. Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №53/894 від 28.08.2008 р. щодо [PERSON] у кримінальній справі про підробку документів, комісією у складі[PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі постанови слідчого Васильківського МВ МВС О.Катинського від 28.08.2008 року, комісія прийшла до висновку, що [PERSON] страждає та страждав під час, коли були виготовлені сфальсифіковані документи (мова йде про «протокол узгодження умов передачі частки в статутному капіталі» від 18.08.2004 року та «гарантійне зобов'язання» від 06.08.2004 року), на психічне захворювання у формі патологічного паранояльного розвитку, захворювання позбавило [PERSON] під час, коли були виготовлені сфальсифіковані документи та позбавляють його зараз здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, за психічним станом [PERSON] потребує застосування примусових заходів медичного характеру - примусового лікування зі звичайним наглядом/а.с.13-22/. Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи №53 від 28.08.2008 р. щодо [PERSON] у цивільній справі про його дієздатність судово-психіатрична експертиза проведена експертною комісією у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі ухвали Васильківського суду від 07.08.2006 року, комісія прийшла до висновку, що [PERSON] страждає та страждав під час укладення договору розподілу майна, 07.06.2005 р. на психічне захворювання у формі патологічного паранояльного розвитку, це захворювання позбавляло [PERSON] під час укладання договору розподілу майна, та позбавляє його зараз здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними/а.с.23-32/. Відповідно до висновку акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1357 від 23 грудня 2010 року [PERSON] на час проведення страждає органічним ураженням головного мозку судинного ґенеза з церебрастеническим синдромом, емоційонально-вольовий нестійкістю и реакціями дезадаптації в анамнезі. По своєму стану може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, по своєму психічному стану на час проведення експертизи у встановленні опіки не потребує/а.с.61-66/. Згідно довідки лікарняно-консультативної комісії ЛКК Вінницької психоневрологічної лікарні від 12.07.2006 року [PERSON] «під час огляду без психічних розладів». Відповідно до консультативноговисновку № 661 від 17 вересня 2008 року Республіканського психоневрологічного консультативного центру Київської міської клінічної психоневрологічної лікарні №1 16.09.2008 року консультований [PERSON] оглянутий в консиліумі, за результатами проведеного патопсихологічного дослідження, у [PERSON] на період проведення дослідження психопатологічних розладів не виявлено/а.с.68/. З 24.06.2009 - 01.07.2009 року [PERSON] був оглянутий психологом Асоціації психологом Асоціації психіатрів України [PERSON] за результатами огляду будь яких діагнозів, пов'язаних із психічними розрадами [PERSON] останньому поставлено не було /а.с. 164/. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04.11.2013 року у цій цивільній справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні. Відповідно до висновку акту судово-психіатричного експерта № 321 від 11.06.2014 р. у зв'язку із суперечливістю наданої інформації про психічний стан [PERSON] однозначно відповісти на поставлені запитання не виявляється можливим /а.с.123-135/. Згідно ч. 1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю . Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Як роз'яснив Верховний Суд України у пункті 16 постанови пленуму від 06.11.2009 № 9 правила статті 225 поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. З письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається, що за життя [PERSON] не було визнано недієздатним. Також, з письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що під час життя [PERSON] неодноразово проходив обстеження з метою виявлення психічних захворювань, і здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. За результатами таких обстежень є два висновки про те, що [PERSON] страждав на психічне захворювання, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, та є один висновок про те, що [PERSON]страждає органічним ураженням головного мозку, але може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; і три висновки згідно яких психічних розладів не виявлено. Суд критично ставиться до висновків, викладених в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи №53/894 від 28.08.2008 р. та в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи №53 від 28.08.2008 р., оскільки, по-перше, у висновку акта№53/894 від 28.08.2008 р. безпосередньо не вказано календарну дату коли [PERSON] страждав на психічне захворювання і не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними; по-друге, у висновкуакта №53 від 28.08.2008 р. міститься посилання на дату коли [PERSON] страждав на психічне захворювання і не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, яке мала місце раніше ніж дата складання спірного заповіту; по-третє, обидва згадані акти складались одними і тими самими особами ([PERSON], [PERSON], [PERSON]), в один і той самий день, вказані акти повторюють один одний, що свідчить про те, що вказані два акти складені за результатами одного дослідження в різні справи (кримінальну та цивільну). Враховуючи те, що і посмертна судово-психіатрична експертиза не підтвердила факт наявності психіатричних захворювань у [PERSON] та не спростувала те, що останній на час складання заповіту 14.06.2006 року усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, то позов є необґрунтованим, матеріалами справи не підтверджується та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed