Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, [PERSON] , з урахуванням уточнень від 08.04.2013 року (а.с.77-79) та заяви про збільшення позовних вимог від 15.07. 2013 року (а.с.114-115), просили визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Соловіївської сільської ради Брусилівського району № 28 від 11 травня 2007 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS], видане 27 липня 2007 року на ім'я відповідача [PERSON] ; визнати право власності кожного з них на 14 частину вказаного будинку. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що виконавчий комітет Соловіївської сільської ради використавши норми права, які втратили чинність, а саме послався на п.4.1 Інструкції Держбуду України від 09.06.98 року «Про порядок державної реєстрації права власності об»єктів нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», яка втратила чинність на підставі Наказу Держбуду №36 від 15.02.2002 року оформив право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир , житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках , кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів , які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. На день прийняття рішення виконкомом сільської ради в будинку крім [PERSON] проживали всі позивачі. Провівши передачу всього будинку [ADDRESS] в приватну власність відповідачу [PERSON] виконком сільської ради фактично позбавив позивачів права на частину власності у вказаному будинку. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир, житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі , житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири, житлового приміщення у гуртожитку. Позивач [PERSON] такої письмової згоди не давала, житловий будинок було приватизовано без її участі. На підставі вказаного рішення виконавчого комітету Соловіївської сільської ради Брусилівського району [PERSON] 27.08.2007 року було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні , представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений . Представник відповідача Соловіївської сільської ради Брусилівського району, сільський голова Козар М.Д. просив розглядати справу без їх представника. В заявах до суду вказали, що при наданні у власність [PERSON] будинку діяли відносно своїх повноважень(а.с.262). Представник третьої особи Терехов О.Л. в останнє судове засідання не з»явився про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У попередніх судових засіданнях позов не визнавав, оскільки оспорюване рішення виконкому Соловіївської сільської ради вважав законним. Вислухавши пояснення представника позивачіві, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до рішення Соловіївської сільської ради Брусилівського району від 07 серпня 2004 року на баланс сільської ради прийняті основні засоби соціальної сфери від ТОВ «Соловіївське» згідно акту передачі /Авізо/. В Авізо від 02 липня 2004 року зазначено про передачу з балансу ТОВ «Соловіївське» на баланс сільської ради с.Соловіївка основних засобів соціальної сфери згідно спільного рішення, в переліку якого зазначено жилий будинок по [ADDRESS], рік введення в експлуатацію - 1952, залишкова вартість - 11357. Зазначений Авізо є житловим будинком по [ADDRESS] щодо якого прийняте оспорюване рішення виконкому про приватизацію [PERSON] ( а.с. 87, 88 ) Отже, суд вважає встановленим, що на час прийняття оспорюваного рішення виконкому Соловіївської сільської ради Брусилівського району будинок [ADDRESS] був прийнятий на баланс сільської ради і підлягав відповідному оформленню як об'єкт нерухумого майна у комунальну власність. Однак, вказаний будинок не був зареєстрований як об'єкт нерухумого майна відповідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 року, оскільки відповідно до п.1.4. вказаного Положення обов'язковій державній реєстрації підлягали право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Записами в погосподарських книгах Соловіївської сільської ради Брусилівського району за 2006-2010 роки, які були досліджені судом, підтверджується, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] записані як члени домогосподарства по [ADDRESS]. В рядку, в якому зазначається повернення членів домогосподарства, щодо позивачів зазначена дата повернення « 01.05.07». Дата вибуття їх з вказаного домогосподарства не зазначена. Разом з тим позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в погосподарських книгах Соловіївської сільської ради Брусилівського району за 2006-2010 роки також записані як члени домогосподарства по [ADDRESS]. Дати їхнього прибуття і вибуття з вказаного господарства не зазначені.(а.с.49-52) Копіями талонів про реєстрацію місця проживання, записами про місце проживання в паспортах позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] підтверджується, що позивачка зареєстрована [ADDRESS] з 22 жовтня 2004 року по даний час, відповідач [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] з 22 березня 2001 року по даний час. 11 травня 2007 року [PERSON] отримав виданий виконавчим комітетом Соловіївської сільської ради ордер на житлове приміщення № 21 з членами сім'ї з 4 чоловік на право вселення в житлове приміщення за адресою в [ADDRESS]. В ордері до складу сім'ї [PERSON] записані [PERSON]- дочка, [PERSON] - дочка, [PERSON] - дружина. (а.с.89) На підставі наведених доказів суд дійшов висновку, що на час прийняття оспорюваного рішення виконкому Соловіївської сільської ради №28 від 11.05.2007 року «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухумого майна», яким оформлено право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] та вирішено видати [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться в [ADDRESS], ( а.с.10) позивачі були зареєстрованими за постійним місцем проживання у вказаному будинку, мали відповідні права членів сім'ї наймача жилого приміщення у вказаному будинку [PERSON] Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» №2483-ХП від 19.06.1992р. (зі змінами і доповненнями) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Крім того відповідно до Положення про порядок передачі квартир(будинків) у власність громадян затвердженого наказом Держкомітету України по житлово- комунальному господарству № 56 від 15 вересня 1992 року(із змінами),який діяв на час прийняття оспорюваного рішення, був порушений сам порядок передачі житлового будинку у власність а саме : Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Громадянином до органу приватизації подаються оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення, копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку);документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. За неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі. Форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у додатку 3. Довідка про склад сім'ї та займані приміщення (далі - довідка) береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.У довідці також вказуються новонароджені, і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно. Таким чином, із наявних у справі доказів, наданих позивачами, вбачається, що на момент прийняття оспорюваного рішення виконкому про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться в [ADDRESS], право користування жилим приміщенням у вказаному будинку належало, окрім відповідача [PERSON], також двом його неповнолітнім дітям - дочкам [PERSON], [PERSON] та дружині [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789-12 від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державою чи приватними установами, що займаються питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На думку суду, оформлення права власності на вказаний будинок лише відповідачу [PERSON] порушує законні права та інтереси позивачів, які на той момент були неповнолітніми та мали право на безоплатну передачу в їх власність житлового приміщення, в якому вони постійно проживали. У зв'язку з цим рішення виконкому Соловіївської сільської ради №28 від 11.05.2007 року «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухумого майна», є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а свідоцтво про право на житло, видане на ім'я відповідача [PERSON] 27 серпня 2007 року . на підставі цього рішення - недійсним. Посилання представника Соловіївської сільської ради, представника третьої особи на те, що на момент прийняття оспорюваного рішення позивачі не були зареєстровані у спірному будинку і у ньому не проживали, спростовані наведеними доказами, та також не можуть бути взятими до уваги, оскільки місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків, опікунів, піклувальників, право користування житловим приміщенням зберігається за неповнолітніми дітьми протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника (ст.. 71 Житлового кодексу України), а згідно положень про приватизацію державного житлового фонду право на приватизацію мають усі члени сім'ї наймача, в тому числі і тимчасово відсутні, за якими зберігається право на житло. В частині пропуску строків звернення з позовом до суду, суд дійшов висновку, що відповідно до ч.ч.1,4 ст.261 ЦК України, такі позивачами не пропущені. Позов в частині визнання за кожним з позивачів права власності на 14 частину житлового будинку задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» безоплатна передача громадянам квартир (будинків) у власність проводиться органами приватизації з дотримання порядку, визначеного цим Законом та відповідними нормативними актами. Після скасування оспорюваного рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок відсутні перешкоди для реалізації позивачами права провести приватизацію вказаного будинку у позасудовому порядку, а тому за таких обставин суд не має права перебирати на себе повноваження органів приватизації Позивачка [PERSON] не бажає відшкодування з відповідачів понесених нею судових витрат по оплаті судового збору.

Outcome: partial