Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивачка 21.02.2020 року звернулась до суду з позовом, уточнивши в подальшому позовну заяву, та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 04.02.1993 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 04.02.1993 року. Від спільного подружнього життя вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнолітньою. Вони виявились людьми з різними поглядами на життя, ведення домашнього господарства, сімейні обов`язки подружжя. З 2010 року подружнє життя почало погіршуватись, стали виникати непорозуміння, скандали, в ході яких відповідач ображав її нецензурними словами та принижував її честь і гідність, що призвело до припинення між ними в 2018 році шлюбних відносин. З 2018 року вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, вона втратила до відповідача почуття любові, поваги та примиритися категорично не бажає. Із врахуванням наведеного, вважає збереження шлюбу таким, що суперечитиме її інтересам, а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково зазначили, що спільне життя між сторонами не склалося, оскільки вони виявились людьми з різними поглядами на життя, ведення господарства, так як відповідач має схильність до азартних ігор. З 2018 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують, позивачка на даний час зустріла іншого чоловіка з яким фактично створила сім`ю, чому примирення між сторонами не можливе. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не погоджується на розірвання шлюбу через органи ДРАЦС, позивачка змушена звернутися до суду. За наведеного, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подав. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 04.02.1993 року у Відділі запису актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів, актовий запис № 138 /а.с. 6/. Від спільного подружнього життя у них є повнолітня донька - [PERSON] , [INFO] /а.с.7/. Також судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюб існує лише формально, так як між ними довгий час немає взаєморозуміння, з 2018 року вони проживають окремо, не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, що свідчить про стійкість конфлікту між ними. Позивачка зустріла іншого чоловіка, з яким фактично створила сім`ю, чому примиритися та зберегти шлюб не бажає. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову, а від так суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, а тому підлягають до задоволення. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.12, 13, 81, 89, 264,265, 280-282, 354-355 ЦПК України,

Outcome: approved