Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просять надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON], [INFO], за кордон до Республіки Туреччина, Арабської Республіки Єгипет, Французької Республіки, Великобританії, Італійської Республіки, Королівства Іспанії, Чеської Республіки, Республіки Кіпр, Королівства Таїланд, Китайської Народної Республіки, Республіки Індії, Об'єднаних Арабських Еміратів, Російської Федерації без згоди та супроводу матері, [PERSON], [INFO], до досягнення [PERSON] вісімнадцяти років у супроводі [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код: [NUMBER] або [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код: [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження від 16 лютого 2012 року, є батьками [PERSON], [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Позивач, [PERSON], [INFO], є бабусею [PERSON] та матір'ю позивача. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 13.12.2017 року № 806 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом із батьком - [PERSON]. Позивачі самостійно матеріально утримують та належним чином піклуються про дитину, її фізичний, духовний та моральний розвиток. До досягнення малолітньою [PERSON], [INFO], вісімнадцяти років позивачі разом з дитиною мають намір виїжджати за кордон до Туреччини, Єгипту, Франції, Великобританії, Італії, Іспанії, Чехії, Кіпру, Таїланду, Китаю, Індії, Об'єднаних Арабських Еміратів, Російської Федерації для забезпечення повноцінного відпочинку дитини, підвищення рівня світогляду, ознайомлення з культурою інших народів, можливістю покращити свої навички у вивченні іноземної мови, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Позивачі звертались до відповідача для вирішення питання про її участь в житті дитини та отримати дозвіл на виїзд не має можливості, оскільки відповідач уникає будь-яких контактів з ними. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив вимоги задовольнити. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого повторно Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 16.11.2017 року, є батьками [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Позивач - [PERSON], [INFO], є бабусею [PERSON] та матір'ю позивача. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 13.12.2017 року № 806 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом із батьком. [PERSON]. Позивачі самостійно матеріально утримують та належним чином піклуються про дитину, її фізичний, духовний та моральний розвиток. До досягнення малолітньою [PERSON], [INFO], вісімнадцяти років позивачі разом з дитиною мають намір виїжджати за кордон до Туреччини, Єгипту, Франції, Великобританії, Італії, Іспанії, Чехії, Кіпру, Таїланду, Китаю, Індії, Об'єднаних Арабських Еміратів, Російської Федерації для забезпечення повноцінного відпочинку дитини, підвищення рівня світогляду, ознайомлення з культурою інших народів, можливістю покращити свої навички у вивченні іноземної мови, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків Відповідно до ч. 3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно з Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, в тому числі у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Однак, як встановлено судом позивачі звертались до відповідача з проханням надання дозволу на вивіз дитини, однак дозвіл відповідачем наданий не був. Відповідно до п.п. 1 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Тобто, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Проте, законодавством України не передбачено можливість перетинання дитиною кордону України без згоди обох батьків, без зазначення країни, до якої необхідно виїхати дитині, та строку, на який вона виїжджає За змістом ст.ст. 141, 153, ч. 3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзди дитини за кордон без згоди одного з батьків, зі встановленням при цьому конкретного часу і місця перебування за кордоном, на думку суду не суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, судом встановлено та доведено, що позивачі використали всі визначені законодавством способи отримати нотаріальний дозвіл батька на тимчасовий виїзд за кордон дитини , що не суперечить інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved