Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги [PERSON], [PERSON] мотивували тим, що 30.03.2018 року між ними та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлової будівлі) - ангар, побудований в 1988 році , що знаходиться на території тракторної бригади за межами [ADDRESS] Вказана будівля належить відповідачам на праві приватної власності на підставі рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 15.12.2009 року. Частки продавців у спільній власності відповідно до рішень Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20.09.2017 року та від 26.03.2018 року складають: [PERSON] - 25,99 %; [PERSON] - 27,8 % [PERSON] - 19,13%; [PERSON] - 27,08 %. На момент укладення договору ними було сплачено договірну вартість 30 тисяч гривень за вищезазначену нежитлову будівлю на рахунок відповідачів. За умовами договору продавець зобов'язувався протягом одного місяця з дати укладення договору здійснити його нотаріальне посвідчення. В подальшому вони неодноразово зверталися з вимогою про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу до відповідачів, однак останні постійно ухилялися від нотаріального посвідчення договору мотивуючи це своєю зайнятістю та проблемами зі здоров'ям. Позивачі просять суд визнати дійсним договір купівлі продажу від 03.03.2018 року нерухомого майна(нежитлової будівлі) ангар, побудований в 1988 році що знаходиться на території тракторної бригади за межами [ADDRESS] Чорнухинського району Полтавської області укладений між [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визнати за ними право власності на нерухоме майно(нежитлову будівлю) в рівних долях (50%) ангар, побудований в 1988 році що знаходиться на території тракторної бригади за межами [ADDRESS] Також просить понесені ними судові витрати покласти на них. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, звернулися до суду з заявою в якій просили справу розглядати без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідачі та представник відповідачів, який діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явились. Представник відповідача надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його та відповідача участі, позов визнають повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.03.2018 року між позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна(нежитлової будівлі) - ангар, побудований в 1988 році що знаходиться на території тракторної бригади за межами [ADDRESS](а.с.12-13). Позивачами [PERSON] та [PERSON] було сплачено договірну вартість 30 тисяч гривень за вищезазначене приміщення на рахунок відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Спірна будівля належала відповідачам на праві приватної власності на підставі рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 15.12.2009 року. Частки продавців у спільній власності відповідно до рішень Чорнухинського районного суду Полтавської області від 20.09.2017 року та від 26.03.2018 року складають: [PERSON] - 25,99 %; [PERSON] - 27,8 % [PERSON] - 19,13%; [PERSON] - 27,08 %.(а.с.16-17, 18-19, 22-23). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, встановлені вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, обставини не підлягають повторному доказуванню та оцінці. В пункті 9 письмового договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.03.2018 року продавець зобов'язувався протягом одного місяця з дати укладення даного договору, здійснити його нотаріальне посвідчення (а.с.13). Як вбачається з поданого представником відповідачів відзиву на позовну заяву, з незалежних від них причин (стан здоров'я та похилий вік) відповідачі не змогли прибути до нотаріальної контори для остаточного оформлення правочину, грошові кошти отримали в повному обсязі, позов визнають повністю. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Так, ч.2 ст.220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із ст. 638 УК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом. Згідно ч.1 ст.218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідків його недійсності, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved