Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою в якій вказують, що вони є власниками квартири № 37 в будинку № 34, розташованому по вулиці Свободи у місті Словянськ Донецької області. Зареєстрована у вказаній квартирі відповідач по справі [PERSON], яка є донькою позивачів [PERSON] та [PERSON], не є власником зазначеної квартири, не проживає у ній з 2000 року, не користується нею, не бере участі в оплаті комунальних платежів, що, в свою чергу, перешкоджає позивачам здійснювати свої права власників. В звязку з цим [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять суд заявлені ними позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 37 в будинку № 34, розташованому по вул. Свободи у м. Словянськ Донецької області. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зявилися. Про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про вручення повідомлення про виклик до суду, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтвердили заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 31 січня 1995 року, виданого на підставі розпорядження № 2814-Р від 30 лютого 1994 року, зареєстрованого в КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянська 02 лютого 1995 року та записаного до реєстраційної книги за № 6938/18[ADDRESS] в будинку № 34, розташованому по вулиці Свободи у м. Словянськ Донецької області, на праві спільної часткової власності належить позивачам по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. В той же час, з довідки про забезпеченість громадян житловою площею, виданою 25 червня 2018 року Комунальним підприємством Словянської міської ради «ЖЕК № 6», вбачається, що у вищевказаній квартирі зареєстроване місце проживання в тому числі і відповідача [PERSON] Натомість з акту обстеження, складеного та підписаного 15 серпня 2018 року комісією у складі паспортиста КП Словянської міської ради «ЖЕК № 6» [PERSON], а також сусідів-свідків: [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], [PERSON], що проживає за адресою: [INFO], [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], слідує, що [PERSON] з 2000 року по теперішній час у квартирі № 37 будинку № 34, розташованому по вулиці Свободи у м. Словянськ Донецької області, не проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON], не будучи власником спірної квартири, не проживає у ній понад один рік, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved