Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивачка 13.05.2020 року звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування права постійного користування, мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22.05.2012 р. Після його смерті відкрита спадщина та заведена спадкова справа 05.11.2012 р. в Першій полтавській державній нотаріальній конторі. Вона є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька - [PERSON] в порядку спадкування за законом. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 06.05.2016 р. № 545/1809/16-ц. за нею визнано право власності на селянське ( фермерське ) господарство «Сад» ( цілісний майновий комплекс ) в порядку спадкування за законом на майно [PERSON] . Відповідно до ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства ( складеного капіталу ) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери,?продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права ( в тому числі на інтелектуальну власність ), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. За життя, батько як голова селянського ( фермерського ) господарства, у законний спосіб набув право постійного користування на земельні ділянки для ведення фермерського господарства та отримав державний акт на право постійного користування землею, площею 67,60 га., серії І-ПЛ № 001003, виданого Полтавською районною радою народних депутатів 17 лютого 1997 року. 26,8402 га розпайовано між колишніми членами селянського ( фермерського ) господарства «Сад». На теперішній час фактично на праві постійного користування відповідно до вказаного державного акту рахується 40,7598 га, за визнанням права постійного користування на які вона звертається до суду з цією позовною заявою. Згідно п. 5.4. Статуту селянського ( фермерського ) господарства «Сад» успадкування земельної ділянки і майна господарства проводиться згідно заповіту, або в порядку передбаченому законодавством України. Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право, зокрема, продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», спадкування фермерського господарства ( цілісного майнового комплексу або його частини ) здійснюється відповідно до закону. Вона є засновником фермерського господарства та його керівником, продовжує займатися справами, пов`язаними із статутною діяльністю господарства. Згідно положень ст. 2, 4, 9 Закону України «Про селянське ( фермерське ) господарство» від 20 грудня 1991 року № 2009-ХІІ у редакції на час створення і держреєстрації СФГ «Сад» передбачалося, що у постійне користування землі надавалися громадянам для ведення селянського ( фермерського ) господарства із земель, що перебували у державній власності. На ім`я голови селянського ( фермерського ) господарства видавався відповідно Державний акт на право постійного користування землею. Після одержання Державного акта на право постійного користування землею, селянське ( фермерське ) господарство підлягало державній реєстрації у Раді народних депутатів, що надала у користування земельну ділянку. У п. 2.1. Статуту фермерського господарства «Сад» визначено, що СФГ створено для виробництва товарної сільськогосподарської продукції. П.5.1. Статуту передбачено, що земля для господарства є основним засобом виробництва і не може бути вилучена інакше, як в порядку передбаченому законодавством України. Таким чином, земельні ділянки згідно з державним актом на право постійного користування землею серії [NUMBER] № 001003 надавалися [PERSON] як голові СФГ у межах діючого законодавства виключно для створення СФГ «Сад» та подальшого ведення на них фермерського господарства. Згідно ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» ( поточна редакція ) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Тобто, за діючим законодавством фермерське господарство як особлива форма підприємницької діяльності громадян базується і можлива лише на наявності у них земельних ділянок, наданих у власність та/або користування, у тому числі в оренду, зокрема для ведення фермерського господарства. Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним законом в якому на відміну від Земельного кодексу України по іншому регулюються питання надання та користування земельними ділянками, їх успадкування. ( Постанова ВСУ у справі № 6-248цс16 ). На даний час СФГ «Сад» є діючим суб`єктом господарювання і господарську діяльність здійснює відповідно цілей, визначених Статутом, виключно на земельних ділянках, які надавалися у постійне користування голові СФГ «Сад» [PERSON] . Будь-які інші земельні ділянки у користуванні та власності СФГ «Сад» відсутні. Після смерті голови СФГ «Сад» [PERSON] процедура реорганізації, ліквідації та банкрутства фермерського господарства не розпочато. Заборгованість СФГ із земельного податком перед бюджетом відсутня. Вона як єдина спадкоємиця після смерті голови СФГ «Сад» [PERSON] , продовжує діяльність фермерського господарства. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства. Подавши заяву про прийняття спадщини, вона висловила свій намір прийняти у спадок все майно, а також всі права і обов`язки, що належали померлому батькові. Ст. 92 ЗК України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства ( об`єднання ), установи та організації; релігійні організації України, статути ( положення ) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності та інші суб`єкти. Згідно з п.6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України ( у поточній редакції ) зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду № 5- рп/2005 від 22.09.2005р. Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Аналізуючи зміст п. 6 перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року та визнаючи їх неконституційними щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення, Конституційний суд України даючи аналіз законодавства, яке регулювало право постійного користування земельними ділянками, в мотивувальній частині свого рішення зробив правові висновки, що: за особами, які отримали державні акти про право постійного користування земельною ділянкою, це право визнається державою, наголошено, що новий Земельний кодекс України регулює питання набуття прав на земельну ділянку після набрання ним чинності, а особи, які раніше користувалися земельною ділянкою, мають право на переоформлення цих прав та що на законодавчому рівні це питання переоформлення цих прав належним чином не врегульовано. На право постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України. Ст. 141 ЗК України ( у поточній редакції ) визначено вичерпний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою. Таким чином, ні ст. ст. 27, 114 Земельного Кодексу України редакції 1990 року, ні ст. 141 Земельного кодексу України в редакції 2001 року не передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою припиняється в зв`язку зі смертю особи. Пунктом 10 «Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, передбачено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Будь-які рішення ( акти ) органів державної влади та місцевого самоврядування щодо скасування державного акту на право постійного користування землею серії І [NUMBER] ПЛ № 001003 та припинення права постійного користування земельними ділянками відсутні. Внаслідок смерті [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою не припинилося. Державний акт на право постійного користування землею серії [NUMBER] 001003, виданий 17 лютого 1997 року [PERSON] Полтавською районною радою народних депутатів, на даний час є чинним. На момент відкриття спадщини вона була керівником СФГ «Сад» та є членом селянського ( фермерського ) господарства. У п.4.3. Статуту визначено, що головою СФГ може бути лише засновник або особа, яка є його правонаступником. Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, має статус сімейного фермерського господарства, за умови що в його підприємницькій діяльності використовується праця членів такого господарства, якими є виключно члени однієї сім`ї відповідно до ст. 3 СК України. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця ), до інших осіб ( спадкоємців ). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення ) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. З огляду на викладене, логічним є висновок, що нормативно-правовими актами не врегульовано питання припинення права землекористування в зв`язку з смертю особи, та право на спадкування права постійного користування землею набутого до 2002 року. Відповідно вимог ст. 6, ст.1 протоколу № 1 ст. 14 «Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод», практики Європейського суду висловленої у справах : «Рисовський проти України», «Кривенький проти України» дано аналіз питанню власності в контексті ст.1 протоколу № 1 «Конвенції..». З цих справ можна зробити висновок, що право постійного користування землею є - власністю особи. Також, Держава ( державні органи ) не вправі «свавільно», всупереч вимог закону, позбавляти особу права власності ( чи права користування ). Визнання за спадкоємцями померлого права успадкування на постійне землекористування забезпечує їм реальний правовий захист на користування земельною ділянкою та надає їм можливість вирішити питання переоформлення прав на користування земельною ділянкою та є належним правовим заходом згідно з вимогами Конституції України ст. 6, 13 ст. 1 протоколу № 1 «Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод». Зазначені висновки також враховані при винесенні ухвали Апеляційним судом Полтавської області у справі № 545/773/17 у цивільній справі про визнання в порядку спадкування прав засновника ( власника ) на селянське ( фермерське ) господарство та права постійного користування земельними ділянками. Враховуючи викладене, до складу спадщини після смерті [PERSON] входять його права як засновника ( власника ) СФГ «Сад» та право постійного користування земельною ділянкою, що посвідчене державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії [NUMBER] 001003, виданого Полтавською районною радою народних депутатів 17 лютого 1997 року. Відповідно до ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України вона як єдиний спадкоємець за законом, прийняла спадщину після смерті свого батька - [PERSON] , проте не може оформити спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. \~ \~ \~ \~Прохала визнати за нею - [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлого засновника селянського ( фермерського ) господарства «Сад», [PERSON] , право постійного користування земельною ділянкою площею 40,7598 га., для ведення фермерського господарства на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області відповідно державного акту на право постійного користування серії [NUMBER] , виданого Полтавською районною радою народних депутатів, 17 лютого 1997 року. В судове засідання сторони у справі не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де позивачка позов підтримала та прохала задовольнити, а представники відповідача та третьої ососби, що не заявляє самостійних вимог, позов визнали, не заперечували щодо його задоволення ( а. с. 41, 42, 46, 49, 50, 52, 54 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Судом встановлено всі обставини, на які послався в позові позивач і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 9 33. \~ \~ \~ \~Право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. \~ \~ \~ \~Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства ( об`єднання ), установи та організації; релігійні організації України, статути ( положення ) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності та інші суб`єкти. Згідно з п.6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України ( у поточній редакції ) зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого організаційного та фінансового забезпечення визнано неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду № 5- рп/2005 від 22.09.2005. \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд,\~ дослідивши\~ докази,\~якими \~обґрунтовується \~позов,\~ вважає,\~ що\~ позов\~ підлягає\~ задоволенню\~ відповідно\~до \~ст.\~1216-\~1218,\~1225,\~1268-1270\~ ЦК\~України,\~ \~ ст.\~92\~ЗК України,\~ так\~як до\~складу спадщини\~після смерті\~ [PERSON] \~входять його\~права як\~засновника (\~власника )\~СФГ «Сад»\~та право\~постійного користування\~земельною ділянкою,\~що посвідчене\~державним актом\~на право\~постійного користування\~земельною ділянкою\~серії [NUMBER] ,\~виданого Полтавською\~районною радою\~народних депутатів\~ 17\~лютого 1997\~року,\~а позивачка\~ як\~єдиний спадкоємець\~за законом,\~прийняла спадщину\~після смерті\~свого батька\~ [PERSON] ,\~проте не\~може оформити\~спадщину шляхом\~отримання свідоцтва\~про право\~на спадщину.\~ Після\~пред`явлення \~позову позивачем\~ \~відповідач \~його визнав\~ у\~ повному\~ обсязі.

Outcome: approved