Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх його доходів, щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до повноліття дитини. Свої позовні вимоги [PERSON], мотивує тим, що вона з відповідачем [PERSON] 04 листопада 2011 року уклали шлюб, який був зареєстрований Вугледарським міським відділом РАЦС. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Шлюб між сторонами 03 липня 2014 року рішенням Вугледарського міського суду Донецької області було розірвано. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати дитину, аліменти відповідач більше нікому не сплачує, стягнень по виконавчим листами з останнього не проводиться, іншого шлюбу після розлучення відповідач не укладав та інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має. Тому, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх його доходів, щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 10 жовтня 2016 року і до його повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково вказавши, що не відмовляється сплачувати аліменти на утримання доньки. Просив суд ухвалити рішення про стягнення з нього щомісячно аліментів на користь позивача на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини усіх його доходів з відрахуванням 10 % від суми на відкритий картковий рахунок його дочки [PERSON], оскільки вважає, що позивач витрачатиме суму стягнених аліментів на свої потреби. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №452408 від 20 січня 2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, у сторін є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки №735 від 10 жовтня 2016 року, виданої ОСББ «Надія-Вугледар» [PERSON] разом з донькою [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 03 липня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка залишила шлюбне прізвище «Янушевська» (а.с. 8). Актом обстеження умов проживання від 08.12.2016 року визначено задовільні умови проживання, виховання та розвитку [PERSON], встановлено, що в трьохкімнатної квартирі, проживає позивач [PERSON], її донька [PERSON], та її мати.(а. с. 35). Згідно квитанцій та виписки з карткового рахунку [PERSON], відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою надавав матеріальну допомогу [PERSON], на утримання доньки [PERSON], шляхом переведення грошових сум (аліментів) на картковий рахунок [PERSON] (а.с. 16-30). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на встановлені обставини справи та окремого проживання відповідача та неповнолітньої дитини, батьком якої він є, суд вважає доведеним обов'язок відповідача сплачувати аліменти на її утримання. При цьому посилання відповідача на те, що позивач може витрачати отримані від нього аліменти на свої потреби, а не на утримання дитини, не знайшли свого підтвердження. Крім того, відповідачу неодноразово роз'яснено вимоги ст. 186 СК України, яка передбачає право платника аліментів звернутись з заявою до органу опіки та піклування щодо перевірки цільового витрачання аліментів. В разі їх нецільового витрачання відповідач вправі звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у будь-якому банку країни однак, на даний час не має підстав для задоволення клопотання відповідача про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з відрахуванням 10 % від суми на відкритий картковий рахунок його дочки [PERSON] При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан [PERSON], відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти. Тому, суд вважає, що відповідач, як працездатний чоловік, має можливість та повинен сплачувати на утримання своєї неповнолітньої дитини [PERSON], аліменти в розмірі 1/4 частини усіх його доходів, щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 10 жовтня 2016 року, і до повноліття [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому

Outcome: approved