Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачі у вересні 2016 р. звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що позивачка [PERSON] з 1984 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у період їх шлюбу 12.03.1985 р. народився син [PERSON], позивач по справі. Далі позивачі зазначають, що вони з відповідачем у 1988 р. заселились у квартиру готельного типу № [ADDRESS] та на підставі ордеру № [NUMBER] від 15.03.2004 р. вказана квартира набула статусу загального поселення. Позивачка [PERSON] зазначає, що у 2005 р. шлюб з відповідачем був розірваний та в подальшому у 2013 р. відповідач добровільно залишив спірне житло та на даний час постійно проживає за іншою адресоюі. Позивачі зазначають, що відповідач понад три роки не проживає в спірному житловому приміщенні, виїхавши з квартири в добровільному порядку, при цьому, забравши всі свої особисті речі і з того часу спірним жилим приміщенням не користується, не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, поточні ремонти не здійснює. Оскільки формальна реєстрація відповідача впливає на нарахування комунальних послуг та квартирну плату, позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з непроживанням без поважних причини понад шестимісячного строку. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином за останнім відомим суду місцем проживання, реєстрації (а.с. 37, 48), а тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник третьої особи Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду листа в якому просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 31), а тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність останніх за наявними даними матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення позивачів, свідків: [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони: позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] з 04.04.1991 р. зареєстровані та проживають в [ADDRESS] (а.с. 7). Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] був виданий Ордер № [NUMBER] на жиле приміщення від 15.03.2004 р. на сім'ю з трьох осіб: [PERSON], [PERSON] - позивачів та відповідача - [PERSON] на право зайняття квартири [ADDRESS] (а.с. 8). Встановлено, що відповідно до актів від 15.01.2016 р., 16.03.2016 р. та 23.06.2016 р. складених ЖЕД-2, зафіксовано відсутність факту проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (а.с. 4-6). Згідно ст.71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки проводиться у судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач до житлових органів в період часу 2013-2016 р.р. з будь-якими заявами щодо збереження за ними права на проживання в спірному житловому приміщенні, у зв'язку з мешканням за іншою адресою не звертався як і до управління поліції з будь-якими зверненнями щодо чинення перешкод з боку позивачів в користуванні спірним житловим приміщенням (а.с. 41, 42). Свідок [PERSON], який є сусідом позивачів та проживає в [ADDRESS] в судовому засіданні показав, що сім'ю [PERSON] знає з 2000 р., буває у них у гостях, у зв'язку з чим, свідку відомо, що відповідач [PERSON] понад 10 років не проживає в [ADDRESS] і з того часу зазначеним спірним приміщенням не користується, особистих його речей у вказаній квартирі не зберігається. Свідок зазначив, що лише одного разу у 2013 р. бачив відповідача на вулиці в м. Києві, після чого останнього більше не бачив. Свідку відомо від спільних знайомих, що відповідач повернувся до місця свого народження на Хмельниччину де на даний час постійно проживає. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивачів з 1993 р. та проживає у квартирі [ADDRESS], товаришують сім'ями з 2000 р. Свідок зазначила, що відповідача [PERSON] бачила понад 10 років назад, та їй відомо, що останній до квартири не з'являється, у спірному приміщені не проживає. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. З урахуванням вищенаведеного та зібраними по справі доказами в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність доказів поважності причин відсутності відповідачів в спірному житловому приміщення понад шість місяців - встановленого законом строку, а тому, на думку суду, останні втратили право користування ним, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved