Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у проваджені Хустського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом відповідача [PERSON] до них про стягнення суми боргу у розмірі 651758,72 гривень. Підставою звернення відповідача до суду є переклад з угорської мови «Визнання зобовязання», який не може бути прийняти судом як доказ отримання ними готівки від [PERSON], оскільки вони не впевнені, що це визнання підписане саме ними і на їх думку у розписці, яку вони підписували фігурувала набагато менша сума. Крім того, у перекладі з угорської мови не зазначено, що даний текст перекладено дослівно і між сторонами у даному правочині задіяна третя особа перекладач. Відповідач [PERSON] не надав доказів отримання ними вищезазначеної суми. Визнання зобовязання було підписано ними під психологічним та фізичним тиском. Позивачі та відповідач мали спільну справу за кордоном і разом втратили певну частину коштів, яку у них викрали з автомобіля у м. Дебрецен, Угорської республіки. Відповідач звинуватив [PERSON], що він виходив з автомобіля і залишив його без нагляду. Звертатись до правоохоронних органів позивач не міг, оскільки кошти були не задекларовані. Одночасно позивачка [PERSON] не є стороною при вчиненні правочину, згідно сумнівного перекладу, яким обґрунтовує свої вимоги відповідач. Просять суд визнати переклад визнання зобовязання між [PERSON] та [PERSON] від 18.08.2010 року недійсним. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити з мотивів, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, заперечили проти його задоволення, суду пояснили, що обставини викладені у позовній заяві щодо викрадення грошей є надуманими, спільних справ з [PERSON] відповідач не мав, він позичив йому гроші під розписку, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не доводяться жодним доказом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18.08.2010 року позивач [PERSON] прийняв від відповідача [PERSON] позику в сумі 9500000 форінтів та зобовязався повернути вартість взятої позики з інфляцією до 31 грудня 2013 року частинами. В підтвердження даного факту була написана боргова розписка угорською мовою та перекладена перекладачем на українську мову як «Визнання-зобовязання». Даний переклад був досліджений у судовому засіданні. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що між сторонами було укладено договір позики. Позивачі та їх представник стверджують, що переклад розписки з угорської на українську мову є недослівним, а сама розписка писалася [PERSON] під психічним та фізичним тиском з боку відповідача. Суд вважає такі твердження позивачів необґрунтованими, виходячи з наступних обставин. Під насильством у цивільно-правових відносинах слід розуміти фізичний або психічний тиск на особу з метою примушування її до вчинення правочину. До психічного насильства відносяться залякування, погроза вбивством, заподіяння тілесних ушкоджень самій особі або її близьким. Насильство є певною дією на завдання шкоди особі (заподіяння тілесних ушкоджень, викрадення дитини, автомобіля, пошкодження майна, тощо). Слід також зауважити, що підставою для визнання угоди недійсною може бути не всяка погроза. Погроза повинна бути реальною, мають бути достатніми підстави для побоювання її виконання. При визначенні реальності психічного тиску значення має зясування форми, характеру, місця, часу, обстановки її висловлювання, характеру попередніх взаємовідносин між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а ч. 3 цієї статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, в порушення вищевказаної норми закону позивачами по справі не представлено жодного доказу, який би підтверджував застосування відносно позивача [PERSON] відповідачем фізичного або психічного тиску в розумінні чинного законодавства з метою спонукання його написати боргову розписку. Крім цього, суд критично оцінює твердження позивачів щодо сумнівності перекладу боргової розписки з угорської мови на українську, оскільки як встановлено у судовому засіданні, саме позивач [PERSON] був ініціатором написання боргової розписки угорською мовою. Така поведінка позивачів, на думку суду, спрямована на ухилення від виконання зобовязання згідно розписки. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що вищевказаний переклад - визнання зобовязання між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не підлягає до визнання недійсним. Позивачами не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, які би стверджували факти, викладені ними у позовній заяві.

Outcome: dismissed