Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивачі звернулися до районного суду з позовною заявою, в якій просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що вказана квартира належить позивачам на праві спільної часткової власності. [PERSON] перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 04.09.2002 р. по 02.03.2006 р. З лютого 2013 року відповідач добровільно залишив житлове приміщення та з цього часу в квартиру не приходив, комунальні послуги не сплачує. Місце свого фактичного проживання відповідач приховує, не бачився з дочкою, тримає з нею зв'язок по імейлу та за допомогою телефонного зв'язку. В добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідач не знімається. Вважають, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користується ним більш 1 року без поважних причин. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що в спірній квартирі відповідач не живе з лютого 2013 р., з цього часу житловим приміщенням не цікавився. Перешкод в користуванні житлом позивачі відповідачу не чинили. Де може фактично мешкати відповідача, позивачу не знають. Позивач [PERSON] додатково пояснила, що на адресу реєстрації постійно приходять листи-повідомлення від різних фінансових та колекторських установ про наявність великих сум боргу, які відповідач має по взятих кредитах. В зв'язку з чим вона вимушена інформувати про те, що відповідач за вказаною адресою не живе і місце його проживання їм невідомо. Представник позивачів [PERSON] (за довіреністю) в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, посилаючись, що наявні всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Додала, що в зв'язку з реєстрацією відповідача позивачі вимушені нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, факт своєї реєстрації у вищевказаній квартирі відповідач використовує для отримання різних кредитів з метою їх неповернення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.11.1997 р., виданого Шевченківською РДА у м.Києві, квартира [ADDRESS] належить позивач [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Позивач [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний 02.03.2006 р. (актовий запис відділу РАЦС Подільського РУЮ у м.Києві № 129). З довідки форми № 3, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» 09.10.2015 р. за вих..№ 32 та наданих документів, вбачається, що у вказані квартирі, яка є 2-кімнатною, зареєстровані та проживають: позивач [PERSON], [INFO], - з 09.11.1982 р.; позивач [PERSON], [INFO], - з 17.03.1989 р.; позивач [PERSON], [INFO], - з 20.02.1985 р.; неповнолітня [PERSON], [INFO], - з 15.01.1999 р.; малолітня [PERSON], [INFO], - з 12.09.2015 р. У вказаному житловому приміщенні також зареєстрований відповідач у справі [PERSON], [INFO], - з 22.04.2003 р. Вищевказане житлове приміщення відноситься до приватного житлового фонду, будинок перебуває на обслуговуванні житлового органу - Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва . За змістом ст.156 ч.1 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім'ї власника права користування займаним приміщенням. Згідно з актами, складеними житловим органом 16.01.2014 р., 10.07.2014 р., 22.01.2015 р. та 26.10.2015 р., відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем своєї реєстрації. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами сторін у справі, підтвердили суду той факт, що відповідач не мешкає в квартирі з лютого 2013 р., житло покинув добровільно, перешкод в користуванні відповідачу житлом позивачі не чинили, його речі і майно в квартирі відсутні. У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивачі не чинили, майно та речі відповідача в квартирі відсутні. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з лютого 2013 року відповідач не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачам, як співвласникам, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи їх законні права та інтереси які необхідно поновити. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт його проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст. 405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач [PERSON], не мешкаючи в спірній квартирі з лютого 2013 р. без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На спростування доводів позивача відповідач всупереч вимогам ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, котрі б підтверджували факт його проживання у спірній квартирі або поважність причин не проживання у цій квартирі. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved