Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], [PERSON], про зобов'язання вчинити певні дії, припинення права власності та визнання права власності. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд зобов'язати [PERSON] виконати належним чином зобов'язання за Договором від 26 травня 2013 року; припинити право власності за [PERSON] на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував припинення право власності за [PERSON] на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]; та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м. Просив суд відмовити у задоволенні позову у частині зобов'язання [PERSON] виконати належним чином зобов'язання за Договором від 26 травня 2013 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та припинення за ним права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]; та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,7 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 23 травня 2013 року відповідач [PERSON] позичив у позивачки 204 125 грн., про що надав розписку про повернення боргу до 01 грудня 2013 року. У випадку якщо [PERSON] не поверне позивачці борг він зобов'язувався передати у власність позивачки належну йому квартиру на праві власності [ADDRESS] до 31 грудня 2013 року. Крім того, поручителем, по виконанню зобов'язання [PERSON] був [PERSON], яким було відписано договір поручительства від 26 травня 2013 року про те, що він зобов'язується у разі не виконання основного зобов'язання [PERSON], виконати, а саме сплатити позивачці борг у повному обсязі до 10 січня 2014 року. Після спливу всіх строків відповідачі [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов'язання належним чином не виконали, та всіляко уникають від взятих на себе зобов'язань. Стаття 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, іміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо шле прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Стаття 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ст. 553 ЦК України). Відповідно до ст. 554 ЦК України, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі (ст. 555 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1,2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Таким чином, позовні вимоги позивачки у частині припинення права власності за [PERSON] на нерухоме майно та визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Що стосується позовних вимог позивачки у частині зобов'язання [PERSON] виконати належним чином зобов'язання за Договором від 26 травня 2013 року, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у цій частині, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження позовних вимог у цій частині, а згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: partial