Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з лютого 2009 року по березень 2016 року та виділення 1/2 частини майна в натурі із спільного майна подружжя, мотивуючи це тим, що з лютого 2005 року по березень 2016 року проживала з відповідачем однією сімєю, вела спільне господарство, мала взаємні права та обовязки, зокрема, щодо виховання та утримання дітей один одного. Крім того позивачка вказує, що під час спільного проживання сторони разом придбали домоволодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області, автомобіль марки «ЗАЗ 110307 легковий комбі» червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року випуску, мінітрактор SТ 21 В, плуг двохкорпусний. Позивачка просить провести розподіл зазначеного спільно набутого майна, виділивши позивачці автомобіль марки «ЗАЗ 110307 легковий комбі» червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року випуску, мінітрактор SТ 21 В, плуг двохкорпусний, відповідачу домоволодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області та стягнути з [PERSON] грошову різницю у вартості майна. В ході судового розгляду [PERSON] змінила та збільшила позовні вимоги, назвала спільно набутим сторонами під час спільного проживання майном мотоблок 2010 року випуску, скутер 2008 року випуску, велосипед 2007 року, млин електричний 2014 року, зварювальний апарат 2011 року, компресор 2011 року, газонокосилку 2010 року, дриль 2010 року, болгарку 2014 року, пилу «Штіль» 2010 року, мікрохвильову піч 2012 року, пральну машину «Ардо», 2012 року, холодильник 2009 року, холодильник 2010 року, соковижималку 2014 року, сушку для овочів 2014 року, електричну плиту 2014 року, душову кабіну 2012 року, бойлер 2012 року, умивальник 2012 року, ліжко односпальне 2012 року, шафу-купе 2012 року, стіл 2012 року, кухню 2013 року, прихожу 2013 року, спальню 2012 року, диван 2010 року, тумбу під телевізор 2013 року, килим розміром 3 х 4 м 2014 року, люстри в кількості 4 штуки 2012 року. [PERSON] просить виділити їй 1/2 частину вказаного майна. Крім того, позивачка посилається, що під спільного проживання нею спільно з [PERSON] проводились ремонтні роботи придбаного будинку та господарських споруд, а тому [PERSON] просить стягнути з відповідача вартість 1/2 частини вказаних робіт. Позивачка [PERSON], представник позивачки адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягають на грошовій компенсації вартості 1/2 частини спільно набутого сторонами майна. Позивачка [PERSON] в останнє судове засідання не зявилась, звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON], представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON] позовні вимоги не визнав, у останнє судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності. Допитавши сторони, свідків, перевіривши матеріали справи, матеріали інвентарної справи № 256 на будинковолодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області, дослідивши висновок експерта № 28/17-26, суд знаходить, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. [PERSON] проживала з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки з 2005 - 2006 року по березень 2016 року, що підтверджується як поясненнями самої позивачки, так і показами допитаних в ході судового розгляду в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Допитані свідки підтвердили, що стосунки між [PERSON] та [PERSON] склались як у подружжя, про що свідчили їх відносини між собою, виконання обовязків чоловіка та дружини щодо один одного, зокрема, догляд [PERSON] за [PERSON] під час його перебування у лікарні, спільні відвідини родичів з обох сторін та відповідне спілкування з ними, спільна турбота про дітей одне одного та їх матеріальне утримання, проведення спільного з дітьми відпочинку, спільне розпорядження заробленими коштами, проживання та реєстрація [PERSON] та її доньки у спірному будинку. Факт реєстрації [PERSON] у спірному будинку з 15 грудня 2010 року по 26 серпня 2011 року підтверджується довідкою № 1015 Лютарської сільської ради від 19 вересня 2016 року. Факт реєстрації [PERSON] у спірному будинку підтверджується довідкою № 497 Лютарської сільської ради від 23 липня 2015 року, витягом з погосподарської книги № 8 с. Михля Лютарської сільської ради від 23 липня 2015 року, відомостей з паспорта [PERSON] НА 462179, виданого Ізяславським РВУ МВСУ 03 квітня 1998 року. Факт перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Хмельницької обласної лікарні не заперечував сам [PERSON] підтвердив відповідною випискою з історії хвороби копію якої додав до матеріалів справи, однак відповідач заперечував, що під час хвороби [PERSON] його доглядала, хоча жодних доказів на підтвердження своїх доводів суду не надав. Не зважаючи на те, що [PERSON] визнає факт проживання однією сімю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з 2014 року, покази вказаних свідків не були спростовані в ході судового розгляду іншими доказами. Зокрема, допитаний в ході судового розгляду за клопотанням [PERSON] в якості свідка [PERSON] вказав, що з 2014 року працював разом з відповідачем і взагалі не знав про наявність у [PERSON] жінки, хоча вказав, що повертаючись ввечері з роботи декілька разів бачив біля хати, де проживав [PERSON], [PERSON] у домашньому одязі. Посилання відповідача та його представника на те, що [PERSON] не проживала з [PERSON] однією сімєю до 2014 року, оскільки була зареєстрована і проживала із своїм чоловіком [PERSON], не знайшли підтвердження в ході судового розгляду. Згідно відомостей з паспорта [PERSON] НА 462179, виданого Ізяславським РВУ МВСУ 03 квітня 1998 року, шлюб з [PERSON] був припинений 05 березня 2002 року і шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] не поновлювались, що підтвердили як сама [PERSON], так і допитаний в ході судового розгляду [PERSON], котрий вказав, що після розірвання шлюбу між ним та [PERSON] залишились дружні стосунки і позивачка неодноразово допомагала йому у різних ситуаціях, а він не наполягав на знятті її з реєстрації за місцем свого проживання, хоча фактично [PERSON] там не проживала, постійно перебувала на заробітках за межами м. Ізяслава та проживала з [PERSON], з котрим приїздила провідувати [PERSON] Вказані доводи не були спростовані іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду доказами. Зокрема, посилання відповідача та його представника на довідку КП «Житлосервіс» від січня 2009 року про склад сімї [PERSON] та спільну заяву [PERSON] та [PERSON] від 2008 року про переведення квартири зі статусу службової для подальшої приватизації підтверджують лише факт реєстрації [PERSON] за місцем проживання [PERSON] та перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Доказів повторної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] суду надано не було. Надані суду відповідачем та його представником квитанції на оплату комунальних послуг за адресою [ADDRESS], за 2008-2009 роки суд вважає неналежним доказом, оскільки у жодній квитанції не вказано імені та по батькові платника або інших реквізитів, які б могли чітко ідентифікувати платника. Таким чином суд вважає доведеним факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з лютого 2009 року по березень 2016 року однією сімєю без реєстрації шлюбу. За вимогами ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу. За час спільного проживання однією сімєю було придбано автомобіль марки «ЗАЗ 110307 легковий комбі» червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 11 липня 2009 року, копія якого додана до матеріалів справи; мінітрактор SТ 21 В, плуг двохкорпусний, що підтверджується накладною № 20 від 22 січня 2011 року, довідкою-рахунком № 011430 від 25 січня 2011 року, копії яких додані до матеріалів справи; домоволодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 22 грудня 2009 року, копія якого перебуває у дослідженій в ході судового розгляду інвентарній справі № 256 на будинковолодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який перебуває у дослідженій в ході судового розгляду інвентарній справі № 256 на будинковолодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області; душову кабіну 2012 року випуску, пральну машину «Ардо», 2012 року випуску, що підтверджується показами допитаної в ході судового розгляду в якості свідка [PERSON] Факт придбання під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] трактора та автомобіля підтвердила також допитана в ході судового розгляду в якості свідка [PERSON] Факт придбання під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] автомобіля підтвердила також допитана в ході судового розгляду в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт придбання під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] домоволодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області підтвердили також допитані в ході судового розгляду в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], котра при укладенні договору купівлі-продажу будинку представляла продавця за довіреністю, [PERSON] Доказів придбання під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] та наявності на момент розгляду справи мотоблоку 2010 року випуску, скутера 2008 року випуску, велосипеда 2007 року, млина електричного 2014 року, зварювального апарату 2011 року, компресора 2011 року, газонокосилки 2010 року, дриля 2010 року, болгарки 2014 року, пили «Штіль» 2010 року, мікрохвильової печі 2012 року, холодильника 2009 року, холодильника 2010 року, соковижималки 2014 року, сушки для овочів 2014 року, електричної плити 2014 року, бойлера 2012 року, умивальника 2012 року, ліжка односпального 2012 року, шафи-купе 2012 року, стола 2012 року, кухні 2013 року, прихожої 2013 року, спальні 2012 року, дивану 2010 року, тумби під телевізор 2013 року, килима розміром 3 х 4 м 2014 року, люстр в кількості 4 штуки 2012 року в ході судового розгляду суду надано не було, наявність вказаного майна на момент розгляду справи належними та допустимим доказами не доведена, а тому відсутні законні підстави для розподілу вказаних предметів. Факт проведення ремонту домоволодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтвердили також допитані в ході судового розгляду в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 61. Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 62 Сімейного Кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 68 Сімейного Кодексу України р озірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Посилання відповідача та його представника на те, що [PERSON] жодних коштів на придбання майна не надавала, участі у придбанні майна не приймала не знайшли підтвердження в ході судового розгляду. [PERSON] [PERSON] надала докази на підтвердження власного працевлаштування та отримання стабільного прибутку у вигляді заробітної плати, що підтверджується доданими до матеріалів справи довідками Приватного підприємства «[PERSON] С» № 9 від 12 липня 2016 року та ТОВ «Преміум кіно» № 15 від 12 липня 2016 року. Факт перебування [PERSON] на заробітках за межами м. Ізяслава та спільне використання зароблених нею коштів підтвердили допитані в ході судового розгляду в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] вказала, що особисто нею були придбані будівельні блоки, які зберігались біля місця проживання [PERSON], що підтверджується доданою до матеріалів справи відповідною накладною № 70 від 07 липня 2008 року, показами допитаного в ході судового розгляду в якості свідка [PERSON] В подальшому вказані будівельні блоки були перевезені [PERSON] у с. Михля Ізяславського району Хмельницької області і використані при проведенні ремонтних робіт домоволодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області, що підтверджується показами допитаного в ході судового розгляду в якості свідка [PERSON] За змістом ст. 183 ЦК України автомобіль марки «ЗАЗ 110307 легковий комбі» червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року випуску, мінітрактор SТ 21 В, плуг двохкорпусний, душову кабіну 2012 року випуску, пральна машина «Ардо», 2012 року випуску є неподільними речами. Відповідно до висновку експерта № 28/17-26 від 02 жовтня 2017 року та показів експерта [PERSON] у судовому засіданні розмір загальної вартості ремонтних робіт домоволодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області складає 64\~210 грн., в тому числі вартість матеріалів 42\~567, 71 грн.; розподіл вказаного домоволодіння в натурі на дві частини неможливий, вартість 1/2 частки становить 49\~513 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на матеріальній компенсації вартості належній їй частці у спільному майні. Відповідач та його представник проти вимог позивачки заперечували, жодних дій для можливої грошової компенсації не вчинили, грошової суми на депозит суду не внесли. Відповідно до статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України\~(частина четверта\~статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених\~статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої\~статті 370 ЦК України\~виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною п'ятою\~статті 71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. У пункті 25\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої\~статті 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою\~статті 71 СК України\~дій щодо попереднього внесення\~\~відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України № 6-2811цс15, 6-2565цс16, 6-2670цс16. Згідно договору дарування від 29 грудня 2015 року [PERSON] подарував домоволодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області своєму сину [PERSON], що підтверджується відповідним договором та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 51161805 від 29 грудня 2015 року, копії яких знаходяться у дослідженій в ході судового розгляду інвентарній справі № 256 на будинковолодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області. Таким чином суд приходить до висновку, що домоволодіння № 17 по вул. 1-го Травня в с. Михля Ізяславського району Хмельницької області, автомобіль марки «ЗАЗ 110307 легковий комбі» червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року випуску, мінітрактор SТ 21 В, плуг двохкорпусний, душову кабіну 2012 року випуску, пральну машину «Ардо», 2012 року випуску є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]; автомобіль марки «ЗАЗ 110307 легковий комбі» червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року випуску, мінітрактор SТ 21 В, плуг двохкорпусний, як речі неподільні залишити у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON], визнавши їх частки рівними. З огляду на те, що домоволодіння вибуло з власності відповідача, законні підстави для його розподілу на даний час відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне виділити [PERSON] душову кабіну 2012 року випуску, а пральну машину «Ардо», 2012 року випуску, виділити [PERSON], стягнувши різницю вартості майна. Глава 8 Цивільного процесуального Кодексу України містить інформацію про судові витрати. Згідно\~ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати, які полягають у сумі сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial