Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі адвоката Бондаренко Є.П. звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 вересня 2019 року до позивачки в квартиру прийшли чоловік та жінка, які представились представниками фірми, що виграла тендер та замінюють вікна людям похилого віку та людям, що мають пільги з 30% знижкою. Позивачка під наполяганням представників фірми підписала договір, індивідуальний номер замовлення СА 00186 від 04 серпня 2019 року та передала їм кошти у розмірі 7000,00 грн. та 100,00 грн. за здійснення замірів вікон. Зазначає, що договір був підписаний дрібним шрифтом, і вона поклалася на пояснення до договору представників ФОП. Потім нею було з`ясовано, що договір не містить не тільки повних реквізитів виконавця, а і взагалі інформації про виробника вікон, також відсутня характеристика товару, паспорт на вироби, відповідність виробів державним стандартам, тощо. Оскільки фіскальний чек працівники ФОП [PERSON] на суму 7000, 00 грн. відмовлялись надати, 06 вересня 2019 року позивачка подала у поліцію заяву про вчинення злочину, та отримала талон-повідомлення №69881. Позивачка вважає, що були порушені норми Закону України «Про захист прав споживачів» щодо порядку укладення договорів поза офісними приміщеннями у частині не допущення дій, які спонукають споживача до укладення договору, який за інших обставин він би не уклав, та були порушені інші права споживача як то надання повної інформації, його властивості та характеристики, повних відомостей про виробника товару, порядок пред`явлення претензій тощо. За своїм змістом даний договір не є договором на придбання вікон, як це було пояснено Позивачці при підписанні, а є фактично угодою про завдаток на покупку (встановлення) металопластикових вікон або ролетних систем. Зміст договору навмисно викладений таким чином, щоб ввести в оману покупця змушуючи ототожнювати організацію робіт по виготовленню вікон та передачу у власність ПВХ конструкцій з придбанням вікон. Тобто укладений договір не був спрямований на настання реальних наслідків. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить визнати договір індивідуального номеру замовлення СА 00186 від 04 серпня 2019 року, укладений між нею та відповідачем недійсним; стягнути з відповідача на її користь завдані збитки у сумі 7000 грн. 00 коп., сплачених коштів за замір вікон у сумі 100 грн., а всього 7100 грн. 00 коп.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2019 року справу передано до Зарічного районного суду м. Суми для розгляду за підсудністю. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 листопада 2019 року відкрите провадження у справі за вказаною позовною заявою та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 12 лютого 2020 року о 09 год. 30 хв. 12 лютого 2020 року у зв`язку з першою неявкою відповідача та відсутністю відомостей про його належне повідомлення про дату та час судового засідання, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладений до 15 квітня 2020 року 15 год. 00 хв. 15 квітня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд судового засідання відкладено до 22 липня 2020 року у зв`язку з клопотанням представника позивачки про відкладення. В зазначене судове засідання позивачка не з`явилася, про день та час розгляду справи сповіщена судом належним чином. Представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 вересня 2019 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір індивідуальний номер замовлення СА 00196 (а.с. 8-9). Пункт 1.1. договору передбачає, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за максимальними розцінками виконавця. П.1.2. договору передбачає, що замовник зобов`язується оплатити і прийняти готові вироби і роботи відповідно до умов цього договору. Відповідно п.3.2, після виконання пункту 3.1 (оплата вартості виробів), виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби упродовж 21-го робочого дня. У разі, якщо вироби мають нестандартну комплектацію(ламінація, непрямі кути, шпроси, тонування, арочний вигин і т.п), термін передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 ка робочих днів. В договорі вказана сума завдатку 7000,00 грн., яку позивачка сплатила відповідачу (п.2.1.-2.2). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. На підставі ч. 1ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину. або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Частинами 5, 6 статті 19 Закону України ««Про захист прав споживачів» передбачено, що як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб`єкти господарювання. їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Відповідно до ч. 9 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Загальна вартість послуг за договором складає 7100,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved