Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Великоолександрівського підприємства «Комсервіс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] про скасування наказу, поновлення на посаді, посилаючись на незаконність її звільнення з посади головного бухгалтера підприємства. Вона була прийнята на посаду 03.04.12 року а 06.05.14 року звільнена за наказом № 24 згідно п.2 ст.41 КЗпП України за недовіру. Однак, її посада не відноситься до переліку посад функцією яких є безпосереднє обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей. В поданні до профспілкового комітету директор підприємства вказував на систематичні зриви нею звітності перед казначейством, податковою службою та органами статистики, але інформація керівників вказаних служб спростовує це. Звільнення з зазначеної підстави заподіяло їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 5 тисяч гривен, бо вона відчуває приниження, дискомфорт, втратила віру в людей, порушено її особисте право, вона лишилась без засобів на існування. Вона є одинокою матір»ю, має на утриманні сина [PERSON] [INFO].н., а ст.184 ч.3 КЗпП України не допускає звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов»язковим працевлаштуванням. Тому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 24 від 06.05.14р. про її звільнення за ст.41 п.2 КЗпП України, поновити її на посаді головного бухгалтера Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» та стягнути з відповідача на її користь 5 тисяч гривен моральної шкоди і середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала вимоги позову, збільшила розмір позовних вимог в частині стягнення середньомісячного заробітку і моральної шкоди. Пояснила, що звільнена незаконно бо вона мати-одиначка, на утриманні має малолітню дитину і після звільнення вона залишилась без засобів до існування. Вона не є особою, яка обслуговує товаро-матеріальні цінності, з нею не укладався договір про повну матеріальну відповідальність. Систематичного зриву звітності вона не допускала, лише одного разу за другий квартал 2014р. несвоєчасно було здано податковий звіт, але вона якраз в цей період перебувала на лікарняному - з 22.04.14р. по 30.04.14р. Представник позивачки підтримав вимоги згідно заяв, просив визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення [PERSON] і поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за два місяці згідно уточненого розрахунку та моральну шкоду в розмірі 8 тисяч гривен. Представник позивача позов не визнала, пояснила, що [PERSON] неналежним чином виконувала свої обов»язки головного бухгалтера. У зв»язку з несвоєчасною здачею податкової звітності були накладені штрафні санкції на підприємство; кошти по розрахунку за електроенергію перерахувала не на той рахунок. Розрахунковий рахунок підприємства було заблоковано бо на ньому не було коштів, а це питання повинен контролювати головний бухгалтер. Тому виникали труднощі в отриманні заробітної плати, виділення грошей на бензин та інше. Вона пише заяву на відпустку щорічну планову, але не йде в неї, а коли не з»являється на роботі, говорить, що використовує дні відпустки. На роботу не виходить без попереджень. Коли казначейська служба відшкодовувала гроші за послуги, надані пільговій категорії населення, доводилося відшукувати [PERSON], щоб вона поставила свій підпис на платіжному дорученні. Щоб не виникало таких ситуацій, було підготовлено лист про право підпису замість головного бухгалтера економіста Корут Н.І., але цей лист вона не подала до казначейства. 15 і 18 квітня 2014 року [PERSON] була відсутня на роботі, надала довідку, що відвідувала лікаря але це не дає їй права не виходити на роботу. У зв»язку з безвідповідальним ставленням до виконання своїх обов»язків до неї виникла недовіра, далі залишати її на цій посаді неможливо. Третя особа [PERSON] позов не визнав, пояснив, що [PERSON] допускала систематичні прогули, зриви в подачі податкової звітності за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за 1 квартал 2014р. Вона допускала невиходи на роботу якраз напередодні здачі звітності. В квітні 2014 року вона також пішла на лікарняний з 22 по 30 число і до цього часу на підприємство нею не здано лікарняний лист, хоча гроші за нього вона собі нарахувала. Він викликав [PERSON] неодноразово, в присутності Корут Н.І. та [PERSON] мав з нею розмову з приводу її поведінки та невиконання своїх обов»язків але дієвих результатів це не мало. Він недовіряє [PERSON] і вважає, що звільнення проведено правильно. Він пропонував їй іншу посаду - бухгалтер по обліку, просив написати заяву на переведення. Вона спочатку погодилась, але на слідуючий день сказала, що він може звільняти її за недовіру, вона звернеться до суду. Вислухавши позивачку, представників сторін, третю особу [PERSON] та свідка, дослідивши подані матеріали суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено з поданих матеріалів - копія трудової книжки, наказів, що [PERSON] з 03.04.12р. працювала на посаді головного бухгалтера Великоолександрівського підприємства «Комсервіс» і звільнена з цієї посади 06.05.14р. за ст.41 п.2 КЗпП України за недовіру. Згідно ст.41 п.2 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. В Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» з послідуючими змінами в п.28 зазначено критерії безпосереднього обслуговування грошових або товарних цінностей - особа зайнята їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п. та вчинила дії, які дають підстави для втрати довір»я з боку власника або уповноваженого ним органу. За своїми обов»язками, [PERSON] проводить організаційну, контрольну та координаційну роботу, але до її обов»язків не входить обслуговування грошових, товарних або культурних цінностей. Підстави, з яких керівник просив дати згоду профспілкового комітету - систематичні зриви звітності перед казначейством, податковою службою та статистичної звітності; нанесення збитків у вигляді штрафних санкцій та пені; систематичні прогули без поважних причин. Вони не охоплюються визначенням п.2 ст.41 КЗпП України. [PERSON] являється матір»ю-одиначкою, отримує у зв»язку з цим державну допомогу, що підтверджує довідка УСЗН Великоолександрівської РДА. Згідно свідоцтва про народження позивачка має сина [INFO].н. Стаття 184 КЗпП України передбачає заборону звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов»язковим працевлаштування. Тому звільнення позивачки було проведено з порушенням КЗпП України і вона підлягає поновленню на посаді. Згідно ст.235 КЗпП України суд, приймаючи рішення про поновлення на роботі, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. До розрахунку суми враховується заробіток особи за останні два календарні місяці роботи і враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.95р. № 100 - на це вказує п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92р. «Про практику розгляду судами трудових спорів». З поданих суду табелів обліку робочого часу та даних про нарахування заробітної плати судом встановлено, що [PERSON] пропрацювала у березні 17, а у квітні 12 робочих днів. За березень нараховано 2075 грн., за квітень 1196,63 грн. без врахування виплат по лікарняному листку, які не враховуються згідно п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.95р. Середньомісячне число робочих днів 14,5 (17+12):2. Середньоденна заробітна плата - 112,81 грн. (2075+1196,63):29. Середньомісячна заробітна плата 1635,75 грн. (112,81х14,5). Поскільки на момент прийняття рішення [PERSON] не працювала 2 місяці, до стягнення 3271,50 грн. З даної суми не відраховано обов»язкові платежі, податки і збори бо це не є компетенцією суду. Позивачкою при розрахунку було взято лютий та березень 2014 року бо, як пояснив представник позивачки, в квітні місяці [PERSON] була на лікарняному і працювала не повний місяць (лікарняний). Але, згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Лише коли протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні місяці роботи. Стосовно стягнення моральної шкоди - її відшкодування передбачено ст.237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від особи додаткових зусиль для організації свого життя. [PERSON] в результаті звільнення з посади із зазначеної підстави дійсно пережила моральні страждання по скільки залишилась без засобів для існування і забезпечення нормальних умов життя для своєї дитини, не змогла б працевлаштуватись з наявним записом у трудовій книжці. Суд враховує характер та обсяг страждань - душевні страждання, нетривалий період часу; це втрати немайнового характеру і є реальна можливість їх відновити. Суд також враховує, що позивачка в своїй роботі допускала порушення, про що свідчить нарахування підприємству штрафних санкцій, притягнення керівника до адміністративної відповідальності, мав місце прогул у квітні 2014 року, чим створила передумови для звільнення. Враховуються вимоги розумності та справедливості. Тому розмір моральної шкоди суд оцінює в 300 гривен.

Outcome: partial