Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому, уточнивши свої вимоги, просили стягнути з кожного відповідача на свою користь грошову суму за договором позики - по 79 417 грн. 50 коп. Свої вимоги обґрунтовують тим, що під час перебування у шлюбі відповідачки [PERSON] з [PERSON], який є сином позивачів, подружжям була придбана квартира по державній програмі «Доступне житло». На придбання цієї квартири відповідачі взяли в борг за договором позики 158 835 гривень у позивачів, тому просили стягнути з них на свою користь вказані грошові суми. В судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали і пояснили, що у 2012 році під час перебування у шлюбі їхнього сина [PERSON] з відповідачкою [PERSON], було вирішено під час сімейної наради допомогти їм у придбанні квартири по програмі «Доступне житло», шляхом надання їм необхідної суми у борг. Це був договір позики в усній формі, строк повернення грошової суми не був заздалегідь обумовлений. На даний час шлюб [PERSON] з [PERSON] розірваний, але до теперішнього часу борг не повернутий. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснив, що дійсно його батьки - позивачі у справі надали кошти для потреб їхньої сім'ї для придбання квартири, яку вони разом з відповідачкою придбали по програмі «Доступне житло» в 2012 році. Це були гроші, які батьки частково брали в борг, а частково - з їхніх власних заощаджень. Умовою усного договору позики було повернення суми боргу після поліпшення матеріального стану їхньої з відповідачкою сім'ї. Пояснив також, що конкретної дати повернення грошей не встановлювалося, гроші передавалися батьками в якості сплати у банківській установі як внесок на придбання квартири. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що ніяких грошей вона у позивачів в борг не брала, жодних договорів позики ні в усній, ні в письмовій формі не укладала, ніяких обіцянок про їх повернення не надавала. А коли позивачі надавали грошову допомогу у придбанні нею разом з чоловіком [PERSON] квартири, то гроші надавалися на безоплатній основі, без умови їх повернення. Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2005 р., та під час перебування у шлюбі стали учасниками державної програми «Доступне житло» (а.с.44-59). Як вбачається з договору від 07.11.2011 року між [PERSON] та Сумським регіональним управлінням «Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву» сторони домовилися щодо обслуговування коштів з метою фінансування придбання доступного житла (об'єкту будівництва - однокімнатної квартири [ADDRESS]) загальною вартістю 222 040 грн.; державна підтримка надається сім'ї у розмірі 63 205 грн., частка грошових коштів сім'ї - 158 835 грн. (а.с.53-54). Відповідач [PERSON] сплатив кошти в сумі158 835 грн. та зареєстрував своє право власності на цю квартиру (а.с.63-65). Позивачами надані суду копії розписок про надання у борг грошей [PERSON] та [PERSON], які вони брали для придбання квартири для сина [PERSON] (а.с.66-68), а також ксерокопії квитанцій з банківських установ про видачу готівки [PERSON] (а.с.69-70), але вказані ксерокопії суд не може взяти до уваги як докази у даній справі, оскільки вони не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами ЦК України про договірні відносини за договором позики. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, в даному випадку грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Форма договору позики встановлена ст. 1047 ЦК України, згідно з якою договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Проаналізувавши докази, надані сторонами, наведені норми закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, позивачами не надано жодного доказу на підтвердження факту укладення з відповідачами договору позики, не доведено факту передачі грошей на умовах позики та не визначено строку повернення цих коштів, який, можливо, ще не настав. У даному випадку законом передбачена обов'язкова письмова форма договору, оскільки сума коштів, яку за ствердженням позивачів вони передавали відповідачам як позику, не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Отже, даний правочин повинен був укладатися у формі, встановленій законом. Таким чином, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed