Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати за ними право власності в рівних частках у порядку спадкування за законом на майно, що складається із земельної ділянки площею 0,075 га, цільове призначення - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по вулиці [ADDRESS], що залишилася після смерті [PERSON] [INFO]. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті [PERSON], який є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON], [PERSON] і [PERSON], відкрилась спадщина у вигляді вказаної земельної ділянки. Вони звернулися до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Однак, нотаріус відмовив їм в цьому, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку на ім'я померлого. За життя [PERSON] виготовив державний акт на земельну ділянку, який на даний час зберігається у Васильківському міському відділі земельних ресурсів Київської області, однак отримати його не встиг. На інше майно, яке залишилось після померлого, ними оформлено право власності. Позивачі в судове засідання не прибули, надали суду письмові заяви, в яких підтримали свої вимоги в повному обсязі, просять проводити розгляд справи у їх відсутність та не заперечили щодо заочного розгляду справи. Враховуючи, що відповідач, належним чином був повідомлений, а його представник двічі не з'явивсь в судове засідання та від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи у відсутності його представника, на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивачі не заперечили проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З 10 серпня 1974 року [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 10). Під час шлюбу у них народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с. 13, 15, 18). У зв'язку з укладенням шлюбу, [PERSON] і [PERSON] змінили свої прізвища на [PERSON] і [PERSON], відповідно (а.с. 15, 17). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 7). Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції станом на 27.04.2006 року), право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. З копії державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 27 квітня 2006 року на підставі рішення Васильківської міської ради 14 сесії IV скликання від 29.09.2005 року № 15.1-14-04, вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,075 га, розташована по вулиці [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3210700000:03:006:0008 (а.с. 33). Пункт пятий частини першої статті 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених законом. Оскільки, спірна земельна ділянка була набута спадкодавцем [PERSON] за час шлюбу внаслідок приватизації, слід вважати, що вона була його особистою приватною власністю. Норма статті 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто, позивачі є спадкоємцями першої черги. Відповідно до частин 1 і 5 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У визначений законом строк позивачі звернулися до Васильківської міської державної нотаріальної контори ГУ юстиції Київської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак листом від 10.04.2012 року № 436/02-14, їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 32). У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Однак, належна реалізація спадкових прав позивачів виявилась неможливою з об'єктивних та незалежних від них причин, а саме: відсутності у них належним чином оформлених правовстановлюючих документів на об'єкт спадкування. Крім того, позивачі успадкували після померлого житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується відповідними свідоцтвами про право власності на спадину за зконом на ім'я позивачів та витягами (а.с. 19 - 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30 - 31). Відповідно до норм ст. 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивачів щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на спадкове майно в рівних частках, а тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved