Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача Четвертої Львівської державної нотаріальної контори та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просили скасувати постанову державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. від 21.02.2020 про відмову [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] ; підтвердити право власності [PERSON] на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] ; підтвердити відсутність у [PERSON] підстав для набуття ним права власності на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] ; підтвердити відсутність у [PERSON] підстав для набуття нею права власності на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] ; підтвердити відсутність у [PERSON] підстав для набуття нею права власності на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] ; підтвердити відсутність у [PERSON] підстав для набуття ним права власності на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] ; підтвердити відсутність у [PERSON] підстав для набуття ним права власності на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказали, що постановою нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. від 21.02.2020 відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/2 частині кожній на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, збудований у 1928 році, що знаходиться у [ADDRESS] , який їхня мати [PERSON] успадкувала від своєї матері [PERSON] , яка в свою чергу набула його до шлюбу із другим чоловіком [PERSON] , що підтверджується погосподарською книгою за 1958, 1959, 1960 р.р. та рішенням Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області про зміну адресної нумерації. Зазначають, що записи в пoгосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, а тому твердження нотаріуса про те, що погосподарська книга не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує право користування та проживання у будинку, є безпідставним і незаконним. Крім того, зазначають, що з 01.01.2016 видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке вимагала нотаріус, органами місцевого самоврядування не здійснюється, і з цих підстав постанова нотаріуса також є незаконною. В заяві про уточнення позовних вимог позивачі посилаються на те, що [PERSON] не набув права власності на житловий будинок, що у [ADDRESS] , на підставах передбачених законом. На момент прийняття виконкомом Підгайчиківської сільської ради рішення №58 від 28.10.2003 «Про оформлення права власності на житловий будинок [PERSON] » у останнього не було в наявності документів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, інших речових прав, затвердженим наказом Міністерством юстиції України від 07.02.2002, на яке посилався виконком. Окрім того, спірний будинок не був новозбудованим чи реконструйованим, а тому вказане Тимчасове положення не могло бути застосоване у даному випадку. 30.11.2020 судом залучено до участі у справі третіх осіб на стороні відповідача [PERSON] та [PERSON] та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] подав письмові пояснення, у яких вказав, що 28.10.2003 виконавчий комітет Підгайчиківської сільської ради ухвалив рішення №58 про оформлення права власності на житловий будинок, що у [ADDRESS] , за [PERSON] . На підставі вказаного рішення 25.11.2003 було видано свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок [PERSON] . Після смерті [PERSON] будинок успадкувала його дочка [PERSON] , а після її смерті - теперішні власники [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (діти та чоловік спадкодавці). Зазначив, що спір щодо належності спірного будинку розглядався між учасниками у двох справах. Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19.03.2014 встановлено, що на день смерті [PERSON] належав житловий будинок, що знаходиться на [ADDRESS] . Окрім того, судами відмовлено у визнанні недійсними та нечинними свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , виданих [PERSON] та після смерті [PERSON] виданих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи наведені обставини, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 02.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, залучено до участі у справі співвідповідачів - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог та заявах поясненнях по суті справи. Зазначив, що виконком Підгайчиківської сільської ради прийняв рішення про оформлення права власності на житловий будинок у [ADDRESS] за [PERSON] та видав останньому свідоцтво про право власності на спірний будинок, при відсутності у нього підстав для набуття права власності на вказаний будинок, передбачених ст. 11 ЦК України. Як наслідок, відсутні підстави для набуття права власності на спірний будинок у [PERSON] , яка успадкувала його після смерті [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які успадкували вказаний будинок після смерті [PERSON] . На підтвердження вказаних фактів позивач посилався на обставини встановлені рішеннями судів у справі №1310/1784/2012 та справі №445/2462/14-ц. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, у заяві поданій до суду 24.11.2020 просили суд проводити розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідачів заперечив проти позову, з мотивів викладених у письмових поясненнях третіх осіб, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Завідувач Четвертої Львівської державної нотаріальної контори скерувала на адресу суду листа, у якому просила розглядати справу у відсутності представника нотконтори та винести рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається із рішення виконавчого комітету Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області №22 від 30.07.2019 змінено нумерацію житлового будинку, який належить померлій [PERSON] в [ADDRESS] . Судом встановлено, що спори щодо права власності на житловий будинок [ADDRESS] розглядалися судами у наступних справах: -№130/1784/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину; -№445/2464/14-ц за позовом [PERSON] до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Золочівської державної нотаріальної контори Львівської області, П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними рішень сільської ради, свідоцтва про право власності, витягів з реєстру прав власності на нерухоме майно, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом та за заповітом такими, що втратили чинність, зобов`язання вчинити дії. Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28.05.2013 у справі № 1310/1784/2012відмовлено [PERSON] в частині позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину від 12.05.2008, виданих [PERSON] на Ѕ частину жилого будинку в [ADDRESS] по закону і на Ѕ частину вказаного будинку по заповіту та свідоцтв про право на спадщину від 15.11.2011, виданих [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на 1/3 частину вказаного жилого будинку в [ADDRESS] . Дане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05.12.2013 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2014 та набрало законної сили. Вказаним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28.05.2013 встановлено наступні обставини: «в [ADDRESS] проживало подружжя [PERSON] : [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з дворовими спорудами , що знаходиться в [ADDRESS] , земельна ділянка площею 1,2820 га на території цієї ж сільської ради і чотири грошових вклади. [PERSON] померла [INFO] , а її чоловік [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] 24.07.2006 звернулася в Золочівську державну нотаріальну контору про видачу їй свідоцтв про право на спадщину після смерті батьків. 12 травня 2008 року Золочівська державна нотаріальна контора видала [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] на Ѕ частину належного [PERSON] жилого будинку в [ADDRESS] по закону і на другу половину цього ж будинку по заповіту. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті п`ята Львівська нотаріальна контора 15.12.2011 видала її чоловікові [PERSON] , дочці [PERSON] і сину [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом кожному на 1/3 частину спадкового майна, в тому числі і того, які [PERSON] успадкувала після смерті своїх батьків». Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №445/2464/14-ц скасовано рішення Золочівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року в частині задоволених позовних вимог [PERSON] до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Золочівської державної нотаріальної контори Львівської області, П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними рішень сільської ради, свідоцтв про право на спадщину та ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Комунального підприємства Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», Золочівської державної нотаріальної контори Львівської області, П`ятої Львівської державної нотаріальної контори, Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про: визнання недійсними рішення виконавчого комітету Підгайчиківської сільської ради від 28 жовтня 2003 року № 58 про оформлення права власності на житловий будинок [PERSON] та рішення Підгайчиківської сільської ради від 05 серпня 2008 року № 340 про передачу у власність земельних ділянок [PERSON] ; визнання такими, що втратили чинність свідоцтва про право на спадщину за заповітом і за законом від 12 травня 2008 року № 1285 та № 1291, видані Золочівською державною нотаріальною конторою на житловий будинок з дворовими спорудами на [ADDRESS] [PERSON] та свідоцтв про право на спадщину за законом від 15 липня 2011 року, видані П`ятою львівською державною нотаріальною конторою Знаку Миколі Йосиповичу, [PERSON] та [PERSON] з моменту їх видачі. При винесенні постанови суд виходив з того, що «суди частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину, не врахували преюдийційні обставини встановлені рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 28 травня 2013 року у справі № 1310/1784/2012. Зокрема, цим рішенням встановлено відсутність підстав для визнання недійсними свідоцтв від 12 травня 2008 року про право на спадщину, які були видані [PERSON] (щодо прав на будинок), а також для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину (щодо прав на будинок), які були видані П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою 15 липня 2011 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки для визнання оспорюваних свідоцтв про право на спадщину такими, що втратили чинність, або ж для визнання їх недійсними відсутні підстави, рішення судів першої і апеляційної інстанцій у частині вирішення цих позовних вимог необхідно скасувати, а в їх задоволенні - відмовити. Вимоги [PERSON] про скасування рішення виконавчого комітету Підгайчиківської сільської ради від 28 жовтня 2003 року № 58 про оформлення права власності на житловий будинок [PERSON] та рішення Підгайчиківської сільської ради від 05 серпня 2008 року № 340 про передачу у власність земельних ділянок [PERSON] з моменту їх прийняття є неефективним способом захисту, оскільки на їх підставі вже видані свідоцтва про право власності і вони не визнані недійсними за результатами розгляду Золочівським районним судом Львівської області справи № 1310/1784/2012, рішення в якій набрало законної сили». Положеннями ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Враховуючи преюдиційні обставини встановлені рішеннямЗолочівського районного суду Львівської області від 28.05.2013 у справі № 1310/1784/2012 та постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №445/2464/14-ц про те, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з дворовими спорудами , що знаходиться в [ADDRESS] та підстав для визнання недійсними свідоцтв від 12 травня 2008 року про право на спадщину, які були видані [PERSON] (щодо прав на будинок), свідоцтв про право на спадщину (щодо прав на будинок), які були видані П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою 15 липня 2011 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого [PERSON] 25 листопада 2003 виконавчим комітетом Підгайчиківської сільської ради, не встановлено, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про підтвердження права власності [PERSON] на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] ; підтвердження відсутності у [PERSON] підстав для набуття ним права власності на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] ; підтвердження відсутності у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підстав для набуття ними права власності на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також, з приводу позовної вимоги про підтвердження права власності [PERSON] на приватний житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться у [ADDRESS] , суд зазначає, що відповідно до ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. За приписами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України). Як вбачається із свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , а тому вона не може мати цивільних прав та обов`язків. Щодо позовної вимоги про скасування постанови державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. від 21.02.2020 про відмову [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Як вбачається із оскаржуваної постанови від 21.02.2020 позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , оскільки ними не представлено правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю. Відповідно до п. 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно зі ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Положеннями ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За приписами ст. 4 вказаного Закону державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно. Статтею 5 цього Закону визначено у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також визначено, що виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради, селищної, міської ради або відповідною архівною установою та документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, є підставою для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку. Таким чином, оскільки погосподарська книга не вважається правовстановлюючим документом, суд приходить до переконання, що постанова Четвертої Львівської державної нотаріальної контори від 21.02.2020 є правомірною і скасуванню не підлягає.

Outcome: dismissed