Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів Державного підприємства «Наш Дім», Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, третя особа Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, про зобов`язання вчинити дії щодо визнання права на приватизацію, здійснити приватизацію та видати свідоцтво про право власності на житло. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2007 року [PERSON] було видано Ордер №000934 серія Б на жиле приміщення з сім`єю з трьох осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) на право зайняття житлового приміщення жилою площею 12,6 кв.м., яке складається з однієї ізольованої кімнати та знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до зазначеного Ордеру - він є підставою для заселення в надане жиле приміщення. Позивачі, як члени сім`ї особи якій зазначений Ордер видано, вселилися в зазначене приміщення та зареєструвалися в ньому. В зв`язку з тим, що зазначене приміщення перебуває на балансі ДП «Наш Дім», звернулися до останнього з пакетом документів про приватизацію приміщення, на що отримали відмову, мотивовану тим, що дане приміщення є державної власністю, а не комунальною, а тому правових підстав для проведення приватизації даного майна відсутні. Не погоджуючись з вищезазначеним, позивачі звернулись з позовом про зобов`язання вчинити дії щодо визнання права на приватизацію, здійснити приватизацію та видати свідоцтво про право власності на житло Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Надано відповідачам тридцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву та той самий строк на подання пояснення третій особі. Відповідно до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідачі скористалися своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідач 1 - Державне підприємство «Наш Дім» у своєму відзиві зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, мотивуючи тим, що хоча відповідач 1 і визнає право позивачів на приватизацію державного житлового фонду, але в зв`язку з тим, що спірне приміщення в гуртожитку не передано до комунальної власності, то немає правових підстав для проведення приватизації спірного майна позивачами. Просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, надала до матеріалів справи письмові пояснення щодо позовних вимог, в яких зазначила, що з позовними вимогами не погоджується, вважаючи їх необгрунтованими, посилаючись на невірне застосування позивачами положень статті 345 ЦК України, вважаючи, що приватизацію зазначеного майна можливо здійснити тільки після передачі спірного гуртожитку до комунальної власності. Просила у задоволенні позовної заяви відмовити повністю. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.12.2020 року підготовче провадження закрите. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Представник позивачів в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обгрунтування позову, просила його задовольнити, посилаючись на бездіяльність відповідача в частині передачі гуртожитку до комунальної власності територіальної громади, що перешкоджає реалізації прав позивачів на приватизацію житла. Представник ДП «Наш дім», Управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду були повідомлені належним чином. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства промислової політики України №443 від 28.12.1999 року «Про створення державного підприємства «Наш Дім» на базі рухового та нерухомого майна відокремленого підрозділу Київського заводу «Радар», було створено ДП «Наш Дім». Згідно акту приймання-передачі житлових будинків з балансу Заводу «Радар» на баланс ДП «Наш Дім» передано гуртожиток за адресою: [ADDRESS] . 12.01.2007 року [PERSON] було видано Ордер №000934 серія Б на жиле приміщення з сім`єю з трьох осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) на право зайняття житлового приміщення жилою площею 12,6 кв.м., яке складається з однієї ізольованої кімнати та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до зазначеного Ордеру - він є підставою для заселення в надане жиле приміщення. Позивачі, як члени сім`ї особи якій зазначений Ордер видано, вселилися в зазначене приміщення та зареєструвалися в ньому. Згідно ч.1 ст.345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Відповідно до ст.9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир, будинків державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначаються Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». В силу положень ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування). Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них (ст.5 Закону). Згідно з ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість приватизувати державний житловий фонд, що розташований за адресою: [ADDRESS] лише після передачі спірного гуртожитку до комунальної власності. Відповідно до абз. 2 ч.9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад. Судом встановлено, що на день відкриття провадження у справі №752/5403/20 за позовом [PERSON] та [PERSON] провадження у справі про банкрутство ДП «Наш Дім» було закрито, платоспроможність підприємства відновлена. В силу положень ст.3 Закону України «про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно, місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування. Частиною 2 ст.4-1 зазначено Закону встановлено, що ініціатива щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів , визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об`єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації). Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», передача об`єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням як Кабінету Міністрів України, так і органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій - щодо об`єктів житлового фонду (у тому числі гуртожитки як об`єкти нерухомого майна, житлові комплекси та/або їх частини) та інші об`єкти соціальної інфраструктури (навчальні заклади, заклади культури (крім кінотеатрів), фізичної культури та спорту, охорони здоров`я (крім санаторіїв, профілакторіїв, будинків відпочинку та аптек), соціального забезпечення, дитячі оздоровчі табори) які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій або не увійшли до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації) у тому числі не завершені будівництвом. До виключної компетенції органу управління державного підприємства належить погодження передачі об`єктів державної власності в комунальну власність (ст.18 Закону). Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги в даному випадку не можуть бути задоволеними, оскільки не настали умови передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Крім того, обраний позивачами спосіб захисту своїх цивільних прав згідно заявлених позовних вимог не узгоджується з положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed