Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, зазначивши, що житловий будинок № 57 по вул. Гоголя в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали вони (позивачі) та [PERSON] (мати [PERSON]), яка померла 13 липня 1992 року. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], але не може документально підтвердити родинні відносини з нею у звязку з тим, що: у свідоцтві про смерть [PERSON] її імя зазначено «Єфросинія», а у свідоцтві про народження [PERSON] «Євфросинія»; у паспорті [PERSON] її по батькові зазначено «Ілларіонівна», а у свідоцтві про народження «Іларіонівна». Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину зазначеного житлового будинку, яка належала [PERSON], у звязку із відсутністю на нього правовстановлюючих документів. З метою реєстрації за собою права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частини вищезазначеного житлового будинку позивачі зверталися до ЦНАП Носівської РДА, але в реєстрації права власності їм було відмовлено. У судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 57 по вул. Гоголя в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 26 жовтня 1992 року (а.с. 20) та копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 14-36/22 від 22 травня 2017 року (а.с. 21). З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 14). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) С.В. належало по 1/5 частині житлового будинку № 57 по вул. Гоголя в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. 13 липня 1992 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 18). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується обставинами, зазначеними у постанові нотаріуса № 1066/02-31 від 26 жовтня 2017 року (а.с. 27). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну їй 1/5 частину житлового будинку № 57 по вул. Гоголя в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вищезазначеного житлового будинку, яка належала померлій [PERSON], в звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується постановою № 1066/02-31 від 26 жовтня 2017 року (а.с. 27). З матеріалів справи вбачається, що у свідоцтві про смерть [PERSON] її імя зазначено «Єфросинія», а у свідоцтві про народження [PERSON] «Євфросинія»; у паспорті [PERSON] її по батькові зазначено «Ілларіонівна», а у свідоцтвах про народження та про укладення шлюбу «Іларіонівна». У звязку із зазначеними розбіжностями [PERSON] не може документально підтвердити, що [PERSON] була її матірю. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту родинних відносин з [PERSON] необхідне [PERSON] для реалізації свого права на спадкове майно, яке залишилося після її смерті. Докази, які містяться у матеріалах справи, суд визнає належними і допустимими, та такими, що підтверджують те, що померла [PERSON] була рідною матірю [PERSON]. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до ЦНАП Носівської РДА з метою реєстрації за собою права власності на належні їм частини вищезазначеного житлового будинку, але їм було відмовлено у звязку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 45/13-18 від 14 листопада 2017 року (а.с. 28). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 57 по вул. Гоголя в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 22-24). За встановлених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved