Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивачка 30.03.2021 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, просить усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. За змістом позову, позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований, крім позивачки, відповідач [PERSON] , який є колишнім чоловіком [PERSON] . Шлюб між сторонами у справі розірвано 14.10.2011, відповідно, з жовтня 2011 року відповідач змінив адресу проживання та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Своїх особистих речей у квартирі, належній позивачці, відповідач не залишив. В позасудовому порядку [PERSON] відмовляється знятись з реєстрації за місцем проживання за вказаною адресою, плату за комунальні послуги не здійснює, в утриманні житла участі не бере. Враховуючи, що реєстрація відповідача у належному позивачці житлі створює перешкоди у користуванні та вільному розпорядженні майном, зокрема, отриманні субсидії на сплату житлово-комунальних послуг, [PERSON] з підстав, передбачених ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003, просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 20.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України), а також роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову. Ухвалою суду від 09.06.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. За клопотанням позивачки постановлено викликати та допитати у якості свідків зазначених у клопотанні осіб на підтвердження позовних вимог. Свідків попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань, зустрічного позову у справі не подано. У судовому засіданні позивачка та її представник на задоволенні позову наполягали із посиланням на обставини, викладені у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Під час розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, передбаченим ч.4 ст.174 ЦПК України, поважних причин його ненадання не повідомив, тому, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, судом під час проведення судового засідання постановлено вирішувати справу за наявними матеріалами. Крім того, 05.07.2021 до суду [PERSON] подано заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до якої відповідач просить провести розгляд за його відсутності, винести рішення відповідно до норм чинного законодавства України. Про визнання позову відповідачем не повідомлено. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить його письмова заява, про причини своєї неявки суд не повідомив. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме, ухвалив згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Предметом позову є захист здійснення позивачкою її права власності відносно належної їй квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Підставою для звернення до суду з зазначеним позовом стала наявність перешкод у користуванні позивачкою вказаним нерухомим майном (квартирою), що створюються з боку відповідача, який в позасудовому порядку з реєстрації за вказаною адресою не знятий. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26.06.1998, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Бердянського міськвиконкому Запорізької області, який розірваний 14.10.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області. Так, у матеріалах справи наявні засвідчені копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26.06.1998 та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Належними, достовірними та допустимими доказами у справі підтверджено, що позивачці [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу із відповідачем [PERSON] ) на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 44,4 кв.м, житловою площею 26,9 кв.м, реєстраційний номер 15420002, а саме: -1/2 частина - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.04.1998 державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Дмитренко М.Р. за р.№3-1077. Вказана обставина підтверджена й реєстраційним посвідченням, виданим Бердянським підприємством з технічної інвентаризації про реєстрацію договору купівлі-продажу у реєстровій книзі №д42 за р.№11570 від 15.04.1998; -1/2 частина - на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдаровуваною), посвідченого 21.07.2006 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Вержиковською О.П. за р.№1686. Згідно з п.6 договору відчужувана 1/2 частка квартири є особистою приватною власністю дарувальника та не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та членів сім`ї дарувальника, на момент її придбання дарувальник в зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах не перебував, про що наявна відповідна заява, посвідчена 21.07.2006 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Вержиковською О.П. Реєстрація права власності за позивачкою на зазначену частку квартири підтверджена витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11676113 від 30.08.2006, номер запису 11570 в книзі д42 (рішення про реєстрацію права власності від 30.08.2006). Приналежність нерухомого майна позивачці на час провадження справи в суді підтверджена відповіддю КПТІ №303 від 01.06.2021 на адвокатський запит, згідно з якою відповідно до матеріалів інвентаризаційної (реєстраційної) справи (станом на 31.12.2012) право власності на квартиру [ADDRESS] у рівних частках зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до даних інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №249646160 від 24.03.2021, наявна інформація про реєстрацію права власності за [PERSON] на 1/2 частку вказаного житлового приміщення на підставі договору дарування, р.№1686 від 21.07.2006. Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №02962 від 23.03.2021, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Реєстрація відповідача також підтверджена відповіддю відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради на запит суду (вх.№від 19.04.2021 №12883/21-вх.). Крім того, позивачкою в якості доказів факту непроживання відповідача у належній їй квартирі подано до суду оригіналу актів від 20.01.2020, 06.04.2020, 12.06.2020, 20.07.2020, 14.08.2020, 27.10.2020, 22.12.2020, 25.01.2021, 19.02.2021 за підписами сусідів та, окремі з них, - посвідчені головою правління та комісією ОСББ «Містечко-10», за змістом яких [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не мешкає, особисті речі відповідача у житловому приміщенні відсутні. Судом 13.07.2021 відповідно до клопотання позивачки, здійснено допит свідків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є сусідками позивачки та показали суду, що відповідач у строк, приблизно понад десять років, не мешкає за адресою реєстрації позивачки, з часу, коли був розірваний шлюб між сторонами, адресу проживання змінив. При цьому, вони часто відвідують [PERSON] , переважно на свята, засвідчують відсутність особистих речей [PERSON] у квартирі. Протягом цього часу свідки не бачили відповідача жодного разу. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Так, ст. 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права. Крім того, чинним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст.13,41 Конституції України, ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Нормою ч.1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з п.2 ч.1 ст.57 СК України до особистої приватної власності дружини, чоловіка відноситься майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Так, судом встановлено, що, оскільки 1/2 частка квартири, розташованої за вказаною вище адресою, набута позивачкою за час шлюбу на підставі договору дарування, вона є особистою приватною власністю [PERSON] . Судом встановлено, що з реєстраційного обліку за місцем проживання відповідач в позасудовому порядку не знятий, що порушує права позивачки на користування та розпорядження належним майном. У зв`язку із розірванням шлюбу між сторонами у справі [PERSON] з часу його розірвання не є членом сім`ї позивачки, існування домовленостей щодо подальшого порядку користування житловим приміщенням наявними доказами не підтверджено, факт непроживання відповідача за вказаною адресою з жовтня 2011 року знайшов своє підтвердження під час розгляду справи. З урахуванням наведеного, встановлених фактичних обставин справи, пояснень свідків, оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідача за вказаною адресою, перешкоди позивачці у здійсненні її права власності підлягають усуненню, судом встановлено підстави для задоволення позову. При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачкою суд виходить зі змісту ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тому визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України на користь позивачки, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судовий збір, сплачений [PERSON] у сумі 908,00 гривень за пред`явлення позову до суду.

Outcome: approved