Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] 09.07.2019 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а саме просила стягнути з відповідача половину вартості понесених додаткових витрат на дитину [PERSON] в розмірі 106153,57 гривень за період з травня 2014 року по червень 2019 року включно. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з Відповідачем, який розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 20 травня 2014 року. У цьому шлюбі відповідно до свідоцтва про народження [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Донька проживає разом з Позивачем за адресою реєстрації та знаходиться на її утриманні. Квартира належить на прав власності батьку Позивачки . Власне окреме житло у Позивачки відсутнє. За рішенням суду на утримання доньки з відповідача стягуються аліменти в розмірі ј частин всіх доходів Відповідача. Позивачка зазначає, що аліменти в розмірі ј частини доходу, є недостатніми. Позивач працює у Благодійному Фонді «НОМЕР ОДИН», заробітна плата не дозволяє забезпечувати дитину всім необхідним та платити за навчання та розвитку здібностей дитини і пов`язані з цим витрати. Тому позивачка вимушена систематично позичати грошові кошти для витрат на дитину з метою належного розвитку та життя. Загалом вартість понесених додаткових витрат на розвиток дитини, відпочинок, лікування за період з вересня 2014 року по теперішній час склали 212307,45 гривень. Враховуючи рівність прав та обов`язків щодо дитини, позивач вважає за можливе просити суд стягнути з відповідача половину витрачених додаткових витрат на дитину, а саме 106153,57 гривень. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.10.2019 року прийнято до провадження справу в порядку загального позовного провадження. В судове засідання, призначене на 23.01.2020 року відповідач не з`явився, суд належним чином сповіщав про день, час та місце засідання. Представник позивача не заперечували проти призначення справи до судового розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання 20.02.2020 року з`явились позивач [PERSON] , її представник [PERSON] , відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] Позивачка та її представник підтримали позовну заяву у повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовної заяви у повному обсязі. Розгляд справи відкладено на 19.03.2020 року Також 20.02.2020 року представником відповідача через канцелярію суду було подано пояснення по справі та письмовий аналіз додатків, які були надані з позовом, а саме заперечення щодо віднесення квитанцій до додаткових витрат на дитину. В судове засідання 19.03.2020 року з`явились відповідач та його представник, розгляд справи було відкладено на 12.05.2020 року. В судове засідання 12.05.2020 року з`явились відповідач та його представник, позивачкою надано додаткові письмові пояснення через електрону пошту, розгляд справи було відкладено на 17.06.2020 року. 17.06.2020 року судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. В судове засідання 12.08.2020 року з`явились позивачка, відповідач та його представник. Сторони по справі підтримали надані пояснення. Розгляд справи було відкладено на 14.08.2020 року. В судове засідання 14.08.2020 року з`явились сторони по справі, позивачка підтримала позовну заяву просила задовольнити в повному обсязі, відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових поясненнях. В силу частин 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою другою ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, приходить наступного висновку. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2014 року по справі №523/4700/14-ц. Від шлюбу [INFO] народилась дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.07.2008 року. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року по справі №523/4701/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу [PERSON] . Відповідно довідки про склад сім`ї від 08.11.2018 року дитина [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] та дідом [PERSON] , в квартирі [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Позивачка обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначила, що аліменти в розмірі ј частини доходу, є недостатніми забезпечувати дитину всім необхідним та платити за навчання та розвиток здібностей дитини і пов`язані з цим витрати. На підтвердження наявності здібностей у доньки та заінтересованість позивачки у розвитку здібностей дитини до суду надано наступні докази: копію свідоцтва першокласника б/н б/д на ім`я [PERSON] , диплом першокласника б/н б/д на ім`я [PERSON] , характеристику учениці 4-д класу [PERSON] від 02.11.2018 року видану ОНВК №49, диплом за І місце в дитячій велогонці від 06.09.2014 року, подяку батькам учнів 1-А класу ОЗОЖ І-ІІІ ст. №11 від 25.05.2016 року, диплом за І місце на ім`я [PERSON] в міжнародному дитячому конкурсі ручних робіт, диплом творчої груп «Золоті ручки», роздруківка за сайту курсів « [INFO] » Також позивачка зазначає, що загально додаткові витрати понесені позивачкою на утримання неповнолітньої дитини склали 212307,45 гривень, на підтвердження чого надала копію квитанцій та чеків з магазинів, а також копії розписок про отримання у борг від [PERSON] грошових коштів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Положенням ч.ч.1,2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька ( матері) незалежно від сплати ним ( нею) аліментів, і законом не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в додаткових витратах. Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наданих доказів позивача, не вбачається обставини викладені ст. 185 СК, а саме розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо, надані квитанції та чеки підтверджують загальні витрати позивачки, придбання продуктів та товарів з яких неможливо встановити необхідність саме у цих витратах. Суд погоджується з письмовим аналізом відповідача щодо наданих доказів, оскільки наданий перелік квитанцій стосуються не лише дитини та пов`язаний з веденням побуду позивачки, отже належних доказів суду щодо особливих обставин у зв`язку з якими позивачка понесла додаткові витрати на дитину не надано. З приводу наданих квитанцій щодо витрат на потреби дитини, а саме: їжа, предмети побуту, одяг, взуття, канцелярські предмети, суд зазначає, що надані позивачем докази щодо понесених витрат не є додатковими витратами у розумінні статті 185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19.03.2018 року по справі №759/18417/15-ц. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, тому відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed