Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу для виїзду дитини за кордон без згоди батька, у якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України без дозволу та супроводу батька [PERSON] до Республіки Італія в період з 01 червня 2016 року по 25 серпня 2016 року у супроводі матері - [PERSON], посилаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, однак вказав, що не заперечує проти тимчасового виїзду тобто на короткий термін дитини [PERSON] за кордон, залишив зал судового засідання ч. 5 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.5 ст.169 ЦПК України, наслідки, визначені частинами другою - четвертою цієї статті, настають і в разі, якщо сторона залишить залу судового засідання. Відповідно до ст.224 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло\~ заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вимоги закону, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник Служби у справах дітей Теребовлянської РДА в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову, зіславшись на мотиви викладені у висновку органу опіки та піклування райдержадміністрації про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої [PERSON] [INFO] за кордон в Італію без дозволу та супроводу батька з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Рішенням Теребовлянського районного суду від 03 листопада 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ИД № 226121 від 16 жовтня 2015 року, [PERSON], народилася 17 жовтня 2006 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5677/672 [PERSON] хворіла на гострий флегмонозний апендицит (операція 16 жовтня 2015 року). Згідно виписки екіприз № 602/4112, [PERSON] хворіла ларингітом з 01 липня по 10 липня 2010 року. [PERSON] часто хворіє на такі захворювання як гострий бронхіт, що підтверджується виписними екіпризами № 855/6379 та №1019/7201. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування райдержадміністрації від 28 січня 2016 року № 01-135/02-20 відповідач [PERSON] бере мінімальну участь у вихованні та утриманні дитини, що він не бажає надавати згоду на виїзд дочки за кордон на постійне місце проживання в Республіку Італію, однак, не заперечує щодо відвідування під час канікул дочкою її матері, але на чітко вказаний термін, взявши до уваги, що батько дитини не зявився на повторне засідання комісії з питань захисту прав дитини 27 січня 2016 року, хоча належним чином був поінформований про час і місце засідання, а бабуся зі сторони матері [PERSON] уточнила час ймовірного перебування дитини в гостях у матері під час літніх канікул з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року. Орган опіки та піклування Теребовлянської РДА вважає за доцільним надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], 17 жовтня 2006 року за кордон в Італію без дозволу та супроводу батька в період з 01 червня 2016 року по 31 серпня 2016 року. Відповідно до змісту пунктів 1, 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Батько дитини відповідач у справі [PERSON] відмовлявся надати дозвіл на виїзд доньки за кордон, не пояснюючи причину відмови, незважаючи на те, що він не приймає участі у вихованні дитини та не цікавиться її здоровям. Згідно з статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами 1,2 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до змісту пункту 21 Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України. Згідно з абз. 2 ч.2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктами 17, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, встановлено, що проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. Аналізуючи наведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та підлягають до задоволення, шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України без дозволу та супроводу батька [PERSON] до Республіки Італія в період з 01 червня 2016 року по 25 серпня 2016 року у супроводі матері - [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved