Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя із позовною заявою до [PERSON] про виділення в натурі частки житлового будинку та визнання права власності на виділене майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідачка по справі є її сестрою, з якою вони є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] в рівних долях на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.1991 року. Рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01.06.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, що знаходиться в загальній сумісній власності було задоволено. Проведено розподіл спільної часткової власності та виділено у власність, як окреме домоволодіння в натурі Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] . Рішенням суду [PERSON] виділено у власність, як окреме домоволодіння (1/1) в натурі, Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , яка складається з: приміщення 1-10 (житлове), площею 15,8 кв.м., приміщення 1-11 (житлове), площею 8,5 кв.м., приміщення 1-12 (коридор), площею 3,4 кв.м., приміщення 1-13 (житлове), площею 7,0 кв.м., приміщення 1-14 (житлове), площею 10,6 кв.м., приміщення 1-15 (кухня), площею 9,7 кв.м., приміщення 1-16 (ванна), площею 2,8 кв.м., приміщення ІІ (тамбур), площею 3,8 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м., припинено право спільної часткової власності між [PERSON] та [PERSON] ,та визнано право власності на виділено майно . В основу рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01.06.2020 року, було покладено висновок судової будівельно-технічної експертизи №9 від 28.01.2019 року, згідно якого розподіл сумісної часткової власності між сторонами проведено за історично сформованим порядком користування домоволодінням, із мінімальним відхиленням від ідеальних часток. Тобто експерт не розробляв варіанти поділу будинку, а лише підтвердив порядок користування, який склався у сторін та їх влаштовує. У зв`язку з чим просить виділити в натурі належну їй Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] ,в самостійний об`єкт нерухомого майна та визнати за нею право власності на виділену в самостійний об`єкт нерухомого майна Ѕ частку в житловому будинку. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження призначивши підготовче засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03.11.2021 року по справі закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивачки надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та позивачки, просила позивні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] , в письмовій заяві на адресу суду ,заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки за адресою: [ADDRESS] , вже зареєстровано у власності окреме домоволодіння 1/1 в натурі, власником якого вона є. Крім того, у матеріалах справи відсутній технічний паспорт на будинок, а у даному будинку було проведено ремонтні роботи, змінено технічні характеристики домоволодіння. Також, у зв`язку з проведеними змінами у технічних характеристиках будинку ,не проведено додаткової нової судово-технічної експертизи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~12\~ЦПК України\~-\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна\~сторона несе\~ризик настання\~наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій. Суд,\~зберігаючи об`єктивність\~і неупередженість: керує\~ходом судового\~процесу; сприяє\~врегулюванню спору\~шляхом досягнення\~угоди між\~сторонами; роз`яснює\~у випадку\~необхідності учасникам\~судового процесу\~їхні процесуальні\~права та\~обов`язки,\~наслідки вчинення\~або невчинення\~процесуальних дій; сприяє\~учасникам судового\~процесу в\~реалізації ними\~прав,\~передбачених цим\~Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Стаття 77 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1,3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи настпне. Власниками по Ѕ частки домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 29.03.1991 року та реєстраційним свідоцтвом від 09.04.1991 року. (а.с.4) Відповідно до рішення Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 01.06.2020 року ,справа №266/69/17 ,позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, що знаходиться в загальній сумісній власності було задоволено. Виділено [PERSON] у власність, як окреме домоволодіння (1/1) в натурі Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , які складаються з: приміщення 1-10 (житлове), площею 15,8 кв.м., приміщення 1-11 (житлове), площею 8,5 кв.м., приміщення 1-12 (коридор), площею 3,4 кв.м., приміщення 1-13 (житлове), площею 7,0 кв.м., приміщення 1-14 (житлове), площею 10,6 кв.м., приміщення 1-15 (кухня), площею 9,7 кв.м., приміщення 1-16 (ванна), площею 2,8 кв.м., приміщення ІІ (тамбур), площею 3,8 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м. Припинено право спільної часткової власності між [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з виділенням частки в натурі. Визнано за [PERSON] право власності на виділене майно, а сааме на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , які складаються з приміщення 1-10 (житлове), площею 15,8 кв.м., приміщення 1-11 (житлове), площею 8,5 кв.м., приміщення 1-12 (коридор), площею 3,4 кв.м., приміщення 1-13 (житлове), площею 7,0 кв.м., приміщення 1-14 (житлове), площею 10,6 кв.м., приміщення 1-15 (кухня), площею 9,7 кв.м., приміщення 1-16 (ванна), площею 2,8 кв.м., приміщення ІІ (тамбур), площею 3,8 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м., в натурі, як окреме єдине ціле (1/1) (а.с. 5-6). Відповідно до висновку експерта № 9 від 28.10.2019 року будівельно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом Спиридоновим В.А., відповідно наданим нормативним документам, запропонованим варіантам, а також історично сформованому порядку користування, наявності двох окремих входів в приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , виділ в натурі Ѕ частки на кожного співвласника, а саме: [PERSON] : приміщення 1-3 (санузел), площею 3,7 кв.м., приміщення 1-4 (житлове), площею 11,8 кв.м., приміщення 1-5 (житлове), площею 9,2 кв.м., приміщення 1-17 (житлове), площею 8,1 кв.м., приміщення 1-18 (коридор), площею 1,3 кв.м., приміщення 2-1 (підвал), площею 7,6 кв.м., приміщення 2-7 (кладова), площею 2,4 кв.м., приміщення 2-8 (кухня), площею 7,9 кв.м., приміщення І (сходова клітка), площею 3,0 кв.м., приміщення ІІІ (сходова к-ка), площею 3,2 кв.м., приміщення ІV (веранда), площею 8,3 кв.м., загальною площею 66,5 кв.м. [PERSON] : приміщення 1-10 (житлове), площею 15,8 кв.м., приміщення 1-11 (житлове), площею 8,5 кв.м., приміщення 1-12 (коридор), площею 3,4 кв.м., приміщення 1-13 (житлове), площею 7,0 кв.м., приміщення 1-14 (житлове), площею 10,6 кв.м., приміщення 1-15 (кухня), площею 9,7 кв.м., приміщення 1-16 (ванна), площею 2,8 кв.м., приміщення ІІ (тамбур), площею 3,8 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м. (а.с.7-19). Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Частиною 1ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених статей 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. Відповідно до ст. ст.\~364,\~367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог\~ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1\~ст. 183 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2\~ст. 183 ЦК України). У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин суд, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Outcome: approved