Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] в листопаді 2012 року звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договорів довічного утримання. Вимоги мотивують тим, що 01 серпня 2008 року між ними та відповідачем були укладені договори довічного утримання, відповідно до яких остання зобов'язувалася довічно повністю утримувати їх, забезпечувати харчуванням, одягом, медикаментами, доглядом і необхідною допомогою, включаючи матеріальне забезпечення, щомісячно сплачувати по 500 грн. кожному. А позивачі, в свою чергу, передали у власність відповідачу належну їм на праві власності кв. [ADDRESS]. Вважають, що дані договори повинні бути розірвані, оскільки відповідач належним чином не виконує своїх обов'язків, при цьому з 2009 року перестала забезпечувати їх харчуванням і доглядом, оплачувати медикаменти, лише надсилає матеріальне забезпечення по 500 грн. кожному, яку позивачі відмовляються отримувати, оскільки між ними втрачені довірливі стосунки. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, при цьому зазначив, що відповідачем не виконуються обов'язки, передбачені договорами довічного утримання. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] щомісчно надсилає кошти, передбачені договорами довічного утримання від 01 серпня 2008 року, при цьому продукти харчування, одяг, медикаменти не купує, так як [PERSON], [PERSON] не приймають, в квартиру не пускають, від допомоги відмовляються, створюють умови неможливості догляду за ними. Уповноважений представник прокуратури Деснянського району м. Києва в судовому засіданні пояснила, що прокуратурою була проведена перевірка стосовно заявлених вимог, при цьому сторони по справі надавали свої особисті пояснення, з яких вбачається, що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] втрачені довірливі стосунки, починаючи з 2009р. [PERSON] перестала їх відвідувати, купувати продукти харчування, медикаменти, але кожний місяць надсилає кошти, які [PERSON] та [PERSON] не отримують. Допомагають позивачам лише тільки сусіди по дому, вважає, що позовна заява обґрунтована і обставини, які зазначені в позовній заяві знайшли свої підтвердження як в ході розгляду справи в суді так і за час перевірки, тому просила задовольнити вимоги позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступне. 01 серпня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір довічного утримання. (а.с.7) 01 серпня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір довічного утримання. (а.с.6) Дані Договори були посвідчені державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори і зареєстровані в реєстрі. Відповідно до п. 1 Договору (а.с.7) позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] у власність належну їй ? частину кв. [ADDRESS] Відповідно до п. 1 Договору (а.с.6) позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] у власність належну йому ? частину кв. [ADDRESS] Згідно з умовами п. 5 Договорів довічного утримання, відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання довічно повністю утримувати позивачів [PERSON] та [PERSON], забезпечувати їх харчуванням, одягом, медикаментами, доглядом і необхідною допомогою та довічним проживанням в цій квартирі. Крім того, відповідно з умовами п. 6 Договорів довічного утримання, вартість матеріального забезпечення щомісячно оцінена сторонами в 500грн. У випадку інфляції ця сума збільшується з урахуванням коефіцієнту інфляції. Як встановлено, відповідач з моменту укладення Договорів, з серпня 2008 р. по лютий 2009 р., відповідно до взятих на себе зобов'язань виконувала умови Договорів. До теперішнього часу продовжує направляти поштовим переказом кошти, згідно з п.6 договорів довічного утримання, що підтверджено фіскальними чеками, однак позивачі кошти не отримують, про що не заперечував в судовому засіданні представник позивачів. З лютого 2009 року відповідач припинила виконувати свої обов'язки за Договорами, відповідно до п. 5 Договорів довічного утримання, не забезпечує їх харчуванням, одягом, медикаментами, доглядом та не надає необхідну допомогу. В судовому засіданні відповідач зазначала, що не має можливості купівлі продуктів харчування, одягу, медикаментів, оскільки [PERSON], [PERSON] в квартиру не пускають, від допомоги відмовляються, створюють умови, щоб не повертати кошти, які [PERSON] витратила в період 2008 р. по 2009 р. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд критично оцінює пояснення відповідача та її представника щодо ненадання допомоги в утриманні позивачів, оскільки будь - яких доказів бажання надавати таку допомогу чи неможливості надавати таку допомогу, стороною відповідача суду не надано. В судовому засіданні факт невиконання відповідачем зобов'язань за оспорюваними Договорами знайшов своє підтвердження і був доведений належними письмовими доказами та свідченнями свідків [PERSON], [PERSON], які зазначили, що ніколи не бачили [PERSON], допомоги або купівлі продуктів та ліків від [PERSON] подружжя [PERSON] не отримували, піклуються та допомагають подружжя [PERSON] тільки сусіду по дому. Квартирну плату та комунальні послуги, омофон, електроенергію, покупку продуктів харчування, медикаментів позивачі сплачували в цей час самостійно із власних коштів, що підтверджується відповідними платіжними документами та довідкою ЖЕК про те, що саме позивачі сплачують комунальні послуги. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає у власність другій стороні (набувачеві) у власність жилий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно із ст.755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої сторони, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини. Таким чином, при розгляді справи судом встановлено, що з 2009 року відповідач [PERSON] не виконує умови Договорів довічного утримання від 01 серпня 2008 року. Також, вирішуючи спір, суд враховує, що договори довічного утримання мають характер особисто-довірчого, оскільки відчужувачі одержують від набувача догляд, харчування, ліки та інше, тобто стосунки між ними повинні ґрунтуватися на особистій пошані та довірі. Зі встановлених по справі обставин вбачається, між сторонами втрачені довірливі стосунки, що робить неможливим подальше існування між сторонами договорів довічного утримання. В судовому засіданні відповідач надала пояснення, на підставі яких зазначала про те, що зробила ремонт, встановила пластикові вікна, що не бажає втрачати, при цьому пояснень з приводу належного догляду чи бажання належного догляду та доказів щодо утримання чи неможливості утримання, не надала. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі, починаючи з 2009 року, неодноразово зверталися з аналогічними позовами. 25 серпня 2009 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва (т.1 а.с.50-54) у задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] щодо розірваня договорів довічного утримання відмовлено. Позов [PERSON] задоволено, визнано недійсними договори довічного утримання, визнао за [PERSON] та [PERSON] право власності по 12 частині [ADDRESS]. 11 травня 2010 року рішенням апеляційного суду м. Києва рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 серпня 2009 року в частині визнання права власності по 12 частині квартири скасовано. (т.1 а.с.55-57) 14 грудня 2011 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про розірвання договорів довічного утримання відмовлено, задоволено зустрічний позов [PERSON], визнано недійсними вищезазначені договори довічного утримання від 01.08.2008 (т.1 а.с.46-49) 11 квітня 2012 року рішенням апеляційного суду м. Києва рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2011 року в частині позовних вимог про визнання договорів довічного утримання недійсними скасовано, в решті рішення залишено без змін (т.1 а.с.44-45) 22 серпня 2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду м. Києва від 11 квітня 2012 року в частині залишення без змін рішення Деснянського районного суду м.Києва від 14 грудня 2011 року щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 15 050 грн. матеріальної шкоди та 2 000 грн. моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення залишено без змін (т.1 а.с.103-106) 18 жовтня 2012 року рішенням апеляційного суду м. Києва скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 грудня 2011 року в частині відшкодування 15 050 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову [PERSON] в задоволенні позову (т.1 а.с.107-109) 20 травня 2013 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва зазначений вище позов [PERSON] та [PERSON] задоволено, розірвано договори довічного утримання від 01 серпня 2008 року. (а.с.125-127) Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року рішення залишено без змін. (а.с.174-177) Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 18 червня 2014 року зазначене рішення та ухвала суду скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с.226-227) Тобто, судові тяганини з приводу розірвання договорів довічного утримання тривають з 2009 року, при цьому позивачі, які є особами похилого віку, категорично заперечують щодо утримання їх [PERSON] В ході зазначеного судового розгляду за новим позовом [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідач свої зобов'язання за укладеними договорами з 2009 року не виконувала належним чином та не в повному обсязі. Відповідач [PERSON] з урахуванням конфліктної ситуації, яка виникла між сторонами, не вчинила будь-яких конкретних дій для практичного виконання умов укладеного договору. Посилання [PERSON] на виконання своїх зобов'язань за укладеними договорами довічного утримання (проведення косметичного ремонту квартири, встановлення металопластикових вікон, роботи по відновленню лоджії, покупка дивану, трюмо, тумби під телевізор, забезпечення ліками та продуктами харчування, перерахування грошових коштів) суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів цивільної справи № 2-4604/2011 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про розірвання договорів довічного утримання, які були витребувані та досліджені судом, вчинені дії відносяться до періоду з серпня 2008 по лютий 2009 року. Пред'являючи новий позов про розірвання договору довічного утримання, позивачі, не спростовуючи факту надходження на свою адресу грошових переказів, посилались на те, що в частині забезпечення доглядом відповідач своїх зобов'язань з лютого 2009 року не виконує, у зв'язку з чим вони змушені самостійно забезпечувати себе харчуванням, одягом, медикаментами, а також звертатися до сусідів за необхідною допомогою, пов'язаною з виконанням побутових робіт. Зазначені обставини справи знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Оскільки договорами довічного утримання передбачено як майнові (матеріальне забезпечення) так і не майнові(догляд) обов'язки набувача за укладеними договорами, то не забезпечення [PERSON] догляду за позивачами безумовно свідчить про ти неналежне виконання нею своїх зобов'язань і порушення умов договору, що є правовою підставою відповідно до вимог ст 755 ЦК України для розірвання договорів довічного утримання. Посилання на той факт, що квитанції про сплату комунальних послуг не містять відомостей про те, хто саме здійснював ці платежі, так само як і фіскальні чеки на придбання медикаментів не містять доказів, хто саме оплачував вартість вказаних послуг та ліків і чи призначались вони саме для позивачів, суд відхиляє як безпідставні, оскільки зазначені докази надані суду саме позивачами на підтвердження заявлених позовних вимог. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту односторонньої відмови відчужувачів від укладених договорів [PERSON] суду не надала. З огляду на викладене, доводи щодо односторонньої відмови позивачів від укладених договорів довічного утримання, є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є підставними та обґрунтованими і підлягають задоволенню, а договори довічного утримання від 01 серпня 2008 року підлягають розірванню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved