Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом та просили визнати за ними право користування жилим приміщенням в кімнатах [NUMBER], [NUMBER] в гуртожитку в будинку [ADDRESS]. В обґрунтування вимог посилалися на те, що у 1978 році позивачка [PERSON], переїхала з Арцизького району Одеської області до міста Одеси та влаштувалася працювати до Одеського цегляного заводу. Як працівнику Одеського цегляного заводу їй було виділено житлову кімнату у гуртожитку, який належав підприємству та у 1979 році зареєстровано місце проживання за адресою: [ADDRESS] кім. [NUMBER]. Починаючи з 1979 по 1988 рік позивачка працювала на Одеському цегляному заводу який за цей період декілька разів міняв свою назву, що підтверджується записами в трудовій книжці серія [NUMBER]. У 1982 році у позивачки народилася донька [PERSON], а у 1985 році донька (позивачка) [PERSON] У зв'язку з тим, що родина позивачки [PERSON] збільшилась - у 1992 році їй було передано у користування ще одну кімнату у тому ж самому гуртожитку, а саме кімнату [NUMBER] загальною площею - 23,1 кв.м. Таким чином, починаючи з 1992 року і по сьогоднішній день позивачка разом із своєю родиною проживає за вказаними кімнатами [NUMBER] та [NUMBER] та платить усі комунальні платежі. 16.03.2009 році позивачці [PERSON], було видано посвідчення № 115 на право зайняття житлових кімнат [NUMBER] (загальною площею 17,4 кв.м) та [NUMBER] ( загальною площею 23,1 кв.м). Дане посвідчення було видано Малим колективним виробничо-експлуатаційним підприємством «Аккорд», якому на той час належав зазначений гуртожиток. З того часу позивачі вважали, що кімнати [NUMBER] та [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] належать їм на праві користування та не потребує подальшої перереєстрації Державною міграційною службою. Згідно зі статтею 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання а ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, Р якому фізична особа проживає постійно. Відповідач та третя особа про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток (а.с. 29, 30), причини неявки не повідомляли, від органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 31). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач (а.с. 32). Судом встановлено, що позивачам належить на праві користування кімнати [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право зайняття житлової площі в гуртожитку № 115 від 16.03.2009 року (а.с. 14). Довідкою про реєстрацією за місцем проживання та склад сім'ї (а.с. 16). Згідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно до ст. 127 ЖК України, для проживання громадян можуть використовуватись гуртожитки. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства. Відповідно до ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є підставою для вселення на надану жилу площу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON], [PERSON] та в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved