Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів, яким просили суд визнати дійсним договір купівлі- продажу житлової квартири [ADDRESS] [ADDRESS] , який був укладений і посвідчений Регіональною товарною біржею 21.04.1999 року, та зареєстрований у «журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомого майна» за № 1-99-00081 від 21.04.1999 року. Як вказує позивач, в теперішній час, зареєструвавши в установленому законом порядку право власності на вказану квартиру, та маючи намір реалізувати її шляхом продажу, вона не може реалізувати своє право власності, оскільки не має належного правовстановлюючого документу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачі сповіщались за правилом ч. 9 ст. 28 ЦПК України за останнім відомим місцем своєї реєстрації, поштові конверти повернуті з відміткою за відсутності відповідачів за місцем проживання, в судове засідання не з`явились, в зв`язку iз чим суд вважав за можливе справу розглядати за їх відсутності. Крім того, представник позивача в судовому засіданні не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд в судовому засіданні, протокольно, ухвалив подальший розгляд справи проводити у заочному порядку за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази зібрані по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що 21.04.1999 року укладений та зареєстрований у «журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомого майна» за № 1-99-00081 від 21.04.1999 року договір купівлі- продажу житлової квартири [ADDRESS] [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] купила, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали вказану квартиру. Судом встановлено, що у договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 1-99-00081 від 21.04.1999 року вказано, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Оскільки, відповідно до статті 15 Закону України Про товарну біржу, яка на момент укладення таких біржових угод, дозволяла їх укладати без подальшої нотаріальної реєстрації, угода купівлі-продажу нерухомого майна житлової квартири, - нотаріально оформлена не була. При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди зі всіх істотних умов договору, договір між сторонами було виконано у повному обсязі. Після укладання зазначеного договору позивачем було повністю виконано його умови. Факт передачі покупної ціни від продавця до покупців - позивачі по цій справі, підтверджується пунктом 6 договору № 1-99-00081 від 21.04.1999 року купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого продавцями отримана сума за відчуження квартири до підписання договору. Вказане підтверджується представленим позивачами екземпляром укладеного договору. Підтвердженням виконання договору його сторонами є видача покупцеві екземпляру договору, другий екземпляр залишається на зберіганні на біржі. На теперішній час нотаріально посвідчити договір № 1-99-00081 від 21.04.1999 року купівлі-продажу нерухомого майна позивач законодавчої можливості не має. Предметом судового дослідження в межах позовних вимог є питання дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1-99-00081 від 21.04.1999 року, який було укладено на Одеській товарній біржі, та відповідно визнання права власності. З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини: Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до частини 2 статті 47 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального засвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) передбачено, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто, викладені аналогічні норми щодо підстав визнання договору дійсним в діючому Цивільному кодексі України (в редакції 2003 року), та Цивільному кодексі УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення угоди. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. При викладених обставинах є всі підстави визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі дійсним. Що стосується вимог про визнання права власності, то такі вимоги не грунтуються на законі, оскільки судом встановлено, що право власності позивачки зареєстровано 22.04.1999 року у КП «Комінтернівське БТІ». На підставі викладеного,

Outcome: partial