Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивачі, в інтересах яких виступала Громадська правозахисна організація «Надія», 17.02.2014 року звернулись до суду з позовом до\~ [PERSON], [PERSON], [PERSON], та просили визнати недійсними договір позики та договір іпотеки, укладені 06.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що у 2003 році через обяву у місцевому видавництві вони познайомились з [PERSON] та його цивільною дружиною [PERSON]., які займались розповсюдженням косметики та шукали собі помічників по роботі. Оскільки, [PERSON] був у пошуках роботи, то за оголошенням прийшов до офісу відповідачів за адресою м. Одеса, Кулікове поле, 1, оф. 505. Відповідачі прийняли його на роботу по розповсюдженню косметики та згодом запропонували прийняти участь разом з ними у вирощуванні грибів. Як співучаснику підприємства для розвитку діяльності просили [PERSON] надати їм кошти на суму 10\~000, 00 дол. США. Оскільки, у позивача такої суми коштів не було, [PERSON] та [PERSON] запропонували йому виступити гарантом для отримання кредиту у повному товаристві «МІАР» (ломбард) по вул.. Преображенській, 88, у м. Одесі, під заставу майна позивачів квартири [ADDRESS]. Позивачі дуже довго вагались прийняти таку пропозицію, однак [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (який мав надати допомогу в оформленні позики) дуже наполегливо переконували позивачів та запевняли, що нічого поганого не відбудеться, що відсотки та кредит відповідачі будуть віддавати самостійно, а у [PERSON] буде постійна прибуткова робота, квартира буде недоторканою. Позивачі довірились та підписали усі документи, які їм надавав [PERSON] у присутності відповідачів, під його диктовку позивачі заповнили усі графи документів. З усього підписаного позивачам було надано на руки лише договір найму їх же квартири, складений чомусь з [PERSON], який при цьому не був присутній. У них були відібрані оригінали документів на квартиру [ADDRESS]. Гроші вони не отримували, жодних інших підписаних ними паперів їм не давали. Через деякий час позивачі отримали телеграму від [PERSON], в якій сповіщалось, що [PERSON] та [PERSON] не сплачують відсотки за даним кредитом, і позивачам необхідно сплатити суму боргу з відсотками. Не маючи коштів для сплати боргу, позивачі вимушені були 06.05.2004 року переоформити новий договір зі [PERSON], запропонований [PERSON], (оскаржуваний договір позики). Позивачі оскаржують даний договір позики від 06.05.2004 року на тій підставі, що грошові кошти насправді були одержані не ними, а відповідачами [PERSON] та [PERSON], не в сумі зазначеній у договорі 18\~400, 00 дол. США, а у сумі значно меншій 11\~500, 00 дол. США.. Договір позики від 06.05.2004 року, був укладений між позивачами та [PERSON], унаслідок обману останніх та зловмисної домовленості відповідачів. Позивачі ніколи не мали намір отримувати кошти за позикою для себе, оскільки не мали змоги їх повернути, відповідачі знали про це та навмисно ввели їх в оману з метою подальшого заволодіння нерухомістю позивачів. Обманюючи позивачів, [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Б, запевняли, що обумовлені договором позики умови не будуть спрямовані на настання правових наслідків, а є лише формальностями. Крім того, як визнає сама [PERSON] у своєму позові від 03.03.2012 року кошти були частково повернуті і залишок боргу на 31.03.2005 року становив 3450 дол. США. Правочин, визнаний недійсний, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, не створює для позивачів та [PERSON] тих прав і обовязків, які передбачені договором позики від 06.05.2004 року, а породжує наслідки: повернення коштів [PERSON] від [PERSON] та [PERSON], а позивачам їх нерухомість. Також, просили договір іпотеки, укладений 06.05.2004 року між позивачами та [PERSON], та за яким з метою забезпечення виконання зобовязань за оскаржуваним договором позики було передано відповідачу в іпотеку [ADDRESS], визнати недійсним. У судовому засіданні 14.04.2016 року позивач [PERSON] обставини та підстави, викладені у позові підтримав, та просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що відповідачі обманним шляхом унаслідок укладення спірних договорів позики та іпотеки заволоділи їх нерухомістю квартирою. Зазначив, що у відношенні [PERSON] заведено кримінальну справу, потерпілими по якій виступає він та його мати [PERSON]. Пояснив, що у 2003 році він, будучи у пошуках роботи, познайомився у відповідачами [PERSON] та [PERSON], які запропонували йому роботу в маркетингу по розповсюдженню косметики. Він почав працювати з ними та згодом вони запропонували йому взяти займ у банку, щоб зайнятись вирощуванням грибів у цеху в катакомбах у с. Нерубайське, та обіцяли, що [PERSON] буде там управляючим. Розповівши дану пропозицію матері [PERSON] та отримавши її згоду, вони приїхали в офіс на Куликовому полі у м. Одесі, де через [PERSON] та [PERSON] познайомились з людьми, які нададуть кредит, з [PERSON], та довідались, що знаходяться у ломбарді «МІАР». Відповідач [PERSON] та [PERSON] запевняли позивачів, що будуть виплачувати кредит та відсотки за ним самостійно, вказали, що звертались до банку за наданням кредиту, але їм відмовили. Мати [PERSON] повідомила, що документи на квартиру були втрачені, та відповідачі усі документи відновили. Їм погодились надати кредит у розмірі 10\~500 дол. США, кошти у присутності позивачів, взяв [PERSON], але документи підписали вони. [PERSON] зазначив, що прочитав договір позики, але його запевнили, що так необхідно було та це лише формальності. Згодом [PERSON] говорили, що будуть виплачувати йому кошти по 375 дол. США як оренду плату за найм їх же квартири для того, щоб повернути кошти [PERSON], так і було. Пізніше 04.05.2004 року вони знову зустрілись з [PERSON] та [PERSON] та віддали [PERSON] усю суму 10\~500, 00 дол. США, тобто 1-й кредит був погашений. Зазначив, що згодом вони пролонгували договір та 06.05.2004 року у нотаріуса позивачі підписали договір іпотеки на їх квартиру та договір позики, при цьому був присутній [PERSON]. Нотаріус надав їм окрему кімнату для розрахунків та [PERSON] передала йому кошти на суму 11\~500 дол. США, він їх перерахував та передав [PERSON] Пояснив, що щомісяця з червня по жовтень 2004 року [PERSON] приїжджала до них та давала кошти для сплати відсотків за користування позикою, та він [PERSON] відвозив їх [PERSON] на Преображенську, 88. Однак, з жовтня 2004 року [PERSON] зникла, та позивачі написали на неї заяву до міліції, у грудні 2004 року відповідачів знайшли та заарештували. У грудні 2006 року [PERSON] дізнався, що [PERSON] заволоділа їх квартирою №21 будинку №46-а по вул.. Педагогічній у м. Одесі (за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2006 року) та згодом перепродала квартиру [PERSON]. Про усе це вони дізнались у лютому 2007 року, оскільки у грудні 2007 року [PERSON] звернулась до суду, та до них прийшли державні виконавці по рішенню суду описали їх майно, та вигнали їх з квартири. Він з матірю переїхав на дачу, де мешкають останні 10 років. Зазначив, що у відношенні відповідачів заведено кримінальне провадження, що вони давно знайомі між собою та діяли подібним чином по відношенню до інших людей. [PERSON] та [PERSON] обіцяли йому, що будуть платити 1000 дол. США, однак плати від них він не отримував, а [PERSON] також обманним шляхом заволоділа їх квартирою. Вважає, що відповідачі діючи зловмисно ввели їх в оману, змусивши укласти спірні договору, з метою подальшим заволодінням їх квартирою. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, за якою просила справу розглядати за її відсутності. У судове засідання зявився представник відповідача [PERSON] [PERSON] (діє на договору про надання правової допомоги від 04.11.2014 року), проти вимог [PERSON] та [PERSON] заперечував. Вважає його необґрунтованим та таким у задоволенні якого слід відмовити. Додатково пояснив, що договір позики від 06.05.2004 року був укладений позивачами добровільно, дії позивачів були спрямовані на отримання грошей та вони їх отримали, хоча за їх твердженням кошти призначались не для них. Спірні договори укладені у відповідності до вимог чинного законодавства, умови договорів не суперечать та відповідають чинному законодавству. Заперечував про підстави позову, за якими спірний договір був укладений унаслідок введення позивачів в оману, оскільки сторони були ознайомлені з умовами договору, кошти за договором фактично були надані, а порядок розпорядження ними визначався між позивачами та [PERSON] і [PERSON]. та відношення до договору не має. При цьому частина коштів за договором позики була повернута [PERSON], зокрема з травня по вересень 2004 року сплачувались щомісячні платежі, отже договір виконувався. Спростовує доводи, на які посилаються позивачі, щодо неможливості здійснення [PERSON] фінансових операцій з надання позик у валюті, тим, що чинне законодавство не містило таких заборон. Також, заявив суду клопотання від 25.02.2016 року, за якими просив до спірних правовідносин застосувати строки позовної давності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили, жодних клопотань суду не заявляли. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] звернулись до [PERSON] із заявою, за якою просили надати у займ грошову суму у розмірі 99\~000, 00 грн. строком до 06.05.2005 року та укласти з ними відповідний письмовий договір без нотаріального посвідчення (т.2, а.с.10). 06.05.2004 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON], [PERSON] (позичальники) було укладено договір позики, за п.2 якого позикодавець передає позичальникам у власність у рівних частках грошову суму у розмірі 99\~360, 00 грн.. що на момент укладення договору по курсу НБУ становить 18\~400, 00 дол. США, а позичальники зобовязуються у строк до 06.05.2005 року у порядку, передбаченому цим договором повернути позикодавцю таку ж суму грошей у розмірі еквівалентному 18400, 00 дол. США по курсу НБУ на момент оплати (а.с.4). Відповідно до п.2 вказаного договору, позичальники засвідчили, що до підписання цього договору позикодавець передав, а позичальники отримали у повному обсязі грошову суму у розмірі 99\~360, 00 грн., що на момент укладення договору по курсу НБУ становить 18\~400, 00 дол. США, що підтверджується розпискою позичальників. Зазначене підтверджується, наявною у матеріалах справи, власноруч написаною позивачами розпискою від 06.05.2004 року, за якою зазначили, що отримали від [PERSON] грошову суму у розмірі 18\~400, 00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 99\~360, 00 грн. у повному обсязі (т.2, а.с.11). Також, відповідно до вищевказаної заяви, у якості забезпечення повернення займу, позивачі пропонували укласти з ними посвідчений нотаріально договір іпотеки належної їм квартири [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] належала позивачам у рівних частках на праві приватної спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2000 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (а.с.11). Також, 06.05.2004 року між [PERSON], [PERSON] (іпотекодавці) та [PERSON] (іпотекодержатель) був укладений договір іпотеки, за яким іпотекодавці передали в іпотеку, а іпотекодержатель прийняв в іпотеку нерухоме майно [ADDRESS], що складається з 1-єї кімнати, загальною площею квартири 30,4 кв.м., у тому числі житловою 17,8 кв.м.. (а.с.5). Договір іпотеки був посвідчено приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], зареєстровано у реєстрі №1582. Згідно п.2 договору, предмет іпотеки передано іпотекодавцями в іпотеку з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 06.05.2004 року. З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2004 року позивачі звернулись до [PERSON] з письмовою заявою, за якою просили надати відстрочку сплати займу строком до 05.12.2004 року (т.2., а.с.13), 06.12.2004 року позивачі повторно звернулись до [PERSON] з заявою, за якою просили відстрочити сплату частин займу до 06.01.2005 року (т.2, а.с.12). Також, з матеріалів справи вбачається, що на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси перебувала справа за позовом [PERSON] до державного реєстратора КП «ОМБТІ та РОН», КП «ОМБТІ та РОН» про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії. Поставною суду 1-ї інстанції від 05.07.2006 року позов [PERSON] задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора КП «ОМБТІ та РОН» [PERSON] від 16.09.2005 року про відмову у реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі застереження (договору) про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у іпотечному договорі. Зобовязано КП «ОМБТІ та РОН» розглянути заяву та прийняти рішення про державну реєстрації за [PERSON] права власності на [ADDRESS] на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, що міститься у п.12,13 договору іпотеки, посвідченого 06.05.2004 року приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], зареєстрованого у реєстрі під №1582. Зобовязано КП «ОМБТІ та РОН» розглянути заяву та прийняти рішення про державну реєстрації за [PERSON] права власності на кв. 16, що знаходиться у м. Одесі на площі Старосінній у буд. 15 на підставі договору (застереження) про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, що міститься у п.12,13 договору іпотеки, посвідченого 05.03.2005 року приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], зареєстрованого у реєстрі під №133. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2009 року постанову суду 1-ї інстанції від 05.07.2006 року скасовано (а.с.123-127). Ухвалою ВАСУ від 15.03.2011 року постанову суду апеляційної інстанції від 31.03.2009 року залишено без змін (а.с.128-131). Згідно обвинувального заключення (а.с.141-142) по кримінальній справі №06200200716, обвинуваченими по якій виступають зокрема [PERSON], [PERSON], вбачається, що 25.09.2006 року [PERSON] за договором купівлі-продажу, зареєстрованого у реєстрі приватним нотаріусом [PERSON] за №1554, продала [ADDRESS] [PERSON] Як вбачається з довідки Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2014 року (а.с.156) у провадженні даного суду знаходиться кримінальне справа за обвинуваченням: [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України; [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч. 2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 КК України; (потерпілими по справі є [PERSON] та [PERSON]Ю.). Згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 18.02.2015 року (а.с.166-168), у провадженні даного суду перебувала кримінальна справа за обвинуваченням: [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч. 2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст. 209 КК України; [PERSON], за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України; [PERSON], за ознаками злочинів передбачених ч.1 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України; Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачі посилались, що спірні договори були укладені ними унаслідок введення відповідачами їх в оману з метою подальшого заволодіння нерухомими майном позивачів їх квартирою. На підтвердження обставин позову також зазначили, що відповідачі давно знайомі між собою та співпрацювали між собою, таким же чином діяли і по відношенню зі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і т.д.. Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво- чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, серед яких передбачено визнання правочинів недійсними. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. У відповідності до ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. Згідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно до п.19 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. П.20 вказаної постанови Пленуму встановлено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно п.19 договору позики від 06.05.2004 року, сторони свідчили, що договір укладений не під впливом обману, насильства або під впливом тяжких обставин. Із змісту вступної частини нотаріально посвідченого договору іпотеки від 06.05.2004 року, підписаного [PERSON] та [PERSON], вбачається, що останні попередньо ознайомлені з наслідками вчинюваної нотаріальної дії, розуміючи значення своїх дій, розуміючи значення цієї угоди, її правові наслідки, підтверджуючи дійсність намірів при її укладені та те, що вона не носить характер мнимої та удаваної, і діючи добровільно, уклали договір зі [PERSON]. В судовому засіданні з пояснень позивача та представника відповідача встановлено. Що при укладанні вказаних договорів сторони в тому числі і позивачі були обізнані про всі умови договорів, між ними була домовленість про порядок виконання цих договорів. При цьому, факт отримання коштів у позику не заперечувався позивачем [PERSON], який підтвердив, що отримав суму позики у [PERSON] та передав її відповідачам [PERSON], [PERSON] Крім того, за його поясненнями було встановлено, що на протязі червня жовтня 2004 року він, отримуючи кошти від [PERSON], [PERSON], потім сплачував їх [PERSON] у погашення заборгованості. Судом також не було встановлено обставин та не отримано доказів, які б свідчили про відсутність вільної згоди позивачів на укладення договору позики та договору іпотеки, не згоди позивачів з будь - якими умовами зазначеними у договорах. Суд не приймає до уваги посилання позивачів стосовно наявності кримінального провадження у відношенні [PERSON], оскільки це свідчить про наявність неправомірних злочинних дій відповідачки за ознаками шахрайства по відношенню позивачів, однак не дає підстав визнавати укладений договір позики недійсним за ст.. 230 ЦК України. З огляду на вищевикладене, суд вбачає, що при укладені оскаржуваного договору позики від 06.05.2004 року сторонами були дотримані усі зазначені вимоги законодавства (щодо форми, умов, змісту), позивачі були ознайомлені з умовами договору та досягли згоди з усіх його істотних умов, договір підписаний сторонам. Жодних доказів, які б підтвердили факт недостовірності підписів в укладеному договорі, не бажання підписувати та укладати даний правочини позивачами не надано. Крім того, протягом тривалого часу умови договору позики визнавались та виконувались позивачем [PERSON]. Отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору позики від 06.05.2004 року недійсним з підстав, передбачених ст.. 230 ЦК України, досліджені матеріали справи та заслухані пояснення осіб, які брали участь у справі, не свідчать про наявність умислу в діях\~відповідачів та введення в оману позивачів щодо істотних умов договору позики. Таким чином, суд вважає недоведеними та необґрунтованими вимоги [PERSON], [PERSON] та приходить висновку про відмову у їх задоволенні. Що ж стосується позовних вимог позивачів в частині визнання недійним договору іпотеки, укладеного 06.05.2004 року між ними та [PERSON], в забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 06.05.2004 року, суд вбачає, що він укладений за згодою позивача, нотаріально посвідчений і ця вимога є похідною від першої вимоги прохальної частини позову щодо визнання недійсним спірного договору позики від 06.05.2004 року, тому суд, підстав для задоволення даної позовної вимоги також не вбачає. Стосовно клопотання представника відповідача щодо застосування до спірних правовідносин строків позовної давності суд враховує наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. З урахуванням зазначеного, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність необхідності застосувати до спірних правовідносин строків позовної давності, заявлених представником відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює\~докази\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON].

Outcome: dismissed