Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Одеської міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю за [PERSON] та [PERSON] по 1/10 частині квартири [ADDRESS], загальною площею 100,7 кв.м., житловою площею 69,2 кв.м., яка в цілому складається з чотирьох кімнат площею 16,7 кв.м., 19,7 кв.м., 18,2 кв.м., 14,6 кв.м.; кухні площею 8,8 кв.м.; ванної кімнати площею 2,9 кв.м.; туалету площею 1,6 кв.м.; коридору площею 6,1 кв.м. та 7,2 кв.м.; кладовок площею 1,5 кв.м., 1,4 кв.м., 1,4 кв.м.; балкону площею 0,6 кв.м.; а також, про роз'яснення порядку виконання рішення суду, відповідно до якого воно є підставою для реєстрації за ними права власності. Позивачі обґрунтували свої вимоги тим, що вони є співвласниками 4/5 частин [ADDRESS], інша 1/5 частина зазначеної квартири зареєстрована за [PERSON], померлою [INFO]. [PERSON] була рідною сестрою прадіда позивача [PERSON] з боку батька. Після смерті [PERSON] ніхто не вступив в права спадкування на її майно, оскільки за діючим на той час законодавством у неї не було родичів, які б входили до кола спадкоємців за законом, а заповіту [PERSON] не залишила. Після смерті [PERSON] на протязі понад 19 років позивачі відкрито мешкають та користуються квартирою, жодних претензій до них, як з боку державних чи комунальних органів або ж з боку фізичних осіб, висловлено не було. В 2013 році [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу з питання видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] У відповідь на цю заяву їй було роз'яснено щодо неможливості вступу у спадщину в зв'язку з тим, що за ЦК України 1963 року, який був чинним на момент смерті спадкодавця, вона не входить до кола спадкоємців за законом та рекомендовано звернутися до суду. Таким чином, позивачі були змушені звернутися до суду з проханням визнати за ними право власності на вище зазначену квартиру за набувальною давністю. Позивачі в судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Одеської міської ради Артемчук П.А. позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони по справі довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками 4/5 частин квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 12.07.1993 та Свідоцтвами про право на спадщину від 04.03.2005 року та від 09.07.2013 року. (а.с.14-16, 20, 24) Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 12.07.1993 року право власності на іншу 1/5 частину зазначеної квартири зареєстроване за [PERSON]. (а.с.14-16) [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 15 травня 1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 4895. (а.с.28) Померла [PERSON] була рідною сестрою прадіда [PERSON] з боку батька, що підтверджується свідоцтвами про народження позивача [PERSON], її батька - [PERSON], діда позивача - [PERSON], а також архівними довідками Державного архіву Херсонської області № 05-14/624 від 14.08.2013 року та Державного архіву Одеської області № Б-1722 від 11.09.2013 року. (а.с.30-35) Згідно з довідкою про склад сім'ї № 201 від 21.05.2013 року та довідкою № 371 від 18.09.2012 року, виданими ВП УЖКГСР ВАТ «Чорноморгідробуд», [PERSON] була зареєстрована та мешкала разом із позивачами у якості члена сім'ї в квартирі [ADDRESS]. (а.с.36-37) Після смерті [PERSON] на протязі понад 19 років позивачі відкрито мешкають та користуються квартирою [ADDRESS]. В 2013 році [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу з питання видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] У відповідь на цю заяву їй було роз'яснено щодо неможливості вступу у спадщину в зв'язку з тим, що за ЦК України 1963 року, який був чинним на момент смерті спадкодавця, вона не входить до кола спадкоємців за законом та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.38) Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що ЦК України набув чинності з 01 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а відтак, визнання судом права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 01 січня 2011 року. Однак, суд зазначає, що до зазначених спірних правовідносин необхідно застосувати положення законодавства України на час смерті [PERSON], а саме ст. 137 ЦК УРСР 1963 року. При цьому, вирішення судом питання про визнання права власності у порядку набувальної давності ЦК УРСР 1963 року на передбачено та, крім того, позивачі не позбавлені права звернутися з позовом до суду у порядку спадкування. З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 1993 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримано свідоцтво про право власності на спірне житло, на підставі права на приватизацію. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР 1963 року, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; якщо всі спадкоємці відмовилися від спадщини; якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування; якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. З матеріалів справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців [PERSON], померлої [INFO], окрім позивача [PERSON], якій було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі того, що вона не входить до кола спадкоємців за законом, не надходили (а.с.38). Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачі не набули права власності в порядку набувальної давності та до зазначених правовідносин слід застосувати ст. 555 ЦК УРСР 1963 року.

Outcome: dismissed