Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу недійсними, визнання права власності в порядку спадкування мотивуючи свої вимоги наступним. За життя [PERSON] належав житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 19.10.1991 державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області зареєстрованого за № 1531 (спадкова справа № 235). 22.01.1993р. право власності на вищезазначений будинок зареєстровано за [PERSON] в Долинській дільниці БТІ за № 1531. 14.09.1994р. [PERSON] склав заповіт, за умовами якого все майно заповів [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений 14.09.1994 [PERSON] державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори за № 4-1918. [PERSON] з 15.01.1981 року зареєстрована та фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою [PERSON] , що підтверджується даними відповідної будинкової книги. [INFO] [PERSON] у віці 57 років помер, про що свідчать дані свідоцтва про смерть виданого 05.12.1994 Долинським РВ РАЦС Кіровоградської області. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Так, [PERSON] прийняла за заповітом спадщину все належне майно [PERSON] , в тому числі житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , померлого [INFO] . Прийняття спадщини [PERSON] підтверджується відповідним записом у будинковій книзі. [INFO] [PERSON] у віці 61 років померла, що слідує з відомостей свідоцтва про смерть виданого 18.04.2007р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області. Проте у [PERSON] був син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00024265465 від 17.10.2019. [PERSON] на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] як син [PERSON] (спадкоємець першої черги) фактично прийняв спадщину за останньою. [INFO] [PERSON] у віці 42 років помер, що слідує з відомостей свідоцтва про смерть виданого 15.05.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції у Кіровоградській області. За життя [PERSON] мав двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. На дату смерті [PERSON] його діти були неповнолітніми, яким було 16 та 14 років відповідно. Отже, [PERSON] та [PERSON] на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину за покійним [PERSON] , як спадкоємці першої черги. 18.10.2019 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Величко В.О. заведено спадкову справу № 28/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 13.07.2020 року [PERSON] і [PERSON] з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки: 216046095) довідалися, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , [INFO] , на підставі договору-купівлі продажу виданого 30.05.2020 [PERSON] приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області. Особа [PERSON] [PERSON] та [PERSON] відома не була, і їм не було відомо обставин набуття ним права власності на згаданий будинок. Отримавши копію договору купівлі-продажу стало відомо, що 30.05.2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що відчужуваний будинок належить продавцю в праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Величко В О., приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу 05.09.2019 за реєстровим № 292. Право власності на відчужуваний житловий будинок з будівлями та спорудами, зареєстровано за гр. [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Величко В О., приватним нотаріусом Долинського районного округу 05.09.2019, номер витягу: 179960495, номер запису про право власності: 33098909, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1906237535219 (п. 3). Пізніше позивачам стало відомо, що [PERSON] являється дочкою [PERSON] , який помер [INFO] . Таким чином, 05.09.2019 року [PERSON] , приватний нотаріус Долинського районного нотаріального округу видав Гаманенко О.М. свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з будівлями та спорудами що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право на спадкування якого вона не мала. 18.11.2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Величка В.О. щодо отримання ними свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований на [ADDRESS] під [ADDRESS] . Однак, нотаріус постановою від 20.11.2020 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії. Відмова мотивована тим, що житловий будинок, що розташований на [ADDRESS] під [ADDRESS] за померлим не зареєстровано. Приведені обставини вказують на те, що [PERSON] не мала права на спадкування за законом, так як [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] , яке вона фактично успадкувала після його смерті, а за нею фактично успадкував її син [PERSON] який являється спадкодавцем позивачів. Тобто, позивачі мають по 1 / 2 частці кожен права власності житлового будинку, що розташований на [ADDRESS] під [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане [PERSON] приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Величко В О. 05.09.2019 року за реєстровим № 292 слід визнати недійсним, оскільки таке видане особі, яка не мала права на спадкування, що узгоджується з положенням ст. 1301 ЦК України, згідно якої свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В зв`язку з цим позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. Сторона позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду надала відзив на позов в якому вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду також, просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся на місце реєстрації. Відзив на позов до суду не надавав. Третя особа - приватний нотаріус Долинського районного округу Величко В.О. до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа - приватний нотаріус Долинського районного округу Величко С.О. до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся. Заслухавши учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності та дослідивши матеріали справи, копію довідки про реєстрацію місця поживання /перебування особи гр.. [PERSON] від 12.02.2916р. № 19/305 (а.с.8); копії свідоцтв про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 19.01.2000 року та [PERSON] серії [NUMBER] від 14.05.1998 року (а.с. 11); копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.1991 року згідно якого спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є її син [PERSON] (а.с.12); копію домової книги домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-18); копію технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.19-21); копію заповіту від 14.09.1994 року згідно якого гр.. [PERSON] все своє майно заповідав гр.. [PERSON] (а.с. 22); копію свідоцтва про смерть гр.. [PERSON] серія [NUMBER] від 05.12.1994 року (а.с. 23); копію свідоцтва про смерть гр.. [PERSON] серія [NUMBER] від 18.04.2007 року (а.с.24); копію свідоцтва про смерть гр.. [PERSON] серія [NUMBER] від 15.04.2014 року (а.с.25); копію Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 17.10.2019 року на гр.. [PERSON] (а.с.26); копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 57971663 від 18.10.2019 спадкодавцем якого є [PERSON] (а.с.27); копію договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 30.05.2020 року укладеного між [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності «продавець» та [PERSON] «покупець» (а.с.29-30); копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 216046095 від 13.07.2020 року згідно якого вбачається право власності за [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та роздруківка Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 08.09.2020 (а.с.31-32); копію архівної довідки № 66218 від 16.11.2020 року виданої ОКП «КООБТІ» номер 66218 (а.с.33); копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2020 року якою відмовлено гр.. [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під [ADDRESS] , після смерті їх батька - [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 34); копію звіту про оцінку майна від 10.12.2020 року згідно якого ринкова вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] становить 73428 гривень (а.с. 35-36); копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 вересня 2019 року зареєстрованого в реєстрі за № 292 з якого слідує, що спадкоємцем майна [PERSON] є його дочка - [PERSON] , спадщина складається з житлового будинку розташованого в [ADDRESS] (а.с.89); копію спадкової справи №12/2019 відносно померлого [INFO] гр. [PERSON] , з якої слідує, що заява про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину була подана гр.. [PERSON] який діяв на підставі довіреності, посвідченої Солодовою Л.А., приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу 18 квітня 2019 року по реєстру за № 510, від імені [PERSON] , [INFO] , суд дійшов наступних висновків. Згідно приписів ст. 15 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. Згідно ст. 549 ЦК УРСР, визнається, о спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша статті 316 ЦК України). Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Відповідно до ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваних правочин). Згідно з статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини 4 статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. У відповідності до ч. 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, сукупністю досліджених у суді доказів, підтверджується право власності позивачів на предмет спору та безпідставність видачі відповідачу свідоцтва про право власності на вказаний будинок, а отже наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved