Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації. 16 січня 2015 року позивачка, змінивши підставу позову, просила визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] Зазначає, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 20 грудня 1986 року по 04 лютого 2008 року, вони разом проживали в даній квартирі, яка належала йому на праві приватної власності. Після розірвання шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу квартири 28 серпня 2009 року, вона придбала у відповідача квартиру [ADDRESS] Оскільки відповідач був власником даної квартири з 19 травня 2005 року по 28 серпня 2009 рік, він був зареєстрований в даній квартирі. З серпня 2009 року, відповідач жодного разу не з'являвся в дану квартиру, де вона проживає, фактично втратив інтерес щодо користування даною квартирою, не сплачував та не сплачує комунальні послуги, всі обов'язки, що випливають з договорів утримання житлового приміщення, покладені тільки на неї, що становить для неї не потрібні матеріальні витрати. Вказує, що відповідач проживає в Росії, перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинила, він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад рік без поважних причин. Просить визнати відповідача [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив обставини викладені в позовній заяві, позов просив задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи без участі відповідача та постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим провести розгляд справи у його відсутності і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок квартиру, користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі ст.ст. 316, 317, 383, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 346 ч.1 п.1) ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що за договором купівлі-продажу квартири від 28 серпня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1395, позивачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] у відповідача [PERSON], що підтверджується копією договору та витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно(а.с.5,6), тому у відповідності до вимог ст. 346 ч.1 п.1) ЦК України право власності відповідача [PERSON] на цю квартиру було припинено з 28 серпня 2009 року з моменту її відчуження. Колишній власник [PERSON] на момент відчуження квартири був зареєстрований в ній і зобов'язувався знятися з реєстрації та виселитися з квартири добровільно, частково свої зобов'язання він виконав, виселився з квартири після її відчуження, забравши всі свої речі, однак не знявся з реєстраційного обліку, будучи зареєстрованим в спірній квартирі до даного часу, що підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Чернівецькій області від 12 грудня 2014 року (а.с.13). З серпня 2009 року відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, в неї не вселявся і з цим питанням нікуди не звертався, що підтверджується актом від 13 жовтня 2014 року, складеним головою ЖБК №30 (а.с.7) та показами свідка [PERSON], яка підтвердила, що відповідач не проживає в спірній квартирі з серпня 2009 року, вона являється головою ЖБК 30, у 2009 році до неї прийшов відповідач та взяв картку реєстрації, для того, щоб добровільно знятись з реєстрації в паспортному столі, однак із реєстрації не знявся, поїхав проживати в Росію. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] як колишній власник без поважних причин понад 5 років з 29 серпня 2009 року з моменту відчуження за договором купівлі-продажу квартири не проживає в квартирі [ADDRESS], яка з того часу належить на праві власності позивачці [PERSON], не вселявся в цю квартиру, речей його там немає, не проводив оплату комунальних послуг, ніяких перешкод у вселенні та проживанні з боку позивачки йому не чинилось, однак не знявся з реєстраційного обліку в квартирі, будучи в ній зареєстрованим до даного часу, що створює позивачці перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а тому на підставі ст. 346 ч.1 п.1) ЦК України його як колишнього власника квартири належить визнати таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, що є наслідком припинення його права власності на це житлове приміщення згідно договору купівлі-продажу, задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 383, 391, п.1 ч.1 ст.346 ЦК України, ст.150 ЖК України та

Outcome: approved