Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30 червня 2006 року. Мотивує свій позов тим, що [INFO] року помер [PERSON]. Позивачі є спадкоємцями майна померлого за заповітом, прийняли спадщину, однак оформити спадщину не можуть, так як відсутні правовстановлюючі документи на майно. Просять позов задовольнити та визнати за ними право власності на вищевказану спадкову земельну ділянку. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача - Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області - в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 28 квітня 2014 року в реєстрі за №137 стверджується, що [PERSON] належну йому земельну ділянку заповів в рівних долях [PERSON] та [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] року. Довідкою Цегівської сільської ради Горохівського району Волинської області №1693 від 21 липня 2017 року стверджується, що спадкоємцями майна після смерті [PERSON] за законом є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а спадкоємцями за заповітом - [PERSON] та [PERSON]. Заповіт померлого не змінений і не скасований. З заяви [PERSON] вбачається, що остання від успадкування належної їй частки майна після смерті [PERSON] відмовилася на користь спадкоємців, визначених у заповіті. З спадкової справи, заведеної 13 листопада 2017 року Горохівською державною нотаріальною конторою за №571/2017 стверджується, що після померлого [INFO] року [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON], тобто позивачі. З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30 червня 2006 року вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка відповідних розмірів. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 листопада 2017 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням їх права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивачі після смерті [PERSON] прийняли спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавця, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 30 червня 2006 року.

Outcome: approved