Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивачка 17.05.2021 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на малолітню дитину у розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюб на даний час між ними розірвано, відповідач проживає окремо і надає матеріальне утримання дитині, однак цих коштів не достатньо для відповідного життя дочки. Відповідач працює офіційно, отримує заробітну плату, інших утриманців не має, тому має можливість сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задоволити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що стабільно сплачує частину своїх доходів позивачці, згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини від заробітку, оскільки проживає на даний час зі своїм батьком, який є інвалідом другої групи, хворіє, та його пенсії не вистачає на прожиття. Проти часткового задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторони позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2020 р., яке набрало законної сили 07.08.2020 р., малолітню дитину залишено проживати з матір`ю (а.с.6-7). Сторони разом не проживають, малолітня дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині, у зв`язку з чим порушуються права малолітньої дитини сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї, на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. Твердження відповідача про те, що він у добровільному порядку надає допомогу на утримання дитини, не спростовують необхідності стягнення аліментів. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2\~ст.182 СК України\~(у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1\~ст.183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1\~ст.182 СК України\~враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який працює офіційно в ПАТ «Івано-Франківськцемент» та отримує заробітну плату в середньому 30000 грн.; 3) відсутність у відповідача інших дітей та непрацездатних утриманців, має батька, якому встановлено другу групу інвалідності; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд погоджується із заявленим позивачкою розміром аліментів та визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у частці заробітку (доходу) батька, що становить одну четверту, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути 908 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст.3,27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією50/155 Генеральної Асамблеї ООН від21грудня 1995р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 183\~СК України,\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved