Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Абазівської сільської ради Полтавського району, про визнання права на приватизацію квартири, посилаючись на те, що в 1982 році позивачка [PERSON] від 43-го управління 6-ї дистанції цивільних споруд південної залізниці отримала дозвіл на вселення та право на проживання в квартирі [ADDRESS] . Як свідчить довідка про склад сім`ї від 04:04.2019 р. № 169/02-24 з 24.12.1990 року вона та її син були зареєстровані в даній квартирі. На той час двохповерховий квартирний житловий будинок належав Полтавській дистанції цивільних споруд Південної залізниці, де працювала позивачка, але йому ще не було присвоєно адресу. Він значився лише як будинок по станції Абазівка. На початку 2000-х років за взаємним рішенням власника квартирного будинку та Абазівської сільської ради Полтавського району було передано вищевказаний квартирний житловий будинок у комунальну власність Абазівської сільської ради, про що свідчить копія акту приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність по станції Абазівка та лист Виробничого підрозділу «Полтавське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» за № БМЕС-16-01-13/223. Інші документи, що можуть підтвердити прийомку-передачу будинку у комунальну власність не збереглися. На даний час позивачі мають намір приватизувати квартиру в якій проживають, тому, реалізуючи своє право на приватизацію звернулися до Абазівської сільської ради з відповідною заявою та наявними документами для оформлення відповідного права. Після розгляду поданих документів, позивачці листом № 378/02-21 від 14.06.2019 р. було відмовлено у приватизації спірної квартири з приводу того, що документи подані не в повному обсязі, а саме - відсутній ордер про надання житлової площі. В позивачів втрачений документ про вселення до квартири. За інформацією з довідки Абазівської сільської ради від 04.04.2019 р. № 169/02- 24 позивачі дійсно зареєстровані та проживають (та проживали на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду) в квартирі [ADDRESS] . Дана довідка своїм змістом підтверджує право позивачів на приватизацію зазначеної квартири. В судове засідання позивачі та їх представник не з?явилися, надіславши заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали задовольнити. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не висловив заперечень щодо позову. Від представника третьої особи на адресу суду надійшли письмові пояснення по справі, прохали також розглянути справу без їх участі. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що в 1982 році позивачка [PERSON] від 43-го управління 6-ї дистанції цивільних споруд південної залізниці отримала дозвіл на вселення та право на проживання в квартирі [ADDRESS] . Як свідчить довідка про склад сім`ї від 04:04.2019 р. № 169/02-24 з 24.12.1990 року позивачі були зареєстровані в даній квартирі. На той час двохповерховий квартирний житловий будинок належав Полтавській дистанції цивільних споруд Південної залізниці, де працювала позивачка, але йому ще не було присвоєно адресу та значився лише як будинок по станції Абазівка. На початку 2000-х років за взаємним рішенням власника квартирного будинку та Абазівської сільської ради Полтавського району було передано вищевказаний квартирний житловий будинок у комунальну власність Абазівської сільської ради, про що свідчить копія акту приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність по станції Абазівка та лист Виробничого підрозділу «Полтавське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» за № БМЕС-16-01-13/223. Інші документи, що можуть підтвердити прийомку-передачу будинку у комунальну власність не збереглися. На даний час позивачі мають намір приватизувати квартиру в якій проживають, тому, реалізуючи своє право на приватизацію звернулися до Абазівської сільської ради з відповідною заявою та наявними документами для оформлення відповідного права. Після розгляду поданих документів, позивачці листом № 378/02-21 від 14.06.2019 р. було відмовлено у приватизації спірної квартири з приводу того, що документи подані не в повному обсязі, а саме - відсутній ордер про надання житлової площі. В позивачів втрачений документ про вселення до квартири. За інформацією з довідки Абазівської сільської ради від 04.04.2019 р. № 169/02- 24 позивачі дійсно зареєстровані та проживають (та проживали на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду) в квартирі [ADDRESS] . Дана довідка своїм змістом підтверджує право позивачів на приватизацію зазначеної квартири. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ст. ст.11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та припинення дії, яка порушує право. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved