Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №20 по вул. Івана Богуна в м. Мелітополі Запорізької області, зазначивши, що вони є власниками вказаного будинку, а відповідач є колишнім власником будинку та з 2012 року в будинку не проживає, в будинок не зявляється, претензій щодо проживання в будинку не предявляє, а тому може бути визнаний таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Позивачі в судове засідання не зявились, від них надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв позивачів про слухання справи за їх відсутності та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2012 року за договором купівлі-продажу житлового будинку [PERSON], [PERSON] придбали у [PERSON] у власність в будинок №20 по вул. Івана Богуна в м. Мелітополі Запорізької області /а.с.15/. Вказана обставина також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 13 липня 2012 року /а.с.16/. Відповідно до п. 10 договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 липня 2012 року відповідач зобовязався знятися з реєстрації (виписатися) в строк до 10 липня 2012 року /а.с.15/. Згідно копії домової книги за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Івана Богуна, буд. 20 зареєстрований відповідач [PERSON] /а.с.19-22/. Однак. згідно довідки голови квартального комітету № 88 від 06 лютого 2017 року [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] /а.с.18/. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 2012 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в житловому будинку №20 по вул. Івана Богуна в м. Мелітополі Запорізької області не проживає, його речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач не предявляв, в будинок не зявлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням, а також з урахуванням ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачів витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved