Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], зазначивши, що вони є власниками вказаної квартири, відповідач був зареєстрований в належній їм квартирі, однак з 2012 року відповідач в квартирі не проживає, його речей в квартирі не має, претензій щодо проживання в квартирі не предявляє, а тому може бути визнаний таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. В судове засідання представник позивачів не зявився, від нього надійшла заява по розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів, наполягає на задоволенні позовних вимог. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на жило, виданого ДКП «Мелітопольжитлосервіс» від 21 грудня 1998 року, № 1140-р /а.с.14/. Вказана обставина також підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок /а.с.15-17/. Відповідач був зареєстрований в даному будинку з 08 грудня 2005 року, що підтверджується копією домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку /а.с.18-20/. Згідно довідки голови квартального комітету № 71 від 19 червня 2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], однак з 2012 року за даною адресою не проживає /а.с.21/. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 2012 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, його речей та іншого майна в квартирі немає, вимог щодо проживання у вказаній квартирі відповідач не предявляв, в квартиру не зявлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved