Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, уточнивши свої позовні вимоги. В позові вказали, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі і 1/4 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Водночас за життя йому було видано Свідоцтво на право власності № 65 від 21.12.2004 року на даний будинок на підставі рішення виконкому Комарівської сільської ради № 36 від 28 травня 2004 року. Зазначені свідоцтво та рішення позивачі вважають незаконними, так як вони порушують права позивачів, як членів колгоспного двору, які постійно проживали та брали участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору, оскільки спірне будинковолодіння належало до суспільної групи колгоспних дворів. Крім цього, в рішенні виконавчого комітету не вказано за чиєю заявою було постановлено оскаржуване рішення, а також не обґрунтовані підстави для прийняття такого рішення. Також позивачі вважають рішення виконавчого комітету Комарівською сільською радою Вінницького району постановлене на ім'я [PERSON] не відповідає фактичним обставинам справи, так як в дійсності дана особа є [PERSON], який значився як зареєстрований в [INFO]. Також позивачі в позові зазначають, що вони спільно будували даний будинок, постійно проживали та були прописані в ньому. До моменту смерті [PERSON] вони постійно поживали разом з ним, вели спільне господарство, а тому не втратили право на майно колгоспного двору, на даний час вони також проживають даному будинковолодінні. Тобто кожен із них має право на 1/4 частину в даному будинковолодінні [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частину будинковолодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги являються: [PERSON] - дочка спадкодавця, [PERSON] - син спадкодавця, [PERSON] - мати спадкодавця та [PERSON] - дочка спадкодавця, відповідно кожен з них мають право на 1/16 частку житлового будинку в порядку спадкування. Сторони звернулись до нотаріальної контори Вінницького району Вінницької області із відповідними заявами про прийняття спадщини, однак їм було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому позивачі звернулись з даним позовом до суду, яким просять визнати незаконним та скасувати рішення Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 36 від 28 травня 2004 року, визнати недійсним та скасувати свідоцтво № 65 на право власності на спірний будинок і визнати за позивачами право власності на відповідні частки житлового будинку з по господарськими спорудами та будівлями [ADDRESS]. В судове засідання позивачі та їх представники не з'явилися, представник позивачів [PERSON] попередньо через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивачів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з'явився, попередньо через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутність представника, при розгляді даної справи покладається на розсуд суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явились, хоча про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] (а.с. 20). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», ганку з козирком, сараю-літньої кухні літ. «Б», огорожі № 1, хвіртки № 2, воріт № 3, огорожі № 4, криниці № 5, що підтверджується копією технічного паспорту на даний будинок (а.с. 8-13). Рішенням № 36 Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.05.2004 року було вирішено видати свідоцтво про право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в селі Комарів по провулку Чернова, 4, Вінницького району Вінницької області (а.с. 27). На підставі вищезазначеного рішення [PERSON] було видано свідоцтво про право власності № 65 від 21 грудня 2004 року на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до довідок № 71 та № 324, виданих Комарівською сільською радою Вінницького району Вінницької області (а.с. 14, 15), станом на 15 квітня 1991 року будинковолодіння [ADDRESS] відносилося до суспільної групи колгоспних дворів, що також підтверджується копією погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 23-25), та його членами були і на даний час є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказані особи фактично зареєстровані та проживають за вказаною вище адресою, головою двору був [PERSON], який помер [INFO] та до смерті також проживав за вказаною адресою. Згідно ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.1 ст.120 Цивільного Кодексу УPCP 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно п. 6 «а» постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки член двору визначається, виходячи із рівності часток усіх його членів включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, судом встановлено, що членами колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні станом на 15 квітня 1991 року, були: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Тобто кожен із позивачів має право на 1/4 частину даного будинковолодіння [ADDRESS] як часку в майні колишнього колгоспного двору. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/4 частину будинковолодіння [ADDRESS], яка належала йому як члену колгоспного двору станом на 15.04.1991 року і право на яку він не втратив на час відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно копії спадкової справи № 8/2014, наданої приватним нотаріусом [PERSON], позивачі [PERSON] та [PERSON], а також відповідач [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], спадщини після смерті сина не приймала, проживала окремо та подавала заяву про відмову від спадкування за заповітом. Водночас згідно матеріалів справи, спадщину фактично прийняла позивач [PERSON], як дружина померлого [PERSON], відповідно ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки проживала разом з ним на час відкриття спадщини та не подавала заяви про відмову від неї. Отже, виходячи із заявлених позовних вимог позивачі [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] мають законне право кожний на 1/16 частки спірного будинковолодіння в порядку спадкування. З огляду на вищевикладене позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved