Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що [PERSON] являється батьком [PERSON]. Мати дівчинки [PERSON] [INFO] загинула в результаті ДТП, яке було скоєно [PERSON] та за яке він засуджений вироком суду за ст..286 ч.2 КК України та відбуває покарання. Крім того [PERSON] цим же вироком засуджений за ч.4 ст.185 КК України за те, що він викрав коштовні речі, що належали дружині, та гроші, що належали дитині, з будинку [ADDRESS], де він проживав разом з дружиною [PERSON] та дитиною. Таким чином батько завдав матеріальних збитків своїй малолітній дитині. Вона призначена опікуном над малолітньою [PERSON], та після загибелі матері дівчинка проживає з нею. З 2008 року, практично з моменту народження дитини, батько дівчинки не займається її вихованням, оскільки відбуває покарання. Його взагалі не цікавить життя дитини, жодного разу він не звертався до неї з проханням відвідати його разом з дитиною. Дівчинка ніколи не бачила свого батька та вважає її - бабусю своєю родиною. Дівчинка проживає з нею, відвідує дитячий садок «Княжичанка» та повністю перебуває на її утриманні. Онука має все необхідне для її гармонійного розвитку. Батько не проявляє інтересу до своєї малолітньої доньки, не цікавиться її життям, а отже ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що відповідно до ст..164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, а також додатково пояснив, що загальновідомим є той факт, що перебуваючи в місцях позбавлення волі змінюється психоемоційний стан засуджених, в тому числі й [PERSON], тому після звільнення він не зможе належним чином займатись вихованням своєї доньки; також [PERSON] є наркоманом, оскільки його друзі наркомани, та сестра дружини бачила, як він вживав якісь таблетки; крім того являючись зобов'язаним відшкодувати на користь позивачки [PERSON] матеріальну та моральну шкоду в загальній сумі 424408грн. він не зможе належним чином матеріально забезпечувати свою доньку [PERSON]; батько дівчинки протягом часу з дати його затримання, тобто з 12.03.2009 року, по теперішній час жодного разу не написав листа або якогось привітання своїй дочці, хоча, перебуваючи у місцях позбавлення волі, він має таку можливість відповідно до положень Кримінально-виконавчого кодексу України, тому все це, на його думку, свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, крім того [PERSON] дитина потрібна лише для того, щоб раніше звільнитись з місць позбавлення волі по умовно-достроковому звільненню, тому просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON]. В судових дебатах представник позивача також просив відповідно до ч.2 ст.166 СК України стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі одного прожиткового мінімуму. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду письмові заперечення проти позову та просила суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтувала тим, що статтею 164 СК України визначений вичерпний перелік підстав, за якими мати, батько дитини можуть бути позбавлені батьківських прав. Жоден із зазначених пунктів цієї статті не можна застосувати до даного випадку, оскільки батько не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а не має жодної можливості їх виконувати, оскільки знаходиться в місцях позбавлення волі. Також представник зазначила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, та має місце лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Відповідно до принципу 6 Декларації з прав дитини від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Крім того представник відповідача просила врахувати висновок органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації, в якому зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON]. Також [PERSON] у своєму клопотанні до суду зазначає про любов до своєї доньки, виявляє неухильне бажання спілкуватися зі своєю дитиною та наполегливе бажання не бути позбавленим батьківських прав щодо неї. Представник третьої особи Кравцова О.В. в судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], 2008 року народження, оскільки це не відповідає інтересам дитини, та надала суду висновок органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради. Також Кравцова О.В. суду пояснила, що законодавством не передбачено такої підстави для позбавлення батьківських прав як знаходження батька у місцях позбавлення волі. Прокурор прокуратури м.Рубіжне Лавриненко О.А. суду пояснила, що вважає недоцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], оскільки позивачем не доведено, що за умови винної поведінки відповідача, він не виконує своїх батьківських обов'язків. [PERSON] тривалий час перебуває покарання в місцях позбавлення волі, але він засуджений не за злочин щодо жорсткого поводження з дитиною. Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, була допитана свідок [PERSON], яка суду дала показання, що відповідач [PERSON] - це її двоюрідний брат, який засуджений та відбуває покарання. Вона разом з батьками [PERSON] декілька разів їздила в Київ до [PERSON] побачити дівчинку [PERSON], але [PERSON] не дала такої можливості жодного разу. [PERSON] - мати відповідача, хотіла оформити на себе опікунство над [PERSON], але чому цього не вийшло, їй невідомо. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] збирається проживати разом з донькою в м.Рубіжному, оскільки тут є будинок та квартира, придатні для проживання. [PERSON] дуже хоче жити з донькою та займатись її вихованням. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, а також пояснення прокурора прокуратури м.Рубіжне, показання свідка [PERSON], розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON], про що зроблені відповідні записи про батьків в актовому записі про народження та у свідоцтві про народження дитини (а.с.6). [PERSON] [INFO] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.7). Згідно довідок, виданих Княжицькою сільською радою №184 від 04.04.2013р. та №190 від 09.04.2013р., [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], та на її утриманні знаходиться онука [PERSON], 2008 року народження (а.с.9, 10). Розпорядженням Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області від 04.06.2009р. №635 затверджено рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській райдержадміністрації від 20.05.2009р. №12 «Про призначення [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], опікуном над малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]» (а.с.8). 19 квітня 2013 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей Києво-Святошинської райдержадміністрації з заявою розглянути питання та надати висновок щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с.26-27). Орган опіки та піклування Києво-Святошинської райдержадміністрації, розглянувши зазначену заяву [PERSON] 11.07.2013р. зробив свій висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав батька - [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що з 20.11.2008 року по теперішній час він утримується в Київському слідчому ізоляторі, тому просив суд прийняти рішення відповідно чинного законодавства (а.с.51-53). Орган опіки та піклування Рубіжанської міської ради 27.01.2014р. зробив свій висновок про те, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] є недоцільним та не відповідає інтересам дитини (а.с.189). Згідно довідки про склад родини від 02.07.2009р. та актів обстеження від 22.07.2013р. та від 14.01.2014р. [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.100, 101, 140). Докази, надані позивачкою, а саме: характеристика на [PERSON] (а.с.168, 170), акт обстеження житлово-побутових умов (а.с.169), характеристика на [PERSON] (а.с.167), суд не бере до розгляду, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування, а лише свідчать про належне виконання [PERSON] своїх прав та обов'язків опікуна над онукою [PERSON]. Згідно зі ст..ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності з п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки дитини, чи один з них, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові від 30.03.2007р. №3 (зі змінами, внесеними Постановою Пленуму ВСУ від 19.12.2008р. №20) роз'яснив судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз.2 п.16). Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин (абз. 3 п.17). Відповідно до Принципу 6, закріпленого в Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З наведених вище норм права вбачається, що позбавлення батьківських прав - це виключна міра, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батьків. Якщо вони не в змозі керувати своїми діями та вчинками з незалежних від них причин, їх не можна позбавити батьківських прав. Враховуючи положення вище наведених норм закону, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. На підставі викладеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою та її представником не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки [PERSON] щодо ухилення від виховання доньки [PERSON] і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачені пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, відсутні, у зв'язку з чим в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за необґрунтованістю. Суд вважає недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON], оскільки, на думку суду, це буде суперечити інтересам дитини. Також суд вважає, що [PERSON] не має можливості належним чином виконувати свої батьківські обов'язки з незалежних від нього причин, оскільки він вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.10.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22.01.2014 року (а.с.121-126, 171-175), визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів, передбачених за ч.2 ст.286, ч.4 ст.185 КК України, до позбавлення волі на строк 7 років, та з 12.03.2009 року знаходиться в місцях позбавлення волі. У зв'язку з чим суд зазначає, що в розумінні ч.3 ст.15 СК України [PERSON] не вважається таким, що ухиляється від виконання сімейних обов'язків. Крім того суд, відповідно до ч.6 ст.19 СК України, приймає до уваги висновки Органу опіки та піклування Києво-Святошинської райдержадміністрації від 11.07.2013р. та Органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради від 27.01.2014р., оскільки вони є обґрунтованими, не суперечать інтересам дитини, узгоджуються між собою та з іншими наявними у справі доказами. Що стосується вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] в розмірі одного прожиткового мінімуму, то суд вважає, що такі вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки стягнення аліментів в справі даної категорії є похідними вимогами від позбавлення батьківських прав та їх задоволення можливе лише одночасно з ухваленням рішення про позбавлення батьківських прав. Отже, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав, тому вимоги про стягнення аліментів задоволенню також не підлягають. При цьому суд зазначає, що [PERSON] не позбавлена можливості звернутись до суду з самостійними вимогами про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання [PERSON]. Оцінюючи доводи позивача та його представника суд зазначає таке. Необґрунтованими є посилання представника позивача на ту обставину, що після звільнення з місць позбавлення волі відповідач не зможе займатись вихованням дитини, тому що в силу загальновідомого факту, який не потребує доказуванню, змінився його психоемоційний стан, оскільки такий факт не являється загальновідомим та доказування такого факту повинно ґрунтуватись на належних та допустимих доказах. Також безпідставними є посилання представника позивача в тій частині, що являючись зобов'язаним відшкодувати на користь позивачки [PERSON] матеріальну та моральну шкоду в загальній сумі 424408грн. він не зможе належним чином матеріально забезпечувати свою доньку [PERSON], оскільки на даний час являється неможливим встановити матеріальний стан відповідача в майбутньому, тобто коли він звільниться з місць відбування покарання. Не заслуговують на увагу твердження представника позивача, що батько дівчинки не виконує своїх батьківських обов'язків, тому що він протягом часу з дати його затримання, тобто з 12.03.2009 року по теперішній час жодного разу не написав листа або листівки з привітанням на день народження або інше свято своїй дочці, хоча, перебуваючи у місцях позбавлення волі, він має таку можливість, оскільки відсутність таких листів не може свідчити про неналежне виконання батьком своїх обов'язків по вихованню дитини. Доводи представника позивача в тій частині, що відповідач не довів, що він не ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не заслуговують на увагу, оскільки за нормами ЦПК саме на позивача покладений обов'язок доказування тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог у позові. Безпідставними є твердження представника позивача в цій частині, що [PERSON] донька [PERSON] потрібна лише для того, щоб раніше звільнитись з місць позбавлення волі, тобто для умовно-дострокового звільнення. Такі посилання представника являються лише його припущеннями, а відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Недоведеними є доводи представника позивача, що відповідач [PERSON] є наркоманом, оскільки такі посилання не підтвердженні належними та допустимими доказами, як того вимагають приписи ст..ст.57-60 ЦПК України. Стосовно доводів, викладених у запереченнях представника відповідача, суд вважає їх обґрунтованими, та такими, що не суперечать наявним у матеріалах справи доказам, тому приймає до уваги при ухваленні рішення. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому судові витрати відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed