Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкспертЦентр» та з урахуванням збільшених позовних вимог просила суд постановити рішення яким, -визнати недійсним з моменту укладання договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С.П., -визнати недійсним та скасувати результати оцінки майна квартири [ADDRESS] здійсненої ТОВ «Експерт Центр» 25.10.2013 р., -визнати недійсним та скасувати з моменту складення звіт про визначення ринкової вартості майна квартири [ADDRESS] складений ТОВ «Експерт Центр» 25.10.2013 р, -визнати недійсним та скасувати висновок про визначення ринкової вартості майна квартири [ADDRESS] складений ТОВ «Експерт Центр» 25.10.2013 р. Позовні вимоги обґрунтовувала, тим що 29.11.2013 між нею, як продавцем та відповідачкою [PERSON] як покупцем укладено договір купівлі-продажу на підставі якого позивач продала, а відповідач придбала квартиру [ADDRESS] за ціною 260 100,00 грн. вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Ковальчук С.П., Позивач зазначила, що вона є особою похилого віку, має поганий зір, а тому вона не бачила тексту документу який вона підписує, також посилалась що вона думала, що підписує договір про соціальне обслуговування, а не договір про відчуження квартири. Жодних коштів за даним договором не отримувала. Також зазначала, що жодних договорів щодо оцінки належної їй квартири не укладала, звіт про оцінку майна та визначення ринкової вартості майна містить помилки щодо кількості кімнат квартири [ADDRESS] та складений з порушенням норм закону. Посилаючись на ст.203, 215 ЦК України, Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» просила заявлені позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримувала, вказувала, що знає відповідачку, оскільки вона є її сусідкою, та іноді навідувала її оскільки вона - позивач, є одинокою, потребує допомоги, вказувала що відповідач мала ключі від її квартири і як їй говорили сусіди заходила в квартиру в її відсутності, вказувала що жодного наміру продавати квартиру вона не мала, оскільки не має іншого житла, восени 2013 р. відповідачка запропонувала їй допомогу в укладанні договору на отримання соціальної допомоги, на що вона погодилась і тоді відповідачка возила її в центр де вони чекали декілька годин, а потім їй дали підписати якісь папери, оскільки вона має дуже поганий зір, про що їдеться в даних документах вона не бачила і прочитати їх вона не могла, вголос їй ніхто зміст документів не читав, після підписання відповідачка відвезла її додому, жодних коштів вона не отримувала, надалі поживала в своїй квартирі, іноді її навідувала відповідачка, приносила продукти харчування за які вона їй віддавала кошти, двічі приносила їй пити в пляшці з-під лимонаду якийсь напій після якого її стан здоров»я значно погіршувався, а вже в 2014 р. вона через ЖЕО дізналась що квартиру вона начеб-то продала відповідачці, на її вимогу відповідач надала вказаний договір, і коли співробітник соцдопомоги прочитала їй договір вона дізналась, що продала свою квартиру відповідачці. Зазначала, що як до продажу квартири так і після лише вона проводить оплату квартирної плати, наміру продавати квартиру саме відповідачці не мала, оскільки знає її як не порядну людину та має людей які їй допомагають і які б вона хотіла щоб успадкували її квартиру, в подальшому в судове засідання не з»явилась, направив до суду своїх представників з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в її відсутності. Представники позивачки збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві та в заяві про збільшення її вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечувала та пояснила, що вона знайома з позивачкою з 1980-х років, [PERSON] запропонувала їй придбати у неї квартиру, так як вона не хотіла займатись продажем житла на що відповідач погодилась. Позивач зібрала всі необхідні для укладення договору документи, в її присутності читала текст договору і поставила на ньому підпис, нотаріусом їм обом роз'яснено правові наслідки договору купівлі-продажу, відповідач як покупець сплатила позивачу шляхом банківського переказу повну вартість квартири, між ними існувала домовленість про те, що позивач може проживати в спірній квартирі і після продажу квартири, за умови сплати квартирної плати, тільки взимку 2014 р. між нею та позивачем виник конфлікт, позивачка влаштувала сварку, викликали міліцію, казала що у неї є покупці які бажають дати за квартиру більше коштів, а після цього подала позов до суду, в подальшому в судове засідання не з»явилась, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вказуючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкспертЦентр», в судові засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд вважає доцільним розглянути справу в його відсутності. Третя особа приватний нотаріус КМНО Ковальчук С.П. в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував, вказував, що посвідчуючи даний договір діяв в межах своїх повноважень, жодних скарг на його дії не надходило, самих сторін договору на сьогодні не пам»ятає, однак вказував, що завжди з людьми похилого віку не тільки читає вголос договір а й попередньо веде розмову з сторонами щоб зрозуміти не тільки їх стан здоров»я а й те чи усвідомлюють вони зміст правочину який укладається. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], допитавши в якості свідка [PERSON], повно та всебічно дослідивши письмові докази по справі, суд надав належну оцінку зібраним доказам та доводам сторін та їх представників прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2013 року позивач [PERSON] уклала з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи [NUMBER]. Цього ж дня, 28 листопада 2013 року відповідач [PERSON] також уклала з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи [NUMBER]. 29.11.2013 р. [PERSON] внесла грошові кошти на відкритий нею в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» поточний рахунок грошові кошти в розмірі 260 100, 00 грн., що підтверджується відповідним чеком. Відповідно до інформації про операцію [PERSON] перерахувала зі свого рахунку [NUMBER], відкритого в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на рахунок позивача [PERSON] [NUMBER] відкритого в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» грошові кошти в розмірі 260 100,00 грн. з призначенням платежу: згідно договору купівлі-продажу від 29.11.2013 р., продавець [PERSON] (а.с. 33). 29.11.2013 р. [PERSON] зняла грошові кошти в розмірі 259 579,80 грн., з урахуванням комісії, яка передбачена тарифами ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» за видачу готівки в розмірі 0,2 % ( 260100,00 - 0,2%=259579,80 грн.) (а.с. 37). 29 листопада 2013 року між позивачем [PERSON], як продавцем та відповідачкою [PERSON], як покупцем укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого продавець передає, а покупець приймає у власність належну продавцю на праві власності квартиру [ADDRESS]. Квартира, що відчужується складається з однієї жилої кімнати, жилою площею 14,9 кв.м., загальною площею 28,30 кв.м. ( а.с. 48, 49) Відповідно до п. 2 договору купівлі-продажу продаж вчинено за 260 100 (двісті шістдесят тисяч сто) грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору шляхом безготівкового розрахунку на поточний рахунок продавця. Продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку та відсутністю будь-яких претензій до покупця. Відповідно до висновку про визначення ринкової вартості майна 25.10.2013 р. визначено що ринкова вартість об»єкта оцінки квартири [ADDRESS] становить 260100 грн. ( а.с. 53). В жовтні 2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, яку неодноразово уточнювала в частині доповнення підстав позовних вимог та збільшення позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вона погано бачить, а тому вона не бачила який договір вона підписує, свій підпис поставила за вказівкою відповідачки, так як думала, що укладає договір на соціальне обслуговування. Будучи допитаною в якості свідка, позивач [PERSON] пояснила, що дійсно потребує сторонньої допомоги як матеріальної так і фізичної, тому взагалі хотіла щоб їй допомагали за успадкування її квартири, однак у неї багато є порядних людей кому вона б могла залишити свою квартиру, а не відповідачка, яка зловживає спиртними напоями, вказувала, що взагалі вона має намір укласти договір довічного утримання іншою особою, а саме [PERSON], який надає їй матеріальну допомогу, якого вона знає давно, знає і його батьків і дуже часто він її відвозив до лікарів, привозив продукти харчування. Також позивач зазначала, що напередодні укладення договору купівлі-продажу відповідач дала позивачці скуштувати напій, після якого вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла свідомо керувати ними, добре не пам»ятала подій, весь день спала. Відповідач надала суду письмові та усні пояснення та зазначила, що вона знає позивачку з 1986 року коли переїхала жити до квартири [ADDRESS]. Маючи дружні та довірительні стосунки позивач неодноразово зверталась до неї з проханням укласти договір купівлі-продажу або договір довічного утримання, однак відповідачка не бажала укладати договір довічного утримання оскільки немає часу на надання позивачці догляду, а тому ними обумовлено що між ними буде укладено договір купівлі-продажу, відповідач сплатить позивачці кошти за квартиру, а та зможе за ці кошти придбати собі інше житло, можливо в селі на свіжому повітрі. Відповідач зауважила, що з метою продажу спірної квартири позивач знайшла брокера, яка консультувала їх обох у питаннях укладення договору купівлі-продажу, всі документи для відчуження спірної квартири позивач збирала особисто, вона (відповідач) лише приїжджала для укладення договору про відкриття рахунку в банку та до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу. Згодом до відповідачки підійшла невідома їй жінка за запропонувала 10 000 грн. в якості компенсації за спірну квартиру. В своїх поясненнях відповідач наполягала на тому, що позивач добровільно уклала договір купівлі-продажу, свідомо бажала настання правових наслідків від укладеного договору, в її присутності читала текст договору та поставила свій підпис. Так, дослідивши зібрані по справі докази, надавши їм відповідну оцінку суд критично відноситься до пояснень позивачки стосовно того, що остання має поганий зір внаслідок чого вона не бачила тексту підписуваного правочину, оскільки позивачем не надано достовірних та обґрунтованих доказів на підтвердження цього, в тому числі надані позивачем довідки медичних установ, епікризу Київської клінічної офтальмологічної лікарні вказують лише про наявні захворювання очей, однак не підтверджують факт зниження зору або відсутності зору, також з пояснень нотаріуса вбачається що зміст правочину який було посвідчено ним зачитувався вголос сторонам , вказані пояснення не спростовані в судовому засіданні. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що позивач сама особисто підписала та подала позовну заяву, виправила дату подачі позовної заяви, підписала також заяви про забезпечення позову та про витребування доказів, в порядку підготовки подачі позову до суду та збирання доказів по справі позивач зверталась до банківської установи з інформаційними запитами, які також вона підписувала особисто, в ході розгляду справи видала нотаріально посвідчену довіреність на своїх представників,заповнила та оплатила квитанції про сплату судового збору, отримувала поштову кореспонденцію, без жодних поміток про те, що вона має вади зору (а.с.1-5, 7-11, 21, 41 78-79), а тому доводи позивачки про те, що вона має вади зору спростовуються матеріалами справи. Щодо доводів позивачки, про те що вона під час підписання договору перебувала під впливом препаратів, які здатні впливати на свідомість, то нею також не надано доказів перебування в момент підписання оскаржуваного правочину незвичному стані, або стані коли вона не могла керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення. Стаття 215 ЦК України визначає, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Так, позивач просила суд визнати укладений договір купівлі-продажу недійсним у зв'язку з тим, що вона мала на меті укладення іншого правочину, зокрема соціального обслуговування, предметом яких є надання їй, як особі похилого віку допомоги та утримання. Суд зокрема надав оцінку показам позивачки, яка на початку розгляду справи давала пояснення щодо того, що відповідач зазначала, що вона буде укладати договір соціального обслуговування за що отримає матеріальну допомогу в розмірі 200 грн., в подальшому позивач спростувала свої покази та пояснила, що вона має на меті укладення договору довічного утримання з [PERSON], а тому й просить визнати договір купівлі-продажу недійсним та повернути їй квартиру, щоб вона могла укласти договір довічного утримання. Свідок [PERSON] який був допитаний в судовому засіданні не заперечував того, що він надає позивачці матеріальне утримання та здійснює за нею догляд, за власним бажанням без отримання будь-якої винагороди за це, оскільки позивачка є одинокою особою похилого віку, потребує допомоги, особисто він періодично відвозив її до лікаря окуліста оскільки вона дуже погано бачить, привозив продукти харчування з дачної ділянки його матері, оскільки позивачка ще товаришувала з його матір»ю. Допитана в якості свідка [PERSON], вказувала що є соціальним працівником і за своїми посадовими обов»язками вже декілька років обслуговує позивачку оскільки остання є одинокою. Вказувала, що позивачка живе дуже бідно, вона приходить до неї декілька разів на тиждень, ходить в магазин, прибирає, купує ліки, відповідачку жодного разу не бачила, знає що позивачка погано бачить, після того як позивачка дізналась що продала свою квартиру, саме вона зачитувала їй договір купівлі-продажу і бачила що позивачка була дуже засмученою, оскільки не родичів не іншого житла немає. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 N 9 визначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Тобто, в поясненнях позивачки мають місце розбіжності в показах, зокрема щодо обставин справи та підстав позовних вимог стосовно укладення правочину під впливом помилки, у зв'язку з чим суд вбачає, що позивач не навела обґрунтованих доказів наявності факту укладення правочину купівлі-продажу під впливом обману в момент укладення договору, а факт зміни в майбутньому її намірів щодо розпорядження квартирою правового значення не мають. Судом з наданих письмових доказів по справі встановлено, що позивач з метою укладення договору позивач отримала довідку форми № 3 (а.с. 58), замовила оцінку ринкової вартості належної їй квартири, відкрила поточний рахунок в банку, уклала договір купівлі-продажу та отримала грошові кошти за продаж квартири з огляду на що вбачається, що позивач вчинила ряд послідовних, узгоджених та усвідомлених дій, які були спрямовані на укладення нотаріально посвідченого правочину купівлі-продажу належної їй квартири. Тобто, в даному випадку воля та дії позивачки, як до так і після укладення правочину узгоджувалась із змістом укладеного договору купівлі-продажу, зокрема позивачем на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не доведено, що така помилка насправді мала місце, тобто не надано докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину, що вона мала намір укласти з відповідачкою інший договір або на інших умовах. Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.. Не є помилкою щодо якості речі, неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на обставини, які згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, хоча і могли бути підставою для визнання договору недійсними, як такого, що вчинений під впливом помилки, але належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин у передбаченому ст.ст. 10, 60 ЦПК України порядку позивачем не надано. Судом на дослідження обставин справи щодо особистості позивача досліджено докази по справі, з яких вбачається, що позивач [PERSON] на обліку у лікаря - психіатра не перебуває, недієздатною та обмежено дієздатною не визнавалась, опіка над нею не встановлювалась, офтальмологічною МСЕК за період з 2013 по 2015 не оглядалась. Крім того, суд бере до уваги, пояснення приватного нотаріуса КМНО Ковальчука Сергія Павловича, який посвідчував оскаржуваний договір та був допитаний в судовому засіданні в якості третьої особиі пояснив що саме він посвідчував оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири. Зокрема, третя особа по справі пояснив, що достеменно він не пам'ятає всі деталі та обставини укладення сторонами оскаржуваного правочину, однак наполягає на тому, що ним особисто було перевірено особистість сторін за їх паспортами, їх дієздатність, роз'яснено суть та правові наслідки укладеного правочину. В своїх поясненнях Ковальчук С.П. зазначав на тому, що при посвідченні правочину ним було дотримано всі вимоги законодавства, договір складено на умовах які повідомлено йому сторонами, що він роз'яснював наслідки правочину, і якби сторони не усвідомлювали значення своїх дій, або перебували в незвичному стані, чи мали намір укласти договір на інших умовах він би відмовив в укладенні даного договору. З наданих суду доказів вбачається, що позивачка продала, а відповідач придбала спірну квартиру сплативши обумовлену ціну, з огляду на що вказаний договір є договором купівлі-продажу, дії сторін узгоджуються з визначенням предмету договору купівлі-продажу, який зазначено ст. 655 ЦК України, відповідно до якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Доводів про те, що ринкова вартість спірної квартири на момент укладення договору купівлі-продажу була вищою ніж 260 100,00 грн. що на час укладання правочину складало 32500 доларів США, суду не надано, в тому числі суд дослідив надані доводи ТОВ ЕкспретЦентр» відповіді про підтвердження висновку про ринкову вартість спірної квартири на момент укладення договору і про те, що у висновку дійсно має місце помилкове зазначення двокімнатної квартири, замість однокімнатної, однак оцінка проводилась виходячи із площі квартири, яка зазначена вірно (а.с. 53, 72 167). Крім того в п. 5 договору купівлі-продажу позивач [PERSON] підтвердила, що зазначену в цьому Договорі ціну продажу, вона вважає для себе вигідною, її розмірі не пов'язано зі збігом якихось важких для неї обставин і повністю її задовольняє. Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а тому вказана позивачем підстава позову про те, що вартість спірної квартири значно нижче від вартості аналогічної квартири не знайшла свого підтвердження. Судом також досліджено примірник договору про відкриття про відкриття банківського рахункута обслуговування платіжної картки фізичної особи [NUMBER] укладеного [PERSON] з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» від 28.11.2013, зокрема що немає особистого підпису позивача, а є лише підпис працівника ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», однак за твердженням відповідачки [PERSON] зазначено, що договори на відкриття банківського рахунку вона з позивачкою відкривали разом, цей примірник був особистим примірником позивача, тому вона свого підпису на ньому не поставила, а підписала лише примірник банку. Факт укладення даного правочину підтверджено також і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». Відповідно до заяви про виконання ухвали суду ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» зазначено, що 29 листопада 2013 року на рахунок [PERSON] через інтернетбанкінг було зараховано грошові кошти в розмірі 260 100,00 грн. та цього ж дня грошові кошти в сумі 259 579,80 були отримані через термінал банку та списано комісію за зняття коштів в сумі 519,16 грн. Стосовно позовних вимог до ТОВ ЕкспретЦентр» про визнання визнати недійсним та скасування результати оцінки майна, визнання недійсним та скасування з моменту складення звіту про визначення ринкової вартості майна, визнання недійсним та скасування висновку про визначення ринкової вартості майна, то суд зазначає, що проведення ринкової вартості оцінки відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» здійснюється у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності; реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна); виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна); визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства; приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законом, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду; переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку; оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою; визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв'язку з необхідністю захисту суспільних інтересів. З системного аналізу норм цивільного та податкового законодавства вбачається, що звіт про ринкову вартість квартири не впливає на ціну договору, а є обовязковим лише для оподаткування майна згідно з законом при укладенні договорів. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зміст договору купівлі-продажу від 29.11.2013 не суперечить цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Щодо позовних вимог, про визнання висновку про визначення ринкової вартості майна, то суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб'єктами оціночної діяльності є суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Враховуючи наведене, суд вважає можливим заявлені позивачем позовні вимоги залишити без задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed