Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, мотивуючи тим, що 01.08.2013 року у виконкомі Шевченківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] Спільне життя у сторін не склалося, майже з самого одруження в сімї почали виникати безпідставні сварки, конфліктні ситуації, під час яких відповідач ображає позивачку нецензурними словами, наносить побої. Все це відбувається в присутності неповнолітнього сина, що негативно впливає на його виховання та здоровя. Намагання позивачки налагодити сімейні відносини не дали жодних результатів, між сторонами склалися неприязні стосунки, у звязку з чим позивачка вважає, що їхній шлюб існує формально і подальше його збереження є недоцільним. Крім цього, позивачка зазначила, що обоє батьків зобовязані утримувати сина до досягнення ним повноліття. Тому просила шлюб розірвати, сина [PERSON] залишити на проживання з нею, прізвище при реєстрації розірвання шлюбу змінити на дошлюбне Тимків, стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії, до досягнення ним повноліття. Позивачка, представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги уточнили, просили шлюб розірвати, сина [PERSON] залишити на проживання з позивачкою, прізвище при реєстрації розірвання шлюбу змінити на дошлюбне Тимків, стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні повідомили, що зі сторони відповідача було вжито всіх заходів щодо примирення з позивачкою та збереження шлюбу, однак, такі виявилися безрезультатними. Крім того, за час перебування справи на розгляді в суді, відповідач звільнився за попереднім місцем праці та наданий час є безробітним, а тому, погоджується на оплату аліментів щодо утримання свого сина в розмірі по 700,00 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія І-НМ №120741 сторони 01.08.2013 року зареєстрували шлюб у виконкомі Шевченківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, про що складено актовий запис за № 11 (а.с.4). Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Позивачка стверджує, що вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, вони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства. На думку позивачки шлюб їх існує формально, миритися вона не бажає, збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітнього сина. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Крім цього, відповідач в судовому засіданні зазначив, що вжиті ним заходи щодо примирення та збереження сімї жодних позитивних результатів не дали. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, сторони добровільно узгодили питання щодо проживання [PERSON], [INFO] з матірю [PERSON], [INFO], а тому шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований 01.08.2013 року у виконкомі Шевченківської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, про що складено актовий запис за № 11 слід розірвати, прізвище позивачки [PERSON] при реєстрації розірвання шлюбу змінити на дошлюбне Тимків. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 7 Закону України Про державний бюджет на 2017 рік у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень та доводів про те, що відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з нього на користь позивачки на утримання дитини слід визначити в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є працездатною особою, на його утриманні немає інших дітей, непрацездатних батьків, а тому він спроможний платити аліменти на утримання своєї дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а тому суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітнього [PERSON] слід визначити по 750,00 грн. щомісячно, що буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити його належний фізичний та духовний розвиток. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково, стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання малолітнього сина в розмірі по 750,00 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 07.11.2016 року. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2 ст. 3, ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181 ч. 3, 182 ч. 2, 183 ч. 1, 191 СК України, ст.ст. 11, 88 ЦПК України,

Outcome: approved