Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, вказавши його підставою те, що 23.09.2006 р. між ними та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] . Але відповідач після укладення договору купівлі-продажу від 17.08.2004 р. на своє ім`я домоволодіння [ADDRESS] та земельної ділянки, оформила право власності лише на домоволодіння. Тому після купівлі ними вказаного домоволодіння у неї, надала їм нотаріально посвідчену довіреність для отримання державного акту на землю з правом у подальшому продати за ціну та на умовах на їх розсуд або подарувати [PERSON] .. Через встановлений довіреністю трирічний строк, у зв`язку із тяжким матеріальним станом, вони не мали змоги здійснити переоформлення спірної земельної ділянки. На теперішній час, зв`язок із відповідачем втрачено. Просять визнати за кожним право власності по 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 07.05.2021 р. відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Оскільки позивачем подано докази на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги, сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів та відповідач не скористалась правом подачі відзиву на позовну заяву, суд дійшов переконання про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння від 23.09.2006, що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.А. та зареєстрований в реєстрі за №11071, [PERSON] та [PERSON] купили у [PERSON] домоволодіння за [ADDRESS] (а.с.5). [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] належало разом із земельною ділянкою площею 0,1 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за вищевказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння з земельною ділянкою від 17.08.2004, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстрованим в реєстрі за №3723 (а.с.6). Згідно із довіреністю від 23.09.2006 [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником з питань, які стосуються реалізації права приватної власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , та отримати державний акт на землю і в подальшому продати за ціну та на умовах на їх розсуд або подарувати [PERSON] . Довіреність видана строком на три роки (а.с.7). 18.04.2008 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №92. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини є [PERSON] (а.с.8). 24.12.2005 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після чого ї прізвище змінилось на [PERSON] (а.с.9). Відповідно до висновку експерта, виконаного у звіті про грошову оцінку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, її ринкова вартість станом на 13.04.2021 становить 60000грн. (а.с.27). Правовідносини між сторонами регулюються наступними правовими нормами. Відповідно до частин першої та другої\~статті 377\~ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно із частиною першою\~статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За приписами, викладеними у частині четвертій статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Відповідно до\~статті 392 ЦК України,\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівній пропорції по 1/2 частці домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2006, то згідно з викладеними правовими нормами набули право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне їм домоволодіння, пропорційно до часток у праві власності на домоволодіння, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved