Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою до Підгороднянської сільської\~ради про визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 3/20 частин земельної ділянки загальною площею 0,1879 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125282800:02:001:1494, яка розташована по [ADDRESS] , та визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку після смерті [PERSON] на 1/20 частину земельної ділянки загальною площею 0,1879 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6125282800:02:001:1494, яка розташована по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначають, що є спадкоємцями після померлої [PERSON] , яка для [PERSON] була бабусею, а для [PERSON] матір`ю, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки було виявлено, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення частки, яка належить спадкодавцеві, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. З цих підстав, просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05 листопада 2021 року. В підготовче судове засідання представник позивачів не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В підготовче судове засідання представник Підгороднянської сільської ради не з`явився, однак подав суду клопотання про розгляд справи без його участі, щодо вирішення справи поклався на думку суду. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [INFO] померла [PERSON] , про що 25 жовтня 2019 року Виконавчим комітетом Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області було складено актовий запис №10 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Померла [PERSON] була матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 15 травня 1965 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видано 16 лютого 1985 року. Як вбачається з Довідки № 416, яка видана виконкомом Драганівської сільської ради, позивач [PERSON] була онукою померлої [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт посвідчений секретарем Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Романюк Л.М. 25 травня 2016 року, згідно якого на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, а саме належне все їй майно на день її смерті де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . У справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №167/2020, після смерті [PERSON] , за заявою [PERSON] , про видачу свідоцтва про право на спадщину. Факт прийняття спадщини встановлено по спільному проживанню із спадкодавцем, про що свідчить довідка видана Драганівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 23 червня 2020 за № 416. Спадщину також прийняла [PERSON] . Інші спадкоємці до нотаріальної контори не звертались. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала земельна ділянка площею 0,1879 га, кадастровий №6125282800:02:001:1494, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 56918407 від 07 квітня 2016 року. Власники: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вищевказаної довідки державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 896769061000) проведено 04.04.2016 на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 367, виданий 09.10.2015, видавник: Драганівська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області. Згідно Довідки № 416, яка видана 23 червня 2020 року виконкомом Драганівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] померла [INFO] , на день її смерті у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані наступні члени її сім`ї, а саме: [PERSON] , [INFO] дочка, [PERSON] , [INFO] онука. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивачі спадщину прийняли, як особи, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 23 березня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 682/01-31, оскільки було виявлено, що земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток, що унеможливлює видачу свідоцтва. Нормами ст.1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Згідно ч 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, положенням ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом, (ч.ч. 2, 4, 5 ст. 89 ЗК України) Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 58937689 від 12 травня 2016 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/5 частина житлового будинку загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 48,5 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Зазначений об`єкт нерухомого майна знаходяться на земельній ділянці кадастровий №6125282800:02:001:1494, площею 0,1879 га. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 групи загального захворювання, довічно. Таким чином, [PERSON] належить обов`язкова частка спадщини після смерті [PERSON] . З огляду на викладене, беручи до уваги, що згідно заповіту, спадкодавець заповіла позивачу [PERSON] , все своє майно, зокрема належну їй частку житлового будинку, а позивачу [PERSON] належить обов`язкова частка спадщини, виходячи із положень ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, враховуючи що частки у праві власності на земельну ділянку відповідають часткам у спільній частковій власності на житловий будинок, розмір частки земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1879 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий №6125282800:02:001:1494, яка належала померлій [PERSON] становить 1/5. Оскільки частка у спільній сумісній власності на земельну ділянку за життя [PERSON] не визначалась і єдиною підставою відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було те, що за спадкодавцем не була визначена частка земельної ділянки, яка належала їй на праві спільної сумісної власності, позивачі не можуть реалізувати своє право на прийняття спадщини за заповітом та за законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.10, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На допустимості обраного позивачами способу захисту цивільного права наголошує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справі у п.3.4. Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, де зазначає, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном визначення часток законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Власник майна як це передбачає ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч.1 ст.5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги те, що позивачі не можуть оформити спадщину в нотаріальній конторі, їх право підлягає захисту в судовому порядку, тому позовні вимоги слід задовольнити, визначивши, що частка спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1879 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий № 6125282800:02:001:1494, яка знаходиться в [ADDRESS] , складає 1/5 частку даної земельної ділянки та визнати за [PERSON] право власності на 3/20 частки земельної ділянки, площею 0,1879 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 6125282800:02:001:1494, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та визнати за [PERSON] право власності на 1/20 частки земельної ділянки, площею 0,1879 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 6125282800:02:001:1494, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved