Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивачка 03.11.2020 року звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 6 000 грн. щомісячно, починаючи з жовтня місяця 2020 року до досягнення сином повноліття. Позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 28.07.2012 року. В шлюбі народився [INFO] син [PERSON] . Позивачка зазначає, дитина перебуває на її утриманні, проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . З червня 2019 року фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, позов про розірвання шлюбу подано в серпні 2020 року. З відповідачем угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини досягнуто не було, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. В [PERSON] не має інших непрацездатних осіб, яких за законом він зобов`язаний утримувати і які від нього потребують матеріальної допомоги. У дитини [PERSON] встановлено діагнози: алактазія та плосковальгусні стопи, дитина потребує спеціального харчування - безлактозної дієти, на які в місяць витрачається близько 3500 - 4000 грн. Також дитині потрібне спеціальне корекційне взуття, устілки, пара яких коштує 800 грн. [PERSON] відвідує дошкільний заклад № 385, за який вона сплачує щомісячно приблизно 800 грн. Для повноцінного харчування та забезпечення інших потреб сина необхідно стягнути з відповідача на утримання дитини 6 000 грн., що не погіршить матеріальне становище відповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 25, 26). В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені вимоги та викладені у позові обставини. Позивачка додатково пояснила, що відповідач переказував їй кошти, не вказуючи при цьому призначення платежів, гроші вона витрачала на часткову оплату боргів за житлово-комунальні послуги. Відповідач проти задоволення позову заперечував, пояснив, що викладені у позові обставини не відповідають дійсності, він пересилав грошові кошти на картку позивачці на дитину, він їздив на заробітки за кордон, коли приїхав в січні 2021 року водив сина до лікарів, тоді ж оплачував всі медичні послуги, на даний час він не працює, тому платити аліменти не має можливості, матеріально забезпечуватиме дитину коли матиме доходи, знову планує виїхати працювати за кордон. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2012 року. На даний час в провадженні суду перебуває справа про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно положень частини 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом з`ясовано, що визнається сторонами, що дитина [PERSON] постійно мешкає з матір`ю [PERSON] . Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина перебуває на утриманні матері. Позивачка суду пояснила, що відповідач кошти для забезпечення потреб сина та його розвитку не надає. У спростування цих обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше (ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За нормою частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 6 000 грн. щомісячно з жовтня 2020 року. При цьому позов поданий 03.11.2020 року. За нормою ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачкою суду не надано жодних доказів на доведення правомірності стягнення аліментів за період з 01.10.2020 року по 02.11.2020 року, а саме доказів того, вона вживала заходи для одержання від відповідача аліментів, при цьому відповідач ухилявся від сплати коштів. У зв`язку з цим позов в цій частині заявлених вимог не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що інших неповнолітніх дітей, окрім сина [PERSON] , відповідач не має, на його забезпеченні непрацездатні та/або неповнолітні особи не перебувають. Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що він на даний час не працевлаштований, доходів не має, допомогу на утримання дитини позивачці надаватиме коли влаштується на роботу. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження доходів відповідача, наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; понесених відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що має доводитись стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України. Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено нормою ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року у розмірі 2 395 грн., з 01 липня 2021 року у розмірі 2 510 грн., з 01 грудня 2021 року у розмірі 2 618 грн. Дитина сторін по справі [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в Амбулаторії загальної практики-сімейної медицини № 7 з діагнозом: алактазія та плоско-вальгусні стопи, потребує спеціального харчування (безлактозної дієти), ортопедичної корекції - стельки-супінатори та взуття з фіксацією п`яти по мірі зростання, що підтверджується довідкою вказаної медичної установи від 25.08.2020 р. (а.с. 3). Відповідно довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», дитині [PERSON] , 2014 р.н., рекомендовано серед іншого масаж загальний з акцентом на стопи і спину, індивідуальні ортопедичні устілки, плавання, велосипед (а.с. 4). Згідно положень частини 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, стан її здоров`я, розмір прожиткового мінімуму для дітей, а також те, що малолітній [PERSON] перебуває на утриманні матері, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, медичних показань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності відповідачу не встановлено, на забезпеченні відповідача інші утриманці не перебувають, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, умов для розвитку, лікування дитини та в сукупності оцінених судом доказів суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі по 3 000 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову - з 03.11.2020 року до досягнення дитиною повноліття, оскільки, на думку суду, такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У спростування викладеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У решті позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачкою не наведено даних про матеріальне становище дитини, також не визначено розміру щомісячних витрат на сина та не надано жодних доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі по 6 000 грн. щомісячно. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачкою та відповідачем судом не вирішується. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: partial