Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулась до Калінінського районного суду м. Донецька із позовом до Виконавчого комітету Калінінської районної у місті Донецьку Ради, третя особа Восьма Донецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві позивачка зазначила, що 20 листопада 1962 року її чоловіком [PERSON] [INFO], свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 26.04.1957 року, було придбано недобудовану домову будівлю - 18% готовності, за адресою [ADDRESS], в теперішній час [ADDRESS], який позивачка та її чоловік самостійно добудували та звели господарчі надвірні споруди на земельній ділянці. За адресою будинку - [ADDRESS], позивачка була зареєстрована 30.02.1963 року Калінінським райвідділом Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області, а її чоловік був зареєстрований у будинку за вказаною адресою 05.06.1966 року Калінінським райвідділом Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області. У зазначеному будинку, адресу якого було зміненою на адресу [ADDRESS], позивачка та її чоловік проживали з 1965 року спільно з їх єдиним сином [PERSON] [INFO]. На прилеглій к будинку земельній ділянці позивачкою та її чоловіком самостійно були збудовані літня кухня з прибудовою та гараж, про що зазначено у технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] від 15.10.2010 року. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2009 року, виданим Калінінським відділом реєстрації актів громадського стану м. Донецька, актовий запис №919 від 21.09.1998 року. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], літ.А-1- загальною площею 62,7 кв. м. (житлова 37,8 кв. м. ) з господарчими спорудами - літня кухня та прибудова до літньої кухні - ( літ. Б - загальною площею 24,6 кв. м.) та гараж - (літ. Д. - 21,2 кв. м.), убиральня (літ. В - 1,6 кв. м.). Після смерті чоловіка, позивачка та її син [PERSON] [INFO], продовжували мешкати у зазначеному будинку, та були зареєстровані за вказаною адресою, тобто фактично прийняли спадщину, після смерті [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 524 та 549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на той час, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив. Тобто позивачка та її син втупили у фактичне володіння та управління спадковим майном [PERSON] а саме: житловим будинком за адресою [ADDRESS], з господарськими побудовами та справно сплачували всі комунальні та обов'язкові платежі по утриманню та володінню вказаним майном. Інших спадкоємців у [PERSON] не було, заповіту померлий не складав. [INFO] помер син позивачки - [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, серія [NUMBER] від 02.04.2013 року, актовий запис № 338. Після смерті [PERSON] позивачка - [PERSON] була зареєстрована та мешкала у зазначеному будинку, розташованому за адресою [ADDRESS], тобто позивачка втупила фактично у володіння та управління спадковим майном. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від нього. 20.02.2014 року позивачка звернулась до державного нотаріуса Восьмої донецької державної нотаріальної контори Дубінської Л.І. за отриманням свідоцтва про спадщину за законом на зазначений будинок, але позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок номер [ADDRESS] (повідомлення від 20.02.2014 року за № 256/02-31), у зв'язку з тим, що відсутня реєстрація права власності на вказаний будинок, про що була винесена нотаріусом постанова від 20.02.2014 р. про відмову у чиненні нотаріальної дії. Відповідно до роз'яснень викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», - право власності на житловий будинок, збудований громадянином на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради, та згідно п.23 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». У зв'язку з викладеним позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарчими спорудами, і за таких обставин вона вимушена звернутися до суду. З цих підстав позивачка просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], літ. А-1, загальною площею 62,7 кв. м., житловою площею 37,8 кв. м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] та сина [PERSON]. Позивачка по справі [PERSON] та її представники, які діють на підставі довіреності в судове засідання не прибули, але звернулись до суду із письмовими заявами в яких просили суд розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі і просять суд їх задовольнити, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність позивачки та її представників, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2, 169 ЦПК України. Представник відповідача - Виконкому Калінінської районної у місті Донецьку Ради в судове засідання не прибув, однак звернувся до суду із заявою в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність представника відповідача, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2 , 169 ЦПК України. Представник третьої особи - Восьмої Донецької державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, однак звернувся до суду із заявою в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, тому суд вважає можливим розглянути цивільну справу у відсутність представника третьої особи, по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2 , 169 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Виконавчого комітету Калінінської районної у місті Донецьку Ради, третя особа Восьма Донецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні і підтверджені матеріалами справи, тому підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ, майно, яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вимогами ч.2 ст. 325 ЦК України передбачено, що фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. В судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 1962 року чоловіком позивачки - [PERSON] [INFO] (родинні відносини підтверджено свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 26.04.1957 року), було придбано недобудовану будівлю - 18% готовності, за адресою [ADDRESS], в теперішній час [ADDRESS], що підтверджено копією договору купівлі-продажу, оформленому належним чином. Позивачка та її чоловік самостійно добудували та звели господарчі надвірні споруди на зазначеній земельній ділянці. За адресою будинку - [ADDRESS], позивачка була зареєстрована 30.02.1963 року Калінінським райвідділом Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області, а її чоловік був зареєстрований у будинку за вказаною адресою 05.06.1966 року Калінінським райвідділом Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області, що підтверджено копією домової книги. У зазначеному будинку, за адресою [ADDRESS], позивачка та її чоловік проживали з 1965 року спільно з їх єдиним сином [PERSON] [INFO], що також підтверджено копією домової книги. На прилеглій к будинку земельній ділянці позивачкою та її чоловіком самостійно були збудовані літня кухня з прибудовою та гараж, про що зазначено у технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] від 15.10.2010 року. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2009 року, виданим Калінінським відділом реєстрації актів громадського стану м. Донецька, актовий запис №919 від 21.09.1998 року. Після смерті чоловіка позивачки, відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку, розташованого [ADDRESS], літ.А-1- загальною площею 62,7 кв. м. (житлова 37,8 кв. м.) з господарчими спорудами - літня кухня та прибудова до літньої кухні - ( літ. Б - загальною площею 24,6 кв. м.) та гараж - (літ. Д. - 21,2 кв. м.), убиральня (літ. В - 1,6 кв. м.). Після смерті чоловіка, позивачка та її син [PERSON] [INFO], продовжували мешкати у зазначеному будинку, та були зареєстровані за вказаною адресою, тобто фактично вони прийняли спадщину, після смерті [PERSON]. Згідно зі ст. ст. 524 та 549 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на той час, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив. Таким чином судом встановлено, що позивачка та її син втупили у фактичне володіння та управління спадковим майном [PERSON] а саме: житловим будинком за адресою [ADDRESS], з господарськими побудовами. Інших спадкоємців [PERSON] судом встановлено не було, заповіту померлий не складав. Також судом встановлено, що [INFO] помер син позивачки - [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, серія [NUMBER] від 02.04.2013 року, актовий запис № 338. Після смерті [PERSON] позивачка - [PERSON] була зареєстрована та мешкала у зазначеному будинку, розташованому за адресою [ADDRESS]. Таким чином судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець першої черги, фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від нього. 20.02.2014 року позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, звернулась до державного нотаріуса Восьмої донецької державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про спадщину за законом на зазначений будинок, але позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок номер [ADDRESS] (повідомлення від 20.02.2014 року за № 256/02-31), у зв'язку з тим, що відсутня реєстрація права власності на вказаний будинок, про що була винесена нотаріусом постанова від 20.02.2014 р. про відмову у чиненні нотаріальної дії. Відповідно до роз'яснень викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», - право власності на житловий будинок, збудований громадянином на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради, та згідно п.23 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження». Враховуючи зазначені факти суд приходить до висновку, що позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, тому вимушена була звернутись до суду. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналіз наведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що позовні вимоги [PERSON] до Виконавчого комітету Калінінської районної у місті Донецьку Ради, третя особа Восьма Донецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно, є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved