Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивачка - [PERSON] в березні 2020 року через свого представника - адвоката - Левицьку О.Л. звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування вказаного позову зазначено про те, що шлюб між Позивачкою та Відповідачем було розірвано. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Під час розірвання шлюбу спору стосовно того, з ким буде проживати дитина між Позивачем та Відповідачем не було. Дитина після розлучення проживає разом з матір`ю - [PERSON] . Жодних перешкод у спілкуванні з батьком Позивач не чинить. Але останнім часом Відповідач став поводити себе агресивно та погрожувати Позивачці, тим що забере дитину на постійне проживання до себе. Дитина з народження зареєстрована з Позивачкою, фактично вони проживають в квартирі, що належить батьку Позивачки. Відповідач проживає в м. Києві але в орендованій кімнаті, разом із власницею квартири, власного житла він не має, фактично він зареєстрований в селі Дмитрашківка, Вінницької області. Тобто фактично, в разі, якщо він забере дитину на постійне проживання до себе, він може відвести її в Вінницьку область, що утруднить спілкування дитини із матір`ю. Дитина має хронічні хвороби та потребує постійної дієти, так, як має лактозну непереносимість, що при неправильному харчуванні може призвести до значного погіршення стану дитини. Крім того, дитина перебуває під постійним наглядом гастроентеролога. Відповідач знає про всі проблеми із здоров`ям дитини, знає про дієту та продукти, що заборонені їй для вживання, але при спілкуванні з дитиною не дотримується цих рекомендацій, що призводить до погіршення стану дитини після відвідин батька. Проживання із батьком, може значно погіршити стан здоров`я дитини. Зважаючи на вищевикладене представник Позивачки просила суд встановити місцем проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою суду від 18.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Крім того, вказаною хвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи: Службу у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у свою чергу звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що позивач любить свого єдиного сина і має змогу забезпечити його всім необхідним. У нього нормований робочий день. З роботодавцем TOB «АРІАР КЕЙТЕРИНГ СЕРВІС», де він працює на посаді кухаря з 17.02.2020 року по теперішній час, у нього укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати. Має можливість постійно слідкувати за станом здоров`я сина, його розвитком, виховувати та піклуватись про нього, у нього з сином чудовий психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Однак, останнім часом [PERSON] чинить суттєві перешкоди у спілкуванні з сином та фактично позбавила його можливості бачити спільного сина, проводити разом час та бути присутнім в його житті. Вважає, що такі заборони на спілкування можуть нашкодити розвитку дитини, а в майбутньому, призвести до непорозумінь між сторонами озлобленості сина через відсутність батька в його житті. Зважаючи на вищевикладене просив визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 17.07.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання прийнято до спільного розгляду із первісним позовом зустрічну позовну заяву. Ухвалою суду від 13.01.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи: Службу у справах дітей Піщанської районної державної адміністрації, Вінницької області. Ухвалою суду від 13.04.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи: Службу у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області, як процесуального правонаступника Служби у справах дітей Піщанської районної державної адміністрації, Вінницької області. Також вказаною ухвалою закінчено підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду по суті в судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача за первісним позовом Левицька О.Л. вказували на те, що Позивач за первісним позовом жодним чином не перешкоджала і не вчиняла перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Останнім часом перед поданням позовної заяви до суду [PERSON] почав поводитися агресивно, неодноразово погрожував [PERSON] фізичною розправою, в присутності дитини, а дитині постійно казав, що забере його від мами, що і зробив. Коли дитина відмовилась йти з батьком гуляти, [PERSON] викликав поліцію, так як він вважав, що дитина зобов`язана з ним йти та її бажання не мають значення. Крім того, побутові умови [PERSON] є недостатніми для проживання дитини з ним, оскільки своєї квартири [PERSON] в м. Києві не має, а винаймає кімнату. Працює [PERSON] в Києві, тобто фактично дитина буде проживати в селі з дідусем та бабусею, або з батьком невідомо де. З кінця грудня, забравши дитину від матері, він сина завіз до своїх батьків у Вінницьку область, позивачку до спілкування з дитиною не допускає. Зважаючи на викладене просили суд задовольнити первісні позовні вимоги, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зустрічні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, у задоволенні первісного позову просила відмовити. Вказував на те, що Позивачка за первісним позовом [PERSON] чинила суттєві перешкоди у спілкуванні з сином та фактично позбавила [PERSON] від можливості бачити спільного сина, проводити разом час та бути присутнім в його житті, що призвело до того, що відповідач забрав дитину до себе. На даний час син проживає у батька та пішов у перший клас. Допитаний у якості свідка [PERSON] зі сторони Позивача за зустрічним позовом вказував на те, що знайомий з [PERSON] 4-5 років. У 2020 році працював разом з [PERSON] . Не раз гостювали в дома, сім`ями не товаришували. Знайомив їх зі своїми доньками років три тому. Матір дитини не бачив. Син казав, що не хоче їхати додому, але не казав чого. Гостював у батьків [PERSON] . У дитини є все необхідне. Допитана у якості свідка [PERSON] (дружина батька позивача) зі сторони Позивача за первісним позовом вказувала на те, що спілкувалася з дитиною. Є педагогом, психолог. Малолітній [PERSON] є вихованою дитинною. На маму не скаржився. Мати дитину не ображала та займалась ним. Хлопчик казав, що хоче побачити бабусю, але жити з батьком не хоче. Був випадок, коли за рішенням Органу опіки та піклування мала б бути зустріч дитини з батьком, але дитина не захотіла спілкуватися з батьком і [PERSON] викликав поліцію. При цьому був психолог, якому дитина сказала, що не хоче до батька. Оскільки дитина була на орендованій батьком квартирі, де власниця не любить дітей, то він боявся ту жінку і тому не хотів до тата. Допитана у якості свідка [PERSON] зі сторони Позивача за первісним позовом зазначила, що працює вихователем у дитячому садочку. 3 роки [PERSON] був у садочку, до грудня 2020 року. Дитина вихована, доглянута, іноді казав, що між батьками виникають суперечки. Батько також забирав дитину із дитячого садочка по вівторках та четвергах. Одного разу батько забирав дитину з бабусею. Останнім часом восени 2020 року дитина в захваті розповідала про те, що вже в садочок ходити не буде, буде в селі і йому не потрібно буде спати, тому віг хоче в село. Негативно характеризував батька, оскільки він негативно відзивався про матір в його присутності. У [PERSON] були обмеження у харчуванні. Батько звертався, щоб йому були видані медичні документи, однак йому було відмовлено. Дитина чекала батька, бо він дозволяв [PERSON] те, на що є обмеження. [PERSON] хотів у село, бо там охота, не потрібно лягати спати, але таке бажання у дітей буває одномоментно, а не на завжди. Допитаний судом у якості свідка [PERSON] зі сторони Позивача за зустрічним позовом зазначив, що знає і Позивачку і Відповідача. Між дитиною і батьками після розірвання шлюбу існують нормальні стосунки. На даний час дитина охайна та спокійна. Був дома у [PERSON] в селі і в нього нормальні умови для проживання. Вислухавши пояснення позивача за первісним позовом, її представника, відповідача, представника відповідача за первісним позовом, допитавши свідків, ретельно дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією свідоцтва про народження від 19.05.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА від 13.09.2019 року вбачається, що малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА від 13.09.2019 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована: [ADDRESS] . Згідно з витягом про державну реєстрацію прав вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно акту обстеження умов проживання №174 від 13.10.2020 року вбачається, що спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї було проведено обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] та в ході обстеження встановлено, що в квартирі створено належні умови для проживання та виховання дитини. Дитина має окремий куточок, де є все необхідне: ліжко, шафа для одягу, стіл для навчання, книжки, іграшки, особисті речі. Відповідно до довідки КНП «Консультативно-діагностичний центр Дніпровського району м. Києва» від 03.02.2020 року вбачається, що [PERSON] працює в хірургічному відділенні філії №1 з 2009 року. За час роботи проявила себе як відповідальний працівник, сумлінно виконувала свої обов`язки, оволоділа всіма навиками роботи. Відповідно до паспортних даних [PERSON] вбачається, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З копії довідки Піщанського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 22.06.2020 року, яка видана [PERSON] вбачається, що він проживає за адресою: [ADDRESS] та дійсно сплачує аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] . Станом на 01.06.2020 рік заборгованість відсутня. Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.06.2020 року №421 визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у формі спілкування з малолітнім сином щовівторка та щоп`ятниці з 18-30 год. до 21-00 год., щосуботи з 10-00 год. до 20-00 год. Відповідно до Акту обстеження матеріально побутових умов від 16.06.2020 року, який складений комісією у складі В.О. сільського голови Скічко С.А., депутатів сільської ради Рашкован С.В. , Бондар Н.В. вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Житло знаходиться в задовільному стані. В будинку проживає: [PERSON] та [PERSON] . У сім`ї створені всі належні умови для виховання, проживання, розвитку дитини. Згідно копії довідки школи І-ІІІ ступенів №158 м. Києва, яка видана [PERSON] вбачається, що він зарахований до 1-Б класу середньої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №158 м. Києва. При цьому, згідно копії довідки, яка видана Комунальним закладом «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с. Дмитрашківка» Піщанської селищної ради Вінницької області тульчинського району [PERSON] , останній зарахований до 1 класу КЗ «Заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів с. Дмитрашківка» Піщанської селищної ради. На запит суду з Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві надійшли матеріали ЄО №9831 від 15.02.2020 року та №48994 від 23.07.2020 року за заявою [PERSON] . Відповідно до вказаних матеріалів [PERSON] звертався до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві із заявами про те, що за адресою: [ADDRESS] колишня дружина не дає бачитись із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] та не виконує обов`язки, покладені на неї щодо виховання останнього. За даними заявами було проведено перевірку та відібрано пояснення у [PERSON] , яка пояснила, що батьківські обов`язки виконує в повному обсязі. Як зазначено позивачем та не оспорюється відповідачем у грудні 2020 року [PERSON] забрав малолітнього [PERSON] , [INFO] на постійне проживання за адресою: [ADDRESS] , дане питання з матірю дитини не узгоджував. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Суд враховує, що у цій справі обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає. При цьому станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами, обидва батьки позитивно характеризуються, випадків демонстрації кимось із батьків аморальної поведінки судом не встановлено. Разом з тим, з Висновку Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини від 23.02.2021 року №103/1494/41/3 (протокол засідання Комісії №3 від 10.02.2021 року) вбачається, що Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, а також із змісту інформації, викладеної на офіційному веб-сайті Європейського суду з прав людини за посиланням ttps://hudoc.echr.coe.int/eng#\«languageisocode»:[«ENG»], «respondent»:[«UKR»], «documentcollectionid2»: «GRANDCHAMBER», «CHAMBER»], «itemid»:[«001-175140»]\ вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір`ю, за місцем проживання якої створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. При цьому, малолітній [PERSON] постійно проживає разом з матір`ю. Примусове передання дитини на постійне проживання із батьком, вочевидь не відповідатиме інтересам дитини. Крім того, примусове передання дитини на постійне проживання із батьком на думку суду може призвести до необхідності зміни соціального оточення дитини, що порушить стабільність життя дитини. Суд також враховує, що при визначенні місця проживання дитини з матір`ю не відбудеться примусової зміни місця проживання. Крім того, зміна місця проживання дитини внаслідок певної емоційно-поведінкової моделі батька по відношенню до матері, на думку суду, є неадекватним та неспівмірним заходом реагування на емоційно-поведінкову модель матері з огляду на конкретні обставини цієї справи та з огляду на інтереси дитини. Підводячи підсумок суд зазначає, що первісні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини необхідно задовольнити та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . При цьому, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини необхідно залишити без задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у первісний позов було задоволено, в той час як зустрічний позов залишено без задоволення. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved