Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла їхня мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку /пай/, яка розташована за адресою: Василівська сільська рада Білоцерківського району Київської області, що належала померлій [INFO] [PERSON], спадкоємицею якої була її дочка [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Позивачі прийняли спадщину після смерті матері в установленому законом порядку, але оформити спадкові права на вказану земельну ділянку вони не можуть, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на неї на ім»я спадкодавця, нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на дану земельну ділянку. А тому позивачі просили суд визнати за ними в рівних частках за кожним право на отримання у власність земельної ділянки /паю/ в межах Василівської сільської ради Білоцерківського району Київської області в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON], яка належала померлій [INFO] [PERSON] згідно сертифіката [NUMBER] від 26.12.1996 року № 214 розміром 2,98 в умовних кадастрових га. В судовому засіданні представник позивачів уточнила позовні вимоги та просила суд визнати за позивачами право по 1/2 частці за кожним на спадкове майно у вигляді земельної частки /паю/ в межах Василівської сільської ради Білоцерківського району Київської області в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON], яка належала померлій [INFO] [PERSON] згідно сертифіката [NUMBER] від 26.12.1996 року № 214 розміром 2,98 в умовних кадастрових га. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення , причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі представника Василівської сільської ради Білоцерківського району до суду не надходило, а тому за згодою представника позивачів на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Заслухавши пояснення представника позивачів, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивачів, що стверджується копіями свідоцтв про її смерть, про народження позивачів. З матеріалів спадкової справи № 193/2015, копію якої надано на запит суду, вбачається, що відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.06.2015 року по справі № 357/5834/15-ц 2/357/2267/15, яке набрало законної сили 26.06.2015 року, [PERSON] та [PERSON] надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] протягом двох місяців з дня вступу рішення суду в законну силу, 08.07.2015 року, тобто, в установлений судом додатковий строк позивачі подали до Узинської міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Позивачі згідно положень ст.1261 ЦК України, як спадкоємці першої черги за законом, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, правовстановлюючі документи на яке відповідали вимогам чинного законодавства, в оформленні спадщини та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку /пай/, яка розташована в с. Василів Білоцерківського району Київської області позивачам нотаріусом відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку на ім»я спадкодавця. Наведені обставини стверджуються постановою державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. від 08.07.2015 року та копією спадкової справи № 193/2015. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], мати [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про смерть, про народження [PERSON], копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 11.11.2014 року, згідно якого 13.11.1964 року зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON]., після укладення шлюбу прізвище дружини -[PERSON]. Відповідно до довідки Василівської сільської ради Білоцерківського району від 10.07.2015 року, згідно списку пайовиків ТДВ «Василівське» с. Василів Білоцерківського району за [PERSON] числиться земельна ділянка /пай/ згідно сертифіката [NUMBER] від 26.12.1996 року № 214 розміром 2,98 в умовних кадастрових га, державний акт не видавався. З копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру /спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/ № 41575346 від 22.09.2015 року слідує, що інформація про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутня. Але з довідки Василівської сільської ради від 10.07.2015 року вбачається, що [PERSON] проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] до дня смерті. За цією адресою на день смерті спадкодавця зареєстрована і проживала [PERSON] -дочка померлої. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що спадкові відносини регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати , застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року про спадкування, оскільки [PERSON] померла [INFO] і спадщину було прийнято до 01.01.2004 року. За ст.524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу /ст.525 ЦК/. Згідно ст.529 цього Кодексу, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно положень ст.549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже, мати позивачів [PERSON], яка проживала разом із [PERSON] до дня смерті останньої, фактично прийняла спадщину після її смерті у вигляді земельної частки /паю/, на що вказано вище, але не оформила своїх прав на спадкове майно. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право наземельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.2 цього Закону Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також вказується на те, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку /пай/ основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку /пай/. Отже, як встановлено судом і вказано вище, право на земельну частку /пай/ [PERSON] було посвідчено відповідним сертифікатом, який вона одержала за життя, державний акт на земельну частку /пай/ не виготовлявся, до [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], перейшло право на земельну частку /пай/. Але позивачі позбавлені можливості оформити спадщину на вказану земельну частку /пай/, їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкодавець [PERSON] набула права на вказану вище земельну частку /пай/, але у встановленому законом порядку не отримала свідоцтва про право на спадщину, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачами, як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] право на земельну частку /пай/, яка належала померлій [INFO] [PERSON] згідно сертифіката [NUMBER] від 26.12.1996 року № 214 розміром 2,98 в умовних кадастрових га, оскільки іншого способу захисту прав позивачів не існує. Згідно з ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Outcome: approved