Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до Печерського районного суду м. Києва, Апеляційного суду м. Києва Державної Казначейської служби України, третя особа на стороні позивачів Верховна Рада України про відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачами Першим та Другим за рахунок Держави. Позовні вимоги мотивують тим, що відповідачі допустили тяганину при розгляді справ, ухвалили «неправосудні» рішення, чим порушили ст. 56 Конституції України і завдали позивачам моральної шкоди в розмірі 51 000 гривень кожному, а всього - 153000 гривень, які вони просять стягнути з Держави. В судове засідання позивачі не з'явилися, до суду представник позивачів позивач [PERSON] надіслав заяву про розгляд справи за їх відсутності та в запереченні просить не приймати до уваги заперечень Печерського районного суду м. Києва та Верховної Ради України. Представник Печерського районного суду м. Києва в судове засідання не з'явився, до суду надіслав повідомлення про отримання судової повістки, в якому просить справу розглядати за відсутності представника відповідача з наданням письмових заперечень по суті позову. Представник Апеляційного суду м. Києва в судове засідання не прибув, до суду надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, двічі, про час і місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи на стороні позивачів в суд не прибув в своїх запереченнях просить слухати справу без нього, з позовом не погоджується. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, заслухавши висновок прокурора, який заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Так судом встановлено, що АКБ «Східно - Європейський банк» звернувся до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості по кредиту. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.12.2012 року позивачеві в позові було відмовлено. 06.03.2013 року Апеляційний суд Кіровоградської області залишив дане рішення без змін. На ухвалу суду була подана банком касаційна скарга, яка 4 вересня 2013 року була задоволена частково і Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення апеляційного суду від 06.03.2013 року було скасоване і передане на новий апеляційний розгляд. 09.10.2013 року Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області апеляційну скаргу АКБ «Східно - Європейський банк» було задоволено і стягнуто з [PERSON] 1172 гр.73 коп. заборгованості. 18.11.2013 року Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по скарзі [PERSON] на дане рішення суду відмовлено у відкритті провадження. 04.03.2014 року Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено у відкритті провадження по скарзі [PERSON] на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2013 року та Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2014 року в справі за позовом [PERSON] до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди. 05.06.2014 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва розглянула апеляційну скаргу [PERSON] та ТОВ АПФ «Агроділо» на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] та ТОВ АПФ «Агроділо» до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди, відхилила скаргу позивачів і рішення суду залишила без змін. Дані рішення судів набрали законної сили. Аналізуючи таким чином, зібрані по справі та досліджені в суді докази суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного. Із позову встановлено, що позивачі фактично оскаржують процесуальні дії Печерського районного суду м. Києва та Апеляційного суду м. Києва з приводу прийнятих ними рішень та вважають, що вказаними діями судів їм було нанесено моральну шкоду, яку вони нічим не підтверджують. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст.4 ЦПК України. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справи щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно ст. 6 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя самостійно. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суддю або суддів у будь-який спосіб забороняється. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 « Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обгрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.07.2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають в судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» зазначено, що в розумінні положень ч.1 ст.2, пп.1,7,9; ст.3, ст.17, ч.3 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства, суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.02.2012 року № 6-182/0/4-12 «Щодо деяких спірних питань судової практики» роз'яснено, що ст.ст. 62,126 і 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій ( чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом. У ч. 1 ст. 1176 ЦК України міститься виключний перелік органів державної влади, а також виключний перелік їх незаконних рішень, дій чи бездіяльності, що спричинили завдання шкоди. Згідно даної статті відшкодуванню підлягає тільки шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту, чи виправних робіт. Проте застосування цієї норми закону можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема суду, які не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті, у разі їх незаконних дій або бездіяльності і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду. Позивачами не наведено даних про те, що хтось із суддів визнаний винним по вироку суду, чи іншим відповідним рішенням суду. Враховуючи вищевикладене, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи ( від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами не передбачено. Посилання позивачів на те, що не задоволення їхніх позовних вимог та скарг суди порушили їх право на судовий захист та створили перешкоду в доступі до правосуддя, суд вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed