Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивачка 15.05.2020 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на малолітню дитину у розмірі однієї четвертої частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягнути судові витрати. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб на даний час між ними розірвано, відповідач проживає окремо і не надає матеріального утримання дитині. Відповідач працює офіційно за кордоном, та має можливість сплачувати аліменти у заявленій нею сумі, інших утриманців не має. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, у поданій суду заяві представник позивачки просив справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримав, просив його задоволити. 23.11.2020 р. представником відповідача- адвокатом Матвійчуком В.В. подано письмовий відзив, у якому проти часткового задоволення позову не заперечував, пояснивши, що позивачка не надала жодних доказів, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, крім того відповідач не має постійного заробітку, не працевлаштований офіційно, має мінливий, нерегулярний дохід, тому не зрозуміло заявлений позивачкою розмір аліментів ј частки від усіх видів доходу. Відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі 1000 грн., та заперечує щодо стягнення з нього судових витрат, оскільки намагався до цього добровільно сплачувати аліменти. У поданій відповіді на відзив представник позивачки пояснив, що з часу звернення позивачкою з даним позовом до суду відповідач на утримання дитини не сплатив жодних коштів, останній є фізично здоровим, працездатним, інших утриманців немає. Крім того, відповідач протягом останніх трьох років проживає за кордоном у м. Брно Чеської Республіки, там офіційно працює та отримує заробіток. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.11.2018 р., яке набрало законної сили, малолітню дитину залишено проживати з матір`ю (а.с.4-5). Сторони разом не проживають, малолітня дитина проживає разом з матір`ю по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Старокривотульської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 14.05.2020 р. № 591 (а.с.10). Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині, у зв`язку з чим порушуються права малолітньої дитини сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї, на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,здійснюються вони державними чи приватними установами,що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування,які необхідні для її благополуччя,беручи до уваги права й обов`язки її батьків,опікунів чи інших осіб,які відповідають за неї за законом,і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який, як стверджує позивачка, працює за кордоном, розмір його доходу невідомий; 3) відсутність у відповідача інших дітей та непрацездатних утриманців; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд погоджується із заявленим позивачкою розміром аліментів та визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у частці заробітку (доходу) батька, що становить одну четверту, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути 840,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету, та в користь позивачки 800 грн. витрат на професійну правничу допомогу згідно наданих договору про надання професійної правової допомоги, акту № 01/07/2020 від 15.05.2020 р., та квитанції (а.с.11-14). На підставі наведеного,відповідно дост.3,27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р. (у редакції зі змінами,схваленими резолюцією50/155Генеральної Асамблеї ООН від21грудня 1995р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 183 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved