Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовною заявою, в якій просили визнати за кожним із них право власності на ? частину спадкового майна , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані в будинковолодінні по вул. Молодіжна 2 в с. Рецюківщина Драбівського району Черкаської області в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивачі заявлені вимоги підтримали, просили визнати за ними в рівних частках право власності на ? будинку і господарських споруд, які розміщені по вул. Молодіжна 2 в с. Рецюківщина Драбівського району Черкаської області в порядку спадкування, пояснили, що вказаний будинок був збудований батьком позивачів [PERSON] в 1979 році, а господарські будівлі з 1979 по 1995 роки. Після смерті [PERSON] позивачам відмовляють в оформленні спадщини в нотаріальній конторі так як документи, які посвідчують право власності на будинковолодіння, відсутні. Представник відповідача Рецюківщинської сільської ради в судове засідання не з»явився, просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечила, проте погодилась з тим, що право власності на ? частину будинку повинно бути визнано за нею, як співвласником на праві спільної сумісної власності подружжя, про що надала суду заяву. Пояснила, що будинок будувався під час шлюбу. Чи оформлялось право власності на нього і як саме їй невідомо. Погосподарський номер був оформлений на чоловіка. Суд, вислухавши пояснення позивачів та відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Суд встановив, що оспорюваний будинок та господарські будівлі по вул. Молодіжна 2 в с. Рецюківщина Драбівського району Черкаської області були збудовані [PERSON] з 1979 по 1995 роки, що підтверджується наданим суду технічним паспортом та поясненнями позивачів та відповідача [PERSON] Відповідно технічного паспорта на жилий будинок, по вул. Молодіжна 2 в с. Рецюківщина Драбівського району Черкаської області зареєстровано жилий будинок, п»ять сараїв, дві прибудови, літня кухня, навіс, ганок, вбиральня, літній душ, колодязь питний, огорожа, ворота, ринкова вартість яких становить 62190 грн. Відповідно свідоцтва про смерть, виданого 03 листопада 2009 року виконкомом Рецюківщинської сільської ради Драбівського району Черкаської області, [PERSON] помер 01.11.2009 року в с.Рецюківщина Драбівського району Черкаської області. При цьому суд виходить з того, що в [PERSON], на якого було відкрито погосподарський номер оспорюваного домоволодіння, були відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння по вул. Молодіжна 2 в с. Рецюківщина Драбівського району Черкаської області, проте вважати його самочинним правових підстав немає, оскільки згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31.01.1966 року, який втратив чинність 13.12.1995 року, лише у зазначених населених пунктах здійснювалась реєстрація будинків і домоволодінь та видавались правовстановлюючі документи. В сільській місцевості оформлення житлових будинків здійснювалось шляхом запису у погосподарській книзі сільської ради після закінчення будівництва. Таким чином, оспорюване майно було набуте [PERSON] у встановленому на той час порядку і його слід включити в склад спадщини. Позивачі по справі у встановленому порядку прийняли спадщину після смерті свого батька, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку від 16.06.2010 року та довідками Рецюківщинської сільської ради від 07.04.2016 року № 194 та №199. Проте, як встановлено із довідки № 199 від 07.04.2016 року, на момент смерті із спадкодавцем разом із [PERSON] проживала і дружина спадкодавця - [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім?ю УРСР (1969 року), який був чинним на час будівництва будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що оспорюваний будинок був збудований [PERSON] в 1979 році, тобто під час перебування в шлюбі. Позивачі та відповідач [PERSON] не заперечують, що будинок був збудований спільною працею та коштами подружжя. Тому слід вважати, що він є їх спільною сумісною власністю. Згідно п. 3 розділу 4 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов?язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схваленої рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, одержання частки у спільному майні є правом того із подружжя, хто є живим. Не має права відмовитися від своєї частки у спільному майні той із подружжя, який пережив, на користь інших спадкоємців, оскільки його частка не входить до складу спадкового майна. Відповідно до п. 241 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинної на час виникнення спірних правовідносин), у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна. Із змісту вказаних норм вбачається що при прийнятті спадщини обов»язковим є вирішення питання про виділення частки у спільному майні подружжя, яка не може входити до складу спадщини. Таким чином [PERSON] має право на ? частину спірного будинку. Судом також встановвлено, що вона прийняла спадщину як і її син шляхом постійного проживання із спадкодавцем. Проте, як встановлено із заяви [PERSON] до приватного нотаріуса [PERSON] від 13.04.2009 року, вона відмовилась від прийняття спадщини після смерті чоловіка. Тому в межах заявлених вимог позивачі в порядку спадкування мають право набути право власності на 1/4 будинковолодіння кожний. З урахуванням викладеного, суд, виходячи з принципу правової визначеності, оскільки спір стосується цілісного об»єкта цивільних прав, вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на ? частину оспорюваного будинковолодіння, яка не ввійшла до складу спадщини. Відповідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За вказаних обставин, позивачі мають право успадкувати право власності на будинок з господарськими будівлями як спадкоємці першої черги в рівних долях, оскільки вони прийняли спадщину після смерті відповідно батька та чоловіка, а інших спадкоємців судом не встановлено.

Outcome: dismissed