Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши в позові, що з 23 липня 2010 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу в сторін народився син - [PERSON], [INFO]. 24 липня 2015 року Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області шлюб між ними розірваний. На даний час вони проживають окремо та не підтримують стосунки, вже понад п'ять років. Відповідач на даний момент офіційно не працює, інших стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі по 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 25 липня 2018 року відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав що має можливість сплачувати аліменти в сумі по 1000 грн. щомісячно. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, в своїх поясненнях підтвердила обставини, що викладені в позовній заяві, просила суд позов задовольнити в повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, 25 липня 2018 року подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково та просив суд, справу розглянути в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Так, свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] року, і його батьками є сторони у справі. Згідно заключення ЛКК Глибоцької Райполіклініки [PERSON], [INFO] - хворіє на рецидивуючий бронхіт в стадії ремісії. Як вбачається з довідок Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 11 травня 2018 року за №722, 723, у [PERSON], [INFO], на утриманні знаходиться син - [PERSON], [INFO], а також до складу сім'ї входять мати - [PERSON] - [INFO], батько - [PERSON] - [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів, стан здоров'я дитини, а також те, що відповідач фізично здоровий. Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 1300 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного, ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial