Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Горенської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON], який є батьком позивачів, після смерті останнього відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку №28 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться по [ADDRESS]. Оскільки, позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті батька, вони звернулись із відповідними заявами до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області для прийняття спадщини, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів про право власності на вищевказаний житловий будинок. Зважаючи на те, що позивачі фактично прийняли спадщину, просили визнати за ними в порядку спадкування право власності по ? частки на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Позивачі та представник позивачів у судове засідання не з'явились, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак через канцелярію суду від представник позивачів надійшла заява, в якій остання підтрмала позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутності. Представник Горенської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою в якій просив розглядати справу за його відсутності та за результатами розгляду прийняти рішення згідно чинного законодавства. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про смерть від 16.07.200 року [PERSON] померла [INFO], про що Виконкомом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, було зроблено відповідний запис за №58 (а. с. 7). 25.12.1985 року [PERSON] було складено заповіт відповідно до якого остання належну їй ? частину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами заповіла [PERSON] (далі-позивач-1) та [PERSON] (далі-позивач-2) в рівних частках. Однак, після смерті [PERSON] позивачі не звернулись до нотаріуса, відтак все належне їй майно було успадковане її чоловіком [PERSON], який фактично прийняв спадщину за законом, так, як постійно поживав з дружиною до її смерті. Згідно копії рішення виконавчого комітету Горенської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 27.08.1993 року померлому було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,08 га, що знаходиться по [ADDRESS]. Відповідно до витягу рішенням виконавчого комітету Горенської сільської Ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області №7 від 19.02.1993 року за [PERSON] було визнано право власності на ? частину житлового будинку в [ADDRESS]. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть виданого Виконавчим комітетом Горенськоїсілької ради Києво-Святошинського району Київської області від [INFO] [PERSON] помер [INFO], про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №64. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, яке складається із ? частини будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Так, на випадок своєї смерті останнім було складено та посвідчено нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І.Л., заповіт за реєстровим №7908, відповідно до якого ? частину зазначеного будинку померлий заповів своїм дітям - позивачу-1, та позивачу-2 в рівних частках. 22.02.2013 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 25.12.1985 року Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 7908, на користь позивача [PERSON] та одночасно просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку житлового будинку [ADDRESS]. Того ж дня позивач [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом з урахуванням частки спадщини від якої відмовився на її користь позивач [PERSON]. На підставі вищевикладених заяв позивачів, державним нотаріусом було заведено спадкову справу № 98/2013. Як вбачається з копії спадкової справи №98/2013 від 22.02.2013 року, щодо майна померлого [PERSON], останні був власником ? частини будинку [ADDRESS], що одночасно підтверджується копією будинкової книги та копією технічного паспорта на житловий будинок. 24.09.2013 року постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу-1 та позивачу-2 у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Позивачі прийняли спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивач, як спадкоємці померлого [PERSON], позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі та належним чином оформити своє право на спадкування, тому таке право підлягає відновленню в судовому порядку. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved