Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання за ними права власності по 1/3 частині за кожним в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] помер їх відповідно чоловік та батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді вказаного житлового будинку. [PERSON] заповіту не залишив, а тому вони відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР вважаються спадкоємцями першої черги, та згідно вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважаються такими, що фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок вони звернулися до приватного нотаріуса, однак їм було відмовлено у оформленні такої за відсутністю інформації про право власності на будинок. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, однак представник [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, а питання понесених ними процесуальних витрат не вирішувати. Представник відповідача у підготовче судове засідання також не з`явився, попередньо подав заяву про розгляд справи за відсутності представника ради та не заперечив проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] і [PERSON] та чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 26 серпня 2003 року (а. с. 14-17). Також встановлено, що згідно довідок виконкому Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 658/02-27 від 24 липня 2019 року та № 02-31/61 від 23 липня 2019 року за даними погосподарської книги № 5 на 2001-2005 роки, особовий рахунок об`єкта по господарського обліку № [NUMBER], головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , який помер [INFO] , де на день її смерті були зареєстрована позивачі - [PERSON] , 1949 року народження, [PERSON] , 1972 року народження, та [PERSON] , 1986 року народження, які є спадкоємцями першої черги (а. с. 18, 19). Разом з цим, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №181262697 від 17 вересня 2019 року підтверджує відсутність відомостей щодо права власності на будинок [ADDRESS] . Так само, згідно повідомлення Т.Реметівського сільського голови від 17 вересня 2019 року № 02-31/80 у переданому Перечинською районною радою архіві БТІ с. Т.Ремета відсутня інформація щодо реєстрації права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а. с. 20, 22). Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 529 ч. 1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Так, як було зазначено вище, згідно повідомлення Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області від 23 липня 2019 року № 02-31/61 на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивачі були зареєстровані у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] (а. с. 19), а відтак відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняли спадщину. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу Конончук В.М. від 21 жовтня 2019 року № 109/01-16, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , оскільки у спадкоємців відсутні необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи (а. с. 21). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи спадкоємцями за законом прийняли спадщину за [PERSON] , оскільки у встановлений законом строк згідно ст. 549 ЦК УРСР фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивачі протягом встановленого законом строку прийняли спадщину, однак у них існують перешкоди у оформленні права на спадщину у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат, то з врахуванням поданої позивачами заяви, в якій вони просять питання щодо судових витрат не вирішувати, а також положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, суд приходить до висновку, що таке волевиявлення позивачів не суперечить вимогам закону та не порушують права відповідача, тому можуть бути задоволені судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved