Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, в якому просили визнати за ними право власності на спадкове нерухоме майно по 1/2 частині за кожним, що залишилось після смерті їх батька [PERSON], який помер [INFO] року, а саме: на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що [INFO] року помер їх батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема і на зазначене домоволодіння. Вони, позивачі, є спадкоємцями за законом та спадщину прийняли своєчасно. Проте, отримати у встановленому законодавством порядку свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно не мають змоги, оскільки правовстановлюючий документ на домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформив. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав виписку із медичної карти, що знаходиться на лікуванні. Від Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області за підписом сільського голови Шурда В.К. надійшов лист про слухання справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечив. Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали спадкової справи №183 за 2012 рік до майна померлого [INFO] року [PERSON], заведеної Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, судом встановлено наступне. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.01.2012 року виданого Виконавчим комітетом Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області (а.с.18). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема і на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із матеріалів справи, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є: дружина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 08.12.1958 року (а.с.16) та його діти: дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8), яка згідно свідоцтву про одруження серії [NUMBER] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.9), а відповідно свідоцтву про зміну імені серії [NUMBER] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.10) та син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого повторно 11.03.2016 року (а.с.14). Як вбачається із спадкової справи №183 за 2012 рік до майна померлого [INFO] року [PERSON], позивачі спадщину після смерті останнього прийняли своєчасно (а.с.53, 73 зворот) та на частину спадкового майна, а саме: земельну ділянку площею 0,2500 га, земельну ділянку площею 0,1150 га та земельну ділянку 0,1999 га отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.21-32, 74-78). Інші спадкоємці майна померлого [PERSON], які би спадщину прийняли, судом не встановлені, що підтверджується відсутністю відповідних заяв у спадковій справі щодо прийняття спадщини. З матеріалів справи також вбачається, що дружина [PERSON] - [PERSON] [INFO] року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Виконкомом комітетом Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області (а.с.19). Тому, встановлено, що єдиними спадкоємцями майна померлого [PERSON], є позивачі. Проте, державний нотаріус своїм листом №1798/02-31 від 18.11.2016 року відмовив позивачам у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], оскільки правовстановлюючий документ на зазначене домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформив (а.с.44). Факт того, що домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS], належало [PERSON], підтверджується випискою з погосподарської книги Юрівської сільської ради №02-28/677 від 04.11.2016 року (а.с.35). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, в графі «Рік побудови» зазначено: 1959 рік (а.с.37-43). Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року). В той же час відповідно до вимог пункту 1 Інструкції, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції, реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції, не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що дія вказаної Інструкції не поширювалась на сільські населені пункти, а тому домоволодіння, власником якого був померлий [PERSON] не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини вищезгадана виписка з погосподарської книги Юрівської сільської ради №02-28/677 від 04.11.2016 року є доказом належності вказаного вище домоволодіння на праві власності [PERSON] Згідно рішенню Юрівської сільської ради №413-48-VІ від 20.10.2015 року [ADDRESS] (а.с.36). Відповідно технічному паспорту виданого ФОП [PERSON], до складу домоволодіння, що знаходиться по [ADDRESS], входить: житловий будинок (А) загальною площею 68,1 кв м, житловою площею 43,7 кв м, веранда (а), ганок (а1), гараж (Б), сарай (В), сарай (Г), погріб (З), вбиральня (Д), колодязь 1/2 частина (І), ворота з хвірткою (№1), огорожа (№2), вартістю 54118,00 гривень. Вирішуючи спір, суд виходить також з наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п.п.3.14 п.3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Враховуючи те, що позивачі, є спадкоємцями за законом до майна померлого [PERSON], вказану спадщину прийняли та на частину спадкового майна отримали відповідні свідоцтва, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає, вважається, що вона прийняла усю спадщину померлого, в тому числі і вказане домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved