Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визнання права на приватизацію та зобов`язання вчинити певні дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстровані три особи, а саме позивачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира є трикімнатною, загальною площею 69,17 кв.м., корисною 67,4 кв.м., житловою 46,4 кв.м. [PERSON] звернулась до відповідача із заявою про приватизацію квартири, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що не було надано копії ордеру. Просять суд визнати за ними право на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язати відповідача провести приватизацію за відсутності ордеру. 20.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання. 11.05.2021 року до суду від представника відповідача надійшла заява у якій вказано, що при звернені щодо приватизації [PERSON] було роз`яснено, що у пакеті документів відсутній ордер на квартиру і приватизацію здійснити неможливо. Вважає, що відмова у приватизації була здійснена згідно до норм чинного законодавства України. Ухвалою суду від 13.07.2021 року підготовче провадження закрите. Позивачі в судове засідання не з`явились, надали заяви в яких просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у письмовій заяві від 11.05.2021 року, просить розглядати справу без її участі, та ухвалити рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін і вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] (з 24.07.1986 року), [PERSON] (з 24.07.1986 року), [PERSON] (з 24.07.1986 року)зареєстровані у квартирі [ADDRESS] (а.с. 4,5, 8-17). Відповідно до копії особового рахунку [NUMBER] , наймачем квартири являється позивачка [PERSON] (а.с. 4). Підставою визнання наймачем [PERSON] , вказано ордер № 405 обмінний від 18.11.1986 року. Ордер, який видається громадянину на вільне жиле приміщення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів на підставі відповідного рішення, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до п.41 Положення про порядок надання жилої площі в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №562 від 20.12.1974р., та п.72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР №470 від 11.12.1984р., при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. Таким чином, ордер є документом з обмеженим строком дії і не підлягає зберіганню у наймача. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім таких випадків: відсутність в особи права на приватизацію та заборона приватизувати конкретне приміщення. [PERSON] звернулась до відповідача із заявою про приватизацію квартири, та листом від 26.01.2021 року Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, їй відмовлено у приватизації, так як відсутній ордер на квартиру.(а.с.6). Відповідно до листа Запорізької міської ради Департамент з управління житлово комунальним господарством від 29.09.2020 року, повідомлено, що до департаменту з ліквідованого ДКП «Бюро обміну житлової площі», передано на зберігання справи тільки з 01.01.1994 року(а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира розташована в житловому будинку та не відноситься до житла, що не підлягає приватизації у розумінні ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Судом встановлено, що позивачі вселилися у житло на законних підставах і протягом тривалого часу (з 1986 року) добросовісно використовують квартиру як єдине житло, на час звернення із заявою про приватизацію, житло набуло статусу житлової квартири для постійного проживання, яка не віднесена у встановленому порядку до службових жилих приміщень чи приміщень які не підлягають приватизації. З урахуванням наведених обставин та приймаючи до уваги той факт, що відсутність самого тільки ордеру про надання житлової площі, позбавляє позивачів можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними, доведеними належними та допустимим доказами, які підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом визнання за позивачами права на приватизацію квартири, за відсутності ордеру.

Outcome: approved