overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивачка 23 червня 2021 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2000 року. Сімейне життя не склалося через відсутність почуття поваги, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав. Заслухавши сторони, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.09.2000, актовий запис №12. Сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом, подружні відносини остаточно припинені, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд залишає їй шлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивачка 24.01.2014 року звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що від укладеного ними 09.02.2007 року шлюбу, який на даний час не розірвано, мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою. Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Прохала стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини щомісячно до досягнення дитиною повноліття аліменти у розмірі визначеному судом. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де, позивачка позов підтримала, надала можливі докази на підтвердження своїх вимог та прохала стягнути аліменти у твердій грошовій сумі 400 грн. ( а. с. 15 ). Відповідач уточнені позовні вимоги визнав, не заперечив розмір сплати аліментів, вказавши, що інших осіб, яким би сплачував аліменти або утриманців не має, не є інвалідом ( а. с. 18 - 19 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін, по наявним матеріалам справи та за наявності відповідних заяв від них. Судом встановлено, що сторони від укладеного ними 09.02.2007 року шлюбу, який на даний час не розірвано, мають неповнолітню дитину -сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Інших осіб, яким би сплачував аліменти відповідач відсутні, також не має утриманців ( а. с. 2 - 6 ). Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню згідно ст. 180 СК України, оскільки батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття у розмірі 400 грн. щомісячно за взаємної згоди сторін, що не суперечить вимогам діючого законодавства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивачка 24.01.2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача Тязівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою суду від 08.05.2018 р. до участі у справі залучено правонаступника первісного відповідача Ямницьку сільську раду обєднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що її рідний брат [PERSON] на підставі договору дарування від 05.03.1999 р. був власником будинковолодіння № 57 по вул. Л. Укранки в с. Тязів Тисменицького району Івано-Франківської області. Однак, у вказаному будинковолодінні брат не проживав, а проживала вона із сімєю. Коли брат захворів на туберкульоз, вона забрала його до себе; вони проживали разом однією сімєю у вказаному будинковолодінні до смерті брата, що настала 22.03.2010 р. Після смерті брата відкрилась спадщина на належне йому будинковолодіння. Вона є єдиним спадкоємцем за законом другої черги. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з недоведеністю факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини з огляду на те, що вони були зареєстровані за різними адресами. Просила встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] у будинковолодінні № 57 по вул. Л. Укранки в с. Тязів Тисменицького району Івано-Франківської області на час відкриття спадщини. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві відповідач визнав позов, не заперечував щодо його задоволення, просив справу розглянути у відсутності свого представника. \~ \~ \~ \~Вислухавши представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що позивачка після смерті 22.03.2010 р. свого рідного брата [PERSON] як єдиний спадкоємець за законом другої черги спадкує належне спадкодавцю будинковолодіння № 57 по вул. Л. Укранки в с. Тязів Тисменицького району Івано-Франківської області. Позивачка прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем до його смерті у спадковому будинковолодінні. При цьому позивачка та її брат були зареєстровані за різними адресами. Вказані обставини підтверджуються показаннями у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] на наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на викладене суд дійшов висновку про встановлення факту постійного проживання позивачки разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, необхідного їй для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1262, 1268 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачка 24.02.2015 р. звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач є батьком дитини, однак матеріальної допомоги на її утримання не надає, син живе з матір'ю і повністю нею утримується. До судового засідання від сторін надійшли заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, позивач позов підтримує, а відповідач позовні вимоги визнав. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] підтверджені належними та допустимими доказами, і відповідно підлягають задоволенню, за наступних підстав та міркувань. Судом встановлено, що сторони з 24.11.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] та відмітка про реєстрацію шлюбу у паспорті позивача серії [NUMBER]. /а.с.2, 5/ Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] /а.с.4/ Запис в графі «батько» відповідачем не спростовано. Відповідно даних довідки Радянськослобідської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 23.02.2015 р., [PERSON] проживає разом з матір'ю у будинку [ADDRESS] без реєстрації. /а.с.6/ У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст.184 цього кодексу. Враховуючи наведене, з урахуванням матеріального становища обох сторін, їх стану здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період від дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивачка 24.02.2015 року звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на наступні обставини. 09 червня 2006 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. На теперішній час [PERSON] з відповідачем знаходиться у поганих стосунках та не спілкуються один з одним, хоча проживають за днією адресою. Відповідач не бажає приймати участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, який на даний час повністю перебуває на утриманні позивачки. Відповідач, як батько має обов'язок утримувати дитину, однак він не надає матеріальної допомоги добровільно, тому позивачка просить стягнути аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, приймаючи до уваги, що відповідач не має офіційного місця роботи та має мінливий, нерегулярний дохід. Представник позивачки надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується підписами у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.14,15), заяви до суду про причину неявки не надіслав. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4), сторони уклали шлюб 09 червня 2006 року у виконавчому комітеті Дмитрівської сілської ради Татарбунарського району. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5) у сторін по справі народився син [PERSON], [INFO]. З довідки, виданої виконкомом Дмитрівської сільської ради (а.с.8), вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована та проживає по [ADDRESS] і дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліментів) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або)у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, тобто у даному випадку з 24 лютого 2015 року. За таких обставин, суд вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивачка 24.02.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 05.12.2012 року, зареєстрований виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 04, вказуючи, що з 05.12.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], дітей народжених від шлюбу не мають. Через різні погляди на шлюб та життя, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені. Позивачка у судовому засіданні надала суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, розглянувши справу у її відсутність . Відповідач надав заяву, відповідно до якої з позовними вимогами повністю згодний, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 грудня 2012 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №04), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 182455, виданим виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с.7). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сімї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивачки, тому її позовні вимоги є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивачка 24.03.2014 р. звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що від сумісного життя з відповідачем вона має двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], які знаходяться на її повному утриманні і вихованні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги у зв'язку із утриманням та вихованням дітей не надає, після уточнення позовних вимог позивачка просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком дітей - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5-6), які мешкають разом із матір'ю і знаходиться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки визнання відповідачем позову є безумовним і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у відповідності до ст.174 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивачка 24.03.2014 р. звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що від сумісного життя з відповідачем вона має малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який знаходиться на її повному утриманні і вихованні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, після уточнення позовних вимог просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Справу розглянуто згідно з положеннями ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.4), який мешкає разом із матір'ю і знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачка 24.03.2014 року звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу ( а. с. 2 ), посилаючись на те, що шлюб укладений ними 06.12.2007 року розпався через не складення сімейного життя по причині несумісності характерів, втрати поваги позивачки до свого чоловіка, небажання працювати останнього, внаслідок чого з 10.01.2014 року вони проживають окремо і вона категорично не згодна відновлювати шлюбно-сімейні стосунки. Спорів про майно не мають. Від шлюбу дітей не мають. Тому, вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохала розірвати між ними шлюб, залишивши її прізвище «[PERSON]». В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де позивачка позов підтримала, а відповідач не мав заперечень ( а. с. 11, 15 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них заяв. Судом встановлено, що сторони 06.12.2007 року в Центральному ВРАЦС Полтавського МУЮ уклали шлюб ( актовий запис № 2327 ) ( а. с. 3 ). Від шлюбу дітей не мають. Внаслідок складення певних обставин, непорозумінь сімейне життя у сторін не склалося, тому сторони проживають окремо з 10.01.2014 року, не підтримують шлюбно - сімейних стосунків, не мають спільного бюджету та господарства. Спорів про майно не мають. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Шлюб існує формально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачка 24.03.2014 року звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу ( а. с. 2 ), посилаючись на те, що шлюб укладений ними 09.09.2009 року розпався через не складення сімейного життя по причині відсутності інтимного життя та дітей, внаслідок чого з 23.03.2014 року вони припинили шлюбно - сімейно стосунки та подальше спільне життя є неможливим. Спору про майно не має. Тому, вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохала розірвати між ними шлюб та залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де позивачка позов підтримала, а відповідач не мав заперечень ( а. с. 11, 12 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них заяв. Судом встановлено, що сторони 09.09.2009 року в Щербанівській сільській раді Полтавського району та області уклали шлюб ( актовий запис № 139 ) ( а. с. 3 ). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Внаслідок складення певних обставин сімейне життя у сторін не склалося, тому, сторони з 23.03.2014 року, не підтримують шлюбно - сімейних стосунків, не мають спільного бюджету та господарства. Спорів про майно не мають. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Шлюб існує формально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивачка 24.03.2015 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві вказала, що вона з відповідачем з 18 вересня 1999 року перебували у шлюбі. Від вказаного шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з матірю. Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19.02.2014 р. шлюб між ними розірвано. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в частині визначеній судом до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги та прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/ 4 частину зі всіх видів доходу відповідача щомісячно, враховуючи той факт, що син [PERSON], [INFO] проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 18 вересня 1999 року перебували у шлюбі. Від вказаного шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19.02.2014 р. шлюб між ними розірвано. Син [PERSON], [INFO] проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], [INFO] не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 24.03.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved