Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільно зведені будівлі. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12.08.2014 року вона звернулась до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] на ? частину квартири №1 по вул. Варшавська в м. Маріуполі Донецької області, але їй було відмовлено. Після технічної інвентаризації позивачці стало відомо, що вищевказана квартира була самовільна реконструйована зі збільшенням зовнішніх розмірів, а саме кухня 1-3 реконструйована в житлову кімнату площею 15,8 м.кв. та прибудова до квартири кухня 1-1 площею 13,2 м.кв. Оформити право власності на своє ім'я вона вправі тільки в судовому порядку і вважає, що для цього є всі підстави. Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на реконструйовану квартиру [ADDRESS] житловою площею 34,1кв.м, загальною площею 47,3 кв.м., після смерті [PERSON], померлої 01.01.2011 року. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відзив на позовні вимоги, які долучені до матеріалів справи, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія ІІ-АВ №616475 вбачається, що у [PERSON] та [PERSON] 18.07.1953 року народилась донька [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-НО №393404, встановлено, що 30.12.1972 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Будинку одруження м.\~ Жданова, актовий запис №4397. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Аганцева». Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-НО №327375, встановлено, що 24.11.2005 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1193. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Кишеня». Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.10.2004 року та витягу маріупольського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності від 22.11.2004 року встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить [PERSON] та [PERSON]. Загальна площа вищевказаної квартири становить 27,6 кв.м. Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО №504852, виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області вбачається, що 01 січня 2011 року померла [PERSON]. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №26420806, виданого 18.03.2011 року Третьою маріупольської державною нотаріальною конторою, зареєстровано спадкову справу номер у спадковому реєстрі 50882378, номер у нотаріуса 220/2011 на імя [PERSON], померлої 01.01.2011 року. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, [PERSON] від 12.08.2014 р. №1630/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, яка знаходиться в м. Маріуполі по вул. Варшавська, буд.25/1, кв.1. Згідно технічного паспорту, складеного 31.07.2017 року вбачається, що квартира [ADDRESS] самовільно житлова площа складає 34, 1 кв.м., загальною площею 47,3 кв.м. Згідно відповіді маріупольського бюро технічної інвентаризації від 31.07.2017 року №2381 надано відомості, що на час видачі свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] складалася з однієї житлової кімнати 1-4 житловою площею 18,26 кв.м., кухні 1-3 площею 9,2 кв.м., усього загальною площею 27,6 кв.м. Під час технічної інвентаризації, проведеній 26.07.2017 року встановлено, що вищевказана квартира самочинно реконструйована зі збільшенням зовнішніх розмірів, а саме кухня 1-3 реконструйована в житлову кімнату площею 15,9 кв.м. та прибудова до квартири 1-1 площею 13,2 кв.м. Таким чином, однокімнатна квартира стала двокімнатною житловою площею 34,1 кв.м., загальною площею 47,3 кв.м. Відповідно до висновку №11-с/і судово-будівельно технічної експертизи від 14.06.2018 року вбачається, що квартира №1 житловою площею 34, 1 кв.м., загальною площею 47, 3 кв.м. в будинку №25/1 по вул. Варшавська в м. Маріуполі не суперечить ДБН В.3.2.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», знаходиться у ІІ задовільному технічному стані та придатна для експлуатації. Порушень будівельних, санітарних та протипожежним норм не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 2 ст. 383 ЦК встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року, зазначив, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність»). Відповідно до п.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до п.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22.07.2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма ч. 1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146). При цьому за змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Також суд враховує і те, що як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема:про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво; про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено; про знесення самочинно збудованого нерухомого майна; про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; про стягнення витрат, пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №6 від 30.03.2012 року вбачається, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №6 від 30.03.2012 року вбачається, що правила статті 376 ЦК не застосовуються: при вирішенні справ за позовами: про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу Українищодо власників квартир; про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди; про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Таким чином, позивачем було здійснено самочинну реконструкцію квартири [ADDRESS] за рахунок збільшення площі шляхом прибудови додаткового приміщення. При цьому суд також враховує, що відсутні документи, які підтверджують право власності або володіння земельною ділянкою на якій позивачем було збудовано прибудову Згідно\~ ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на самочинне реконструйовану житлову квартиру [ADDRESS], житловою площею 34,1 кв.м., та загальною площею 47,3 кв.м. задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed