Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач їх батько. Вказана квартира на праві приватної власності належить їм на підставі свідоцтва про право власності на договору дарування частини квартири. У вказаній квартирі зареєстровані вони, їх мати та їх батько. Після розлучення батьків у липні 2001 року батько тимчасово проживав у квартирі, проте спільного господарства з ними не вів, рахунки по квартирній платі та комунальним послугам не сплачував. 26.03.2014 року він забрав свої особисті речі, залишив ключі та покинув місце проживання. Оскільки на даний час в країні збільшилися тарифи на комунальні послуги, вони не мають змоги сплачувати за батька такі послуги, будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі на період його не проживання у них не було. Квартирою відповідач не цікавиться, не сплачує квартплату та комунальні послуги, ніяких його речей в квартирі немає. Де фактично проживає відповідач їм невідомо, він в добровільному порядку залишила квартиру. На підставі викладеного вони вимушені звернутися до суду з даним позовом, просили визнати останнього таким, що втратив право користування спірною квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі повністю підтримали вимоги позову та просили суд про його задоволення. Відповідач двічі не з»явився в судове засідання, був судом належно повідомлений про день та час розгляду справи за останнім відомим місцем проживання. Суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечували також позивачі в судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2005 року та до договору дарування ? частини квартири від 24.12.2013 року позивачі по справі є власниками спірної квартири. На даний час в квартирі зареєстровано 4 особи - позивачі, відповідач та матір позивачів. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з того, що Закон України № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом знаття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до положень статей 391 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В судовому засіданні, судом було встановлено, що з весни 2014 року відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] та не сплачує комунальні послуги, ніяких його речей в ній немає, що підтверджується актами ЖЕК 310 від 09.01.2015 року, 20.03.2015 року, 15.10.2014 року. Крім того, виклик в судове засідання відповідача по справі не було йому вручено за місцем його реєстрації в зв»язку з тим, що він там не проживає, що підтверджується актом ЖЕК 310 від 24.06.2015 року. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в сумі 243.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved