Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 31.08.2002 року сторони зареєстрували шлюб. Від спільного сумісного проживання сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час позивачка з відповідачем проживають окремо. В період шлюбу сторонами набута у власність земельна ділянка в результаті приватизації на ім`я [PERSON] , яка розташована по [ADDRESS] . Вважає вказану земельну ділянку спільним сумісним майном подружжя. В заявленому позові просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер 3220255101:01:160:0233, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що у 2002 році сторони зареєстрували шлюб. Від спільного сумісного проживання сторони мають двох дітей. В лютому 2019 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, який призначено до розгляду на 08.11.2019 року. В період шлюбу в результаті приватизації на ім`я [PERSON] набута земельна ділянка по [ADDRESS] . Вважає вказану ділянку спільним майном подружжя. Просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та місце розгляду справи увідомлений своєчасно та належним чином. До суду від [PERSON] надйшов відзив, в якому просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, вважає, що відсутній предмет позову, що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність відповідача по справі. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Судом встановлено, що 31.08.2002 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] ), який зареєстрований Виконком Переяславської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (актовий запис 08). 28.10.2011 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 041061, згідно якого [PERSON] на підставі рішення Баришівської селищної ради 04 сесії 06 скликання № 42 від 19.04.2011 року є власником земельної ділянки площею 0,1500 га кадастровий номер 3220255101:01:160:0233 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , яка розташована по [ADDRESS] . Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання чи спорювання. На підставі ст. 152 ЗК України встановлено, що власник землі або землекористувач може вимагати усунень будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, п.1 частини3 зазначеної статті визначено способи захисту прав на земельні ділянки шляхом визнання прав. Верховним Судом України в постанові від 9 грудня 2015 року у справі № 6-814цс15 висловлена правова позиція згідно якої: «Відповідно до положень статей 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10) і статті 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації особою спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі статті 30 ЗК України 1992 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в нині чинних статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України». Безкоштовна приватизація земельної ділянки має разовий характер, оскільки право приватної власності на умовах приватизації може виникнути тільки один раз з врахуванням цільового призначення земельної ділянки. Обов`язковим елементом процесу приватизації землі виступає рішення уповноваженого органу (відповідної ради) щодо передачі конкретної земельної ділянки у приватну власність громадянина. За своєю сутністю передача земельної ділянки у приватну власність на умовах приватизації як підстава виникнення права власності на цей об`єкт природи виступає у вигляді адміністративно-розпорядчого акта уповноваженого органу. Отже, безоплатна приватизація земельної ділянки породжує право приватної власності громадян України. Згідно з п.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Тут громадянин реалізує своє суб`єктивне право на безоплатну приватизацію і отримує земельну ділянку у приватну індивідуальну власність. В цьому випадку приватизацію землі необхідно розглядати як правовідносини між Українською державою та громадянином України. Ці відносини персоніфіковані і виникають не з приводу спільно «набутого» чи «нажитого» майна. До СК України були внесені зміни та доповнено частину 1 статті 57 пунктом 5 відповідного змісту тільки у 2012 році Законом України від 17 травня 2012 року № 4766- УІ «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», що набув чинності 13 червня 2012 року. До цього правовий статус приватизованої земельної ділянки, право власності на яку виникло в одного з подружжя в період шлюбу, визначався частиною 5 статті 61СК України, якою передбачалося, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. До 08.02.2011року у СК України були взагалі відсутні будь-які норми, які б визначали спільною сумісною власністю земельну ділянку, набуту ним або нею за час шлюбу внаслідок приватизації. Отже, з урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом в постанові від 7 листопада 2018 року у справі № 686/2762/15-ц. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Як випливає зі змісту вказаних правових норм, які діяли на момент приватизації відповідачем [PERSON] спірної земельної ділянки , відповідач отримав державний акт на земельну ділянку 28.10.2011 року, тому вказана ділянка є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає, що спірне майно у земельної ділянки, набута відповідачем шляхом приватизації під час перебування у шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим підлягає поділу в рівних частинах між співвласниками по 1/2 частині. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер 3220255101:01:160:0233, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] . Встановлені судом обставини підтверджуються: -копією паспорта [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] ; -копією ідентифікаційного номера [PERSON] № [NUMBER] ; -копією паспорта [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] ; -копією ідентифікаційного номера [PERSON] № [NUMBER] ; -копією посвідчення громадянина , який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового ) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення 2 категорії, серії [NUMBER], виданого 08.07.1997 року [PERSON] ; -копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (після одруження прізвище дружини [PERSON]) серії [NUMBER] від 31.08.2002 року; -копією державного акта на земельну ділянку серії ЯК № 041061, згідно якого [PERSON] на підставі рішення Баришівської селищної ради 04 сесії 06 скликання № 42 від 19.04.2011 року є власником земельної ділянки площею 0,1500 га кадастровий номер 3220255101:01:160:0233 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , яка розташована по [ADDRESS] ; -звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,1500 га кадастровий номер 3220255101:01:160:0233, яка розташована по [ADDRESS] ; За даних обставин заявлений позов підлягає до задоволення у повному обсязі

Outcome: approved