Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01.10.2010 р. по 28.02.2015 р. в розмірі 38171,87 гривень на користь КП «ЖЕО-105 Голосіївського району», з яких: сума заборгованості 27636,01 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 8600 гривень, 3% річних в розмірі 1935,86 гривень, а також солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2015 р. по 30.06.2018 р. на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» в розмірі 14061,10 гривень, з яких: сума заборгованості 12336,76 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 1354,77 гривень, 3% річних в розмірі 369,57 гривень та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі здійснювали надання житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] у період з 01.10.2010 р. по 30.06.2018 р. Відповідачі у справі є наймачами [ADDRESS] . В обґрунтування позову, посилаючись на положення ст.ст. 64,66,67 ЖК України, позивачі зазначають, що відповідачі, як наймачі квартири, належним чином не виконали свої зобов`язання по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у них виникла заборгованість за період з 01.10.2010 р. по 28.02.2015 р. в розмірі 27636,01 перед КП «ЖЕО-105 Голосіївського району» та в розмірі 12336,76 гривень перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» за період з 01.03.2015 р. по 30.06.2018 р., яку вони просять стягнути солідарно в судовому порядку. Крім того, з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України, позивачі просить стягнути з відповідачів 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язань і інфляційні втрати. 20.11.2018 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження на підставі положень ст.ст. 274-279 ЦПК України. Станом на момент розгляду справи відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 62/100 квартири [ADDRESS] на підставі Договору від 30.05.1995 р. (а.с.21). Матеріали справи не містять доказів про власника 38/100 зазначеної квартири, а також доказів того, що [PERSON] є наймачем або ж власником квартири [ADDRESS] . В силу положень ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно з положеннями ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Звертаючись до суду позивачі просять стягнути суму заборгованості за послуги з утримання будинку і прибудинкової території солідарно з усіх відповідачів, однак не обґрунтовує наявність у відповідачів солідарного обов`язку з огляду на те, що матеріали справи містять відомості лише про власника 62/100 квартири, а тому вимоги позивачів не узгоджується з положеннями ст.ст. 322, 360 ЦК України. Крім того, є також безпідставними посилання позивачів на положення ст.ст. 66, 64, 67 ЖК України при зверненні до суду, оскільки, в даному випадку, зазначені норми не можуть бути застосовані до правовідносин з утримання жилого приміщення, що перебуває у приватній власності. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найом житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. КП «ЖЕО-105 Голосіївського району» створено на підставі рішення Голосіївської районної у м.Києві ради від 08.11.2007 р. № 16/099 і згідно з положеннями Статуту предметом діяльності підприємства є управління та обслуговування жилого та нежилого фонду, прибудинкових територій, виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування жилого та нежилого нерухомого майна в установленому порядку. При зверненні до суду КП «ЖЕО-105 Голосіївського району» просить стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги до яких включена плата за утримання будинку і прибудинкової території, за централізоване опалення, гаряче та холодне водопостачання за період з 01.10.2010 р. по 28.02.2015 р, посилаючись на те, що зазначені послуги надавались саме Комунальним підприємством. Однак, на підтвердження зазначених обставин позивачем надано: Статут підприємства, розрахунок заборгованості, Договір № 8 на утримання та обслуговування житлового і нежитлового фонду, що перебуває у комунальній власності від 04.01.2010 р. зі строком дії до 31.12.2012 р., Договір № 6 на утримання та обслуговування житлового і нежитлового фонду, що перебуває у комунальній власності від 02.01.2013 р. з відповідними додатками, відповідно до яких строк його дії до 31.12.2014 р., а також лист КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району від 15.01.2015 р. відповідно до якого строк дії Договору № 6 від 02.01.2013 р. визначено до 30.04.2015 р. Крім того, в якості доказу КП «ЖЕО-105 Голосіївського району» надано кошторис фінансово-господарської діяльності на 2010 рік. Відповідно до укладених Договорів на утримання та обслуговування житлового і нежитлового фонду їх предметом є утримання, технічне та санітарне обслуговування Виконавцем житлового фонду, нежитлових приміщень, інших споруд, прибудинкової території, внутрішньо будинкових інженерних мереж, поточного ремонту та надання інших послуг. На виконання зазначених договорів КП «ЖЕО-105 Голосіївського району» зобов`язалось утримувати та обслуговувати житловий і нежитловий фонду комунальної власності, прибудинкової території з елементами благоустрою, внутрішньбудинкові інженерні мережі та обладнання в межах наявного фінансування, а також здійснювати нарахування та збір від населення плати за утримання і обслуговування житла. Однак, КП «ЖЕО-105 Голосіївського району» не надані докази які підтверджують наявність у позивача права на збір з населення плати за централізоване опалення, гаряче та холодне водопостачання, хоча нараховані суми за зазначені послуги пред`явлені до стягнення, не надані докази про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.01.2011 р. по 28.02.2015 р., як то договори з постачальниками послуг, кошторис понесених витрат на зазначений період, а отже дані вимоги не є доведеними. Крім того, до суду звернулось КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва», що створене на підставі рішення Київської міської ради від 09.10.2014 р. № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» з вимогами до відповідачів про солідарне стягнення з відповідачів плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.03.2015 р. по 30.06.2018 р. Хоча, як вбачається з наданих суду письмових доказів, послугу з утримання будинку та прибудинкової території за березень-квітень 2015 р. повинно було надавати КП «ЖЕО-105 Голосіївського району м.Києва» відповідно до Договору № 6 на утримання та обслуговування житлового і нежитлового фонду, що перебуває у комунальній власності від 02.01.2013 р. На підтвердження фактичного надання послуг КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] надано лише Статут підприємства та розрахунок заборгованості, що не є належними та достатніми доказами на підтвердження зазначених обставин. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тобто, законодавець покладає обов`язок доказування на сторони у справі і суд позбавлений можливості у даному випадку з власної ініціативи витребовувати будь-які докази. В силу положень ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Позивачі до розгляду справи по суті не були позбавлені можливості надати суду належні та достатні докази на підтвердження наявності у них права на пред`явлення вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, правомірності пред`явлення таких вимог до відповідачів у справі, однак зазначених дій не вчинили. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги встановлені судом обставини, а також відсутність достатніх доказів на підтвердження фактичного надання послуг позивачами, доказів правомірності пред`явлення вимог до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 100% такої заборгованості, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed