Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом, вимоги якого були змінені в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому просять усунути перешкоди у здійсненні позивачами права користування квартирою за [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] (а.с.32-35, 139-140). В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що 02.07.1963р. був виданий ордер на житлове приміщення на ім'я [PERSON] на сім'ю з чотирьох чоловік, на право зайняття двох кімнат в квартирі [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів м.Києва від 29.10.1984 року за №763, було вирішено переоформити особистий рахунок на вказану квартиру на [PERSON], у зв'язку зі смертю [PERSON] У вказаній квартирі окрім [PERSON] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], проте остання не проживає у вказаній квартирі, починаючи з моменту народження (тобто з 2006р.) по даний час. Її фактичне постійне місце проживання - з опікуном [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Опікун відповідача ніколи не приймала та не приймає участі в оплаті житлово-комунальних послуг та не має жодного наміру оплачувати їх в майбутньому. Реєстрація відповідача створює позивачам значні незручності, оплата житлово-комунальних послуг з урахуванням факту реєстрації відповідача є додатковими фінансовими витратами. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. [PERSON] - законний представник, яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], та її представник в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечували, в задоволенні позову просили відмовити, [PERSON] подала письмові заперечення, долучені до матеріалів справи (а.с.102-106), в яких зазначено, що [PERSON] є опікуном над малолітньою [PERSON] Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації здійснює контроль за дотриманням опікуном житлових та майнових прав малолітньої. Вимоги позивачів є незаконними, оскільки суперечать вимогам ст.71 ЖК УРСР, якою передбачене збереження за дитиною житлового приміщення в разі її проживання з опікуном. Додатково [PERSON] пояснила, що малолітня [PERSON] проживає разом з нею за місцем її реєстрації (яка їй належить) з 2008 року, з часу призначення її опікуном, та є дитиною її сина, проте відомості про батька вказані в актовому записі про народження, згідно ч.1 ст.135 СК України. Матір дитини була позбавлена батьківських прав, а в подальшому померла. До 2008 року дитина проживала за місцем реєстрації та у [PERSON] Матір дитини віддала її опікуну після отримання коштів на дитину. Позивачі ніколи не зверталися до [PERSON] з вимогою про оплату комунальних послуг. Хто на даний час фактично проживає в квартирі [ADDRESS], їй не відомо. Представник позивача в судовому подав письмові заперечення (а.с.142-146), в яких зазначив, що малолітня [PERSON] проживає разом з опікуном [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Законом за нею збережено право користування квартирою[ADDRESS]. Проживання малолітньої дитини окремо від опікуна, відповідно до норм діючого законодавства не допускається, тому відсутні підстави для задоволення позову. В удовому засіданні представник надав пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Представник третіх осіб: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація (Орган опіки та піклування), Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та пояснилаила, що на обліку у службі перебуває малолітня [PERSON], матір якої було позбавлено батьківських прав за рішенням суду. Відомості про батька вказані за ч.1 ст.35 СК України. Після смерті матері, дитині надано статус сироти. На опікуна покладено обов'язок збереження житла підопічної. Опікун належними чином виконує свої обов'язки. В спірній квартирі проживають позивачі та дитина [PERSON] Позивачі до служби у справах дітей з проханням про зменшення оплати за комунальні послуги не звертались. Від опікуна представнику відомо, що позивачі погрожували їй - вимагали виписати дитину. Представник третьої особи Дніпровського районного відділу Головного управління ДМС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.53, 82), в якій жодних міркувань по суті позовних вимог не висловив. Представник третьої особи Дніпровського відділення «Центру комунального сервісу» в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань до суду не подав. Суд, вислухавши пояснення сторони відповідача та представника третіх осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 02.07.1963 року [PERSON] видано ордер на житлове приміщення, на сім'ю із чотирьох осіб на право заняття двох кімнат в квартирі [ADDRESS]. Сім'я складається з: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 16.01.1978р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Відповідно до витягу з рішення №763 від 29.10.1984р., переоформлено особистий рахунок на двокімнатну квартиру [ADDRESS] на [PERSON], склад сім'ї якої: вона, чоловік [PERSON], дочка [PERSON], мати [PERSON], в зв'язку зі смертю батька [PERSON] (а.с. 8) [INFO] народилась [PERSON] (а.с.13). Відповідно до довідки №275, виданої 20.05.2008 року ВРАЦС Дніпровського районного управління юстиції м. Києва, в книзі реєстрації актів про народження проведено запис №3043 про народження [PERSON], [INFO], мати - [PERSON], відомості про батька [PERSON] записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.147). Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 09.04.2008 року [PERSON] позбавлено батьківських прав у відношенні [PERSON], [INFO] (а.с.148-150). Розпорядженням Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації від 13.08.2008р. №739 призначено опікуном [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] над малолітньою [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що мати-одиначка [PERSON], рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 09.04.2008 року позбавлена батьківських прав. Малолітня зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Покладено на опікуна [PERSON] відповідальність за збереження житла підопічної за адресою: [ADDRESS] та попереджено про неприпустимість здійснення будь-яких правочинів стосовно житлової площі за вказаною адресою без дозволу органу опіки та піклування до досягнення повноліття [PERSON], [INFO] (а.с.151). Відповідно до листа №64-8452 від 21.12.2012р. Комунальним підприємством про утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва квартиру [ADDRESS] взято під особистий контроль до досягнення дитиною повноліття (а.с.152) [INFO] [PERSON] померла (а.с.71). Розпорядженням Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації від 19.05.2016р. №265 призначено [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], опікуном над малолітньою онукою [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що мати [PERSON], померла. Покладено на опікуна [PERSON] відповідальність за збереження житла підопічної за адресою: [ADDRESS] (а.с.107). Відповідно до довідки №881 виданої 25.05.2016р. КК «Центр комунального сервісу», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.15). Згідно акту, складеного «квартиронаймачами будинку [ADDRESS], в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає (а.с.16). Як убачається зі змісту цього акту, в ньому не зазначена дата його складання. Тобто, він не містить інформації про те, в який саме день, якого місяця та якого року малолітня [PERSON] не проживала в спірній квартирі. [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала того, що підопічна [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 2008 року, оскільки проживає разом з опікуном за зареєстрованим місцем проживання останньої. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно положень частин 1 - 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК УРСР, провадиться в судовому порядку. В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Як визначено статтею 71 ЖК УРСР, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. У цьому випадку, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Однак, позивачами не надано достатніх та допустимих доказів, які б дозволили дійти обґрунтованого висновку про те, що малолітня [PERSON] дійсно не проживає в спірній квартирі тривалий час - понад шість місяців. Крім того, навіть враховуючи не проживання малолітньої в цій квартирі, що не заперечувалось її опікуном в судовому засіданні, виходячи з положень п. 3 ч. 3 , ч.5 ст. 71 ЖК УРСР, за малолітньою [PERSON] жиле приміщення зберігається протягом усього часу їх перебування у опікуна та протягом шести місяців з дня закінчення цього строку. Посилання позивачів на те, що їм доводиться сплачувати надмірні комунальні послуги не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивачі не позбавлена можливості оформити субсидію у встановленому законом порядку. Виходячи з наведеного вище, суд не вбачає визначених діючим законодавством підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивачів у сплаченому при зверненні до суду розмірі На підставі ст. ст. 47, 48 Конституції України, ст.ст. 9, 71, 72 ЖК УРСР, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»

Outcome: dismissed