Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивачі свої вимоги мотивують тим, що кожен з них є власником 19/100 частин у домоволодінні № 28 по вул. Покровська в м. Суми. Відповідачі є власниками іншої частини домоволодіння. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці Сумської міської ради площею. Між ними та відповідачами склався порядок користування земельною ділянкою. Посилаючись на те, що між ними як співвласниками домоволодіння виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування земельною ділянкою просять виділити в натурі належну їм частку земельної ділянки та виділити їм земельну ділянку площею 191 кв.м., яка на висновку спеціаліста позначена зеленим кольором, [PERSON] виділити земельну ділянку площею 43 кв.м., яка на висновку спеціаліста позначена блакитним кольором, [PERSON] виділити земельну ділянку площею 310 кв.м., яка на висновку спеціаліста позначена жовтим кольором. Земельну ділянку площею 62 кв.м. виділити їм та відповідачу [PERSON] у спільне користування. [PERSON] при вирішенні справи покладається на роз суд суду, але зазначив що йому фактично за висновку спеціаліста не виділяється в окреме користуванні земельної ділянки. і [PERSON] позов фактично визнав та згоден, щоб в його користування було виділено земельну ділянку площею 310 кв.м., яка позначена на висновку спеціаліста жовтим кольором. При цьому зазначив, що їх сімя тривалий час користується саме цією частиною земельної ділянки та такій виділ буде відповідати порядку користування, що склався між співвласниками. Інші сторони в судове засідання не зявилися. Суд, заслухавши пояснення представника [PERSON], позивача [PERSON], відповідачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою м. Суми вул. Покровська, 28 є власністю територіальної громади м. Суми. З матеріалів інвентарної справи вбачається, що Рішенням виконкому Сумської міської ради від 19.10.1976 року № 332 було відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про розподіл домоволодіння № 28 по вул. Жовтнева (після перейменування вулиця Покровська) на два самостійних через незначний розмір земельної ділянки. З ч. 1 ст. 364 ЦК України вбачається, що співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 1 ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди -\~\~ у судовому порядку. Відповідно до ч.4 цієї ж статті учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ст. 22 ЗК України 1990 року, право користування або право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Статтею 125 ЗК України, передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Частинами 2, 3 статті 158 ЗК України визначено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Із роз'яснень, викладених у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за № 7 від 16 квітня 2004 року, вбачається, що виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Завертаючись до суду з даним позовом, позивачі не надали суду будь-яких доказів щодо правомірності користування земельною ділянкою, встановлення меж спірної земельної ділянки на місцевості. В судовому засідання сторони надали пояснення, що ніяких документів з приводу відведення їм земельної ділянки у користування вони не виготовляли, а спірна земельна ділянка не перебуває у їх власності та вони лише мають намір вирішити питання щодо її приватизації. Враховуючи наведене суд вважає, що визначити порядок користування спірною земельною ділянкою між сторонами, без дотримання наведених вище вимог закону не можливо. Також не можливо й провести поділ земельної ділянки в натурі, як вимагають позивачі з посиланням на положення ст. 364 ЦК України, враховуючи що позивачі та відповідачі не є власниками спірної земельної ділянки. Виходячи з наведених вище обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивачів, а відтак у задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed