Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з заявою про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи це тим, що 24 жовтня 2015 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області. Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають. Зазначений шлюб був розірваний рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 29 листопада 2017 року. Позивачка вказує, що під час шлюбу з відповідачем їх сімєю було придбано автомобіль [NUMBER], 2008 року випуску, який позивачка оцінила в 60000 грн. Позивачка просить стягнути зі [PERSON] грошову компенсацію за вказаний автомобіль в сумі 30000 грн. Позивачка [PERSON], її представник [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, наполягають на стягненні з відповідача грошової компенсації в сумі 30000 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Допитавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. 21 березня 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності. 23 березня 2018 року на підставі відповідної заяви [PERSON] Ізяславським районним судом Хмельницької області винесена ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль [NUMBER]. 18 квітня 2018 року відкрито провадження у даній справі. 07 червня 2018 року проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд. Поняття шлюбу визначено у статті 21 Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24 жовтня 2015 року, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області актовий запис № 09, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого додана до матеріалів справи. Вказаний факт не заперечували відповідач та його представник. Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/2049/17 від 29 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 19 грудня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення, доданою до матеріалів справи. Вказаний факт не заперечували відповідач та його представник. Враховуючи те, що право спільної сумісної власності та його здійснення регламентується главою 8 Сімейного Кодексу України, суд вважає за необхідне застосовувати до розглядуваних правовідносин правові норми, визначені у вказаній главі. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 61. Сімейного Кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 62 Сімейного Кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 68 Сімейного Кодексу України р озірвання шлюбу\~не припиняє\~права спільної\~сумісної власності\~на майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Автомобіль марки DAEWOO NEXIA державний номер [NUMBER] станом на 30 січня 2018 року зареєстрований за [PERSON], що підтверджується доданим до матеріалів справи листом начальника Територіального сервісного центру РСЦ у Вінницькій області № 0543 № 31/2.371-3-5 від 30 січня 2018 року. Факт придбання автомобіля [NUMBER] сторонами під час шлюбу не заперечували відповідач та його представник. Факт перебування автомобіля володінні [PERSON] не заперечував відповідач та його представник. Разом з тим представник відповідача стверджував, що автомобіль перебуває у несправному стані і з березня 2017 року [PERSON] зазначеним автомобілем не користується. Доводи представника відповідача не були спростовані в ході судовго розгляду. Представник відповідача не заперечує, що автомобіль [NUMBER] був придбаний подружжям [PERSON] за 2400 доларів США, однак не погодився з запропонованою позивачкою вартістю вказаного автомобіля на момент розгляду справи в 60000 грн. Жодна зі сторін не звернулась до суду з клопотанням про призначення відповідної експертизи. Іншим шляхом встановити вартість спірного автомобіля не виявляється можливим. Відповідно до статей\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України\~(частина четверта\~статті 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених\~статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до частини третьої\~статті 370 ЦК України\~виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною п'ятою\~статті 71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. У пункті 25\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої\~статті 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою\~статті 71 СК України\~дій щодо попереднього внесення\~\~відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України № 6-2811цс15, 6-2565цс16, 6-2670цс16. Відповідно до ч. 1 ст. 13\~Цивільного процесуального\~Кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 264 Цивільного процесуального\~Кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У своїй позовній заяві позивачка не ставить вимог про поділ автомобіля [NUMBER] як спільно набуте майно. Таким чином суд приходить до висновку, що законні підстави для задоволення вимог позивачки про стягнення зі [PERSON] грошової компенсації за автомобіль [NUMBER] на даний час відсутні. Відповідно до ч. 9 ст. 158 Цивільного процесуального\~Кодексу України у\~випадку залишення\~позову без\~розгляду,\~закриття провадження\~у справі\~або у\~випадку ухвалення\~рішення щодо\~повної відмови\~у задоволенні\~позову суд\~у відповідному\~судовому рішенні\~зазначає про\~скасування заходів\~забезпечення позову. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль [NUMBER], накладеного ухвалою суду від 23 березня 2018 року за заявою позивачки підлягає скасуванню. Глава 8 Цивільного процесуального Кодексу України містить інформацію про судові витрати. Згідно\~ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального\~Кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для відшкодування судових витрат.

Outcome: dismissed