Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

позивачі звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивують тим, що 09 травня 2003 року померла їх бабуся [PERSON]. Бабуся залишила заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, заповіла їм в рівних долях. Після смерті бабусі відкрилася спадщина, що складається з будинку № 21 по вул. Центральній в с. Дубриничі Перечинського району. Вони прийняли спадщину за нею, так як на час смерті бабусі постійно проживали і на даний час проживають у вказаному будинку. Більше спадщину за померлою ніхто не прийняв, із можливих спадкоємців інших черг ніхто не подав до нотаріуса заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Для оформлення спадщини за [PERSON] та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок вони звернулися до нотаріуса, однак їм було відмовлено в оформленні такої за відсутністю достатніх правовстановлюючих документів на майно і рекомендовано звернутися до суду. Тому просять позов задовольнити та визнати за ними право власності на зазначений будинок в порядку спадкування за законом в розмірі по 1/2 частині будинку кожній. У судове засідання позивачі не зявилися, однак [PERSON] та представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] подали заяви, в якій просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача у судове засідання також не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечила проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 09 травня 2003 року померла бабуся позивачів [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №122249, виданим 12 травня 2003 року виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області (а. с. 7-14, 16, 17, 41, 42). Також встановлено, що [PERSON] житловий будинок в с. Дубриничі по вул. Центральній, № 21, що належав їй на праві особистої власності та все своє майно, заповіла в рівних долях своїм онучкам позивачам [PERSON] та [PERSON], про що свідчить заповіт від 15 травня 2000 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Дубриницької сільської ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 25 (а. с. 15). Крім цього встановлено, що згідно довідок виконавчого комітету Дубриницької сільської ради Перечинського району № № 476, 1183 від 28 березня та 06 жовтня 2016 року, головою домогосподарства за адресою: с. Дубриничі, вул. Центральна, 21 Перечинського району згідно погосподарської книги № 3 за 2001-2005 роки, особовий рахунок № 194, була [PERSON], яка померла 09 травня 2003 року, де на день її смерті був зареєстрований її син з невісткою, які на даний час померли, а також онуки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а. с. 18, 24, 41, 44). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки спадкоємці [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON], протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилися від її прийняття, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Згідно інформації Перечинської державної нотаріальної контори № 160/01-16 від 07 листопада 2016 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], яка померла 09 травня 2003 року у Перечинській нотаріальній конторі не заведена (а. с. 57). Разом з цим, згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 225/01-16 від 03 жовтня 2016 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки право власності на будинок № 21 по вул. Центральній в с.Дубриничі Перечинського району не було зареєстроване (а. с. 43). Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже враховуючи те, що позивачі протягом встановленого законом строку прийняли спадщину, однак у них існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved