Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом про звільнення з-під арешту нерухомого майна, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.12.2000 року [PERSON], [PERSON], [PERSON]. є співвласниками квартири [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], після його смерті позивачі [PERSON], [PERSON] є єдиними спадкоємцем за законом. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини, яка залишилася після смерті батька, йому стало відомо, що 27.05.2005 року за постановою Енергодаровської екологічної інспекції у Запорізькій області від 12.04.2000 року №001601 Василівською державною нотаріальною конторою внесено запис до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, яким заборонено здійснювати відчуження квартири [ADDRESS]. Посилаючись на порушення їх права власності, пов'язаного з неможливістю оформлення права власності на спадкове майно, позивачі просили суд зобов'язати реєстраційну службу Василівського РУЮ звільнити з-під арешту квартиру 1/3 частину квартири [ADDRESS] яка належала [PERSON], померлому [INFO]; звільнити з-під арешту 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON]. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Василівська державна нотаріальна контора Запорізької області звернулася до суду з заявою про розгляд справи без участі їх представника, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач реєстраційна служба Василівського районного управління юстиції в судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення, у яких вказав, що відповідно п.3 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 14.12.2012 року №1844/5 відомості з вказаних реєстрів використовуються державним реєстратором для встановлення наявності (відсутності) записів про обтяження речових прав на нерухоме майно, у тому числі обтяжень податковою заставою, під час проведення державної реєстрації прав з метою їх перенесення до Державного реєстру прав. Під час проведення у випадках, встановлених законодавством, державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, щодо якого в спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться записи про обтяження речових прав, державний реєстратор переносить їх до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на такий об'єкт нерухомого майна (п.22). У Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься архівний запис у вигляді заборони з реєстраційним номером 2019548, внесений 27.05.2005 року, де об'єктом обтяження є квартира, частина квартири, состав: ціле; статус: жиле, адреса: [ADDRESS], власник [PERSON]. Разом з тим, у реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.02.2012 року за №35953263, право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожному на підставі Свідоцтва про право власності від 09.02.2000 року, виданого Дніпрорудненською міською радою. 1/3 частина квартири зареєстрована за [PERSON], який помер. Щодо вирішення питання про зняття арешту в цілому з квартири проти позову не заперечують. Представники відповідачів - Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили, письмові заперечення на позов не надали. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з витягу зі Свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2000 року, зазначена квартира належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], частки кожного з них у праві спільної часткової власності дорівнюють 1/3 частині. [INFO] [PERSON] помер. При зверненні позивачів до Василівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON], було з'ясовано, що 27.05.2005 року за реєстраційним номером 2019548, згідно постанови №001601 від 12.04.2000 року, виданої Енергодарською екологічною інспекцією, Василівською державною нотаріальною конторою внесено запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, яким заборонено здійснення відчуження об'єкту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], що належить [PERSON]. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03 грудня 012 року у справі №2/802/1526/2012 задоволено позов [PERSON], звільнено з-під арешту, що накладений на підставі постанови Енергодарівської екологічної інспекції Запорізької області №001601 від 12.04.2000 року, 1/3 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON]. Проте, при зверненні позивача [PERSON] до реєстраційної служби Василівського РУЮ, рішенням №13430866 від 30.05.2014 року йому було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки у Єдиному реєстрі заборон за №2019548 об'єктом обтяження є вся квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст.356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.1 ст.366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», з відповідними змінами та доповненнями, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Згідно ч.1 ст.60 вказаного Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з ухваленням рішення про звільнення з-під арешту, що накладений на підставі постанови №001601 від 12.04.2000 року Енергодарської екологічної інспекції, квартири [ADDRESS], що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 09.02.2000 року, належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено, що відсутні підстави внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону здійснення відчуження об'єкту нерухомого майна: квартири [ADDRESS].

Outcome: approved