Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] в серпні 2020 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов обґрунтовано тим, що між сторонами 10.09.2016 було укладено шлюб, який надалі рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 було розірвано. Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу, до фактичного припинення шлюбних відносин та спільного ведення господарства, а саме до вересня 2018 року позивачем та відповідачем, як подружжям, за спільні кошти, придбано наступне майно: 01 жовтня 2016 року - автомобіль HONDA, моделі ACCORD, 2006 року випуску, колір коричневий, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , д.н. [NUMBER] , який було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів 01.10.2016 в ТСЦ 7442 РСЦ МВС в Чернігівській області, на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2016 № 7442/2016/104413, укладеному в ТСЦ 7442 на ім`я [PERSON] , вартістю 280 000,00 грн. Після фактичного припинення шлюбних відносин розпорядження зазначеним спільно нажитим в шлюбі позивачем та відповідачем автомобілем здійснювалось виключно останнім, без згоди позивачки. Відповідач протиправно позбавив позивачку будь якої можливості користуватись спірним автомобілем. Крім того, надалі з`ясувалось, що спірний автомобіль відповідач відчужив своїй матері - [PERSON] , саме у період коли сторони проживали окремо, про що позивачка не була повідомлена. Таким чином позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, згідно якого просить стягнути з [PERSON] на свою користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки HONDA, моделі ACCORD, 2006 року випуску, об`єм двигуна: 2354 куб. см., у розмірі 135816 грн. 80 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.08.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.11.2020 року у вказаній вище справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. В судовому засіданні представник позивачки - [PERSON] вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив суд про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в позові, посилаючись на те, що кошти від реалізації спірного автомобіля були спільно витрачені в інтересах сім`ї, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог позивачки. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.09.2016 року сторони зареєстрували шлюб, який надалі рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.06.2019 року, було розірвано. Під час шлюбу, сторони придбали автомобіль автомобіль марки HONDA, моделі ACCORD, 2006 року випуску, колір коричневий, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , д.н. [NUMBER] , який було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів 01.10.2016 в ТСЦ 7442 РСЦ МВС в Чернігівській області, на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2016 № 7442/2016/104413, укладеному в ТСЦ 7442 на ім`я [PERSON] , вартістю 280 000,00 грн. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено - об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Суд вважає, що оскільки спірний автомобіль марки HONDA, моделі ACCORD, 2006 року випуску, колір коричневий, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , д.н. [NUMBER] був набутий у власність відповідачем під час шлюбу з позивачкою, а відтак є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно листа Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві (РСЦ МВС в м. Києві від 06 лютого 2020 року № 31/27-96аз, про надання інформації та копії документів, міститься інформація, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів 01.10.2016 в ТСЦ 7442 РСЦ МВС в Чернігівській області, на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2016 № 7442/2016/104413, укладеному в ТСЦ 7442 на ім`я [PERSON] , було зареєстровано транспортний засіб марки HONDA, моделі ACCORD, 2006 року випуску, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . В додаток до інформації надано копію договору купівлі продажу 8044/2018/1182201 транспортного засобу від 08.11.2018 року, відповідно до умов, якого [PERSON] (Продавець) зобов`язується передати у власність [PERSON] (Покупцеві) транспортний засіб: марка HONDA, моделі ACCORD, 2006 року випуску, колір коричневий, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] . На підставі договору купівлі продажу 8044/2018/1182202 транспортного засобу від 08.11.2018 року було переєстровано зазначений вище транспортний засіб на ім`я [PERSON] . За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 231 144 грн. При вирішенні питання щодо вартості автомобіля, суд приймає до уваги договір купівлі продажу 8044/2018/1182202 транспортного засобу від 08.11.2018 року, згідно якого за домовленістю сторін ціна транспортного засобу визначена у 231 144 грн., адже інших об`єктивних даних про вартість автомобіля на момент розгляду справи у суді сторонами не було надано. Відповідно до Аналітично-цінової довідки, щодо визначення вартості колісного транспортного засобу, легкового автомобіля марки HONDA, моделі ACCORD, 2006 року випуску, об`єм двигуна: 2354 куб. см., станом на 08.11.2020 року, № 2907/20-1 від 29 липня 2020 року, виготовленої оцінюючою компанією Асоціація «УкрЕксПроБуд», сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ФДМУ № 977/18 від 17.12.2018 р., - вартість колісного транспортного засобу - легкового автомобіля HONDA, моделі ACCORD, 2006 року випуску, об`єм двигуна - 2354 куб. см., що відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу 8044/2018/1182201 від 08.11.2018 р. належить громадянці України [PERSON] , станом на дату придбання - 08 листопада 2018 року, відповідно до даних «Бюлетеня автотовароведа» - № 103 за 2018 р., з урахуванням коефіцієнту ринку регіону, складає: 271 631, 60 грн. Разом з тим, дана Аналітично-цінова довідка, щодо визначення вартості колісного транспортного засобу не може бути прийнята судом в якості належного доказу з тих підстав, що спірний автомобіль не оглядався представником оцінюючої компанії Асоціація «УкрЕксПроБуд» на момент визначення його вартості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вартість спірного автомобіля на момент його продажу складала 231 144 грн.. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Враховуючи той факт, що відповідачем [PERSON] під час їхнього шлюбу був відчужений транспортний засіб без письмової згоди [PERSON] , а відтак остання має право на стягнення грошової компенсації у розмірі 1/2 частини від його вартості, яка складає 115 572 грн.. При цьому, посилання відповідача на те, що кошти від реалізації спірного автомобіля використані в інтересах сім`ї, не знайшли свого підтвердження, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу від 08.11.2018 в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Провадження у даній справі про розірвання шлюбу було відкрито згідно ухвали суду - 18.09.2018 року, та як встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.06.2019 на час звернення позивачки до суду позовом про розірвання шлюбу, сторони не проживали разом та не вели спільного господарства, шлюбних стосунків не підтримували та мали окремий бюджет, що в свою чергу, в даному судовому засіданні також підтвердив представник позивачки. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли часткове обгрунтування в ході розгляду справи судом, а відтак суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати підлягають розподілу між сторонами у порядку визначеному ст.141 ЦПК України. Враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1155,72 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial