Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять: - припинити право спільної власності [PERSON] на 1/9 частку квартири [ADDRESS]; - присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну їй 1/9 частку квартири [ADDRESS], у розмірі 118 289 (сто вісімнадцять тисяч 289) грн. 00 коп. з депозитного рахунку Солом'янського районного суду міста Києва, на який внесено [PERSON] та [PERSON] грошову суму коштів, що становить ринкову вартість частки [PERSON]; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі зазначили, що квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності відповідно трьом співвласникам: [PERSON] (2/9 частки квартири), [PERSON] (6/9 частки квартири), [PERSON] (1/9 частки квартири). Також, в позовній заяві позивачі вказували на ту обставину, що вони та відповідачка не є членами однієї сім'ї, не проживають спільно та не ведуть спільного господарства, в той час як між сторонами залишились лише віддалені родинні зв'язки, які ніколи ними не підтримувались. Позивачі вважають, що частка відповідачки є незначною, не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною річчю, а припинення права власності відповідачки на належну їй частину квартири не завдасть їй ніякої шкоди. Оскільки спірна квартира є місцем проживання позивачів та членів їх сім'ї і вони згодні сплатити відповідачці вартість належної їй частини квартири, то позивачі звернулися з позовом до суду. 28.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 07.12.2015 року представником [PERSON] разом з [PERSON] до суду було подано до суду спільну заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. 07.12.2015 року відповідачкою до суду в порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України була подана заява в якій позовні вимоги визнала, просила здійснити розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спірна квартира є трьохкімнатною, загальною площею 72,95 кв.м., жилою площею 49,5 кв.м., що вбачається з довідки (форми № 3) № 5042 від 04.09.2015 року (а.с. 63). Як вбачається з матеріалів справи спірна квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності відповідно трьом співвласникам: [PERSON] (2/9 частки квартири), [PERSON] (6/9 частки квартири), [PERSON] (1/9 частки квартири). Як встановлено судом, зазначені частки були отримані співвласниками на підставі наступних правочинів. Так, 21 листопада 2007 року за реєстраційним № 40466, відділом приватизації Солом'янського району м. Києва, була приватизована трикімнатна квартира [ADDRESS] за громадянами: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - в рівних частинах. 09.02.2008 року після смерті [PERSON], спадщина за законом на все майно, у тому числі і 1\\3 частину квартири [ADDRESS] - яку отримали рідні діти померлої, а саме: донька - [PERSON] в розмірі 1\\9 частини квартири (за № д-463-284 за реєстровим № 6333 від 05 листопада 2008 року), син - [PERSON] в розмірі 1\\9 частини квартири, донька - [PERSON] в розмірі 1\\9 частини квартири. На час відкриття спадщини в спірній квартирі постійно проживали: [PERSON] та [PERSON] 14.02.2009 року [PERSON] подарував свою частку майна в квартирі [ADDRESS], своїй рідній сестрі [PERSON] та племінниці [PERSON] в рівних частих по 2\\9 кожній, на підставі договорів дарування посвідчених приватним нотаріусом Київського міського округу Коноваловою Е.А. (а.с. 9-12). Позивачі, виходячи з того, спірна квартира є місцем проживання їх та членів їх сім'ї і вони згодні сплатити відповідачці вартість належної їй частини квартири, та враховуючи те, що частка відповідачки є незначною, не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною річчю, а припинення права власності відповідачки на належну їй частину квартири не завдасть їй ніякої шкоди, то позивачі в порядку ст. 365 ЦПК України просять позовні вимоги задовольнити та припинити право спільної власності [PERSON] на 1/9 частку спірної квартири. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України «майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)». Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як встановлено судом, частка кожного із співвласників не може бути виділена в натурі, оскільки не має двох кухонь, двох ванних кімнат, які б можна було виділити кожному співвласнику квартири, розміри та план розташування квартири не дають можливості виділити належну кожному частку квартири в натурі з утворенням ізольованих квартир з самостійним виходом, тобто спірну квартиру неможливо поділити без втрати її цільового призначення, ні встановити порядок користування квартирою між співвласниками, оскільки частка відповідачки є незначною, що підтверджується висновком № 2/7/15 від 29.07.2015 року експертного будівельного технічного дослідження Науково-технічного центру експертизи нерухомості (а.с. 13-48). Таким чином, частки сторін не можуть бути виділені в натурі. Неможливе і спільне користування сторонами належним їм на праві спільної власності майном, оскільки не вбачається можливим використання трьохкімнатної квартири фактично двома окремими родинами. Крім того, з матеріалів справи вбачаються і негативні відносини між сторонами. Відповідно до зазначеного висновку № 2/7/15 ринкова вартість 1\\9 частини квартири [ADDRESS] складає 118289,00 грн. Позивачем внесено на депозит Солом'янського районного суду м. Києва грошові кошти в розмірі 118289,00 грн. Вказана сума становить 1/9 частки від визначеної експертом вартості квартири (а.с. 71). А отже вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України є додержаними, які в свою чергу є гарантією недопущення порушень прав співвласника права якого припиняються в порядку ч.1 цієї статті. Разом з тим, суд звертає увагу на те що в межах розгляду даної справи та оцінюванні доказів наданих сторонами у справі, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. До того ж, суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі за № 6-37 цс 13, відповідно до якої для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачка довела ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, відповідачка визнала позов та враховуючи, що частка відповідачки не може бути виділена їй в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, припинення права власності не завдасть істотної шкоди їй, а також додержаних вимог щодо попереднього внесення на депозит суду суми компенсації вартості частки відповідачки, то суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи клопотання позивачів, в якому просили не стягувати з відповідачки витрати на правову допомогу, то з відповідачки на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1182,89 грн. та витрати на проведення експертного будівельного - дослідження, ринкової оцінки нерухомого майна в розмірі 3900,00 грн.

Outcome: approved