Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що з 2010 р. вона підтримувала фактичні шлюбні відносини з громадянином Британії [PERSON], який є жителем Гібралтару. [INFO]. у них народилась донька [PERSON]. З червня 2012 р. відносини між позивачем та відповідачем погіршувались, оскільки відповідач вживав легі наркотичні засоби, мав схильність до насильства, посітйо погрожував позивачці, зберігав вдома багато вогнепальної та холодної зброї, до якої мала доступ і дитина, на зауваження позивачки засосував до неї силу, починаючи з 2013 р. відповідач з квартири [ADDRESS] де він проживав разом з позивачкою та дитиною виїхав. З 2013 р. відповідач жодних відносин з позивачкою та дитиною не підтримує, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, життям дитини взагалі не цікавиться, а також те, що відповідач - як батько дитини повністю само ухилився від виконання своїх батьківських прав просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказувала, що з 2013 р. відповідач виїхав з квартири де вони разом мешкали і місце його знаходження на даний час їй не відоме, ще до того як вони почали проживати окремо відповідач також не цікавився дитиною, не відводив та не забирав дитину з дитячого садка, не гуляав з дитиною, не надава коштів на її утримання. Після 2013 р. взагалі жодного разу не з»являвся, не вітав дитину з святами, днем народження, коштів на її утримання не надавав, взагалі її існуванням не цікавився, тому вона вимушена була звернутись з позовом про стягнення аліментів з відповідача, однак на даний час з сплати існує заборгованість, а сам відповідач перебуває в розшуку. Також вона не може виїхати з дитиною на відпочинок без дозволу відповідача що позбавляє відпочинку та оздоровлення дитину. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи ( через оголошення в пресі), свого права на участь у судовому засіданні не використав, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності відповідача та постановити по справі заочне рішення. Представник третьої особи Служби в справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився надавши суду висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, з врахуванням даних обставин, думки учасників судового розгляду суд вважає можливим розглянути справу в відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі -Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Як зазначено у ст.13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюютьсімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох атьків за виховання розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO]. народилась [PERSON], батьком якої зазначено в свідоцтів про народження [PERSON], матір»ю [PERSON] ( а.с. 6). Відповідно до довідки за формою №3 від 21.02.2015 р. вбчається що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 2010 р.н. ( а.с. 7). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 17 лютого 2014 р. [PERSON] визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS] ( а.с. 9-10). Відповідно до договору №ДМП-В-151 від 26.07.2013 р. між [PERSON] та ТОВ «Євролаб» укладено договір про надання медичних послуг в дитячому стаціонарі як законним представником дитини [PERSON] 2010 р.. ( а.с. 22-4, 25-26) та сплачено кошти за надання дитині м едичних послуг ( а.с. 12-21). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 лютого 2015 р. з [PERSON] стягнуто ліменти на утримання дитини на користь позивача з 05.11.2014 р. в розмірі ? частини з усіх видів заробітку останнього ( а.с. 30). Відповідно до довідки Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві [PERSON] перебуває в розшуку за Святошинським рай управлінням м.Києва з 09.02.105 р. 9 а.с. 38). Відповідно до довідки затвердженої начальником Відділу ДВС Святошинського РУЮ м.Києва 20.05.2015 р. заборгованість [PERSON] перед [PERSON] о.а. через несплату аліментів з 05.11.2014 р. по 20.05.2015 р. складає 9795 грн. 9 а.с. 52). Відповідно до висновку Служби в справах дітей Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації від 06.05.2015 р. вирішено що є доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. ( а.с. 159). Допитані судом в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили суду обставини викладені в позовній заяві, вказували суду на те, що відповідач з 2013 р. повністю само ухилився від виконання своїх батьківських обов»язків. Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач тривалий час ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно неповнолітньої доньки, дитиною взагалі не цікавився, вихованням не займався, матеріальної допомоги на її утримання не надавав та не надає, не приймав участі у житті доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved