Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову зазначила, що вона працює на посаді завідуючої Веселянської сільської бібліотеки [PERSON] сільської ради Запорізького району майже 20 років. Її посадовий оклад складає 1474,00 грн. Щомісяця вона також отримувала надбавку за особливі умови праці у розмірі 50% окладу – 737,00 грн. та доплату за вислугу років у розмірі 663,30 грн. Разом – 2874,30 грн. 18 липня 2013 року позивачка була незаконно звільнена з посади Розпорядженням № 15 голови [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області. рішенням Запорізького районного суду від 11 березня 2014 року, яке залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 червня 2014 року, вона була поновлена на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, заборгованість по заробітній платі та моральну шкоду. Після поновлення на роботі у березні 2014 року за 14 робочих днів (з 12 по 31 березня 2014 року) позивачці була нарахована заробітна плата у сумі 1916,19 грн. із розрахунку 2874,30 грн. за повний місяць – 21 робочий день. У квітні 2014 року за повний робочий місяць позивачці, без будь-якого пояснення, була нарахована заробітна плата у розмірі 2211,00 грн. (1474,00 грн. + 737,00 грн.), тобто без доплати за вислугу років у розмірі 663,30 грн. Позивачка вказує, що на її звернення до бухгалтера, голови [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області вона отримала копію штатного розпису з розрахунком до штатного розпису Бібліотечних закладів [PERSON] сільської ради з 01 січня 2014 року, в якому виплата позивачці доплати за вислугу років не передбачена. Конкретна дата затвердження та погодження штатного розпису відсутня. Згідно Довідки про доходи від 15.08.2014 року за № 676 наданої відповідачем, доплату за вислугу років, всупереч діючому трудовому законодавству, позивачка не отримує з квітня 2014 року по теперішній час. Станом на перше серпня 2014 року заборгованість по заробітній платі відповідача складає 2653,20 грн. Позивачка вважає це грубим порушенням законодавства про працю. Також позивачка зазначає, що вона з’ясувала у відділі культури та туризму Запорізької райдержадміністрації. Доплата за вислугу років працівникам бібліотечних закладів у 2014 році по Запорізькому району не зменшувалась, бюджетних коштів достатньо для включення до кошторису бюджету [PERSON] сільської ради відповідних виплат. Однак, позивачка зазначає, що по одній сільській раді завідувачу [PERSON] сільської бібліотеки доплата за вислугу років у 2014 році передбачена, а завідувачу Веселянської сільської бібліотеки не передбачена. Позивачка вважає, що навіть якщо прийняття бюджету [PERSON] сільської ради на 2014 рік відбувалось у той час, коли вона була незаконно звільнена з посади і не працювала, після поновлення її на посаді, голова [PERSON] сільської ради зобов’язаний був на наступній сесії сільської ради поставити питання про включення до бюджету на 2014 рік грошових коштів, які будуть використані на доплату позивачці за вислугу років. Однак, в порушення вимог закону на сесіях [PERSON] сільської ради, які відбувались з березня по теперішній час таке питання не розглядалось. За березень 2014 року таку доплату позивачка отримала, з квітня по теперішній час – не отримала. Оскільки невиплата позивачці заробітної плати є незаконною, вона звернулась 14.05.2014 року з відповідною скаргою до прокурора Запорізького району Запорізької області, начальника Територіальної державної інспекції праці у Запорізькій області. Листом від 17.06.2014 року № 18-4-0504-2 Територіальна державна інспекція праці у Запорізькій області повідомила про проведену перевірку за заявою позивачки та підтвердила порушення її трудових прав посадовою особою [PERSON] сільської ради – головою сільської ради [PERSON], також видала припис на усунення виявлених порушень та склала протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП. Також позивачка зазначає, що незважаючи на викладене, порушення не припиняються, частину заробітної плати вона не отримує до цього часу, хоча Запорізький районний суд 17.07.2014 року розглянув вищенаведені матеріали про адміністративне правопорушення та виніс Постанову. Позивачка вважає такі дії голови [PERSON] сільської ради наслідком упередженого ставлення, особистої неприязні, помсти та зведення рахунків за подання нею до суду позову про незаконне звільнення та її поновлення на роботі за рішенням суду. Крім двох незаконних звільнень, Відповідач продовжує постійно порушувати трудові права позивачки, не надає щорічну відпустку, не виплачує частину заробітної плати, позивачка залишається без достатніх засобів до існування. Ці обставини та відкрите цькування, навмисне перешкоджання роботі позивачки, погрози з боку голови [PERSON] сільської ради [PERSON], постійні приниження, на думку позивачки, призвели до того, що стан здоров’я позивачки різко погіршується, вона хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ступеня, постійно звертається до лікарів за медичною допомогою. Позивачка зазначає, що такі дії Відповідача спричиняють постійні душевні страждання, відчуття несправедливості, адже вона є депутатом [PERSON] сільської ради, люди її поважають і довіряють їй, за її добросовісну працю відділом культури та туризму Запорізької районної державної адміністрації, Головою Запорізької районної ради, Головою Запорізької районної державної адміністрації позивачка неодноразово нагороджувалась грамотами за самовіддану працю, високий професіоналізм, особистий внесок у розвиток культури рідного краю. Тому позивачка моральну шкоду, заподіяну їй незаконними діями Відповідача, вона оцінює в 10000 грн. У зв’язку з вищевикладеним, позивачка просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, яка згідно уточнених позовних вимог становить 4643,10 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 2192,40 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву, враховуючи заяви про збільшення розміру позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області та третя особа голова [PERSON] сільської ради Запорізького району [PERSON] проти позову заперечував частково, зазначив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення доплати за вислугу років, а стягнення моральної шкоди та витрати на правову допомогу не визнає. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, надані докази, оригінали документів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] працює на посаді завідуючої Веселянської сільської бібліотеки [PERSON] сільської ради Запорізького району майже 20 років. Її посадовий оклад складає 1474,00 грн. Щомісяця [PERSON] також отримувала надбавку за особливі умови праці у розмірі 50% окладу – 737,00 грн. та доплату за вислугу років у розмірі 663,30 грн. Разом – 2874,30 грн. 18 липня 2013 року [PERSON] була незаконно звільнена з посади Розпорядженням № 15 голови [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області. Рішенням Запорізького районного суду від 11 березня 2014 року, яке залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 червня 2014 року, вона була поновлена на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, заборгованість по заробітній платі та моральну шкоду. Після поновлення на роботі у березні 2014 року за 14 робочих днів (з 12 по 31 березня 2014 року) позивачці була нарахована заробітна плата у сумі 1916,19 грн. із розрахунку 2874,30 грн. за повний місяць – 21 робочий день. У квітні 2014 року за повний робочий місяць [PERSON], була нарахована заробітна плата у розмірі 2211,00 грн. (1474,00 грн. + 737,00 грн.), тобто без доплати за вислугу років у розмірі 663,30 грн. На звернення [PERSON] до бухгалтера та голови [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області вона отримала копію штатного розпису з розрахунком до штатного розпису Бібліотечних закладів [PERSON] сільської ради з 01 січня 2014 року, в якому виплата їй доплати за вислугу років не передбачена. Конкретна дата затвердження та погодження штатного розпису відсутня. Згідно Довідки про доходи від 15.08.2014 року за № 676 наданої [PERSON] сільською радою, доплату за вислугу років, всупереч діючому трудовому законодавству, [PERSON] не отримує з квітня 2014 року по теперішній час. Станом на перше серпня 2014 року заборгованість по заробітній платі відповідача складає 2653,20 грн. Станом на 04.11.2014 року заборгованість по заробітній платі відповідача складає 4643,10 грн. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» доплата за вислугу років є додатковою заробітною платою. Також до матеріалів справи надано відповідь Голови Запорізької райдержадміністрації на скаргу [PERSON], з якої вбачається, що серед виявлених порушень [PERSON] сільською радою також зазначено, що доплата за вислугу років працівникам бібліотечних закладів у 2014 році по Запорізькому району не зменшувалась, бюджетних коштів достатньо для включення до кошторису бюджету [PERSON] сільської ради відповідних виплат. Однак, позивачка зазначає, що по одній сільській раді завідувачу [PERSON] сільської бібліотеки доплата за вислугу років у 2014 році передбачена, а завідувачу Веселянської сільської бібліотеки не передбачена. Відповідно до ст. 55 Бюджетного кодексу України видатки загального фонду бюджету на оплату праці працівників бюджетних установ є захищеними видатками і не можуть скорочуватись за обсягом під час виконання бюджету навіть у випадках виникнення дефіциту бюджету. Згідно Порядку виплати доплати за вислугу років працівникам державних і комунальних бібліотек, затвердженого Постановою КМУ від 22.01.2005 року № 84, доплата за вислугу років установлюється працівникам державних і комунальних бібліотек залежно від стажу роботи та виплачується щомісяця. Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством. За березень 2014 року доплату за вислугу років позивачка отримала, а з квітня по теперішній час – не отримує, що підтверджується довідкою про доходи. Оскільки невиплата позивачці заробітної плати є незаконною, вона звернулась 14.05.2014 року з відповідною скаргою до прокурора Запорізького району Запорізької області, начальника Територіальної державної інспекції праці у Запорізькій області. Листом від 17.06.2014 року № 18-4-0504-2 Територіальна державна інспекція праці у Запорізькій області повідомила про проведену перевірку за заявою позивачки та підтвердила порушення її трудових прав посадовою особою [PERSON] сільської ради – головою сільської ради [PERSON], також видала припис на усунення виявлених порушень та склала протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП. Запорізький районний суд 17.07.2014 року розглянув вищенаведені матеріали про адміністративне правопорушення та виніс Постанову в якій зазначено, що актом перевірки № 08-18-0026/0824 від 19.06.2014 року [PERSON] допустив порушення трудового законодавства, а саме: починаючи з квітня 2014 року не виплачує [PERSON] доплату за вислугу років, хоча у березні 2014 року така виплата їй була проведена, чим порушив вимоги ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» та вимоги Постанови КМУ № 84 від 22.01.2005 року; не попередив [PERSON] про скасування виплати їй доплати за вислугу років, у т.ч. її причину, чим порушив вимоги ст. 103 КЗпП України. Також в постанові зазначено, що правопорушник свою вину визнав та розкаявся у вчиненому, у зв’язку з цим, на підставі ст. 22 КУпАП за малозначності вчиненого адміністративного правопорушення [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 41 ч. 1 КУпАП обмежившись усним зауваженням. Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, згідно Постанови Запорізького районного суду від 17.07.2014 року голова [PERSON] сільської ради [PERSON] визнав факт незаконної невиплати [PERSON] доплати за вислугу років. В судовому засіданні представником відповідача та третьою особою надано Виписку з Протоколу сорок четвертої чергової сесії шостого скликання від 21 липня 2014 року, згідно якої на сесії [PERSON] сільської ради розглядалось питання «Про внесення змін та доповнень до рішення сесії від 31.01.2014 року № 6 «про бюджет [PERSON] сільської ради на 2014 рік»», голова сільської ради [PERSON] зазначив, що потрібно виділити кошти на виконання рішення суду з поновлення на роботі [PERSON] та виплату заробітної плати з надбавками, за результатами голосуванням – рішення прийнято одноголосно. Незважаючи на рішення сесії по теперішній час [PERSON] не отримує доплату за вислугу років. Щодо обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача, [PERSON] надано копію довідки з прийому лікаря ендокринолога та терапевта, до яких зверталась позивачка 24.07.2014 року у зв’язку з погіршенням стану здоров’я. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв’язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року судам треба врахувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення по виплаті працівнику належних грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв’язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов’язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої незалежності. У зв’язку із зазначеними обставинами, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги позивачки в частині стягнення моральної шкоди та стягнути з відповідача 1000 (одну тисячу) грн.

Outcome: partial