Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з первинним позовом, у якому посилаючись на обставини, що унеможливлюють спадкування спірного майна після смерті [PERSON] у позасудовому порядку, просили суд ухвалити рішення яким визначити, що за життя [PERSON] приналежна їй частка у праві спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], та на квартиру [ADDRESS] складала по 1/4 частині та в зв'язку з тим визнати за позивачами право власності як набуте в порядку спадкування за законом на вказане майно, по 1/8 частині (по 1/2 частині від 1/4 частини приналежного спадкодавцю) за кожним. У зустрічному позові [PERSON] посилаючись на те, що під час перебування у шлюбних відносинах з [PERSON] ними було придбано1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 квартири [ADDRESS], та до теперішнього часу частки співвласників у праві власності на вказане майно не визначені, просив суд поділити зазначене майно між членами подружжя в рівних частинах та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 його частину, а саме, на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] та на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивачі за первинним позовом заявлені вимоги підтримали, вимоги зустрічного позову визнали, відповідач за первинним позовом заявлені у зустрічному позові вимоги підтримав, вимоги первинного позову - визнав. Дослідивши надані до суду докази та письмові пояснення суд дійшов висновку про їх достатність для розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у випадку, коли відповідач визнає заявлені до нього вимоги, суд, за наявності на таке законних підстав ухвалює рішення про задоволення зазначених вимог. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.01.1988 року по 29.04.2003 року, що підтверджується копіями Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. В період шлюбних відносин на ім'я [PERSON] було придбано 1/2 частину квартири [ADDRESS] на підставі договору від 19.02.2002 року (реєстраційний №765) та 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.1995 року №10206. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (що діяв на той час) майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Статтею 29 КпШС України передбачено, що поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. На теперішній час розділити майно подружжя за взаємною згодою можливості немає оскільки [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України (що діяв на той час) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Виходячи з викладеного суд доходить висновку про те, що заявлені сторонами вимоги в частині поділу сумісно нажитого майна подружжя шляхом визнання за членами такого подружжя права на 1/2 частину від зареєстрованого за [PERSON] майна, 1/2 частини квартири [ADDRESS], та 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], тобто по 1/4 частині зазначених квартири та житлового будинку з надвірними спорудами, за кожним. Щодо вимог [PERSON] в частині визнання за ним права власності на належні йому частини вказаних об'єктів нерухомості, то суд зазначає, що такі вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 16 ЦПК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом його визнання. Згідно листа приватного нотаріуса №53/02-14 від 28.04.2014 року, видати свідоцтво про право на спадщину позивачам за первинним позовом не вдавалося можливим через невизначеність частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно та відсутність державної реєстрації щодо її права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про спадкування», у випадку відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа-спадкоємець з метою прийняття спадщини може звернутися до суду за загальними правилами цивільного провадження. Так, виходячи з встановлених вище обставин справи та зважаючи на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна №10206 від 09.10.1995 року укладено на Одеській товарній біржі (біржа зі статусом «Н»), (договір має відмітки про реєстрацію його в БТІ та відповідно до чинного на той час законодавства додаткового нотаріального посвідчення не потребує) та відповідно до умов якого [PERSON] (російською мовою за текстом договору: [PERSON]) набула майнових прав (а після реєстрації у органах БТІ - прав власності) щодо 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], та того, що позивачі за первинним позовом є спадкоємцями першої черги спадкування за законом, що випливає з аналізу копій свідоцтв про народження позивачів та копії свідоцтва про одруження [PERSON], та у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що інших спадкоємців не встановлено, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог таких позивачів щодо визнання за ними права власності по 1/8 частині житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] та 1/8 частині квартири [ADDRESS], за кожним, як таке, що набуте ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Правовими підставами для зазначених висновків є положення ст. 1218 ЦК України, згідно яких до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість первинного та зустрічного позовів та необхідність їх задоволення у повному обсязі. Приймаючи до уваги, що сторонами не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, понесених ними в ході розгляду справи, у суду відсутні підстави для їх розподілення, разом з тим суд зазначає, що сторони не позбавлені права звернутися в подальшому з заявою для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved