Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Будьоннівського районного суду м. Донецька з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10 31 жовтня 2009 року, про що Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 1180. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З травня 2013 року фактично шлюбні відносини з відповідачем [PERSON] припиненні, з цього часу позивачка разом з дітьми мешкає окремо від відповідача. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, немає. Подальше збереження шлюбу є не можливим. Ухвалою суду від 16 січня 2014 року сторонам був наданий строк для примирення до 03 квітня 2014 року. Ухвалою суду від 03 квітня 2014 року провадження по справі відновлено. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити, пояснивши причини розладу у шлюбних стосунках, за якими вона категорично відмовилась підтримувати шлюбні стосунки з відповідачем. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, але у судовому засіданні 07 квітня 2014 року позов визнав, будь-яких клопотань суду не заявляв. Вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 31 жовтня 2009 року, про що Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 1180, після реєстрації шлюбу [PERSON] залишено прізвище [PERSON]. Із копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 16.03.2010 року та серії [NUMBER] від 11 грудня 2012 року, виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського району управління юстиції у м. Донецьку вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до копії довідки комунального підприємства «Керуюча компанія Будьоннівського району м. Донецька» від 22.07.2013 року, у кв. [ADDRESS] разом з [PERSON] зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Із виконавчого листа № 254/6370-13-ц (провадження 2/254/1722/2013 р.) вбачається, що зі [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - доньки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 24 липня 2013 року, рішення набрало законної сили 09 вересня 2013 року. Крім того, зі [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання у зв'язку з проживання з нею дитини віком до трьох років у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця починаючи з 27 грудня 2013 року і до 25 листопада 2015 року, що підтверджено копією рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 20 лютого 2014 року, яке набрало чинності 03.03.2014 року. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів до примирення подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши наданні в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем [PERSON], суд визнає, що між подружжям, внаслідок розладу виникли погані стосунки, спільне проживання подружжя не можливе. Крім того, відповідач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними та матеріальними правами, визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За наведених обставин визнання позову відповідачем слід прийняти і позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивачем документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, у встановленому законом розмірі 229 грн. 40 коп., які у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд покладає на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved