Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 7 287 грн. 57 коп. матеріального збитку спричиненого пошкодженням автомобіля, 900грн. за проведення експертного дослідження пошкоджень автомобіля, 2500 моральної шкоди кожному та судових витрат, мотивуючи тим, що 12.08.2014р. о 15.30 год. по вул. Київська, 14/1 в м. Івано-Франківську відповідач по справі здійснюючи власним автомобілем CITROEN BERLINCO державний реєстраційний номер: АТ 9460 ВА маневр виїзду з місця паркування біля свого будинку за вказаною адресою, та рухаючись заднім ходом проявив необережність та допустив зіткнення з автомобілем CITROEN XSARA PICASSO державний реєстраційний номер: АТ 5839 ВІ, який належить позивачам на праві спільної сумісної власності. Вартість матеріального збитку завданого автомобілю марки «CITROEN XSARA PICASSO» згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження складає 7 287 грн. 57 коп. За послуги по складанню висновку позивачі понесли витрати в розмірі 900 грн. Всього загальна сума заподіяних матеріальних збитків становить 8 187 грн. 57 коп. Окрім матеріальних втрат позивачам також спричинено і моральну шкоду, яку вони оцінюють в розмірі по 2 500 грн. кожному. На підставі ухвали суду від 05 травня 2015 року та за згодою позивачів до участі в справі в якості співвідповідача залучено ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант Авто»,оскільки відповідальність відповідача застрахована саме в цій страховій компанії. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні вимог відмовити оскільки він себе винним у ДТП не вважав та не вважає. Навіть якщо б його вину було у встановленому законодавством, то шкоду яка завдана позивачам повинна відшкодовувати страхова компанія. В Європротоколі, який сторони заповнили та листах, які він надсилав на адресу відповідача його вини не встановлену та таку вину відповідач не визнає. Представник відповідача ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант Авто» в судові засідання не зявлявся, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до положень ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 19.12.2014 р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «CITROEN XSARA PICASSO», номерний знак [NUMBER], становить 7 287 грн. 57 коп. (а.с.15-35). Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частин 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Також, в п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Позивачі та їх представник вказують, що саме відповідач [PERSON] 12.08.2014 року керуючи транспортним засобом марки CITROEN BERLINCO державний реєстраційний номер: АТ 9460 ВА, допустив зіткнення з автомобілем позивачів, чим порушив ПДР України. На підтвердження своїх тверджень та вини відповідача позивачі та їх представник надали суду копію повідомлення Страхувальника про ДТП, копію повідомлення потерпілої особи про ДТП, лист відповідача до голви правління ПАТ «УСК «ГарантАвто», фототаблиці (а.с.5, 6, 11). Однак вказані докази не підтверджують вини відповідача вчиненні ДТП та завданні шкоди майну позивачів. Також позивачі та їх представник посилаються на Європротокол, який склдаенйи сторонами в офісі страхової компанії як на документ, що підтверджує вину відповідача, однак копії Європротоколу сторонами суду не надано. Однак, відповідно до ст. 60 ЦПК України, на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть отримати самостійно, однак, не наділений повноваженнями збирати докази самостійно. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Крім того, навіть якщо в вина відповідача у вчиненні ДТП була доведена належними та допустимими доказами, то шкоду завдану позивачам повинна відшкодовувати страхова компанія, а не відповідач [PERSON] Як вбачається із копії полісу № АС/8614106, відповідальність [PERSON] застрахована ПАТ «УСК «Гарант Авто». Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 28. Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно з пп. 1.3, 1.4 Закону, потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон), для отримання страхового відшкодування, особа яка має право на отримання страхового відшкодування надає страховику відповідну письмову заяву згідно Закону та додати до неї документи зазначені п. 35.2 цього ж Закону. Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Як встановлено судом, позивач, як потерпіла сторона та відповідач [PERSON], як Страхувальник, в день події 12.08.2014 року звернулися із письмовими повідомленнями про дорожньо-транспортну пригоду на адресу ПАТ « УСК «Гарант-Авто». Страхувальником було заведено страхову справу № 20874. Через місяць часу на адресу позивачів від ПАТ « УСК «Гарант-Авто» надійшло повідомлення від 09.10.2014 року за № 128/01 про відмову у виплаті суми збитків в розмірі 9 924,91 грн. з підстав неточностей у заповненні бланку Європротоколу, що не дозволяє визначити причини та обставини події. Відповідно до повідомлення від ПАТ « УСК «Гарант-Авто» зазначено ряд неточностей які були допущені позивачем при заповненні заяви, що не дає можливості визначити причини та обставини події. (ст.7-8) Статтею 3 Закону передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди . Відповіно до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з вимогами ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону, страховик при настанні страхового випадку відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи відповідно до лімітів відповідальності страховика. За змістом положень цього Закону та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування; у разі відсутності такої згоди за її заявою до субсидіарної відповідальності залучається страховик. Отже, нема підстав для відшкодування матеріальної шкоди та витрат на проведення експертного дослідження, оскільки вина відповідача [PERSON] не доведена. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вини відповідачів у заподіянні моральної шкоди позивачам не встановлено судом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачів є не обґрунтованими та не доведеними, а тому позов не підлягає до задоволення. На підставі вищенаведеного, відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 3, 6, 22, 28, 35. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61 ч.1 ЦПК України,

Outcome: dismissed