Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивачка 22.09.2014 року звернулася до суду з позовом та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10.08.2005 року та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до його повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10.08.2005 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через різницю характерів та різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами постійно виникали непорозуміння, які привели до взаємного відчуження. Вказує, що в 2012 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені та спільне господарство не ведеться. Вважає, що збереження сім'ї неможливе, проти примирення заперечує. Додатково посилається на ту обставину, що з відповідача підлягають до стягнення аліменти на утримання сина в розмірі 800,00 грн., оскільки батьки нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги про розірвання шлюбу з відповідачем підтримала та уточнивши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 часки щомісячного доходу відповідача, починаючи з дня подання позову і до його повноліття, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, погоджуючись на розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у розмірі ? частки від його доходу щомісячно. Наслідки визнання відповідачем позову йому роз'яснені і зрозумілі. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.08.2005 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб від 10.08.2005 року, актовий запис № 1236 (а.с.4). Від цього шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить відповідне свідоцтво про народження від 26.01.2006 року, актовий запис 210 (а.с.5). Судом також встановлено, що шлюб сторін існує лише формально, їх сім'я розпалась і не може бути поновлена. Сторони в 2012 році припинили проживати однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами, на даний час відсутні. Син - [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишається проживати з матір'ю. За таких обставин подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін слід розірвати. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Встановлено, що позивачка працює та розмірі її заробітної плати становить близько 10000,00 грн. на місяць. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що він працю офіційно та розмір його заробітної сплати становить близько 3600,00 грн. на місяць. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Отже, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.09.2014 року і до досягнення дитини повноліття. При визначенні вказано вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання дитини. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн., та на корить держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved