Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, мотивуючи свій позов тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з довідкою КП «ЧООБТІ» №1528о від 29 березня 2019 року станом на 01.01.2013 квартира [ADDRESS] зареєстровано в ЧООБТІ за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] , видане Соснівським районним виконавчим комітетом 27.12.2010 по ј за кожним із співвласником. Квартира [ADDRESS] згідно з технічним паспортом виготовлено станом на 30.11.2010 складається з 3х кімнат житловою площею 42,9 кв., у тому числі: 1- кімната 12,5 кв.м, 2- кімната - 13,1 кв.м., 3-я кімната - 17,3 кв.м., коридору площею 6,4 кв.м., коридору площею 4,1 кв.м, кухні площею 7,6 кв.м, ванни площею 2,6 кв.м., туалету площею 1,2 кв.м., комори площею 1,1 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,5 кв.м.. та лоджією площею 2,6 кв.м. Загальна площа квартира становить 69,0 кв.м. На даний час, відповідачкою [PERSON] був встановлений порядок користування для всіх проживаючих членів сім`ї. У квартирі позивачі проживають фактично, займають кімнату площею 13,1 кв.м., інші 2 кімнати перебувають у постійному користуванні відповідачки, яка фактично користується лише однією кімнатою площею 12,1 кв.м, а кімнатою 17,3 кв.м. взагалі не користується. Відповідач [PERSON] у квартирі за місцем реєстрації не проживає фактично, має інше місце проживання за кордоном. Комунальні платежі [PERSON] щомісячно вираховує за кімнати, які перебувають в її користуванні та розділяє суму нарахованих платежів на 4 осіб, тобто позивачів та на себе. Відповідно, маючи рівнозначну частку у власності у квартирі, позивачі вимушені фактично проживати у кімнаті, яка не відповідає їх частці в праві приватної власності. Належна їм частка у житловій площі квартири становить 21,45 кв.м., інша частина відповідає часткам відповідачів. Користування кімнатою 13,1 кв.м. є порушенням їх прав, як співвласників квартири, що призводить до звуження обсягу частки та права власності. Оскільки позивачка фактично сплачує більшу частину комунальних платежів за користування всією квартирою, проживає та утримує житло, вважає, що встановлений порядок користування погіршує їх становище із сином, де вони позбавлені права користуватися майном, яке б відповідало б їх частці. Оскільки рідний брат не проживає у квартирі, фактичне користування лише у 3 осіб, у 2 осіб з яких є співвласниками позивачі, є потреба у розширені обсягу їх прав щодо порядку користування житлом. Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.12.2019 встановлено порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши в користування: - [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 12,5 кв.м з прилеглою частиною балкону площею 0,5 кв.м та житлову кімнату площею 13,1 кв.м; - [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату 17,3 кв.м. Кухню площею 7,6 кв.м, ванну кімнатиу площею 2,6 кв.м, туалет площею 1,2 кв.м, коридори площею 4,1 кв.м та площею 6,4 кв.м, комору площею 1,1 кв.м залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.02.2020 виправлено, допущену в рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.12.2019, описку у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою, та абз.2 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції: «Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши в користування: - [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 12,5 кв.м з прилеглою частиною лоджії площею 2,6 кв.м та житлову кімнату площею 13,1 кв.м; - [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату 17,3 кв.м.». Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.04.2020 поновлено представнику відповідача [PERSON] - адвокату Хорошуну Сергію Анатолійовичу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою скасовано і призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Позивачка - [PERSON] , її представник - адвокат Давигора С.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Хорошун С.А. позов не визнав та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суду пояснив, що запропонований стороною позивача порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , є порушенням житлових прав відповідачів, адже вони є різнополими особами, [PERSON] , крім того, є інвалідом 3 групи та має обмежені можливості до пересування. Кімната площею 17,3 кв.м суттєво не відповідає розмірам часток у власності відповідачів (ідеальні частки по 10,7 кв.м жилої площі кожному). [PERSON] регулярно приїздить у м. Черкаси та проживає в квартирі, останнього разу був у м. Черкаси у вересні 2019 року. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позову просила відмовити. Підтримала позицію представника [PERSON] . Заслухавши доводи учасників судового процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності наступним особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , форма власності спільна сумісна, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 грудня 2010 року. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.02.2011 кожному із співвласників належить по ј частині квартирі, загальна частка якої становить 1. 30 серпня 2018 року [PERSON] вступила у шлюб із [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [PERSON] є рідним сином [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.02.2019. Квартира [ADDRESS] складається з 3х кімнат житловою площею 42,9 кв., у тому числі: 1- кімната 12,5 кв.м, 2- кімната - 13,1 кв.м., 3-я кімната - 17,3 кв.м., коридору площею 6,4 кв.м., коридору площею 4,1 кв.м, кухні площею 7,6 кв.м, ванни площею 2,6 кв.м., туалету площею 1,2 кв.м., комори площею 1,1 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,5 кв.м.. та лоджією площею 2,6 кв.м. Загальна площа квартира становить 69,0 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання членів його сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, згідно з ст. 391 ЦК України. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Згідно з п.14 постанови № 20 від 22.12.1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 Постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Судом достеменно встановлено, що в спірній квартирі проживає позивачка з чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] , який є неповнолітнім, а також відповідачка [PERSON] . Відповідач [PERSON] у квартирі фактично не проживає, постійне місце проживання має за кордоном. Разом з тим, періодично приїзджає до м. Черкаси та проживає у спірній квартирі. Позивачам [PERSON] та [PERSON] встановлено порядок користування квартирою за вимогою відповідачки [PERSON] , тому вони користуються 2-ою кімнатою (нумерація згідно з техпаспортом) площею 13,1 кв.м., що також не заперечується та не оспорюється сторонами по справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає, оскільки мешкає в Португалії і в Україну приїздить лише у відпустку. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири. Виходячи з положень вимог діючого законодавства, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні, а також з урахуванням їх часток у праві власності. Аналізуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства, встановлені по справі обставини, досліджені докази, враховуючи існуючтй між сторонами порядок користування квартирою, суд доходить висновку про можливість встановлення порядку користування жилим приміщенням, а саме: [PERSON] житлову кімнату площею 13,1 кв.м; [PERSON] житлову кімнату площею 12,5 кв.м; [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 17,3 кв.м. Кухню площею 7,6 кв.м, ванну площею 2,6 кв.м, туалет площею 1,2 кв.м, коридор площею 4,1 кв.м, коридор площею 6,4 кв.м, комору площею 1,1 кв.м залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд вважає, що такий порядок користування жилим приміщенням буде відповідати вимогам закону, інтересам сторін по справі, а також не буде порушувати їх права.

Outcome: partial