Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом(а.с.2-3), та просять постановити рішення про визнання за ними: [PERSON], [PERSON] право власності за кожним на 1/5 частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцями першої черги після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, а також визнати за кожним з них право власності на 1/5 частку цього ж домоволодіння як за членами колгоспного двору. [PERSON] та [PERSON] свої вимоги мотивують тим, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, проте не можуть у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права на спадщину, що відкрилася після його смерті, оскільки за свого життя батько не оформив правовстановлюючого документу на належі йому 2/5 часток житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами [ADDRESS], 1/5 часту з котрих померлий успадкував після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO] року, а 1/5 частка належала йому як члену колишнього колгоспного двору. На час смерті батька та по теперішній час позивачі проживають та зареєстровані у зазначеному домоволодіння, а тому вважають, що спадщину вони фактично прийняли шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також, оскільки станом на 14 квітня 1991 року вищезазначене домоволодіння відносилось до типу колгоспного двору, тому позивачі просять визнати за ними право власності на 1/5 частку за кожним, як за членами колгоспного двору. Позивачі в судове засідання не прибули, повідомлені згідно вимог чинного законодавства (а.с.62), в позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.3). Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.63). До суду надіслав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.64). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Судом встановлено, що відповідно листа Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 07.10.2014 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно у вигляді 2/5 частини житлового будинку після смерті [PERSON] в зв'язку з відсутністю на це нерухоме майно правовстановлюючого документу (а.с.20, 42). Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, главою якого був [PERSON], який помер [INFO] року. До складу двору також входили: його син - [PERSON], померлий [INFO] року, дружина сина - [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON], позивачі по справі. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/5 частці вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується рішенням № 56 від 15.11.2013 року (а.с.15) та довідкою від 03.11.2016 року, виданими Каракуртською (колишня назва Жовтнева) сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.16), технічним паспортом (а.с.17-18). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин позивачам, та спадкодавцям належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS], як членам колишнього колгоспного двору у рівних частках, кожному по 1/5 частці. Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], не можуть зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників. [INFO] року - у віці 80 років помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] виданого Каракуртською (колишня назва Жовтнева) сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.11). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/5 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], є його син [PERSON], [INFO] (а.с.12). На день смерті спадкодавця [PERSON], спадкоємець [PERSON], що є його сином згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.14, 56 зворотна сторінка), був зареєстрований і проживав в вищеназваному житловому будинку, що підтверджується довідкою від 03.11.2016 року, виданою Каракуртською (колишня назва Жовтнева) сільською радою Болградського району одеської області (а.с.19). Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). З матеріалів спадкової справи № 360/01, заведеної до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що спадкоємець [PERSON] у квітні 2001 року подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, та 03.04.2001 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с.54-60). Таким чином, [PERSON], [INFO] як спадкоємець за законом, вважається такими, що прийняв спадщину, що відкрилася після смерті батька [PERSON] На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування за законом він набув право на це майно, тобто на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] [INFO] року - помер [PERSON], свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна, також входить 2/5 (1/5+1/5) частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] Спадкоємцями за законом першої черги є позивачі по справі: -син [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане на підставі актового запису № 21 від 02.07.1985 року, складеного Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.7); - донька [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане на підставі актового запису № 51 від 14.12.1987 року, складеного Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.5). На час смерті спадкодавця [PERSON], син [PERSON], позивач по справі, був зареєстрований і проживав в спадковому домоволодінні разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою Каракуртської (колишня назва Жовтнева) сільської ради Болградського району Одеської області від 03.11.2016 (а.с.19, 41) та копією його паспорту (а.с.6). Зі спадкової справи № 391/2013, заведеної щодо майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що 24.12.2013 року спадкоємиця [PERSON] звернулися з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с.48), однак свідоцтво про право на спадщину їй не видавалося (а.с.47-51). Згідно постанови Верховної Ради України від 12.05.2016 року № 1353-VІІІ перейменовано назву «с. Жовтневе» на «с. Каракурт» (а.с.27). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1269 ч.1, 2 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за законом, вважаються такими, що прийняли спадщину, що відкрилася після смерті батька [PERSON] На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування за законом вони набули право на це майно, тобто кожний на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме є всі підстави для визнання: - за кожним з них право власності на 1/5 частину названого домоволодіння, як за членами колгоспного двору; -по 1/5 частці, як за спадкоємцями [PERSON], [PERSON] за законом після смерті батька [PERSON].

Outcome: approved