Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про витребування з чужого незаконного володіння квартири [ADDRESS] , скасування рішення про державну реєстрацію та визнання права власності на вказану квартиру в рівних частках. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 08.07.2013 між [PERSON] та ТОВ «Каса народної допомоги» укладено кредитний договір №0807001/000-КФІВ/13. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між тими ж сторонами укладено договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований 08.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за №6187, у відповідності до якого в іпотеку ТОВ «Каса народної допомоги» була передана квартира [ADDRESS] , належна позивачам в рівних частках. Позивачі вказують, що зазначені кредитний та іпотечний договори рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.02.2016 визнані недійсними, у зв`язку з чим позивачі просили витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння відповідача, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнати право власності на спірну квартиру за позивачами по 1/3 частині квартири за кожним. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач набув право власності на квартиру на законних підставах, при цьому позивачі продовжують фактично проживати у квартирі і користуватися нею. Крім того, вказав, що рішення Апеляційного суду м. Києва, на яке посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, скасовано, наразі є чинним інше рішення, яким визнано недійсним тільки один з пунктів кредитного договору, а в цілому кредитний та договір іпотеки недійсними не визнавались та залишаються чинними. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2017 (суддя Васалатій К.А.) було відкрито провадження у справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2017 заяву представника позивача про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на спірну квартиру. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2018 було зупинено провадження у справі до набрання законної сили будь яким рішенням Верховного Суду у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ТОВ «Каса народної допомоги» про захист прав споживача та визнання договорів недійсними. Постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2018 зазначена вище ухвала про зупинення провадження була скасована. У зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2019 було визначено головуючого суддю Дибу О.В. Ухвалою суду від 24.02.2020 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із тим, що позовна заява не була підписана представником позивачів при зверненні до суду. 04.03.2020 позивачі усунули виявлені судом недоліки та надали належним чином оформлену позовну заяву. З копії паспорта позивача [PERSON] убачається, що за наслідками зареєстрованого 25.07.2015 шлюбу, вона змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Заслухавши пояснення учасників, допитавши свідка, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.07.2013 між [PERSON] та ТОВ «Каса народної допомоги» було укладено кредитний договір №0807001/000-КФ1В/13, за умовами якого їй надано кредит у сумі 360 000 грн. зі сплатою 30% річних за користування кредитними коштами. Згідно видаткового касового ордеру від 08.07.2013 [PERSON] отримала від ТОВ «Каса народної допомоги» згідно кредитного договору №0807001/000-КФ1В/13 готівкові кошти у сумі 360 000 грн. Вказаних обставин, сторона позивачів не заперечувала. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Каса народної допомоги» було укладено договір іпотеки від 08.07.2013 (далі договір) (т.1 а.с. 125-130), з видачею заставної, посвідчений 08.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим №6187, відповідно до умов якого в іпотеку передано нерухоме майно - трикімнатна квартира [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.03.2007 Службою замовника житлово-комунальних послуг Оболонського району м. Києва. Вартість предмету іпотеки сторони оцінили у розмірі 380 000 грн. Запис про іпотеку на підставі договору, укладеного 08.07.2013 між ТОВ «Каса народної допомоги» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS] внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 08.07.2013, про що свідчать витяги з цих реєстрів. Згідно п.5.1-5.2 договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 5.4 договору визначено, що у разі порушення умов основного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та чинного законодавства України. Положення цього пункту даного договору не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися в будь - який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому чинним законодавством порядку. Визначений цим договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки (п.5.3 договору). Згідно п.6.2 договору сторони договору вирішили, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на розсуд іпотекодержателя або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного договору, або шляхом набуття іпотекодержателем права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому цим договором. Пунктом 6.3 договору визначено, що сторони цього договору вирішили, що іпотекодержатель, у разі порушення боржником (іпотекодавцем) зобов`язань за основним договором, задовольняє забезпечену іпотекою вимогу на свій розсуд або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, або шляхом набуття права продажу від свого імені предмету іпотеки будь - якій особі - покупцеві. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є дане застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за основним договором. Відповідно до п. 6.8 договору якщо порушення, викладені у письмовій вимозі про усунення порушень, не будуть усунуті у строк, зазначений іпотекодержателем у згаданій письмовій вимозі, то вважатиметься, що на розсуд іпотекодержателя або іпотекодавець передав у власність іпотекодержателю предмет іпотеки, або іпотекодержатель набув права продажу предмету іпотеки від свого імені будь - якій особі - покупцеві наступного календарного дня після закінчення строку, вказаного у письмовій вимозі про усунення порушень. В судовому засіданні сторона позивачів не заперечувала факту неналежного виконання умов кредитного договору №0807001/000-КФ1В/13 від 08.07.2013 З матеріалів справи убачається, що 01.10.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. на підставі заяв ТОВ «Каса народної допомоги» від 30.09.2014 надіслані повідомлення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про наявність заборгованості за кредитним договором та першочергове право на купівлю предмета іпотеки, які були вручені відповідачам 10.10.2014, що підтверджується відповідними свідоцтвами приватного нотаріуса та відмітками в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 132-146). В судовому засіданні позивач [PERSON] , який був допитаний в якості свідка показав, що він ніяких повідомлень від сторони відповідача не отримував, про наявність в матеріалах справи рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення з відміткою про його вручення нічого пояснити не зміг. Разом із цим, з матеріалів справи убачається, що позивачі адреси місця проживання не змінювали, про можливу зміну стороні відповідача не повідомляли. Таким чином, суд не бере до уваги покази допитаного позивача, оскільки вони не направлені на встановлення дійсних обставин справи та спростовуються іншими письмовими доказами. Згідно повідомлення ТОВ «Каса народної допомоги» від 06.04.2015, направленого [PERSON] , за укладеним між сторонами кредитним договором відбулося примусове погашення заборгованості шляхом звернення на предмет іпотеки через невиконання умов кредитного договору. Предмет іпотеки було прийнято кредитором у свою власність 09.02.2015 за ринковою вартістю 910 054,44 грн. Заборгованість за кредитним договором була зафіксована станом на 22.01.2015 в розмірі 1 050 192,03 грн. Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №101632559 від 26.10.2017, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності ТОВ «Каса народної допомоги» на підставі договору іпотеки від 08.07.2013. У серпні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Каса народної допомоги», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача та визнання договорів недійсними. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2015 у задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.02.2016 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, а саме визнано недійсними: кредитний договір від 08.07.2013, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» та [PERSON] ; договір іпотеки, укладений 08.07.2013 між ТОВ «Каса народної допомоги» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 касаційну скаргу ТОВ «Каса народної допомоги» відхилено, рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.02.2016 залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 01.11.2017 ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2016 та рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.02.2016 скасовано, направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 07.02.2018 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02.10.2015 скасовано та ухвалено нове, яким позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним пункт 3 (підпункти 3.1-3.10) «валютний ризик» та підпункти 4.1 та 4.5 пункту 4 в частині, що стосується застосування коефіцієнту валютного ризику кредитного договору від 08 липня 2013 року №0807001/000-КФ1В/13, укладеного між ТОВ «Каса народної допомоги» та [PERSON] , в іншій частині позову відмовлено. Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що, враховуючи відсутність визначеного у кредитному договорі грошового еквіваленту отриманих у кредит грошових коштів у розмірі 360000 грн. в іноземній валюті, встановлення формул валютного ризику як для повернення кредиту, так і для сплати процентів за користування кредитом, ускладнило прочитання споживачем та визначення сукупної вартості кредиту. Оскільки доказів того, що споживачу до укладення кредитного договору була надана інша письмова інформація про сукупну вартість кредиту з відповідними прикладами розрахунків не надано, тому суд апеляційної інстанції, врахувавши положення частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визнав недійсним пункт 3 (підпункти 3.1-3.10) «валютний ризик» та підпункти 4.1 та 4.5 пункту 4 в частині, що стосується застосування коефіцієнту валютного ризику кредитного договору. Постановою Верхового Суду від 04.12.2019 залишено без змін постанову Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Матеріали справи не містять доказів того, що договір, у встановленому законом порядку було визнано повністю або частково недійсним. Посилання позивача на неправомірність набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки та на те, що рішеннями судів визнано кредитний та іпотечний договори недійсними не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки як встановлено судом рішення, на яке посилалася позивач, скасовано та ухвалено нове, яким визнано недійсним лише пункт кредитного договору, а згідно положень чинного законодавства недійсність окремих частин договору не тягнуть за собою недійсність договору в цілому. Крім того, як убачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] не виконувались зобов`язання взяті ним на себе у зв`язку з укладенням кредитного договору, у зв`язку з чим з урахуванням положень укладених договорів відповідач правомірно визнав за собою право власності на предмет іпотеки. Таким чином, стороною позивачів не доведено тієї обставини, що відповідач заволодів належним їй майном протиправно. На підставі викладеного судом встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (ч.9, 10 ст. 158 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed