Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. Позивач [PERSON] надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги і просить розглянути справу у його відсутність. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що перебування відповідача на реєстрації в її квартирі, шкодить реалізації нею її права власності, оскільки відповідач не виконує обов'язків користувача житла, та перешкоджає її праву використати субсидію на оплату комунальних послуг. Представник позивачів - адвокат Мурза Л.П. - підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Треті особи також наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачів, третіх осіб, свідків, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивачі є власниками житла за адресою: [ADDRESS], - на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.1961р. /а.с.3-4/. Відповідач є онуком позивачів і набув право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], - як член сім'ї власника. На теперішній час в житловому будинку фактично проживають позивачі, треті особи та неповнолітні [PERSON] та [PERSON] (правнуки позивачів), що підтверджується довідкою з місця проживання /а.с.9/. Відповідач зареєстрований у будинку з 01.06.2009р. /а.с.15/. Внаслідок непорозумінь між членами сім'ї відповідач припинив проживання в будинку позивачів і протягом останніх п'яти років не проживає в будинку і не виконує обов'язків користувача. Зазначені обставини підтверджуються актом опитування сусідів від 27.07.2016р. /а.с.10/ та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На теперішній час відповідач тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS]. Саме за зазначеною адресою відповідач особисто отримав, надісланий йому судовий виклик /а.с.23/. У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку позивачів вони змушені сплачувати за нього комунальні послуги. Тож відповідач не виконує обов'язків наймача житлового приміщення, чим порушує права позивачів, тому вони звернулися до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються главою 6 Житлового кодексу України (далі - ЖК), главою 32 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Статтею 150 ЖК встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином відповідач набув право користування будинком ([ADDRESS]) як член сім'ї власника квартири. Частиною 2 статті 405 ЦК передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні поясненнями позивачки, третіх осіб та свідків, відповідачеві не чинилися перешкоди у користуванні будинком. Будинок має п'ять кімнат і дозволяє проживати в ній всім зареєстрованим особам. Проте, відповідач на підставі особистих міркувань не бажає проживати в цьому будинку, а тому вже понад п'ять років не користується цим житлом і не виконує обов'язків, передбачених ч.3 ст.156 ЖК. Натомість в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за цією адресою відповідач не бажає, чим порушує право позивачів, як власника майна, на користування цим майном у спосіб, передбачений законом. Згідно ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Зі змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. справа №6-57цс11. Отже, заявляючи вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивачем обраний належний спосіб захисту, який передбачений ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У пункті 39 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Враховуючи, що відповідач відсутній протягом понад п'яти років за місцем свого проживання, не користується житловим приміщенням без поважних причин, не виконує обов'язки наймача житла, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved