Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, в якому просять визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 3/8 частки квартири №5, розташованої в будинку №9 по вул. Єсеніна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, після смерті його матері [PERSON], померлої 24.05.2015 року, та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом за правом представлення на 5/8 часток вказаної квартири після смерті її бабусі [PERSON], померлої 24.05.2015 року та дідуся [PERSON], померлого 30.10.2014 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири належала квартира №5, розташована в будинку №9 по вул. Єсеніна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. 30.10.2014 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому за життя частки вказаної квартири, яку фактично прийняли його дружина [PERSON], як спадкоємець 1-ї черги, та його онука [PERSON], за правом представлення, позаяк проживали разом з ним у зазначеній квартирі до моменту його смерті та продовжили в ній проживати і після його смерті. Таким чином після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] та його онука [PERSON] фактично успадкували кожна по 1/2 частці спадкового майна, належного за життя померлому, яке в цілому становило 1/2 частку вказаної вище квартири, тобто кожна з них успадкувала по 1/4 частці вказаної квартири. 24.05.2015 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй 3/4 частки вказаної квартири (1/2 частка у спільній сумісній власності подружжя та 1/4 частка фактично успадкована після смерті чоловіка). З метою прийняття цієї спадщини вони звернулись до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявами про отримання Свідоцтва про право на спадщину, однак отримали відмову, в обґрунтування якої, приватний нотаріус послалась на неможливість визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності [PERSON] у квартирі, придбаній її чоловіком 06.06.2007 року під час шлюбу з нею та який помер раніше за неї, а також на те, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Не погодившись з таким рішенням нотаріуса позивачі вимушені були звернутись до суду з даним позовом. Позивачі, кожен окремо, надали до суду письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності та не заперечували проти ухвалення рішення у заочному порядку. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачів, суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про одруження серії ЯУ №361594 від 13.01.1953 року, [PERSON] та [PERSON] з 13.01.1953 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.44). Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 06.06.2007 року, [PERSON] 06.06.2007 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], придбав двокімнатну квартиру №5, що розташована в будинку №9 по вул. Єсеніна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с.6,7,8). Виходячи з положень ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить чоловікові й дружині на праві спільної сумісної власності. Рівність часток у спільному сумісному майні подружжя передбачена ст. 70 СК України за умови, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, судом установлено, що зазначене майно було придбане за час шлюбу [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, судом не встановлено ніякої домовленості між [PERSON] та [PERSON] або наявності між ними шлюбного договору про інший розмір часток у спільній сумісній власності у вигляді зазначеної квартири, або інших обставин, що мають істотне значення, на підставі яких суд має відступити від рівності часток у зазначеному майні, тому суд приходить до висновку, що їх частки у цьому майні є рівними та становлять по 1/2 його частки кожному. Згідно Свідоцтва про народження та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст. 126, 133, 135 СК України, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та позивача у справі [PERSON] (а.с.10,50). Згідно свідоцтва про народження серії VI-КИ №326657 від 01.09.1988 року, батьками позивача у справі [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]), яка померла 01.01.2006 року (а.с.48,49,68). Згідно Свідоцтва про смерть серії І-КИ №598758 від 31.10.2014 року, [PERSON] помер 30.10.2014 року (а.с.4). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому за життя частки вказаної квартири. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №51306506 від 21.03.2018 року, після смерті [PERSON] спадкова справа та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні (а.с.56). Разом з тим, як убачається із постанови приватного нотаріуса Криворізького міського округу Дніпропетровської області [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняли його дружина [PERSON], як спадкоємець 1-ї черги, та його онука [PERSON], за правом представлення, позаяк проживали разом з ним у зазначеній квартирі до моменту його смерті та продовжили в ній проживати і після його смерті (а.с.9). Таким чином після смерті [PERSON], його дружина [PERSON] та його онука [PERSON] фактично успадкували кожна по 1/2 частці спадкового майна, належного за життя померлому, яке в цілому становило 1/2 частку вказаної вище квартири, тобто кожна з них успадкувала по 1/4 частці вказаної квартири. Згідно Свідоцтва про смерть серії І-КИ №626096 від 25.05.2015 року, [PERSON] померла 24.05.2015 року (а.с.5). Після її смерті також відкрилась спадщина у вигляді належної їй за життя 3/4 частки вказаної квартири (1/2 частка у спільній сумісній власності подружжя та 1/4 частка фактично успадкована після смерті чоловіка). З метою прийняття цієї спадщини позивачі звернулись до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] із заявами про отримання Свідоцтва про право на спадщину, однак отримали відмову, в обґрунтування якої, приватний нотаріус послалась на неможливість визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності [PERSON] у квартирі, придбаній її чоловіком 06.06.2007 року під час шлюбу з нею та який помер раніше за неї, а також на те, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась (а.с.9). На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, зважаючи на вищевикладене, судом установлено, що позивачі, враховуючи положення ч. 1 ст. 1267 ЦК України, згідно яких частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, є спадкоємцями по 1/2 частці спадкового майна, належного за життя [PERSON], яке складається із 3/4 часток вказаної вище квартири. Таким чином, позивачу [PERSON], після смерті його матері [PERSON], має належати на праві власності в порядку спадкування за законом 3/8 частки квартири №5, що розташована в будинку №9 по вул. Єсеніна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, а позивачу [PERSON], після смерті її бабусі [PERSON], має належати на праві власності в порядку спадкування за правом представлення інша 3/8 частка вказаної квартири та, з урахуванням фактично успадкованої 1/4 частки вказаної квартири після смерті дідуся [PERSON], всього має їй належати 5/8 часток вказаної квартири. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, у зв'язку з тим, що позивачі не заявляють вимог про стягнення з відповідача на їх користь судових витрат, суд,

Outcome: approved