Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, яким просили визнати [PERSON], [INFO], громадянку Казахстану такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у житловому будинку, що розташований у [ADDRESS], та в якості виконання рішення суду просить зобов'язати СГІРФО Болградського РВ ГУМВС України в Одеської області зняти відповідача з реєстрації за вищезазначеною адресою. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вони є подружжям, на підставі договору купівлі-продажу вони є власниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], надали добровільну згоду на реєстрацію в цьому житловому будинку громадянки Казахстану [PERSON], [INFO], яка доводиться матір'ю позивачці [PERSON] та мала намір у подальшому переїхати на постійне місце проживання до [ADDRESS], однак, на даний час відповідачка, вибувши 25.03.2013року до Казахстану, змінила своє бажання щодо наміру переїжджати на постійне місце проживання до України в силу військових дій та неспокійної обстановки на території України, та, з урахування похилого віку, не має змоги приїхати до України для вирішення питання про знаття з реєстраційного обліку. Вони, позивачі мають намір виїхати на постійне місце проживання до іншої країни та продати будинок. Той факт, що відповідачка [PERSON] значиться зареєстрованою в їхньому домоволодінні, хоча з березня 2013 року фактично не проживає і проживати не буде, порушує їх права, як власників нерухомості розпоряджатися своїм майном - позбавляє можливості укласти договір купівлі - продажу. Сама відповідачка не заперечує щодо знаття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, надіслала до суду відповідну заяву. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про слухання справи за їхньою відсутністю Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справу можна розглянути у попередньому судовому засіданні за відсутністю сторін на підставі представлених доказів і матеріалів, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. У судовому засіданні дослідженням наданих доказів встановлено, що: - згідно договору купівлі-продажу від 29.05.2012 року, (бланк серії ВРС №474596), який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3896, договір був укладений між [PERSON] і [PERSON] про те, що продавець передає у власність 1 / 2 частку житлового будинку , а покупець її приймає та сплачує обмовлену грошову суму; - згідно договору купівлі-продажу від 29.05.2012 року (бланк серії ВРС №474597), який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3899, договір був укладений між [PERSON] і [PERSON] про те, що продавець передає у власність 1 / 2 частку житлового будинку, а покупець її приймає та сплачує обмовлену грошову суму; - згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, власниками спірного домоволодіння по 1 / 2 його частині є кожний з позивачів: [PERSON] та [PERSON] Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 чинного ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст.72 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України). Судом достовірно встановлено, що позивачам належить право власності по 1/2 частки на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташована по [ADDRESS], в якій зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], яка сама не заперечує щодо зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою, та надала до суду відповідну заяву, з урахування похилого віку не може приїхати до України для вирішення питання про знаття з реєстраційного обліку. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто, сервітутне право. Статтею 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік( члена сім'ї) або понад шість місяців (іншої особи), якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, в разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися до його житла, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік (шість місяців) у спірному житловому приміщенні. Враховуючи, що відповідачка, яка є членом сім'ї позивачів - матір'ю позивачки, її відсутність за місцем реєстрації понад рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачем, суд визнає її (відповідачку) такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до діючого законодавства України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Беручи до уваги те, що [PERSON] у будинку позивачів не проживає більше одного року, надала суду нотаріально завірену заяву про те, що погоджується щодо зняття її реєстрації у будинку позивачів, вона втратила добровільно право користування вищевказаним домоволодінням, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved