Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 3% річних та індекс інфляції в сумі 1685,33 грн. В обґрунтування зазначила, що між нею та відповідачем 28.01.2014 року було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS], відповідно до якого продаж частини квартири вчинено за узгодженою між сторонами ціною і складає 63944,00 гривень, що на день підписання договору за офіційним курсом НБУ становило 8000,00 доларів США. Позивач зазначає, що в день укладання договору отримала від відповідача 4000,00 гривень, а решту коштів відповідач повинен сплатити частинами та у строки визначені договором. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, а саме в строк 10.08.2014 року не сплатив 23979,00 гривень. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.10.2014 року з відповідача було стягнуто на її користь суму боргу у розмірі 23 979,00 грн. У зв'язку з чим, позивачка просить стягнути за цей період 3% річних та індекс інфляції. У судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, надавши суду письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що сторонами по справі укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Як вбачається з розділу 2 даного договору сторони дійшли згоди щодо ціни договору та порядку проведення розрахунків, а саме ціна договору становить 63944,00 гривень, що на день підписання договору за офіційним курсом НБУ складає 8000,00 доларів США . Продавець (позивач) отримала від покупця (відповідача) 4000,00 гривень, решту коштів в сумі 59944,00 гривень покупець сплачує продавцю частинами, зокрема до 10.08.2014 року включно 23979,00 гривень. Дані обставини не оспорюються стороною відповідача та визнаються відповідачем [PERSON] Відповідно до положень статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається зі змісту статті 527 Цивільного Кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)- стаття 610 ЦК України. Відповідно до положень частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами по справі існує зобов'язання, яке виникло на підставі укладеного та нотаріально посвідченого договору від 28.01.2014 року, даний договір на день розгляду справи є чинним, ніким не оспорений. Ця обставина була визнана в судовому засіданні сторонами по справі. Строк виконання частини існуючого зобов'язання настав 10.08.2014 року, але виконаний не був, що також не оспорюється сторонами. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27.10.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 23 979 грн. Рішення набрало законної сили. Відповідно до положень ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням наведених норм та встановлених обставин, суд, перевіривши розрахунки позивача, стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 222,61 грн. - три відсотка річних, за період з 10.08.2014 року по 01.12.2014 року, та 1462,72 грн. - індекс інфляції, за період з 10.08.2014 року по 01.11.2014 року, а всього - 1685,33 грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі зазначеного,

Outcome: partial