Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

позивачі звернулися в суд з позовом до Сілецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, третьої особи Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначають, що [INFO] померла [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина в обсяг якої входить 1/5 частка житлового будину за адресою: [ADDRESS] , який відносився до типу колгоспний двір. Позивач [PERSON] є спадкоємцем майна померлого за заповітом, проте їй було відмовлено в оформленні права на спадкове майно, а тому право позивача може бути захищено лише в судовому порядку. Ухвалою суду від 09.10.2019 провадження в справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , адвокат Білик Р.О. в підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, з приводу задоволення позову не заперечує. Треті особи у підготовче засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, подав заяву в якій просить розглядати справу у відсутності державного нотаріуса. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Відповідно до виписки №701 від 01.12.2016 з погосопдарської книги [ADDRESS] , виданої Сілецькою сільською радою, вбачається, що станом на 30.04.1990, голова домогосподарства [PERSON] . В погосподарській книгі [ADDRESS] станом на [INFO] зазначено: Суспільна група господарства - двір колгоспний. Голова господарства [PERSON] ,[INFO]., (померла). Члени господарства [PERSON] , [INFO]., дочка, [PERSON] ,[INFO]., зять, [PERSON] , [INFO]., внучка, [PERSON] , [INFO]., внук. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співласниками будинковолодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] кожному з них, як членам колишнього колгоспного двору, належить по 1/5 частці вказаного будинку. Відповідно до ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963р.) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Сілецької сільської радою Кам`янка-Бузького району Львіської області 01.09.2016, [PERSON] померла [INFO] . Судом встановлено, що до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] входить 1/5 житлового будинку по [ADDRESS] , який відносився до типу колгоспний двір, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на будівлі від 30.04.1990. Відповідно до довідки №700 від 16.11.2016, виданої виконкомом Сілецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, про те, що померла [PERSON] , постійно до дня смерті [INFO] , була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . Разом з нею до дня смерті були зареєстровані і проживали дочка - [PERSON] ,[INFO]., зять [PERSON] ,[INFO]., внук [PERSON] ,[INFO].. За даною адресою зареєстровані і в даний час. 10.11.2004 [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що законом матиме право - своїй дочці [PERSON] , що мешкає в селі Сілець Кам`янка-Бузького району Львівської області Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Позивачу було відмовлено в оформлені права на житловий будинок, що підтверджується листом приватного нотаріуса Кам`янка-Бузького нотаріального округу Львівської області Робак Л.А. від 27.11.2019 №1491/01-16. До 01 січня 2013 р. Державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно вимог, які визначені ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Судом встановлено, що рішення про розподіл часток майна вищевказаного колгоспного двору між його членами Сілецька сільська рада не виносила і державна реєстрація прав власності їхніх часток не здійснювалась. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5, Затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої, але оформити своє право на спадкове майно не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовились від належної їм частки в майні колгоспного двору по [ADDRESS] . Згідно п .2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. А відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Згідно ч. 3 цієї ж статті 347 ЦК у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Оскільки, частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки. Відповідно до ст. 121 УК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх члені двору. Таким чином, суд вважає за можливе прийняти відмову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від належних їм частки у майні колишнього колгоспного двору та з врахуванням належної позивачу [PERSON] частки у майні колишнього колгоспного двору, та частки успадкованої після сметрі [PERSON] визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved