Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] (далі Позивач-1) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач-1) про визначення місця проживання їхньої неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Звернення до суду мотивує тим, що з 17.02.2001 року по 06.04.2004 року перебувала з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Красногвардійського районного суду за тієї обставини, що Відповідач у період з 2003 по 2004 рік перебував у слідчому ізоляторі у зв'язку з обвинуваченням за ч.1 ст.309 КК України. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з Позивачкою. Однак, з жовтня 2014 року їхня дочка забажала жити зі своїм батьком - Відповідачем у справі [PERSON] і переїхала проживати за місцем його мешкання за адресою: [ADDRESS]. Через невиконання рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення аліментів, заборгованість за якими станом на 05.05.2015 складає 21008,17 грн., Відповідач переконав неповнолітню дитину жити разом із ним щоб уникнути сплати аліментів. Позивач-1 зазначає що згідно акту обстеження житлово-побутових умов Відповідач-1 має всі необхідні умови для виховання та розвитку їхньої неповнолітньої дитини. Крім того, комісія з питань захисту дитини при Органі опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, враховуючи інтереси та побажання дитини, визнала за доцільне місце проживання дитини саме з батьком - Відповідачем у справі [PERSON]. Тому, враховуючи інтереси та побажання дитини, можливість Відповідача-1 самостійно виховувати їхню спільну дочку, Позивачка вважає за необхідне визначити місцем проживання та адресної реєстрації за місцем прописки батька малолітньої - з Відповідачем у справі [PERSON]. Просила суд задовольнити заявлені нею вимоги, визначити місцем проживання дитини разом з її батьком за адресою: [ADDRESS], зобов'язати Відповідача зареєструвати їхню неповнолітню дочку за місцем своєї реєстрації, а також стягнути з Відповідача на її користь сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 243,60 грн. (а.с.2-3, 45). Відповідач-1 у свою чергу звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів та визначення місця проживання неповнолітньої дитині, в якій просив суд стягувати з Відповідача-2 [PERSON] аліменти на його користь на утримання їхньої неповнолітньої доньки у розмірі 760,0 грн. з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 03.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття; призупинити нарахування аліментів за виконавчим листом №2-2478 від 10.11.2011 року на користь [PERSON] з 03.10.2014 року та перерахувати борг; а також визначити місцем проживання їхньої неповнолітньої дитини разом її матір'ю - Відповідачем-2 за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] Відповідач-2 у свою чергу надала письмові заперечення на зустрічну позовну заяву Позивача-2 [PERSON], в яких з посиланням на норми сімейного законодавства України з приводу обов'язку батьків сплачувати аліменти та на Принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, просила суд відмовити [PERSON] в задоволенні заявлених ним позовних вимог у повному обсязі (а.с.43-44, 45, 46-58). В подальшому Позивач-2 [PERSON] надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив лише стягнути з Відповідача-2 на його користь матеріальні витрати на придбання одягу для доньки у розмірі 3246,84 грн., відшкодування моральної шкоди на його користь у розмірі 1700,0 грн. йому та дитині, а також притягнути Відповідача-2 до адміністративної відповідальності за нанесення їхній неповнолітній дитині тілесних ушкоджень (а.с.104). Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні Позивач-1 підтримала заявлені нею позовні вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позові. Просила суд задовольнити їх і визначити місце проживання їхньої неповнолітньої дитин6и [PERSON] саме з її батьком - Відповідачем-1 у справі [PERSON], який має більш належні умови для проживання дитини. Суду пояснила, що вдома у неї неналежні умови за для проживання, дуже холодно та волого. Її квартира знаходиться в аварійному стані та потребує ремонту. Крім того, дитина з жовтня 2014 року мешкає у свого батька, оскільки бажає жити саме з ним. Також посилалася на те, що Відповідач-1 має заборгованість зі сплати аліментів і не сплачує їх, а усі витрати на дитину несе саме вона. В судовому засіданні Відповідач-1 за первісним позовом заявлені позовні вимоги не визнав. Просив суд залишити позов без задоволення, оскільки на його погляд дитина повинна саме жити зі своєю матір'ю. Також пояснив, що він теж несе витрати на утримання дитини, яка з жовтня 2014 року мешкає разом із ним. Опитана в судовому засіданні в якості свідка мати Відповідача-1 [PERSON] підтвердила фактпроживання своєї неповнолітньої онуки [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] (а.с.79) Опитана в судовому засіданні неповнолітня донька сторін [PERSON], [INFO], суду пояснила що бажає тільки жити саме у свого батька [PERSON], оскільки той має належні умови для проживання і краще до неї відноситься. Її мати ставилася до неї дуже погано. Заслухавши пояснення сторін за первісним позовом та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що Позивач-1 та Відповідач-1 з 17.02.2001 року по 06.04.2004 року перебувала з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції міста Дніпропетровська 17.02.2001 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка у теперішній час мешкає зі своїм батьком - Відповідачем-1 у справі [PERSON] (а.с.6, 16, 82). Факт проживання неповнолітньої дитини сторін разом зі своїм батьком [PERSON] з жовтня 2014 року підтверджується поясненнями сторін, свідка [PERSON] - бабусі дитини, а також поясненнями самої неповнолітньої [PERSON], опитаної в судовому засіданні. Шлюб між сторонами розірвано 06.04.2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 06.04.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції міста Дніпропетровська (а.с.4). Як вказує у своєму позові Позивач-1, розірвання шлюбу відбулося за рішенням Красногвардійського районного суду за тієї обставини, що Відповідач-1 у період з 2003 по 2004 рік перебував у слідчому ізоляторі у зв'язку з обвинуваченням за ч.1 ст.309 КК України (а.с.2). Згідно «Висновку органу опіки та піклування Ленінської районної у місті ради» від 17.02.2015, - комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради вважає за доцільне в інтересах малолітньої дитини [PERSON] [INFO], визначити місцем її проживання саме з її батьком [PERSON] (а.с.8). Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з Позивачкою. Однак, з жовтня 2014 року їхня дочка забажала жити зі своїм батьком - Відповідачем у справі [PERSON] і переїхала проживати за місцем його мешкання за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В даному конкретному випадку на момент розгляду справи дитині сторін [PERSON], [INFO], вже виповнилося 15 років, тому згідно з ввище приведеною нормою Сімейного кодексу України вона сама має право визначитися зі своїм місцем проживання (а.с.6, 23). Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні 27.01.2016 пояснила суду, що бажає жити саме у свого батька - Відповідача-1 у справі [PERSON] (а.с.105-106). Таким чином первісний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. Тому суд задовольняє у повному обсязі позов Позивача-1 [PERSON] до Відповідача-2 [PERSON], визначає місце проживання їхньої дитини [PERSON], [INFO], саме з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а також згідно ст.88 ЦПК України стягує з Відповідача-1 на користь Позивача-1 судовий збір у розмірі 243,6 грн., сплачений нею при зверненні до суду (а.с.1). Відповідач-1 (далі Позивач-2) звернувся до суду із зустрічним позовом заявою до [PERSON] (далі Відповідач-2) про стягнення аліментів та визначення місця проживання неповнолітньої дитині, в якій просив суд стягувати з Відповідача-2 [PERSON] аліменти на його користь на утримання їхньої неповнолітньої доньки у розмірі 760,0 грн. з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 03.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття; призупинити нарахування аліментів за виконавчим листом №2-2478 від 10.11.2011 року на користь [PERSON] з 03.10.2014 року та перерахувати борг; а також визначити місцем проживання їхньої неповнолітньої дитини разом її матір'ю - Відповідачем-2 за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS] У процесі судового розгляду Позивач-2 [PERSON] надав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив лише стягнути з Відповідача-2 на його користь матеріальні витрати на придбання одягу для доньки у розмірі 3246,84 грн., відшкодування моральної шкоди на його користь у розмірі 1700,0 грн. йому та дитині, а також притягнути Відповідача-2 до адміністративної відповідальності за нанесення їхній неповнолітній дитині тілесних ушкоджень, датовану 27.01.2016. (а.с.104). Потім Позивачем-2 було подано другу заяву від 28.02.2016 про уточнення позовних вимог, в якій він лише просив суд стягнути з Відповідача-2 на його користь матеріальні витрати на лікування і придбання одягу для неповнолітньої дитини у розмірі 1534,72 грн. за січень-лютий 2016 року, що на 1712,12 грн. менше від первісно заявленої суми (3246,84 грн. - 1534,72 грн. = 1712,12 грн.). При цьому не роз'яснив у своєї заяві те, чи слід стягувати лише останню суму в розмірі 1534,72 грн., чи плюсувати її з разом з першою сумою в розмірі 3246,84 грн. (а.с.108). Інших вимог в заяві про уточнення позовних вимог Позивачем-2 не заявлено і первісні вимоги не зазначені. Таким чином, в уточнених позовних вимогах Позивач-2 вже не порушує перед судом питання з приводу стягнення з Відповідача-2 [PERSON] на його користь аліменти на утримання їхньої неповнолітньої доньки у розмірі 760,0 грн. з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 03.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття; призупинити нарахування аліментів за виконавчим листом №2-2478 від 10.11.2011 року на користь [PERSON] з 03.10.2014 року, перерахувати борг зі сплати аліментів, а також щодо визначення місцем проживання їхньої неповнолітньої дитини разом з Відповідачем-2 за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS], як це було заявлено ним раніше (а.с.21, 34). Тому судом розглядалися лише заявлені Позивачем-2 уточнені позовні вимоги за зустрічним позовом (а.с.104). Відповідач-2 у свою чергу 01.03.2016 та 01.04.2016 двічі подавала не підписані нею заперечення проти зустрічного позову, до яких додала дані про свої витрати на дитину (а.с.111-113, 114-115, 120-121, 122-126). У судовому засіданні Позивач-2 підтримав заявлені ним уточнені позовні вимоги, просив суд задовольнити їх, стягнути з Відповідача-2 на його користь матеріальні витрати на придбання одягу для доньки та відшкодування моральної шкоди в сумі 1700 грн., а також притягти Відповідача-2 до адміністративної відповідальності за спричиненні їхньої доньки тілесних ушкоджень. Будь яких пояснень з приводу конкретної суми матеріальних витрат, що підлягають стягненню з Відповідача-2 на його користь, суду не надав. Відповідач-2 уточнені позовні вимоги не визнала, в тому числі й з причин, викладених у запереченнях. Просила суд відмовити Позивачу-2 у задоволені заявлених ним вимог. Суду пояснила, що вона також несла витрати на утримання їхньої доньки і щоПозивач-2 безпідставно і бездоказово звинувачує її у спричиненні тілесних ушкоджень дитини, оскільки та отримала тілесні ушкодження сама. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як зазначалося вище, згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Суд вважає, що уточнені позовні вимоги Позивача-2 не підлягають задоволенню з наступних з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, Позивач-2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 21008,17 грн. (а.с.9) і що обидві сторони несуть витрати на утримання їхньої неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.86-90, 94-100, 114-115, 122-126). Утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття є обов'язком їхніх батьків. При цьому, заявляючи вимогу про стягнення матеріальних витрат у розмірі 3246,84 грн., а потім зменшивши цю суму до 1534,72 грн., Позивач-2 не надав суду з цього приводу жодного розрахунку, а також не розписав і пояснив причину зменшення суми витрат та за який період часу виникла перша сума у розмірі 3246,84 грн.. Зокрема, якщо в уточнених позовних вимогах від 27.01.2016 ведеться мова просто ведеться мова просто про стягнення матеріальних витрат у розмірі 3246,84 грн. взагалі (а.с.104), то у наступній заяві про уточнення позовних вимог від 28.02.2016 Позивач-2 вже просить стягнути з Відповідача-2 на його користь лише матеріальні витрати на дитину за січень-лютий 2016 року в сумі 1534,72 грн. (а.с.108). Тобто, текст заяви е незрозумілим і сам Позивач-2 не надав пояснень з приводу того, чи слід складати обидві суми разом чи стягнути з Відповідача-2 на його користь лише останню «уточнену» суму в розмірі 1534,72 грн.. Тому суд приходить до висновку, що зазначена уточнена позовна вимога Позивача-2 не підлягає задоволенню. Не підлягає задоволенню і вимога з приводу стягнення з Відповідача-2 на користь Позивача-2 відшкодування моральної шкоди в сумі 1700 грн. за тих обставин, що у самій заяві Позивач-2 не зазначив і в судовому засіданні не пояснив те, в чому саме полягає спричинення йому та їхній доньці моральної шкоди та яким чином вона взагалі була спричинена. Також не підлягає задоволенню третя вимога Позивача-2 з приводу притягнення Відповідача-2 до адміністративної відповідальності за нібито спричинення нею тілесних ушкоджень їхній доньки [PERSON], [INFO], оскільки заявлена вимога взагалі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і виходить за його межі. Таким чином, суд приходить до того висновку, що право Позивача-2 не є порушеним і тому не підлягає захисту. З оглядом на викладене суд вважає за необхідне залишити без задоволення уточнений позов Позивача-2 [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних витрат та моральної шкоди. Позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання їхньої доньки [PERSON], [INFO], з батьком дитини підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст.88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243,60 грн., сплачений при зверненні до суду, а також судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved