Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до справу з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції, ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, в якому зазначила, що [INFO] року померла [PERSON], що є бабусею позивачки. Після її смерті відкрилась спадщина за законом у вигляді житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] (в порядку ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року) був син померлої [PERSON], який прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном, оскільки проживав в спадковому житловому будинку разом з матір'ю на день її смерті, але під час життя не оформив правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який спадкоємець успадкував після смерті матері в порядку ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, але під час життя не встиг переоформити та зареєструвати на своє ім'я. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: донька - [PERSON], дружина - [PERSON], син - [PERSON], які прийняли спадщину в передбаченому законом порядку, згідно чого було заведено спадкову справу за № 27/08 рік. Заповіту спадкоємець не залишав. Інших спадкоємців за законом, заповітом та які б мали право на обов'язкову частку спадщини не має. Позивачка зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом та до теперішнього часу спадщину не оформили, зверталися до нотаріальної контори з відмовою від спадщини у вигляді належної їм частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на користь позивачки, але внаслідок збігу шестимісячного строку такої можливості вже не має, тому вони звернулися до позивачки, щоб вона компенсувала їм вартість належної кожному з них 1/3 частини житлового будинку у розмірі 10000 гривень, котру кожен з них прийняв, але не оформили на своє ім'я. своє звернення до позивачки по виплаті їм компенсації за частку спадкового житлового будинку відповідачі мотивували тим, що житлова площа будинку складає 22,8 кв.м., належна їм частка є незначною по 7,6 кв.м., і не може бути виділена в натурі та спільне користування та володіння житловим будинком є неможливим, коштів на оформлення спадщини у відповідачів відсутні, сплачувати поточні ремонти будинку вони не мають можливості, жити в будинку наміру не мають, крім того житловий будинок вимагає проведення капітального ремонту, що вимагає значних коштів. Через небажання відповідачів оформляти на себе спадщину вони отримали від позивачки 5000 грн. кожний за прийняту ними спадщину у вигляді 1/3 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Також позивачка зазначає, що на день смерті батька та до теперішнього часу проживає в спадковому будинку, несе витрати по утриманню будинку та сплачує комунальні платежі, провела капітальний ремонт в будинку, провела до будинку водопостачання, здійснює сплату земельного податку за користування присадибною ділянкою, сплачує всі необхідні комунальні платежі. Всі документи на будинок знаходяться лише у позивачки. Відповідачі будинком не користуються, не сплачують комунальні платежі по утриманню будинку, мають на праві власності житловий будинок де постійно проживають. Поділити спірний будинок технічно, відповідно до їхніх часток та виділити в натурі неможливо, а відповідачі на сьогодні просити і отримали від позивачки компенсацію за прийняту ними спадщину після смерті [PERSON] Крім того, позивачка вважає, що спільне проживання усіх в одному житловому будинку, є неможливим та незручним. Житловий будинок є неподільною річчю, збудований для проживання однієї сім'ї. На теперішній час позивачка бажає оформити своє право на спадщину за законом на житловий будинок в нотаріальній конторі, але не має можливості, оскільки під час життя батько не зареєстрував право власності на спадковий житловий будинок на своє ім'я. на теперішній час позивачка не має змоги отримати та зареєструвати в Реєстраційній службі Запорізького районного управління юстиції дублікат правовстановлюючого документу на ім'я померлого, тому що правоздатність фізичної особи припиняється з її смертю. Позивачка вважає, що право власності на спадковий житловий будинок має бути повністю визнане за нею, оскільки на сьогоднішній день вона має на руках заяву відповідачів, з якої вбачається, що вони отримали від неї компенсацію за належну кожному з них 1/3 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивачка не з'явилась, представник позивачки надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, просить задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, однак надали суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, заперечень проти позовних вимог не мають. Треті особи - Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції, ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явилися, про день, час і місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, просять суд розглядати справу без їх участі. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть виданого на ім'я [PERSON], вбачається, що вона померла [INFO] року, актовий запис № 42, серія [NUMBER]. Згідно свідоцтва про смерть виданого на ім'я [PERSON], вбачається, що він померла [INFO] року, актовий запис № 01, серія [NUMBER]. Судом встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: донька - [PERSON], дружина - [PERSON], син - [PERSON], які прийняли спадщину в передбаченому законом порядку, згідно чого було заведено спадкову справу за № 27/08 рік. Заповіту спадкоємець не залишав. Інших спадкоємців за законом, заповітом та які б мали право на обов'язкову частку спадщини не має. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом та до теперішнього часу спадщину не оформили, зверталися до нотаріальної контори з відмовою від спадщини у вигляді належної їм частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на користь позивачки, але внаслідок збігу шестимісячного строку такої можливості вже не має, тому вони звернулися до позивачки, щоб вона компенсувала їм вартість належної кожному з них 1/3 частини житлового будинку у розмірі 10000 гривень, котру кожен з них прийняв, але не оформили на своє ім'я. Своє звернення до позивачки по виплаті їм компенсації за частку спадкового житлового будинку відповідачі мотивували тим, що житлова площа будинку складає 22,8 кв.м., належна їм частка є незначною по 7,6 кв.м., і не може бути виділена в натурі та спільне користування та володіння житловим будинком є неможливим, коштів на оформлення спадщини у відповідачів відсутні, сплачувати поточні ремонти будинку вони не мають можливості, жити в будинку наміру не мають, крім того житловий будинок вимагає проведення капітального ремонту, що вимагає значних коштів. Через небажання відповідачів оформляти на себе спадщину вони отримали від позивачки 5000 грн. кожний за прийняту ними спадщину у вигляді 1/3 частки житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. На день смерті батька та до теперішнього часу позивачка проживає в спадковому будинку, несе витрати по утриманню будинку та сплачує комунальні платежі, провела капітальний ремонт в будинку, провела до будинку водопостачання, здійснює сплату земельного податку за користування присадибною ділянкою, сплачує всі необхідні комунальні платежі. Всі документи на будинок знаходяться лише у позивачки, що підтверджується наданим до суду: Актом № 426013 погодження рахунків за спожиту електричну енергію, Актом про пломбування елементів розрахункового засобу обліку електричної енергії, договір про користування електричною енергією, а також Акт водоканалу, в яких зазначено споживача [PERSON] Факт належності [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 16.10.1970 року за № 2-6103. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2014 року, виданою Кравцовою Л.М., державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори, позивачці було відмовлено з причини відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого [PERSON], який помер [INFO] року на жилий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших власників. Якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї. Відповідно до ст. 358 ЦК України у разі неможливості спільного користування майном, один з співвласників має право вимагати від інших співвласників матеріальну компенсацію за свою частку в майні в спільній власності. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом чи за законом. На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 5 ст. 1268 незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки правовідносини по спадкуванню після смерті [PERSON], померлої [INFO] року відкрились в 1988 році, то при розгляді спору необхідно також керуватись нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла під час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом, якщо останнього не було, тоді право на спадщину одержують спадкоємці першої черги за законом. Спадкоємцями за законом є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а саме в результаті укладання угод. Згідно пункту 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: «Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом (за заповітом) осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи». Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року вбачається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2011 року № 868 правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 цієї ж статті передбачено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У відповідності до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визначаються державою. Враховуючи, те що правовідносини по виникненню права власності на будинок виникли до 01.01.2004 року, згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Згідно ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб.

Outcome: approved