Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивачка 01.09.2017 року звернулася до суду з позовом до ТОВ «Поліал Україна» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 01.06.2016 року між нею та відповідачем укладено трудовий договір, відповідно якого позивачка прийнята на роботу до ТОВ «Поліал Україна» на посаду прибиральниці. 07.02.2017 року трудовий договір розірвано. Оскільки після розірвання трудового договору відповідач не провів розрахунок та виплату належних позивачу виплат, вона вимушена звернутися з позовом до суду. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Ільченко Н.А. Ухвалою суду від 05.09.2017 року провадження у справі було відкрито. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у звязку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді Ільченко Н.А. Іванової О.І., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. Ухвалою суду від 29.05.2018 року справу прийнято до свого провадження, з призначенням до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 27.08.2018 року. З 23.07.2018 року по 23.08.2018 року суддя перебувала у щорічній відпустці. Сторони у судове засідання призначене на 27.08.2018 року не зявилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 27.08.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2018 року. Позивачка у судове засідання призначене на 09.10.2018 року не зявилася, надала суду заяву щодо розгляду справи за її відсутністю. Представник відповідача ТОВ «Поліал Україна» у судове засідання призначене на 09.10.2018 року не зявився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Розгляд справи відкладено на 02.11.2018 року. Позивачка [PERSON]П в судове засідання призначене на 02.11.2018 року не зявилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява позивачки щодо розгляду справи за її відсутністю. Представник відповідача ТОВ «Поліал Україна» в судове засідання не зявився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, поважних причин неявки\~ суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надано. Суд, у зв`язку з неявкою представника відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності представника відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. 05.11.2018 року суддя перебувала у відрядженні. У звязку\~з цим,\~датою складення\~цього судового\~рішення є 09.11.2018 року. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що\~між позивачкою по справі, [PERSON], та ґтов «Поліал Україна» 01.06.2016 року було укладено трудовий договір, відповідно до якого вона була прийнята на роботу до ТОВ «Поліал Україна» на посаду прибиральниці. 07.02.2017 року трудовий договір розірвано. На час звільнення у ТОВ «Поліал Україна» перед позивачкою існувала заборгованість за червень 2016 року, січень 2017 року та 4 робочі дні лютого 2017 року. у розмірі 625,50 гривень по виплаті заробітної плати за червень 2016 року; 3\~800,00 грн. за січень 2017 року; 723,80 гривень в розрахунок відшкодування заборгованості по заробітній платі за 4 робочі дні лютого 2017 року; 2035,20 гривень в рахунок відшкодування заборгованості по компенсації за невикористану відпустку; 39\~266,60 гривень в рахунок відшкодування заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; 10 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статі 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинний сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Після розірвання трудового договору ТОВ «Поліал Україна» не провів розрахунок та виплату належних [PERSON] виплат. Як вбачається з розрахунку заборгованості по невиплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, станом на 05.12.2017 року заборгованість складає: 625,50 гривень в рахунок відшкодування заборгованості по заробітній платі за червень 2016 року; 3 800,00 грн. за січень 2017 року; 723,80 гривень в розрахунок відшкодування заборгованості по заробітній платі за 4 робочі дні лютого 2017 року; 2035,20 гривень в рахунок відшкодування заборгованості по компенсації за невикористану відпустку; 39 266,60 гривень в рахунок відшкодування заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; а всього 46\~451,10 гривень (а.с.40). В судовому засіданні також встановлено, що у зв'язку з відмовою відповідача у виплаті належних позивачці виплат, вона залишилася без засобів до існування, втратила душевний спокій, нервує та переживає. Суд вважає, що з вини відповідача порушені цивільні права позивача, що виразилися в порушенні нормальних життєвих зв'язків, позивач переніс моральні переживання. Відповідності ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними а п.13 постанови від 13.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за змінами, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема невиплати належних йому грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості визначає суму моральних збитків в розмірі 1 000,00 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial