Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивачка 27.12.2018 року звернулася до суду з указаним позовом, у якому просила визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свій позов мотивувала тим, що їй на підставі рішення народного суду Тростянецького району Сумської області від 05.12.1982 року на праві власності належить будинок [ADDRESS] Відповідачка в будинку не проживає понад один рік без поважних причин. У 1991 році відповідачка зареєструвала своє місце проживання. Приблизно у 2008 році виїхала на постійне місце проживання в м.Москва, має там постійне місце роботи, повертатися не збирається. З цього моменту жодного разу не з'являлася в домоволодінні. Ухвалою суду від 10.01.2019 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Також пояснила, що реєстрація відповідачки у квартирі перешкоджає їй в отриманні субсидії. Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідачки не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON] відповідно рішення народного суду Тростянецького районного суду від 05.12.1982 є власником будинку по [ADDRESS] (а.с. ). Відповідно до довідки наданої Тростянецькою міською радою №11620 від 04.12.2018 року [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою разом із відповідачкою [PERSON]. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON] підтвердили, обставини викладені у позові, зазначивши, що відповідачка дійсно більше 1 року не проживає за місцем своєї реєстрації. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог статей 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідачка не проживає у спірному будинку понад 10 років, її особисті речі в ньому не зберігаються, витрат на утримання спірного житла відповідачка не несе, поважних причин її не проживання в цьому будинку не установлено, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON], такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS].

Outcome: approved