Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась у суд із позовом до відповідачки [PERSON] у якому просить розірвати між сторонами шлюб, зареєстрований 16 вересня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3293; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що сімейне життя спочатку складалось добре. Однак, протягом останніх років стосунки між сторонами поступово погіршувались. Через різні погляди на шлюб і сім'ю, нехтування сімейними цінностями із сторони відповідача, виникнення непорозумінь, сварок, відсутність взаємоповаги, любові,- всі ці обставини стали причиною для формального існування сімейних відносин. Останніх півтора роки спільного господарства не ведуть. Фактично шлюбні відносини припинились остаточно та існують лише формально. Примирення та збереження сімї неможливе. Від шлюбних відносин у сторін є двоє дітей. Відтак, між сторонами виник спір про право, а тому просить у відповідності до ст. ст. 109, 112 Сімейного кодексу України задовольнити позовні вимоги повністю. Вирішити питання розподілу судових витрат. У вступному слові сторона позивача в усній формі виклали зміст та підстави свої вимог та надали аналогічні пояснення щодо них. Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 03 жовтня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 15 січня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні у вступному слові сторона позивача в усній формі виклали зміст та підстави свої вимог та надали аналогічні пояснення щодо них. У судовому засіданні у вступному слові відповідач виклав спочатку свої заперечення на позов, однак згодом після повідомлення стороною позивача обставин не бажання надалі підтримувати шлюбні відносини не заперечив проти розірвання шлюбу між сторонами. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 16 вересня 2006 року сторони уклали шлюб, який зареєстрованим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 3293, що підтверджено оригіналом свідоцтва про шлюб від 16.09.2006 серії 1_СГ № 049151 / арк. спр. 7/. У звязку із наявністю підстав для розірвання шлюбу, позивач звернувся в суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, згідно з частини 1 статті 112 цього Кодексу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Разом із тим, суд установив, що сторони міцної сім'ї не створили, не підтримують шлюбних відносин, у звязку із чим такі фактично припинились. Також, суд враховує фактичні взаємини між подружжям. Протягом останніх півтора роки сторони спільного господарства не ведуть. Дана обставина не заперечується відповідачем, а відтак приймається судом до уваги. Попри те, суд бере до уваги, що у сторін від шлюбних відносин народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями свідоцтв про народження / арк. спр. 8, 9 /. Таким чином, аналізуючи відповідні положення норм права та враховуючи встановлене, суд дійшов висновку, що позов підставний, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі; при обставинах, зазначених позивачем у позові та підтверджених у суді, в останньої відсутні які-небудь почуття до відповідача та збереження такого шлюбу суперечить його інтересам. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо припинення шлюбу, підлягає захисту, шляхом задоволення позову повністю. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у статті 112 Сімейного кодексу України та на яку вірно посилався позивач [PERSON] у поданому позові поряд із загальною нормою права закріпленою у ст. 109 цього Кодексу. Під час розгляду справи судом не встановлено інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи, однак, не зазначались сторонами та стосувались предмету доказування. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн.\~ Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов наступного. Відповідно до попереднього розрахунку ,проведеного позивачкою у позовній заяві, до судових витрат віднесено також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2600,00 грн. з яких: 880 грн підготовка позову, 1720 грн представництво у суді. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи убачається, що між адвокатом [PERSON] та позивачкою [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги № 37/18 від 17.08.2018, що підтверджено витягом з такого договору. Згідно з ним, гонорарні відносини між адвокатом та довірителем викладені у додатку до даного договору. Такий додатком суду не подано. Таким чином, суд прийшов переконання, що оскільки стороною позивача не подано жодних доказів у відповідності до ст.\~ст. 76-81 ЦПК України, які б підтверджували витрати за укладеним договором про надання правничої допомоги, у відповідності до\~ст. 137 ЦПК України, а відтак у розподілу судових витрат з цього питання необхідно відмовити.

Outcome: approved