Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивачка 04.11.2015 року звернулась до суду із позовом про визнання пункту 6.2 договору кредиту №338-01108-К від 22.08.2008 року недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який в подальшому був перейменований в ПАТ «Укрсоцбанк», був укладений договір кредиту №338-01108-К згідно якого відповідач надав позивачу споживчий кредит у сумі 50000,00 доларів США строком до 21.08.2023 року, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користуванням кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. До договору кредиту було включено п.6.2, який містить третейське застереження. Вважає, що положення п.6.2 до кредитного договору не відповідають вимогам закону та підлягають визнанню судом недійсними, так як передумовою укладення будь-якої третейської угоди та однією з підстав звернення до третейського суду відповідно до ст.2 ч.1 Закону України «Про третейські суди» є наявність спору, який вже існував на час укладення такої угоди. Разом з тим, між сторонами не існувало ніякого спору на час, коли вони уклали угоду про передачу спору на вирішення третейського суду у формі третейського застереження при укладенні договору кредиту. Відповідно до ст.203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Вважає, що умова договору, викладена в п.6.2 кредитного договору щодо третейського розгляду спорів, суперечить положенням ст.2 ч.1 Закону України «Про третейські суди», а відтак п.6.2 договору підлягає визнанню судом недійсним. Крім того, згідно Положення «Про постійно діючий Третейський суд при асоціації українських банків» Асоціація українських банків є засновником Третейського суду. До складу Ради Асоціації згідно її Статуту входять посадові особи ПАТ «Укрсоцбанк». Вважає, що Третейський суд при Асоціації українських банків є фактично структурним підрозділом Асоціації, діяльність якої відповідно до статутних документів спрямована на захист прав банків. Також вважає, що укладений договір кредиту є договором приєднання в розумінні ст.634 ч.1 ЦК України, так як він є типовим договором відповідача про надання споживчих кредитів, а позивач, як друга сторона за договором, не могла запропонувати свої умови договору. Таким чином, при укладанні договору кредиту відповідач фактично зобов'язав позивача додатково укласти інший правочин, а саме третейську угоду, якою встановив обов'язок позивача погодитись розглядати спори між сторонами договору у визначеному відповідачем [PERSON] суді при Асоціації українських банків. Відповідно до ст.11 ч.5 п.2 Закону України «Про захист прав споживачів» такі умови є, на її думку, несправедливими, а положення договору, до якого включено несправедливі умови, мають бути визнані недійсними, як передбачає ст.18 ч.5 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить визнати п.6.2 договору кредиту недійсним та витрати щодо сплати судового збору віднести на рахунок відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовільнити, в подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача з позовом не згодна, надала заперечення. Вважає, що підстав для визнання третейського застереження недійсним немає. Просить в задоволенні позову відмовити. Крім того, як зазначив представник відповідача, враховуючи принцип свободи договору, позивач самостійно вирішила згодитися з умовами, підписаного нею кредитного договору. В подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що 22.08.2008 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який в подальшому був перейменований в ПАТ «УКРСОЦБАНК», був укладений договір кредиту № 338-01108-К, відповідно до якого відповідач надає позивачу споживчий кредит у сумі 50000,00 доларів США строком до 21.08.2023 року (а.с.8-14). Відповідно до п.6.1 договору кредиту всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути в зв'язку з укладанням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. Пунктом 6.2 договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони,

Outcome: dismissed