Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В позові посилається на те, що з відповідачем вона уклала шлюб 19 квітня 2007 року, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 9. За час спільного проживання з відповідачем у них народилося двоє дітей донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони люди різних характерів, поглядів на життя, шлюб та сімю. Вони втратили повагу одне до одного, між ними відсутнє взаємопорозуміння. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, зраджував їй з іншими жінками. Шлюб носить формальний характер. Їх з відповідачем сімя розпалася, він проживає з іншою жінкою. Просить суд винести рішення, яким шлюб між нею та відповідачем розірвати. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище чоловіка - [PERSON]. В позові позивачка також зазначила, що неповнолітні діти проживають разом з нею, знаходяться на її забезпеченні та вихованні. Відповідач постійно виїжджає на заробітки дітьми не опікується. Просить суд визначити місце проживання дітей разом з нею та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошові сумі у розмірі по 2000 гривень щомісяця на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. У позовній заяві просила суд справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився. До суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] про розгляд справи у відсутності відповідача та представника. У даній заяві відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з [PERSON], а позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково та просить стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 квітня 2007 року у виконавчому комітеті Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 09, що стверджується оглянутим оригіналом свідоцтва про одруження (а.с.7). Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.8, 9). Причиною розірвання шлюбу є протилежність поглядів сторін на шлюб та сімю. Подружжя втратило повагу одне до одного, між ними відсутнє взаємопорозуміння. Шлюб сторін носить формальний характер. Як вбачається з довідки № 401 від 14.06.2018 року, виданої Велятинською сільською радою відповідач [PERSON] постійно виїжджає на заробітки за межі України. Відповідно до акту обстеження депутата Велятинської сільської ради [PERSON] від 11.06.2018 року [PERSON] за місцем реєстрації у с. Велятино по вул. Прикордонників, 70 Хустського району відсутній, постійно виїжджає на заробітки. Отже, фактично неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач [PERSON] зобовязання по утриманню дітей належно не виконує, матеріальної допомоги на їх утримання позивачці не надає. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка стверджує про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі, його формальність та невиконання прямого призначення шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації, а тому його доцільно розірвати. Крім того, доцільним буде визначити місце проживання дітей сторін разом з їх матірю [PERSON]\~\~ Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своїх дітей, враховуючи матеріальне становище самих дітей,\~ стан здоровя та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial