Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. Позов обгрунтовують тим, що 11 березня 1999 року [PERSON] , яка діяла за себе і дітей, згідно рішення опікунської ради від 05.03.1999 року №153, [PERSON] , 1987 року народження та [PERSON] , 1990 року народження та [PERSON] , [PERSON] (далі Сторона 2) уклали угоду обміну нерухомості з [PERSON] та [PERSON] (далі Сторона 1), відповідно якої Сторона 2 обміняла квартиру [ADDRESS] , розташовану на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 51,8 кв.м., жилою площею 30,5кв.м., вартістю 11707 грн., яка належала Стороні 2 на праві власності відповідно до свідоцтва на право власності на житло, видане Звенигородським органом приватизації 29 січня 1998 року, на 14/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці розміром 1000кв.м., жила площа 61,1кв.м. з надвірними будовами, згідно довідки-характеристики БТІ, яка належала Стороні 1 , що стверджується копією угоди. Відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» угода в цей же день зареєстрована на товарній біржі «Українська» за реєстраційним номером 33516. 12.03.1999 року вказана угода була зареєстрована Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації та записана в реєстрову книгу №7 під реєстровим № 153. Згідно виданого ЧОО БТІ реєстраційного посвідчення, 14/25 житлового будинку [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності на підставі угоди обміну нерухомості, посвідченої Українською товарною біржею від 11 березня 1999 року, що стверджується копією реєстраційного посвідчення. На теперішній час позивачі вирішили розпорядитися своїм жилим будинком та звернулися до нотаріуса про нотаріальне посвідчення угоди, однак нотаріус відмовила в цьому посилаючись на те, що необхідно звернутись до суду з позовом про визнання договору дійсним у зв`язку з тим, що в інструкції про проведення нотаріальних дій не передбачено посвідчення - угод затверджених на біржі, тому посвідчити її вона не може. Угода про обмін нерухомості була виконана сторонами в повному обсязі шляхом заселення 11/25 частини жилого будинку та використання за цільовим призначенням, угода зареєстрована Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації та виданий технічний паспорт. 26.04.2002 року [PERSON] подарувала [PERSON] 11/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці розміром 1000кв.м., що стверджується копією договору дарування від 26.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Федоровою Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за №945. Тому в даний час будинок в цілому належить їх сім`ї. Земельна ділянка площею 1000кв.м., яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , господарських будівель і споруд, приватизована ними і перебуває в спільній власності. В даний час житловий будинок з надвірними спорудами належить їм в цілому, але вони не можуть в повному обсязі розпорядитися ним, так як 14/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , придбані на товарній біржі шляхом обміну нерухомості і угода про обмін нерухомості нотаріально не посвідчена, що і стало підставою для звернення до суду про визнання цієї угоди дійсною. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.05.2019 року провадження у вказаній справі відкрито, призначено підготовче засідання. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи сторони в підготовче засідання не з`явились. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з письмовою заявою про розгляд справи без їх участі, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують повністю і просять суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з письмовою заявою про розгляд справи без їхньої участі, не заперечують проти задоволення позову. Суд ухвалив провести розгляд справи у підготовчому засіданні без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що даний позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. 11 березня 1999 року [PERSON] , яка діяла від свого імені та дітей ( згідно рішення опікунської ради від 05.03.1999 року №153) [PERSON] , 1987 року народження, [PERSON] , 1990 року народження та [PERSON] і [PERSON] (далі Сторона 2) уклали угоду обміну нерухомості з [PERSON] та [PERSON] (далі Сторона 1), відповідно якої Сторона 2 обміняла квартиру [ADDRESS] , розташовану на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 51,8кв.м., жилою площею 30,5кв.м., вартістю 11707грн., яка належала Стороні 2 на праві власності відповідно до свідоцтва на право власності на житло, видане Звенигородським органом приватизації 29 січня 1998 року, на 14/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці розміром 1000кв.м., жила площа 61,1кв.м. з надвірними будовами, згідно довідки-характеристики БТІ, яка належала Стороні 1 , що стверджується копією угоди /а.с.18/. [PERSON] 17.06.2006 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] 20.08.2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» угода в цей же день зареєстрована на товарній біржі «Українська» за реєстраційним номером 33516. 12.03.1999 року вказана угода була зареєстрована Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації та записана в реєстрову книгу №7 під реєстровим № 153. Згідно виданого ЧОО БТІ реєстраційного посвідчення, 14/25 житлового будинку [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності на підставі угоди обміну нерухомості, посвідченої Українською товарною біржею від 11 березня 1999 року, що стверджується копією реєстраційного посвідчення /а.с.19/. В пункті 6 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, що є Додатком 11 до «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» від 13.12.1995 року, що діяли на той час, правовстановлюючим документом визначається договір купівлі продажу, міни, зареєстровані біржею. На теперішній час позивачі вирішили розпорядитися своїм жилим будинком та звернулися до нотаріуса про нотаріальне посвідчення угоди, однак нотаріус відмовила в цьому посилаючись на те, що необхідно звернутись до суду з позовом про визнання договору дійсним у зв`язку з тим, що в інструкції про проведення нотаріальних дій не передбачено посвідчення - угод затверджених на біржі, тому посвідчити її вона не може. Відповідно до ст. 15 закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що діяв і на момент укладення договору міни від 11.03.1999 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Відповідно до ст.241 ЦК України в редакції 18.07.1963 року за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Відповідно ст.242 ЦК України в редакції 18.07.1963 року, до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст.227 ЦК України в редакції 18.07.1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї имоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Угода про обмін нерухомості була виконана сторонами в повному обсязі шляхом заселення 11/25 частини жилого будинку та використання за цільовим призначенням, угода зареєстрована Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації та виданий технічний паспорт. Відповідно до ст.47 ЦК України в редакції 18.07.1963 року, договір може бути визнаний дійсним в судовому порядку, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дівйсною. Відповідно до абзацу 2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року «Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України від 2003 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року, при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України. Відповідно до ч.3. ст. 334 ЦК України від 2003 року право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 650 ЦК України від 2003 року встановлено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Частиною 4 ст. 656 ЦК України від 2003 року передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. 26.04.2002 року [PERSON] подарувала [PERSON] 11/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці розміром 1000кв.м., що стверджується копією договору дарування від 26.04.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Федоровою Т.О. та зареєстрованого в реєстрі за №945 /а.с.24/. Тому в даний час будинок в цілому належить сім`ї позивачів. Земельна ділянка площею 1000 кв.м., яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , господарських будівель і споруд, приватизована позивачами і перебуває в спільній власності. В даний час житловий будинок з надвірними спорудами належить позивачам в цілому, але вони не можуть в повному обсязі розпорядитися ним, так як 14/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , придбані на товарній біржі шляхом обміну нерухомості і угода про обмін нерухомості нотаріально не посвідчена. Оскільки сторони повністю виконали умови угоди обміну нерухомості, позивачі фактично володіють об`єктом нерухомості, угода обміну нерухомості не визнавалась недійсною, позивачі на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набули право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіють ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореної угоди обміну нерухомості спірного будинку в судовому порядку немає. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що передбачених законом обмежень для укладення зазначеної вище угоди судом не встановлено, угода не містить протизаконних умов та виконана повністю, сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов, суд вважає за можливе визнати дійсною угоду обміну нерухомості від 11.03.1999 року, укладену між позивачкою, яка діяла від себе і дітей ( згідно рішення опікунської ради від 05.03.1999 року №153) [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та з іншої сторони [PERSON] , [PERSON] про обмін квартири [ADDRESS] на 14/25 частини житлового будинку [ADDRESS] . Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачами. Враховуючи наведене,

Outcome: approved