Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири загальною площею 29,20 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Южна (Південна)[ADDRESS], зареєстрований 27 лютого 1998 року на Одеській товарній біржі за №22510, який був укладений між Відповідачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітніх на той час дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 03.03.1998 року №128.-стр5.-кн.173 пр., та визначити частки в праві власності на квартиру №14 загальною площею 29,20 кв.м., в будинку №31 по вул. Южна (Південна) в м. Одесі, рівними, у розмірі по 1/6 частки за кожним співвласником. У судове засідання позивачі надали спільну заяву, у якій просили слухати справу та винести рішення у їх відсутність, на підставі документів, що наявні у матеріалах справи. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, у якій позов визнав, просив слухати справу та винести рішення у його відсутність, на підставі документів, що наявні у матеріалах справи Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання не зявилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. За данними курєрської служби, Одеська товарна біржа як підприємство не існує. Вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд вважає необхідним задовольнити позов з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 27 лютого 1998 року на Одеській товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №22510 між Покупцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від себе особисто та від імені неповнолітніх на той час дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та Продавцем [PERSON]. Згідно з пунктом 1 зазначеного договору Відповідач, який є членом біржі зі статусом «Н» продав, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], діюча від себе особисто та від імені неповнолітніх на той час дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON], які є членом біржі зі статусом «Н» купили квартиру загальною площею 29,20 кв.м., яка складається з 1 кімнати житловою площею 15,4 кв.м. за адресою [ADDRESS]. Зазначений договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 03.03.1998 року №128.-стр5.-кн.173 пр. Згідно з пунктом 5 зазначеного договору, розрахунок за зазначену квартиру був виконаний у повному обсязі (6\~809, 00 гривень) до підписання цього договору, та новими власниками квартири стали Позивачі. Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статусом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Члени товарної біржі мають право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів допущених до обліку на товарній біржі. Будь-яких суперечок між Позивачами та Відповідачем немає, протизаконних умов угода не містить, договір фактично був виконаний. Відповідач виселився з квартири, був знятий з реєстраційного обліку за цією адресою, а у свою чергу Позивачі з сімєю вселилися в житло, мешкають у ньому та сплачують комунальні платежі. Однак при оформленні угоди не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст.227 ЦК УРСР 1963 р.. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 р., за договором купівлі-продажу продавець зобовязаний передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязаний прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Згідно зі ст.47 ЦК УРСР 1963 р. нотаріальна форма договору обовязкова у випадках, передбачених законом, інакше договір вважається недійсним. Незважаючи на обовязковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускає можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. Згідно з ч.2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 р., якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою виконавшей угоду сторони визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Оскільки Відповідач ухилився від нотаріального оформлення договору, на цей час Позивачі втратили можливість посвідчити правочин нотаріально, та вони не можуть розпоряджатися своєю нерухомістю на свій розсуд без визнання договору купівлі-продажу, укладеному на біржі, дійсним, право Позивачів порушено, у звязку з чим вони звернулися до суду за захистом свого майнового права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги Позивачів щодо визнання зазначеного договору купівлі-продажу квартири дійсним підлягають задоволенню. Як слідує з матеріалів справи, 02.05.2004 року помер один з покупців квартири - [PERSON], який не залишив заповіту. Тому спадкування майна після його смерті повинно було відбутися за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті померлого, є його дружина, [PERSON], та його донька, [PERSON], які також є покупцями цієї квартири та Позивачами по справі. Відповідно до ч.3 ст.1263 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємці першої черги дружина [PERSON] та донька [PERSON] не отримали свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Згідно зі ст. 355 ЦК України, майно, яке знаходиться у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає на підставах, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Оскільки в договорі №22510 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеному 27.02.1998 року на Одеській товарній біржі, не встановлено, що власність на зазначену квартиру є спільною сумісною, то вовна вважається спільною частковою. Згідно зі ст. 357 ЦК України частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток в праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з врахуванням вкладу кожного із співвласників в придбанні (виготовленні, спорудженні) майна. Таким чином, суд вважає необхідним визначити частки співвласників в праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] (Південній) в м. Одесі, є рівними, у розмірі по 1/6 частки за кожним співвласником. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved