Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулась до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу до відповідача [PERSON] з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 08.06.2013 року помер вітчим [PERSON] , який перебував у зареєстрованому шлюбі з матірю позивача [PERSON], яка померла 03.01.2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з [ADDRESS], яка належала померлому на праві приватної власності. 03.02.2012 року [PERSON] склав заповіт, в якому заповів позивачу все належне йому майно. Проте, в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом постановою державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 18.12.2013 року було відмовлено у звязку з тим, що померлий [PERSON] залишив інший заповіт, посвідчений 23.05.2013року на користь іншої особи. Заповіт складено за 15 днів до смерті [PERSON] Позивач вважає, що заповіт складений [PERSON] 23.05.2013 року на користь відповідачки є недійсним, оскільки на момент його складання вітчим не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. За декілька місяців перед смертю у [PERSON] загострилося неврологічне захворювання, він практично перестав свідомо сприймати дійсні події, часто не впізнавав знайомих, бував агресивним, що підтверджується поясненнями свідків та записами в його амбулаторній картці. Після смерті своєї дружини в січні 2013 року, вітчим став вести себе неадекватно, без причини затівав безглузді сварки, став підозрілим, часто не впізнавав позивача. Наполягає на тому, що заповідач [PERSON]Є станом на 23.05.2013 року не міг розуміти значення своїх дій та у повній мірі усвідомлювати їх, а отже його волевиявлення внаслідок впливу хворобливого стану на сприйняття ним обєктивної реальності, не було вільним та не відповідало його волі, що додатково підтверджено посмертною судово-психіатричною експертизою, що є підставою недійсності заповіту. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на підстави вказані у заяві. Відповідач та представник відповідача заперечували проти вимог позову, зазначили, що позов не визнають, вважають що відсутні належні та допустимі докази для визнання заповіту недійсним. 23.05.2013 р. [PERSON] склав заповіт на все своє майно за адресою [ADDRESS] на [PERSON], як сусідку та жінку, яка доглядала 10 років за його померлою дружиною, [PERSON] та за ним самим. У минулому [PERSON] медичний фельдшер швидкої допомоги. Крім неї за [PERSON]Є доглядати було нема кому. Позивач [PERSON] чужа людина для померлого, він її не удочеряв, вона є громадянкою [PERSON], по півроку проживала в Канаді, півроку в [PERSON], і на декілька днів приїжджала до України. Перший заповіт на користь [PERSON] був складений під тиском на той час ще живої матері, [PERSON] Після смерті матері, [PERSON] забрала речі, які належали померлій матері з квартири [PERSON] і без сварок поїхала до [PERSON]. [PERSON] навіть спілкуватися не хотів з [PERSON], тому, що вона приїжджала в [PERSON] Ріг один раз на рік, скупитися та забрати гроші матері та вітчима. Тим часом [PERSON] постійно потребував медичної допомоги, страждав ішемічною хворобою серця, постінфарктним кардіосклерозом, переніс декілька операцій. Та до останніх днів у нього був функціонуючий кишечний свищ, який потребував щоденної перевязки. Тому [PERSON] повністю доглядала за [PERSON] до останніх днів. Зробила поховання, обід, і все інше. Психічних хвороб у [PERSON] не було. Він не стояв на обліку ні в одному психоневрологічному диспансері. Всі документи на квартиру він віддав [PERSON] та благав не залишати його, тому і переробив заповіт на неї, як на єдину людину яка за ним доглядала. До останнього дня [PERSON]Є знаходився в ясній памяті, повному розумі, повністю усвідомлював значення своїх дій та його заповіт складений відповідно до ст. 203 ЦК України. При складанні [PERSON] заповіту, на користь [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] 23.05.2013 року, останній розумів значення своїх дій та міг керувати ними, вказане підтверджено допитаними свідками. У справі відсутні докази, що підтверджують факт знаходження [PERSON] на момент складання оспорюваного заповіту, станом на 23.03.2013 року, неспроможним розуміти свої дії та (або) керувати ними, що могло б бути підставою для визнання судом заповіту недійсним. Наполягають на тому, що жодна із зазначених експертиз не містить категоричного висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складення ним заповіту - 9 год. 35 хв. 23.05.2013 року розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише зазначено, що він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази, пояснення свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, вітчим позивача [PERSON] [PERSON] помер \~08.06.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 28 т.1). Померлий перебував у зареєстрованому шлюбі з матірю позивача [PERSON] (а. с. 27 т.1) , яка померла 03.01. 2013 року (а. с. 29 т.1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS], що належить померлому на праві приватної власності. 03.02.2012 року [PERSON] склав заповіт, в якому заповів [PERSON] все належне йому майно, заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 129 (а.с.24 т.1). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу відмовлено, про що вказано у постанові державного нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 18.12.2013 року, так як померлий [PERSON] залишив інший заповіт. 23.05.2013року [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.52 т.1). На підтвердження позовних вимог та заперечень до позову сторонами надані докази, які судом були досліджені. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що [PERSON] змінився в психічному стані після смерті дружини, став агресивний, підозрілий, скаржився, що в нього зникають речі. У березні 2013 року був випадок, коли свідок знайшла [PERSON] між поверхами в своєму підїзді, він був неадекватний, не впізнав свідка, не орієнтувався, свідок викликала лікаря. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] в березні 2013 року знаходячись в лікарні дзвонив йому, з проханням принести йому зубні протези, інші речі. Крім того, просив свідка викликати йому електрика, але оплатив послуги електрика дуже невеликою сумою, яка не відповідала зробленій роботі. Відмічає, що в [PERSON] була знижена память, він зразу не впізнавав свідка в підїзді чи на вулиці, потім впізнавав з запізненням. Коли свідок в травні попрохав продати гараж, [PERSON] відповів, що буде спілкуватися з дружиною, яка на той час вже померла. Свідок [PERSON] суду пояснила, що після смерті дружини [PERSON] був недоглянутий, неохайний. Останні місяці життя називав свідка іншими іменами, в нього була знижена память, він все плутав. Свідок [PERSON] повідомила, що бачила [PERSON] після смерті дружини на вулиці, наприкінці березня, він був недоглянутий, одягнутий неохайно, не впізнав свідка, не поздоровався, був неадекватний. Свідок [PERSON] повідомив суду, що з січня 2013р. бачив неодноразово [PERSON], він був недоглянутий, неохайний. На початку квітня 2013р. бачив його на базарі, останній був одягнутий не по сезону, розгублений, виглядав дивно, не зразу впізнав свідка. Свідок відвів [PERSON] додому. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] після смерті дружини виглядав неохайним, не завжди впізнавав свідка при зустрічі, був неадекватний у розмові. Приблизно наприкінці березня-квітня 2013р. зустріла [PERSON] на вулиці, він був розгублений, не знав куди йому йти, відвела його додому. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з січня 2013р., після смерті дружини, [PERSON]Є хворів, але він виходив на вулицю. Свідок неодноразово бачила його, спілкувалася з ним на різноманітні теми. [PERSON] був адекватним, по суті відповідав на запитання, всіх пізнавав, будь яких психічних розладів у нього не бачила. Свідок [PERSON] повідомила, що часто бачила [PERSON] на вулиці, спілкувалася з ним неодноразово в період з січня до червня 2013р. коли останній був у здоровому глузді, всіх впізнавав, був адекватний у співбесіді. Будь яких психічних розладів у [PERSON] заперечує. Свідок [PERSON] суду пояснив, що після смерті дружини в січні 2013р. [PERSON] проживав один, йому допомагала відповідач по справі. Часто бачив [PERSON] на вулиці, неодноразово спілкувався з ним. Останній був адекватний, всіх впізнавав по суті відповідав на запитання, будь яких психічних розладів у нього не бачив. Свідок [PERSON] повідомив, що неодноразово бачив [PERSON] в період часу з січня до червня 2013р. неодноразово спілкувався з ним по сусідські, коли останній був на вулиці. [PERSON] був адекватний, по суті відповідав на запитання, будь яких психічних розладів у нього не бачив. Свідок [PERSON] завідуюча терапевтичним відділенням клінічної міської лікарні №16 м.Кривий Ріг, де лікувався [PERSON], вказала, що за час хвороби, за період з 20.04.2013р. по 10.05.2013р., з 03.06.2013р. по 08.06.2013р. померлого не памятає, але може підтвердити свої записи в медичних картах стаціонарного хворого за ці періоди часу. Згідно до висновку судово-психіатричної експертизи №184 від 30.06.2015р. на період складання заповіту 23.05.2013р. [PERSON] яким-небудь психічним захворюванням, яке б впливало на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не страждав. На період часу 23.05.2013р. усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (а. с. 169-179 т.1, а.с.9 т. 2). В судовому засіданні допитано експерта [PERSON], яка підтвердила висновок експертної комісії та надала пояснення з обґрунтувань висновку. Відповідно до висновків повторної судово-психіатричної експертизи № 44 від 05.1І.2015 р., [PERSON] на час складання заповіту 23.05.2013р. виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді розладу особистості та поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку поєднаного ґенезу (дисциркуляторна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба). За своїм психічним станом на той період часу [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 192-194 т.1). В судовому засіданні допитано експерта [PERSON] який підтвердив висновок експертної комісії та надав пояснення з приводу обґрунтувань висновку та діагностики померлого та встановлення діагнозу померлого. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №366 від 16.05.2016 року проведена Київським міським центром судово-психіатричних експертиз, [PERSON], який помер 08.06.2013 р. страждав стійким хронічним психічним розладом: судинна деменція (МКХ-10, Р 01.8), даним психічним захворюванням, згідно медичної документації, підекспертний страждав з січня 2013року [PERSON] за своїм психічним станом на час складання заповіту 23.05.2013р. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. [PERSON], за своїм психічним станом на 23.05.2013р., страждав стійким хронічним психічним розладом: Судинна деменція (МКХ-10, Р 01.8), за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с.226-230 т.1). В судовому засіданні допитано експерта [PERSON] яка підтвердила висновок експертної комісії та надала пояснення з приводу обґрунтувань висновку, діагностики померлого та встановлення діагнозу померлого. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 225 ЦК України - правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З огляду на пояснення сторін, письмові докази та пояснення свідків, з урахуванням висновків експертів, які проведені у відповідності до Закону, суд приходить до висновку, що [PERSON] на час складання заповіту 23.05.2013р. виявляв ознаки стійкого хронічного психічного розладу. Суду надані належні та допустимі докази того, що заповідач [PERSON] на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Таким чином, судом встановлено, відповідно до ст. 225 ЦК України підстави для визнання заповіту недійсним. Висновок суду узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п.16 роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст.145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст.225, ч.2 ст.1257 ЦК України суд відповідно до ст.145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року роз'яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 225,\~1257 ЦК України та

Outcome: approved