Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.07.2013 року звернулася до суду з позовом до ТОВ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в якому просить встановити факти прийняття нею спадщини після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року та визнати за нею право власності на квартиру № 71, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 1977 року вона проживала у шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] року і від шлюбу мають двох синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 25 грудня 1995 року за АТ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. 19 квітня 1996 року її померлому чоловікові [PERSON] відповідачем безвідплатно, згідно списків черговості на квартиру, передано спірну квартиру [ADDRESS], що підтверджується угодою від 19 квітня 1996 року, що завірена приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстровано у реєстрі № 2069 і мала бути зареєстровано у бюро технічної інвентаризації. Після смерті чоловіка, вона звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру їй було відмовлено, оскільки її померлий чоловік не оформив належним чином право власності на квартиру і не зареєстрував це право в БТІ і до цього часу квартира знаходиться у власності відповідача - ТОВ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту. Оскільки інші спадкоємці померлого [PERSON] не претендують на спадщину після його смерті, позивачка вважає, що вона є єдиною спадкоємицею першої черги після його смерті, однак, оформити право на спадщину на спірну квартиру вона не може, у зв'язку з чим звернулася до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, в поясненнях посилалися на обставини, викладені у позові. Представник відповідача ТОВ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» Наумов А.Г. позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що дійсно ТОВ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» 19 квітня 1996 року уклало з померлим [PERSON] угоду, відповідно до якої передало безоплатно останньому спірну квартиру [ADDRESS]. Ця угода укладалася на підставі рішення профспілкової організації, яка діяла на той час на підприємстві. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, підтвердив обставини, викладені у позові, зазначив, що він не претендує на спадщину після його батька [PERSON], померлого [INFO] року. В судому засіданні встановлено, що третя особа [PERSON] помер [INFO] року, у зв'язку з чим ухвалою суду був виключений з числа третіх осіб (а.с. 92, 99). Третя особа, приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила суду лист, в якому просила розглянути справу без її участі (а.с. 74). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 19 квітня 1996 року між [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від АТ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» та [PERSON] було укладено угоду «Про передачу квартири безоплатно працівнику ДППЗТ» (а.с. 11). Відповідно до реєстраційного посвідчення від 25 грудня 1995 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за Акціонерним товариством «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» на підставі рішення Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 832 від 22 червня 1995 року. Відповідно до довідки № 129 від 23.12.2013 року Акціонерне товариство «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» з 12.12.2003 року реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» (а.с. 105). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу від 09.07.1977 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.07.1977 року у Красногвардійському районному відділі ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 571 (а.с. 9). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15.07.2010 року серії [NUMBER] (а.с. 10). 04 вересня 2010 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 80). 04 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] подали до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] заяви про відмову від спадщини після смерті їх батька [PERSON], померлого [INFO] року (а.с. 80-81). 10 листопада 2010 року [PERSON] подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON]. померлого [INFO] року на квартиру [ADDRESS] (а.с. 84). Листом приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] від 13.11.2012 року № 615 повідомлено [PERSON] щодо неможливості видати свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, оскільки нотаріусу не надані правовстановлюючі документи на підтвердження належності спірної квартири померлому [PERSON] (а.с. 88). Рішенням реєстратора про відмову в держаній реєстрації прав від 20.08.2012 року відмовлено [PERSON], як спадкоємцю [PERSON] у реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки, відповідно до положень Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, угода про передачу квартиру безоплатно не являється підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно (а.с. 108-109). Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність» цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до умов угоди про передачу квартири безоплатно працівнику, яка укладена 19.04.1996 року між АТ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» та померлим [PERSON], зазначено, що угода підлягає реєстрації в БТІ м. Дніпропетровська. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не виконав вищезазначеної умови угоди і не звернувся до Бюро технічної інвентаризації м. Дніпропетровська для реєстрації укладеної ним угоди про передачу квартири безоплатно працівнику. Крім того, суд звертає увагу на те, що з тексту угоди від 19.04.1996 року не вбачається її предмету та істотних умов, зокрема, що спірна квартира, відповідної до цієї угоди безоплатно передається саме у власність гр. [PERSON], а не у іншу форму володіння. В судовому засіданні встановлено, що за своє життя [PERSON] не укладав з ТОВ «Дніпропетровське підприємство промислового залізничного транспорту» жодних додаткових угод або інших правочинів щодо внесення змін у зміст угоди про передачу квартири безоплатно працівнику від 19.04.1996 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що право власності у [PERSON], померлого [INFO] року, на спірну квартиру не виникло, отже, спірна квартира не входить до обсягу спадкового майна після його смерті, у зв'язку з чим, позовні вимоги позивачки в частині визнання за нею права власності за спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття позивачкою спадщини після смерті чоловіка також не підлягають задоволенню оскільки, в судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON], відповідно до положень ст. ст. 1268-1270 ЦК України, протягом шестимісячного строку, а саме 04.09.2010 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року і цю заяву не відкликала. Таким чином, суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню через відсутність предмету спору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивачки, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed