overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивачка 26 червня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14 грудня 1994 року. Від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Просить розірвати шлюб, у звязку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з січня 1995 року. Від позивачки надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», про причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило. З письмової згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 грудня 1994 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис за № 1566 (а.с.5). Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сімї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з січня 1995 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивачка 26 червня 2020 року звернулась до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона уклала шлюб з відповідачем 04 червня 2012 року, від якого мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, сторони проживають окремо, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу неможливе, тому позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши їй теперішнє прізвище. Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила розірвати шлюб без надання строку на примирення. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 04 червня 2012 року (а.с.3), від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] ; на час звернення до суду проживають окремо. Згідно зі статтею 51 Конституції України та статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка скористалась своїм правом на добровільність шлюбу та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, тому суд вважає встановленим, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення їй шлюбного прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки сплачені нею судові витрати. На підставі ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивачка 27.01.2015 року звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу після усунення недоліків позову, посилаючись на те, що шлюб укладений ними 20.02.2010 року розпався через не складення сімейного життя по причині різних частих в тому числі і побутових непорозумінь, відсутності взаємопорозуміння між сторонами, постійних звинувачень та образ з боку відповідача на адресу позивачки, внаслідок чого з жовтня 2015 року вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Від шлюбу мають неповнолітню дитину : сина [PERSON] [INFO], який проживає з позивачкою та залишаться проживати із нею. Тому, вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохала розірвати між ними шлюб та залишити їй дошлюбне прізвище - [PERSON]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала із підстав вказаних у позові та категорично вказала, що відповідач багато часу присвячує служінню в релігійній організації «Свідки Єгови», тому сім»я розпалася остаточно і поновленню не підлягає. Спорів про місце проживання дитини та про майно не має. Відповідач позов визнав, але не погодився із підставами для розірвання шлюбу вказаними у позові, пославшись на те, що позивачка ввела суд в оману щодо зазначених підстав, а дійсні підстави йому не відомі, бо вона їх скриває. Вказав, що спорів про майно та місце проживання дитини він не має, клопотань до суду не мав, а в дебатах прохав про можливе надання терміну для примирення. Судом встановлено, що сторони 20.02.2010 року в Центральному ВРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області уклали шлюб ( актовий запис № 143 ) ( а. с. 3 ). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO] р. н., який проживає та залишаться проживати із позивачкою. Внаслідок складення певних обставин, непорозумінь сімейне життя у сторін не склалося, тому, сторони проживають окремо з жовтня 2015 року, не підтримують шлюбно - сімейних стосунків, не мають спільного бюджету та господарства. Спорів про майно та місце проживання дитини не мають. Надання терміну для примирення судом за вказаних обставин та категоричній позиції позивачки є недоцільним. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Шлюб існує формально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивачка 27.01.2016 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки у зв'язку з продовженням навчання. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком її дочки [PERSON], [INFO], який сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини згідно рішення Тисменицького районного суду від 02.06.2005 р. Дочка [INFO] р. досягла повноліття і продовжує навчання на другому курсі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу на денній формі навчання на контрактній основі, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює за кордоном та має достатній дохід, щоб надавати дочці належне матеріальне утримання. Просила стягувати з відповідача аліменти на користь повнолітньої дочки у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з позовом до досягнення дочкою 23 років за умови продовження нею Позивачка у судове засідання не з'явилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повторно не з'явився в судове засідання, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що повнолітня дочка сторін [PERSON], [INFO], продовжує навчання на другому курсі Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу на денній формі навчання на контрактній основі та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Вона перебуває на утриманні матері. У відповідності з вимогами ст.199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Суд вважає, що відповідач, стан здоров'я якого задовільний, який працює за кордоном, отримуючи достатній дохід, може надавати дочці, яка навчається, належне матеріальне утримання. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивачка 27.01.2016 року звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що шлюб укладений ними 05.09.2009 року розпався через не складення сімейного життя по причині постійних різних частих побутових непорозумінь та сварок, а також, не рахування відповідача з інтересами сім»ї, ведення відособленого способу життя, відсутності постійної роботи, витрачання грошей на власний розсуд, зловживання спиртними напоями, внаслідок чого з листопада 2014 року вони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який проживає з нею та залишаться проживати із нею. Тому, вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Крім цього, відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Прохала розірвати між ними шлюб та стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини щомісячно до досягнення дитиною повноліття аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, стягнути судові витрати. В судове засідання сторони не з»явилися. Позивачка, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, де позов підтримала ( а. с. 48 ). А відповідач згідно окремого доручення суду був допитаний та позовні вимоги визнав, не заперечив розмір сплати аліментів, вказавши, що інших осіб, яким би сплачував аліменти або утриманців не має, не є інвалідом та довідку про код, погодився на розгляд справи в його відсутності ( а. с. 41 - 47 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін, по наявним матеріалам справи та за наявності відповідних заяв від них. Судом встановлено, що сторони 05.09.2009 року в ВРАЦС Барського РУЮ Вінницької області уклали шлюб ( актовий запис № 115 ) ( а. с. 5 ). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який проживає та залишаться проживати із нею. Внаслідок складення певних обставин, непорозумінь сімейне життя у сторін не склалося, тому, сторони проживають окремо, не підтримують шлюбно - сімейних стосунків, не мають спільного бюджету та господарства з листопада 2014 року. Спорів про майно та місце проживання дитини не мають. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Інших осіб, яким би сплачував аліменти відповідач відсутні, також не має утриманців, не є інвалідом ( а. с. 41 - 47 ). Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Шлюб існує формально. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Розмір стягнення відповідає вимогам діючого законодавства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка 27.02.2014 року звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несумісністю їх характерів та різних поглядів на сімейне життя. Сумісного господарства з травня 2007 року не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка не з'явилася, надавши до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Таким чином, суд, враховуючи письмові заяви сторін, вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09.09.2005 року, від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони з травня 2007 року не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим, сімейні відносини зруйновані остаточно, оскільки взаємопорозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. Між сторонами майнового спору на даний час немає, син залишається проживати з матір'ю. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, т. я. відносини, що склались між подружжям, носять стійкий характер, шлюб між сторонами розпався і його збереження неможливо. При таких обставинах збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивачка 27.03.2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню доньку. В заяві вказала, що з 10 липня 2002 року по 18 серпня 2008 року сторони перебували в шлюбі, свідоцтво про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 409 від 18 серпня 2008 року Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій формі на утримання доньки [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на те, що не працює і немає доходу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2002 року по 18 серпня 2008 року. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач хворіє на психічну хворобу, ніде не може влаштуватися на роботу, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій формі в сумі 500 грн. щомісячно починаючи з 27.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивачка 27.03.2018 року звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 07.07.2009 року між ними був укладений шлюб, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюб на даний час розірвано, відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини. Прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повнолітнього віку. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де позивачка позов підтримала, уточнивши, що прохає стягувати аліменти в твердій грошовій сумі - по 3 000 грн. щомісячно, а відповідач позов визнав щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини його доходу, вказавши що він працює та має на утриманні цивільну дружину та дитину ( а. с. 23, 24 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них заяв. Судом встановлено, що сторони з 07.07.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.06.2017 року ( а. с. 9 ). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] , яка проживає та залишиться проживати із позивачкою ( а. с. 2, 3 ). Спору про місце проживання дитини не мають. Відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню згідно ст. 180 СК України, оскільки батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Заявлений у позові розмір аліментів відповідає вимогам чинного законодавства, враховуючи, що відповідач працює та має стабільний дохід. Вимоги позивачки щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі - по 3 000 грн. щомісячно є необґрунтованими та безпідставними.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивачка 27.03.2019 року звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб укладений ними 14.07.2007 року розпався через постійні сварки на побутовому грунті та непорозуміння, що призвело до припинення сумісного проживання та остаточного розпаду сім`ї. Мають від шлюбу неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з матір`ю. Майнового спору не мають. Тому, вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохала розірвати між ними шлюб. В судове засідання сторони не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де позивачка позов підтримала, а відповідач позов визнав. ( а. с. 20, 21 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них заяв. Судом встановлено, що сторони укладали шлюб 14.07.2007 року в Степненській сільській раді Полтавського району Полтавської області ( а. с. 8 ), який розпався через постійні сварки на побутовому грунті та непорозуміння, внаслідок чого сім`я розпалась остаточно, проживають окремо з жовтня 2017 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6, 7). Спорів про майно не мають. Сім`я розпалась остаточно. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей. Шлюб існує формально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивачка 27.04.2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В своєму позові, посилаючись на виниклі непорозуміння у подружжя з різних питань сімейного життя, різність характерів, відсутність між подружжям взаємопорозуміння та довіри, що і привело до втрати почуття поваги та любові один до одного та явилось причиною розпаду їх сім`ї, яку, на її погляд, поновити неможливо, просить суд їх шлюб, що зареєстрований 05.01.1989 року виконавчим комітетом Себинської сільської ради, Новоодеського району, Миколаївської області за актовим записом № 01, - розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла письмова заява від позивачки, в якій вона підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у її відсутності. Також, до суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Заява відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому приймається судом. Справа, у відповідності до заяв позивачки, відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 05.01.1989 року. Їх шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Себинської сільської ради, Новоодеського району, Миколаївської області за актовим записом № 01. Від спільного проживання подружжя спільних дітей не має. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з 2000 року, через різність характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння та довіри. Сім'я фактично розпалась та її не поновити, так як відсутня воля подружжя на збереження шлюбу. За таких вищевикладених обставин, із-за відсутності волевиявлення сторін на збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох із подружжя, а тому шлюб, на підставі ст.ст.104-105,110-112 СК України, між подружжям слід розірвати. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved