Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивачка 13 травня 2015 року звернулась до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 19 листопада 2014 року вона за договором про позику грошей посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. реєстровий номер №1069, позичила [PERSON] гроші в розміру 300 000 грн. Згідно п.1 договору про позику грошей відповідач повинен виплатити борг до 19 грудня 2014 року, однак порушив дане зобов'язання. 28 грудня 2014 відповідачу під підпис було вручено вимогу про сплату боргу. Відповідач [PERSON] відмовляється виконувати належним чином свої грошові зобов'язання та не повертає позику, що є порушення договору позики грошей. Позивачка просила стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу за договором позики у розмірі 300 000 грн. В попереднє судове засідання позивачка [PERSON] з'явилася, підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. В попереднє судове засідання відповідач [PERSON] з'явився, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. В попереднє судове засідання представник відповідача [PERSON] з'явилася, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому можливо розглянути справу в попередньому судовому засіданні. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, строк повернення грошових коштів по договору від 19.11.2014 року сплинув 19.12.2014 року. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики від 19.11.2014 року в розмірі 300 000 ( а.с. 4) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved