Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 06.07.2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 319. Від шлюбу мають малолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] та повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинені з 2008 року, у зв`язку з втратою почуття взаємної любові, різних поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер. Спору щодо проживання та утримання дитини та про розподіл сумісного майна подружжя у сторін немає. Тому позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу просить повернути їй шлюбне прізвище, стягнути з відповідача на її користь судові витрати. До початку судового засідання позивачка подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на своїх позовних вимогах наполягає, просить шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення не прагне. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до вимог статті 24 СК України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 липня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 319 (а.с.32). Від спільного шлюбу сторони мають малолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.33). Спільне життя між подружжям не склалося через втрату почуття взаємної любові та різним поглядом на спільне життя та сімейні відносини. Як зазначила позивачка, шлюбні відносини між сторонами припинені в 2008 року, про що відповідач не заперечує, їх шлюб носить формальний характер, на примирення категорично не згодні. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Відповідач позов визнає, також просить шлюб розірвати, на примиренні не наполягає. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що їх сім`ю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, у зв`язку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. Також, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 704,80 грн., яка встановлена Законом України «Про судовий збір».

Outcome: approved