Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутого майна. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона проживала разом з сином в квартирі [ADDRESS], яка належала їй на праві власності. Після одруження сина разом з ними почала проживати його дружина відповідачка по справі [PERSON] В жовтні 2013 року їй запропонували придбати квартиру в новобудові більшою площею (78,33 кв.м.) та вартістю приблизно однаковою з тією квартирою, в якій вони проживали. Для того, щоб забронювати за собою квартру [ADDRESS] необхідно було внести перший платіж в розмірі 40 000 грн. Такої суми в неї не було, тому вона позичила її у своєї сестри [PERSON] з умовою повернення після продажу квартири [ADDRESS]. Так як у позивачки з сином були дуже гарні довірчі відносини, вона передала йому ці кошти для проведення платежу. Після продажу квартири [ADDRESS] (14.05.2014 р.) в цей же день позивачка внесла грошові кошти в сумі 299 800 грн. в якості часткової оплати квартири [ADDRESS], іншу частину коштів в розмірі 286 840 грн. вона внесла на наступний день (15.05.2014 р.) Позивачка в позові зазначає, що після внесення коштів за квартиру [ADDRESS] з`ясувалося, що договір купівлі-продажу майнових прав від 23.10.2013 р. був укладений від імені сина [PERSON] і невістки [PERSON], а відтак вона внесла гроші за квартиру, право власності на яку набули [PERSON] та [PERSON] Зясовуючи як так сталося, син пояснив їй, що так зробити умовила його дружина [PERSON], він послухався її і приховав це від позивачки. 06.10.2014 р. [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право власності за кожним на ? частину спірної квартири. 24.07.2015 р. [PERSON] подарував [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]. Тобто на даний час відповідачка є власником квартири, яка придбана за гроші позивачки. В позовній заяві позивачка зазначає також, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.03.2017 р. у справі за її позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання права власності встановлено, що квартира [ADDRESS] була придбана за її кошти. Оскільки між позивачкою та [PERSON] не було договірних (зобов'язальних) відносин щодо передачі на її користь коштів та/або квартири (дарування, позики, тощо), тому остання безпідставно набула у власність квартиру [ADDRESS], а відтак позивачка просить винести рішення, яким зобов'язати [PERSON] повернути їй вищезазначену квартиру та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. 20 квітня 2017 року Деснянським районним судом м. Києва було винесено ухвалу про відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду. 24.04.2017 р. позивачкою через канцелярію суду було подано заяву про забезпечення позову (а.с.30-31). 25 квітня 2017 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було задоволено вищезазначену заяву позивача та накладено арешт на квартиру, яка належить [PERSON], розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32-33). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 19.04.2018 року в судовому засіданні було задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі в справі в якості відповідача [PERSON]. 07.05.2018 року позивачкою [PERSON] через канцелярію суду подано заяву про зміну предмету позову в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України, в якій позивачка просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь солідарно 626 640 грн. в якості відшкодування завданої їй матеріальної шкоди. Заяву мотивувала обставинами, викладеними в первісному позові. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заяву про зміну предмету позову. Просили стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачки в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди суму в розмірі 626 640 грн. В суді позивачка підтвердила обставини, викладені в первинній позовній заяві та додатково пояснила, що вона прописала [PERSON] в свою квартиру по [ADDRESS] в м. Києві як дружину свого сина. Гроші на перший внесок за квартиру в розмірі 40000,00 грн. вона позичила у своєї сестри і віддала їх сину, щоб він вніс перший платіж від її імені та від свого. 14.05.2014 р. вона продала квартиру в якій проживала, отримала у нотаріуса гроші та 14.05.2014 р. особисто пішла сплачувати до банку «Діамант» за спірну квартиру та внесла грошові кошти в розмірі 299800,00 грн., а 15.05.2014 р. - 284840,00 грн. 15.05.2014 р. вона побачила, що документи оформлені на сина і невістку і поговоривши з сином чому так трапилося вирішила не вчиняти сварку та погодилась з цим. В червні 2014 року вони всі разом переселились в спірну квартиру. В грудні 2015 році їй син повідомив про те, що вони продають квартиру, при цьому нічого не пояснював. Вона декілька разів не змогла попасти в квартиру, а тому попавши в квартиру зібрала свої речі і виїхала. Про те, що син згодом подарував свою частину квартири [PERSON] вона дізналася згодом. Гроші на купівлю квартири ні сину ні невістці вона не дарувала. В сім`ї були розмови тільки про те, що потрібно продати квартиру по пр. Маяковського і купити більшу. Син не проживає в квартирі з 08.03.2016 р. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову визнав повністю. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. До суду подав письмове заперечення щодо позову в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Позивачка вводить суд в оману щодо умов та порядку придбання спірної квартири. Відповідачка [PERSON] почала проживати з сином позивачки в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS]. Під час сумісного проживання позивачка пообіцяла подарувати гроші [PERSON] та її чоловіку, щоб вони придбали для себе квартиру та могли проживати окремо. Тому в 2013 році позивач знайшла забудовника - ТОВ «ДБК-Партнер», який будував будинок і повідомила [PERSON] та її чоловіка про необхідність укладання ними договорів на своє імя з цим забудовником. Відповідачами був укладений з забудовником Договір купівлі-продажу майнових прав. На виконання умов Договору відповідачами 28.10.2013 р. були внесені 40000,00 грн. в рахунок оплати майнових прав на квартиру. Цей факт як і всі інші був відомий позивачу. 07.03.2014 р. між відповідачами та забудовником було укладено Угоду про зміну платіжних реквізитів до Договору купівлі-продажу майнових прав. 14 та 15 травня 2014 року відповідачі внесли кожний особисто 149 900,00 та 143 420,00 грн. відповідно на рахунок ТОВ «ДКБ-Партнер» як оплату майнових прав на спірну квартиру. Гроші на оплату майнових прав були подаровані кожному з них саме позивачем і зробила вона це добровільно. Також представник відповідачки звертає увагу, що позивач вже зверталась до Деснянського районного суду м. Києва з аналогічним позовом і їй було відмовлено у задоволенні позову. Під час розгляду справи суд встановив, що «позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин, а також того, що відповідачі зловживаючи довірою стали власниками спірної квартири, оскільки позивач, як вона стверджує, особисто від імені відповідачів сплатила решту суми грошових коштів за квартиру, що підтверджується квитанціями від 14.05.2014р. та 15.05.2014р. Крім того позивач в 08.11.2014р. подавала заяву до Деснянського РВ ГУ ДМС України в м. Києві заяву про реєстрацію місяця проживання в спірній квартирі, де відповідачі, як власники квартири письмово надали свою згоду на таку реєстрацію. З огляду на ці обставини доводи позивача про те, що зі змістом договору купівлі-продажу майнових прав № 1-142/к вона не ознайомилась, оскільки вважала, що квартира буде придбана на її ім'я та сина, не можуть бути підставою для задоволення позову. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивач не могла не знати, що вона не є власником спірної квартири». Позивач приховує від суду той факт, що їй відомо було про власників квартири також під час реєстрації в спірній квартирі в органах ДМС, оскільки відповідачі надавали позивачу письмову згоду на реєстрацію в цій квартирі. Всі ці факти є доказами, що позивач була обізнана в тому, що вона не є власником спірної квартири, а гроші на квартиру вона подарувала невістці та сину, тому її твердження, що спірна квартира була набута без достатньої правової підстави є брехнею. Також представник відповідачки в судовому засіданні 20.06.2018 року подав заяву про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що на день подачі позову до суду, тобто 18.04.2017 р. сплинув трирічний строк позовної давності, оскільки у своїй позовній заяві (про збільшення позовних вимог), яка розглядалась в Деснянському районному суді м. Києва (справа № 754/4300/16-ц, суддя Галась І. А.) [PERSON] повідомила, що вона вносила кошти 14 та 15 травня 2014 року за [ADDRESS] в банк «Діамант» на рахунок ТОВ «ДКБ-Партнер» як оплату майнових прав на спірну квартиру. Далі по тексту [PERSON] зазначає: «до того ж попередньо мною було внесено 40 000,00 грн. на рахунок ТОВ «ДБК-Партнер» в якості завдатку». Вищезгаданий внесок в розмірі 40000,00 грн. було сплачено 28.10.2013 року, а отже це підтверджує той факт, що позивач [PERSON] під час оплати знала та сама надала інформацію про платників ([PERSON] та [PERSON]) та підстав внесення платежів (оплата майнових прав за договором купівлі-продажу), а тому станом на 18.04.2017 р. строк позовної давності для подачі позову закінчився. В судовому засіданні, яке відбулося 21.11.2017 р. відповідачка [PERSON] пояснила, що гроші на спірну квартиру їй та [PERSON] подарувала позивачка і 14.05.2014 р. та 15.05.2014 р. вони самі сплачували внески за спірну квартиру. Також вона зазначила, що в 2011 році продала автомобіль за 48000,00 і саме з цих коштів було сплачено перший внесок за квартиру в розмірі 40 000,00 грн. Вислухавши пояснення сторін, свідків, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed