Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс », третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами зазначено, що 31.05.2006 р. між позивачем [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 2706/0506/88-212, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику не поновлювальну кредитну лінію у розмірі 90 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 14% річних строком до 31.05.2011року. Повернення кредиту, процентів, пені та інших витрат банку забезпечено заставою автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Договір застави автомобіля укладений [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» 31 травня 2006 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 9510. 9 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим №1608. Згідно вказаного виконавчого напису звернуто стягнення на автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER», 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], за рахунок коштів від продажу якого мають бути погашені зобов'язання [PERSON] за кредитним договором. Позивачі вважають, що нотаріусом не було перевірено безспірність вимог кредитора, оскільки сума боргу, зазначена у виконавчому написі, не відповідає дійсності. Відповідно до умов кредитного договору узгоджена сума кредиту 90 000 доларів США, що станом на 31 травня 2006 року склало 454 500 грн. за офіційним курсом НБУ. Протягом травня 2006 року - грудня 2009 року боржником погашена частина заборгованості за кредитним договором в сумі 412517,06 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами, а тому вказана у виконавчому написі сума основного боргу в сумі 433 090,45 грн. не відповідає дійсності та не може вважатися безспірною. Крім того, відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Всупереч вимог чинного законодавства стягувач - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не повідомило у належний спосіб боржника про наявність порушення кредитного договору, а також про звернення стягнення на майно, належне позивачу. Крім того позивачі вважають, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису порушив вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема п 3.1., тобто вчинив виконавчий напис після трирічного строку з моменту виникнення права вимоги за договором застави. З посиланням на вимоги ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 20, 24, 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.ст. 15-20, 589, 590 ЦК України. Позивачі просять суд визнати оскаржуваний виконавчий напис таким , що не підлягає виконанню. У судовому засіданні позивачі підтримали заявлений ними позов у повному обсязі, та просили його задовольнити з підстав, визначених у позовній заяві. Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти позову у повному обсязі, вважають, що вчинений виконавчий напис відповідає вимогам законів, зокрема Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Закону «Про нотаріат», Закону України «Про заставу», та ЦК України. Просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явися, про місце, день і час розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Звернуся до суду з письмовими запереченнями, в яких з посиланням на вимоги Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та вимоги ЦК просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 31 травня 2006 року між позивачем [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 2706/0506/88-212, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику не поновлювальну кредитну лінію у розмірі 90 000 доларів США на споживчі цілі зі сплатою 14% річних строком до 31.05.2011року. (а.с. 7-8). Повернення кредиту, процентів, пені та інших витрат банку забезпечено заставою автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. Договір застави автомобіля укладений [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» 31 травня 2006 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 9510. (а.с. 9). 09 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис за реєстровим №1608. Згідно вказаного виконавчого напису звернуто стягнення на автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER», 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], за рахунок коштів від продажу якого мають бути погашені зобов'язання [PERSON] за кредитним договором. (а.с. 6). Згідно із ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу». Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року. У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Судом установлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення кредитного договору (31 травня 2006 року) у ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 09 липня 2014 року у справі № 6-89 цс14 і що згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved