Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що позивачі є власниками земельних ділянок, площею відповідно 2,31 га і 2,74 га, які розташовані на території Злинської сільської ради. Позивачі зазначили, що 1 грудня 2005 року вони уклали договори оренди землі з СТОВ «Авангард», які не були зареєстровані у встановленому порядку, але господарство їх фактично використовувало і виплачувало орендну плату. Після закінчення пятирічного строку дії договорів, в 2010 році між сторонами було укладено новий договір в одному примірнику на строк до 16 листопада 2015 року. Позивачі вказали, що цей укладений договір також був не зареєстрований у встановленому порядку, але звернули у вагу на те, що відповідно до повідомлень податкової інспекції від 30.03.2015 року земельний податок за земельні ділянки позивачів фактично сплачувало СТОВ «Авангард». Позивачі зазначають про наявність порушеного права, повязаного з невиплатою орендної плати за 2014 рік в сумі 6000 гривень, яку позивачі вважають збитками. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини, наполягаючи на тому, щоб відповідач виплатив орендну плату за 2014 рік. Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що дійсно до 2013 року господарство на умовах оренди користувалось земельними ділянками позивачів, але у 2014 році позивачі вирішили обробляти самостійно свої земельні ділянки, які їм було повернуто у володіння. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України 1. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями частин 1 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до змісту позовної заяви, предметом спору є наявність чи відсутність завданих позивачам збитків у вигляді невиплати відповідачем орендної плати за 2014 рік. Порядок відшкодування збитків землевласникам урегульовано положеннями статті 156 ЗК України та статей 29, 34 Закону України «Про оренду землі». Так, положеннями частини 1 статті 156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до частин 1 та 2 статті 29 Закону України «Про оренду землі» у разі погіршення орендарем корисних властивостей орендованої земельної ділянки, пов'язаних із зміною її стану, орендодавець має право на відшкодування збитків. Розміри збитків визначаються сторонами договору оренди. У разі недосягнення сторонами згоди про розмір відшкодування збитків спір вирішується в судовому порядку. Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Судом встановлено, що позивачами не надані в розпорядження суду належні і допустимі докази, які підтверджують факт заподіяння їм збитків орендарем СТОВ «Авангард». Так, позивачі [PERSON] і [PERSON] є власниками земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно № 1169 площею 2,31 га і № 1170 площею 2,74 га, які розташовані на території Злинської сільської ради, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку. 1 грудня 2005 року між позивачами [PERSON] і [PERSON] та орендарем СТОВ «Авангард» укладено договори оренди земельної ділянки № 882 та № 883 на строк 5 років, що підтверджується копіями договорів. 6 вересня 2010 року між позивачем [PERSON] і ТОВ «Авангард» укладено договір оренди земельних ділянок №№ 1169 і 1170 на строк до 16 листопада 2015 року, що підтверджується копією правочину. Відомості про державну реєстрацію даного правочину відсутні, але в справі № 6-127цс13 Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. Тому, сам по собі факт не здійснення реєстрації договору оренди земельної ділянки не тягне за собою відшкодування збитків, що передбачено частиною 2 статті 216 ЦК України. В 2014 році договір оренди від 6.09.2010 року достроково припинено шляхом розірвання за згодою сторін і земельні ділянки орендарем повернуто орендодавцям, що підтверджується поясненнями представника відповідача в судовому засіданні та податковою декларацією господарства за наслідками господарської діяльності в 2014 році, відповідно якій відповідач не звітував про використання земельних ділянок позивачів. Факт повернення земельних ділянок не оформлявся між сторонами належним актом приймання передачі. На підтвердження факту використання відповідачем земельних ділянок в 2014 році позивачами надані листи-відповіді Маловисківської обєднаної державної податкової інспекції, які суд не приймає як належний і допустимий доказ у справі, враховуючи, що відомості, які викладені у листах, суперечать відомостям, які відображені в податковій декларації господарства за 2014 рік, а між сторонами не оформлявся акт приймання-передачі щодо повернення земельних ділянок в 2014 році. Відповідно до положень статті 34 Закону України «Про оренду землі» орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки у разі невиконання обов'язку щодо умов повернення земельної ділянки, тому в межах предявленого позову суд не має законних підстав для його задоволенню.

Outcome: dismissed