Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивачі обґрунтовують позовні вимоги тим, що вони зареєстровані, проживають та є власниками квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло виданного відділом приватизації державного житла Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.11.2004 року згідно з розпорядженням (наказом) №33365, про що зроблено запис до реєстрової книги Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна за № [NUMBER] від 29.12.2004 року. Позивач [PERSON] є власником особового рахунку на кв.[ADDRESS], що підтверджується довідкою форми №3 від 19.08.2016 року. [PERSON] та [PERSON] проживають у [ADDRESS]. [PERSON] є сином позивачів, та зереєстрований у вказаній квартирі, однак з 2012 року не проживає у вказаній квартирі. Також, згідно акту від 22.08.2016 року відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 2012 рокуі, вказаний акт підписаний сусідами кв.[ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. Таким чином, позивачі вважають, що відповідач втратив право користування житлом. Позивачі та представник [PERSON] в судове засідання не зявились, наддавши клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло виданного відділом приватизації державного житла Солом»янської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.11.2004 року згідно з розпорядженням (наказом) №33365, про що зроблено запис до реєстрової книги Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна за № [NUMBER] від 29.12.2004 року. Крім [PERSON] та [PERSON] у квартирі зареєстрований їх син [PERSON], який згідно акту від 22.08.2016 року не проживає в кв.[ADDRESS] з 2012 року, вказаний акт підписаний сусідами кв.[ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], та затверджений ЖЕД №905. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Факт непроживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі понад один рік підтверджується актом від 22.08.2016 р., затвердженим ЖЕД №905. Таким чином, дослідивши всі докази по справі в їх сукупності, суд встановив, що відповідач з 2012 р. не проживає в спірній квартирі, не цікавиться нею, не несе витрат по її утриманню, по оплаті комунальних послуг та квартплаті, ніяких його речей в спірній квартирі немає, поважних причин через які відповідач був відсутній в спірній квартирі судом не встановлено. Суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням у кв.[ADDRESS], в зв`язку з чим позовні вимоги позивачів про визнання його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved