overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивачка 01 червня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1998 року. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка є студенткою другого курсу, юридичного факультету, денної форми навчання, на контрактній основі в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Термін навчання до 30 червня 2019 року. Просила стягувати з нього аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно на період навчання, але не більш ніж до досягнення 23 років. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Ніяких заяв від нього не надходило. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1998 року (а.с.4). Мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка є студенткою другого курсу, юридичного факультету, денної форми навчання, на контрактній основі в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Термін навчання до 30 червня 2019 року (а.с.5,7) і потребує матеріальної допомоги. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їх утримання застосовуються норми ст. 191 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 1/3 частини його заробітку, щомісячно, на утримання повнолітньої доньки до досягнення нею двадцяти трьох років, починаючи з 01 червня 2017 року, оскільки повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 640 необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачка 02.02.2016 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2005р. Від шлюбу мають доньок [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, сімейні обов'язки, перестали бути пов'язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти обставин, викладених у позові. Заслухавши сторони, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 жовтня 2005р., актовий запис №616. Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини, характер відносин, які склалися, свідчить про повний розпад сім'ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивачка 02.02.2016 року звернулася до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона уклала шлюб з відповідачем 25 квітня 2014 року, сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини між сторонами фактично припинено з 15.11.2014 року, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. У судове засідання позивачка не з»явилася, надала заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання двічі не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи . Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони уклали шлюб 25 квітня 2014 року (а.с.3) та мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.4). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке наміру зберігати подружні відносини не має, а вжиті судом заходи до примирення сторін виявилися безрезультатними, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх малолітньої дитини, а тому вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо відновлення її дошлюбного прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст. 110,112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивачка 02.03.2016 року звернулась в суд з позовом до відповідачки про втрату права на житло. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 28.03.2014 року належить будинок [ADDRESS]. У вищевказаному будинку зареєстрована, але не проживає її знайома - [PERSON] Відповідачка не проживає у вищевказаному будинку з дня реєстрації, її речей там не має, а формальна її реєстрація створює певні труднощі у користуванні будинком, вона не бере участі у сплаті комунальних послуг, не утримує будинок, не дбає про збереження майна. Так, як відповідачка у добровільному порядку знятись із реєстрації не бажає, тому вона просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте подала до суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в зв'язку з цим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, письмові показання свідка [PERSON], суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що позивачці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 28.03.2014 року належить будинок [ADDRESS]. У вищевказаному будинку зареєстрована, але не проживає знайома позивачки - відповідачка [PERSON] Відповідачка не проживає у вищевказаному будинку з дня реєстрації, її речей там не має, а формальна її реєстрація створює певні труднощі у користуванні будинком, вона не бере участі у сплаті комунальних послуг, не утримує будинок, не дбає про збереження майна. Вказані обставини підтверджуються письмовими показами свідка [PERSON], копією свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с.3), довідкою виконавчого комітету Милуванської сільської ради від 27.01.2016 року (а.с. 6) та неспростовані належними та допустимими доказами відповідачки. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідачку слід визнати такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у належному позивачці, на праві власності, згідно свідоцтва про право власності від 28.03.2014 року, житлового будинку [ADDRESS]. На підставі наведеного, відповідно до ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивачка 02.03.2018 року звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, про визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки. 08.05.2018 року сторони надали суду підписаний сторонами ( позивачкою та відповідачами ) текст мирової угоди, яку прохали затвердити ( а. с. 94 - 96 ). 08.05.2018 року позивачка [PERSON] надала заяву, в якій прохала повернути їй 50% від суми сплаченого судового збору в зв»язку з укладенням нею та відповідачами мирової угоди, яку суддя отримала 10.05.2018 року ( а. с. 93 ). \~ \~ \~ \~ \~Всудове засідання сторони у справі не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де позивачка прохала затвердити мирову угоду ( а. с. 100 ). Відповідачі : [PERSON] [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет сполру : Пальчиківська сільська рада Полтавського району, Відділ Держгеокадастру у Полтавському районі та Полтавська районна державна нотаріальна контора не висловили заперечень щодо позову ( а. с. 55, 61, 63, 81-82, 84, 99 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05.06.2018 року заяву сторін у справі про затвердження мирової угоди - задоволено, затверджено мирову угоду між сторонами від 08.05.2018 року по даній справі : позивачкою [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] ( а. с. 102-106 ). При ухваленні даного рішення судом помилково не вирішено питання про судові витрати згідно заяви позивачки [PERSON] про повернення їй 50% від суми сплаченого судового збору, в зв»язку з чим суд з власної ініціативи вважає за необхідно ухвалити додаткове рішення. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява позивачки [PERSON] про повернення їй 50% від суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню відповідно до ст.142 ЦПК України, в зв»язку з чим суд з власної ініціативи необхідно ухвалити додаткове рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивачка 02.03.2018 року звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, про визнання права власності на 1/4 частину земельної ділянки. Прохала : -визнати за нею, [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності в порядку спадкування після [PERSON], який помер 21.07.2016 року, на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в с. Пальчиківка вул. Макаренка, 25 Полтавського району Полтавської області. -визнати за нею, [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності в порядку спадкування після [PERSON], який помер 21.07.2016 року, на 1\\4 частину земельної ділянки, та право власності на 1\\4 частину земельної ділянки, а всього на 1\\2 частину, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5324081401:01:002:0299, загальною площею 0,125 га. в с. Пальчиківка, вул. Макаренка, 25 Полтавського району Полтавської області. - визнати за нею, [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності в порядку спадкування після [PERSON], який помер 21.07.2016 року, на земельну ділянку площею 0,0500 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5324081401:01:002:0300, в с. Пальчиківка Полтавського району Полтавської області. -визнати за\~нею,\~[PERSON],\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~[NUMBER],\~право власності\~в порядку\~спадкування після\~[PERSON],\~який помер\~21.07.2016\~року,\~на земельну\~ділянку площею\~0,5500\~га.\~для ведення\~особистого селянського\~господарства,\~кадастровий номер 5324081401:01:002:0298, в с. Пальчиківка Полтавського району Полтавської області. 08.05.2018 року сторони надали суду підписаний сторонами ( позивачкою та відповідачами ) текст мирової угоди, яку прохали затвердити ( а. с. 94 - 96 ). \~ \~ \~ \~ \~Всудове засідання сторони у справі не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де позивачка прохала затвердити мирову угоду ( а. с. 100 ). Відповідачі [PERSON] [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет сполру : Пальчиківська сільська рада Полтавського району, Відділ Держгеокадастру у Полтавському районі та Полтавська районна державна нотаріальна контора не висловили заперечень щодо позову ( а. с. 55, 61, 63, 81-82, 84, 99 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Судом встановлено всі обставини, на які послалася в позові позивачка і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 10 40. Суд, дослідивши матеріали справи, текст мирової угоди, вважає, що мирова угода підлягає затвердженню судом, а справа підлягає закриттю. Умови угоди не суперечать діючому законодавству та не порушують права та інтереси сторін або інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивачка 02.03.2021 року звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання, посилаючись на те, що сторони зареєстрували шлюб 19.10.2018 року, на даний час проживають окремо. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та залишиться проживати із нею. Малолітня донька проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні і потребує матеріального забезпечення для повноцінного розвитку. Відповідач має постійне місце роботи, додаткові тимчасові доходи, немає проблем зі здоров`ям. Також, позивачка потребує матеріальної допомоги на своє утримання до досягнення дитиною 3 років. Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини. Прохала стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини щомісячно до досягнення нею повноліття аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку з дня подання позову до суду до 03.09.2022 року. В судове засідання сторони не з`явились, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де, позивачка позов підтримала, надавши можливі докази на підтвердження своїх вимог , а відповідач позовні вимоги визнав, не заперечив щодо їх задоволення, вказав, що він працює офіційно ( а. с. 54, 55 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті в судовому засіданні у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін, по наявним матеріалам справи та за наявності відповідних заяв від них. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.10.2018 року (а.с.9), на даний час проживають окремо. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] ( а. с. 25 ), яка проживає з позивачкою та залишиться проживати із нею. Малолітня донька проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні і потребує матеріального забезпечення для повноцінного розвитку. Відповідач надав суду докази щодо перерахунку коштів в квітні-травні 2021 року позивачці ( а. с. 51 ). Відповідач іншим особам аліментів не сплачує, утриманців не має, не є інвалідом. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню згідно ст. 180 СК України, оскільки батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, зазначений у позові розмір аліментів відповідає вимогам діючого законодавства. Відповідач після пред`явлення позову позивачем визнав його. Також, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дружини підлягають задоволенню згідно ст. 84 ч.2 СК України, оскільки право на утримання має дружина, з якою проживає дитина і в разі розірвання шлюбу до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачкою у позові зазначені мінімальний розмір аліментів до стягнення згідно вимог діючого законодавства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачка 02.04.2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В своєму позові, посилаючись на виниклі непорозуміння у подружжя з різних питань сімейного життя, на постійні сварки, неприйняття позицій іншого з подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, що і привело до втрати почуття поваги та любові один до одного та явилось причиною розпаду їх сім`ї, яку, на її погляд, поновити неможливо, просить суд їх шлюб, що зареєстрований 05.12.1992 року відділом реєстрації актів громадянського стану Єланецького району, Миколаївської області, актовий запис № 60, - розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла письмова заява від позивачки, в якій вона підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у її відсутності. Також, до суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Заява відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому приймається судом. Справа, у відповідності до заяв позивачки, відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 05.12.1992 року. Їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Єланецького району, Миколаївської області, актовий запис № 60. Від спільного подружнього життя подружжя має і виховує двох спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Спільне майно подружжя вирішило за спільною згодою розділити в добровільному порядку. Згідно ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з позову, подружжя [PERSON] припинило шлюбні відносини через виниклі непорозуміння подружжя з різних питань сімейного життя, через постійні сварки, неприйняття позицій іншого з подружжя щодо важливих питань ведення спільного господарства, що явилось причиною втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюб між ними існує формально, їх сім`я остаточно розпалась і її не поновити. За таких вищевикладених обставин, із-за відсутності волевиявлення сторін на збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох із подружжя, а тому шлюб, на підставі ст.ст.104-105,110-112 СК України, між подружжям слід розірвати. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивачка 02.04.2015 р. звернулась в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 07.05.2015 р. до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача залучено орган опіки та піклування Тисменицької РДА Івано-Франківської області. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, в якому народилась дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем 05.07.2007 року останній усунувся від виконання своїх обовязків по вихованню дочки, не підтримує з нею стосунків та не спілкується з дитиною, не піклується про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться її вихованням, навчанням, не проявляє щодо неї батьківської турботи і піклування. Дочка [PERSON] є інвалідом дитинства, часто хворіє, перенесла дві операції та час від часу лікується в дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит», проте відповідач жодного разу не допоміг матеріально, не поцікавився станом її здоровя. Відповідач не платить аліментів на утримання дитини на підставі виданого Тисменицьким районним судом виконавчого листа. Просила позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій визнав позов про позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON], просив справу розглянути в його відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Вислухавши пояснення позивачки, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що відповідач, починаючи з 2007 р., коли між сторонами розірвано шлюб, ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], а саме: не спілкується з нею та не підтримує з нею жодних стосунків, не піклується про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться її вихованням, навчанням, не проявляє щодо неї батьківської турботи і піклування, не надає їй матеріального утримання, ухиляючись від сплати аліментів. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на викладене, враховуючи висловлену в судовому засіданні думку неповнолітньої дочки сторін [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав її батька, виходячи з інтересів дитини, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки. На підставі наведеного, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України,

Outcome: approved