Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом із врахуванням заяви про збільшення позивних вимог про визнання незаконними та скасування пункту 1.23. рішення Дрогобицької міської ради за №1064 від 27.06.2013 року «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», пункту 3.23 рішення Дрогобицької міської ради за №1068 від 27.06.2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у власність, спільну сумісну власність земельних ділянок», визнання недійсним та скасування Свідоцтва про право власності номер 17673355, виданого 12.02.2014 року Реєстраційною службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області та скасування запису про право власності номер 4645387 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.02.2014 року. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що Дрогобицька міська рада при прийнятті спірних рішень порушила вимоги ст.ст. 118, 141, 152, 155, 158 та 198 Земельного кодексу України, а також вказують на той факт, що дані рішення суперечать основному містобудівному документу - генеральному плану міста Дрогобича. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, просять позов задоволити Представник Відповідача - Дрогобицької міської ради Чукла С.П. заперечив щодо задоволення позовних вимог, покликаючись на їх безпідставність, а також просить відмовити в поновленні пропущеного строку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак його предстправник [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, додатково наголосивши, що жодним чином права позивачів оскаржуваними рішеннями не порушуються, оскільки останні прийняті на законних підставах з дотриманням вимог ст. 118 ЗК України, а тому відсутні будь-які підстави щодо скасування рішень органу самоврядування та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з огляду на що просив в позові відмовити. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в дане судове засідання не з»явився, не повідомивши причин неявки. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов'язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Із досліджених матеріалів справи вбачається, що 27.06.2013 року Дрогобицькою міською радою було прийнято рішення за №1064 «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», відповідно до пункту 1.23. якого [PERSON], проживаючому на [ADDRESS] було затверджено матеріали з виготовлення Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 570 кв.м. на [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], для ведення садівництва. В подальшому згідно пункту 2.23. рішення Дрогобицької міської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у власність, спільну сумісну власність земельних ділянок» за №1068 від 27.06.2013 року, було передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 570 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], для ведення садівництва. Також матеріалами справи підтверджується, що речове право [PERSON] на земельну ділянку належним чином зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності - 4645387 та реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна - 291047646106, що підтверджується копією Інформаційної довідки за №52885601 від 09.02.2016 року, наданої позивачами. Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України (в редакції на момент виникнення правовідносин), якою визначається, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Положеннями ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Посилання позивачів на факт порушення Дрогобицькою міською радою при прийнятті спірних рішень містобудівного законодавства, а зокрема, щодо їх невідповідності генеральному плану міста Дрогобича, оскільки земельна ділянка, яка є предметом спору відноситься до прибудинкової території, не знаходить свого підтвердження, оскільки відповідно до Висновку Відділу Держземагентства у м.Дрогобичі Львівської області за №106 від 13.03.2013 року, останнім підтверджено можливість використання даної земельної ділянки площею 0,057 га за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення садівництва, в т.ч. без будь яких обмежень та сервітутів. Також відсутність будь-яких невідповідностей вимогам чинного законодавства та містобудівній документації, виготовленого Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки наміченої для передачі у власність [PERSON] підтверджується Висновком Відділу Держземагентства у м.Дрогобичі Львівської області за №44 від 15.03.2013 року. Як вбачається з матеріалів справи, не знаходять свого підтвердження і посилання позивачів на факт відсутності підписів суміжних землекористувачів в Проекті землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в порушення вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, оскільки межі такої земельної ділянки було погоджено Комісією із питань вирішення земельних спорів Дрогобицької міської ради (протокол №8 від 30.04.2013 року), що підтверджується Листом Дрогобицької міської ради за №3-21/10509 від 27.12.2013 року. Враховуючи те, що підстави для відмови у погодженні виготовленого проекту землеустрою, передбачені ч. 6 ст. 186-1 ЗК України були відсутні, а тому суд приходить до переконання, що Дрогобицька міська рада в межах повноважень, наданих Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельним кодексом України, правомірно прийняла відповідні рішення за №1064 від 27.06.2013 року в частині пункту 1.23. та за №1068 від 27.06.2013 року в частині пункту 2.23., якими затвердила Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 570 кв.м., кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS] та передала її безоплатно у власність [PERSON] для ведення садівництва. Доводи позивачів про те, що Дрогобицькою міської радою порушено вимоги ст. 118 ЗК України - не доведено факту користування заявником земельною ділянкою, не заслуговують на увагу, так як такі твердження спростовуються матеріалами справи, оскільки [PERSON] скористався своїм правом виходячи з положень норми ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України. Крім того, судом беруться також до уваги доводи відповідачів відносно того, що оскаржувані рішення жодним чином не порушують прав чи законних інтересів позивачів, оскільки вони не є законними користувачами чи власниками спірної земельної ділянки. Варто зазначити, що чинне законодавство України, не містить норм, які встановлюють обов'язок чи хоча б право органу місцевого самоврядування відмовити заявнику у наданні згоди на розробку проекту відведення чи його затвердження у зв'язку із наявністю заяв інших громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Такого правового висновку притримується Верховний Суд України, зокрема у своїх постановах від 25.12.2013 року у справі №6-78цс13, від 09.12.2015 року у справі № 6-849цс15 та в ухвалі від 01.04.2015 року у справі №6-5023св15. Судом також береться до уваги, що при подачі [PERSON] заяви від 12.10.2012 року відносно надання дозволу на відведення земельної ділянки, до неї також було додано заяву-згоду сусідів - мешканців житлового будинку за адресою: [ADDRESS] відповідно до якої останні зазначили, що не заперечують щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки орієнтовною площею 800 кв.м., яка в минулому використовувалась ними під городи і садівництво починаючи з 1956 року, що додатково вказує на необґрунтованість вимог позивачів, які вказують на користування даною земельною ділянкою починаючи з 70-80 років. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав щодо задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування пункту 1.23. рішення Дрогобицької міської ради за №1064 від 27.06.2013 року «Про затвердження матеріалів проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» та пункту 3.23 рішення Дрогобицької міської ради за №1068 від 27.06.2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу у власність, спільну сумісну власність земельних ділянок». Зважаючи на відсутність підстав щодо визнання незаконним рішення щодо передачі земельної ділянки у приватну власність, суд також приходить до переконання про відсутність підстав для визнання недійсним та скасування Свідоцтва про право власності номер 17673355, виданого 12.02.2014 року Реєстраційною службою Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області та скасування запису про право власності номер 4645387 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.02.2014 року. Також суд вважає за необхідне зазначити наступне відносно заяви представника Дрогобицької міської ради щодо заяви про застосування строків позовної давності у даному спорі. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. За змістом частини 1 статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Застосування строку позовної давності можливе лише за наявності порушення відповідачем прав позивача. Якщо ж судом встановлено, що відповідачем не порушено право відповідача, то застосування строку позовної давності не можливе, а необхідно відмовляти у задоволенні позовних вимог саме з підстав необґрунтованості позовних вимог. З огляду на вказане, судом з'ясовується та зазначається в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли право або охоронюваний законом інтерес позивача порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Зважаючи на обставини справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для застосування строків позовної давності через необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивачів у даному спорі.

Outcome: dismissed