Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя до відповідача [PERSON] Посилається на те, що 26 жовтня 2001 року з [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, який заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24.03.2015 року розірвано. Від шлюбу є троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За час шлюбу згідно договору купівлі-продажу 16.09.2005 року придбали житловий будинок, з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований в смт.Берегомет по вул.Галана, 55, Вижницького району Чернівецької області, покупцем зазначений [PERSON] та земельну ділянку під житловим будинком, перехід права власності на яку оформлений договором дарування земельної ділянки від 15.11.2005 року. Надалі, оскільки придбаний житловий будинок був старим, вони у період з 2006 року по 2008 рік побудували на місці старого житлового будинку новий. На підставі Декларації про готовність обєкта до експлуатації та даних технічного паспорта їм 04.03.2015 року на імя [PERSON] було вдано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно та право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після розірвання шлюбу [PERSON] не бажає вирішити питання поділу спільного майна у добровільному порядку. Оскільки їхні спільні діти проживають разом з нею, [PERSON] з листопада 2013 року разом з сімєю не проживає, не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей, не займається доглядом та вихованням дітей, враховуючи інтереси дітей, її інтереси та інтереси [PERSON], вважає за можливе відступити від засад рівності часток при поділі майна подружжя та визначити ідеальні частки у житловому будинку по вул.Галана, 55 в смт.Берегомет, Вижницького району Чернівецької області у розмірі 1/3 частки для [PERSON] та 2/3 частки для неї. Просить визнати частково недійсним Свідоцтво про право на нерухоме майно, Серія СТА №732138 від 04.03.2015 року, індексний номер 34471383, яке видане державним реєстратором Реєстраційної служби Вижницького РУЮ Чернівецької області у частині посвідчення права власності за [PERSON] на 1/1 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у смт.Берегомет по вул.Галана, 55, Вижницького району Чернівецької області, замість 1/3. Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у смт.Берегомет по вул.Галана, 55, Вижницького району Чернівецької області, обєктом права спільної сумісної власності подружжя/колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] Виділити у власність та визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у смт.Берегомет по вул.Галана, 55, Вижницького району Чернівецької області. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Не заперечує щодо заочного порядку розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надано, в звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов К. підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому 26 жовтня 2001 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №48 - шлюбі, який заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24.03.2015 року розірвано, що підтверджується копією рішення. З договору купівлі-продажу посвідченого 16.09.2005 року нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] вбачається, що [PERSON] (продавець), та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований в смт.Берегомет по вул.Галана, 55, Вижницького району Чернівецької області. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ.А 2008 року побудови, сарай літ.Б 1980 року побудови, сарай літ.В 2008 року побудови, вигрібна яма №1 та огорожа №2-3 2008 року побудови, вартістю 587038,00 грн. З свідоцтва про право власності на нерухоме майно, СТА 732138, індексний номер: 34471383 виданого 04.03.2015 року, реєстраційною службою Вижницького РУЮ Чернівецької області вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку, загальною площею 129,8 кв.м., житловою площею 58,2 кв.м., який розташований в смт.Берегомет по вул.Галана, 55, Вижницького району Чернівецької області. За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. За правилами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до цивільного кодексу. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень у п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4ст. 65 СК). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України №6-2333цс15 від 25.11.2015 року. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебуваючи у шлюбі з відповідачем [PERSON] здійснили будівництво житлового будинку, розташованого в смт.Берегомет по вул.Галана, 55, Вижницького району Чернівецької області та який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Судом також встановлено, що від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, Серія І-МИ №116752, виданого 29.11.2002 року виконкомом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №71, копією свідоцтва про народження, серія 1-МИ №134497, виданого 01 лютого 2011 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №12, копією свідоцтва про народження, Серія І-МИ №189189, виданого виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №91. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 24.10.2016 року вбачається, що за адресою смт.Берегомет вул.Галана, 55, Вижницького району Чернівецької області проживає [PERSON] з дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] Сімя проживає в нормальних умовах, [PERSON] з листопада 2013 року разом з сімєю за даною адресою не проживає. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 59,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивачка [PERSON] не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування законних підстав для збільшення її частки в спільному майні подружжя до 2/3. Водночас, відповідно до ч.2 ст.70 СК України, чітко прописані обставини за яких суд може відступити від рівності часток, зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, тобто, кожна з цих обставин повязана з протиправною поведінкою одного з подружжя. Натомість, вказані обставини не встановлені при розгляді справи, також судом не були встановлені обставини, передбачені ч.3 ст.70 СК України, відповідно до яких за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивачкою [PERSON] не надано доказів звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та вимог закону, суд вважає, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] мають рівне право по 1/2 ідеальній частці майна кожному, набутого під час шлюбу. Відповідно до статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина друга й третя статті 55 Конституції України визначають, що права і свободи громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб, кожному гарантується право на землю. Згідно п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що Свідоцтво про право на нерухоме майно, Серія СТА №732138 від 04.03.2015 року, індексний номер 34471383, яке видане державним реєстратором Реєстраційної служби Вижницького РУЮ Чернівецької області у частині оформлення права власності житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований у смт.Берегомет по вул.Галана, 55, Вижницького району Чернівецької області, на імя [PERSON] є частково недійсним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання частково недійсним та скасування Свідоцтво про право на нерухоме майно, Серія СТА №732138 від 04.03.2015 року підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує розяснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У звязку з викладеним, суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2935,19 грн.

Outcome: partial