Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON]звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа у справі [PERSON]про визнання дійсним договору купівлі-продажу частини будинку та визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 22.09.1997р. позивачі уклали договір купівлі-продажу 2/5 частини будинку по [ADDRESS] на товарній біржі «Українська біржа Десятинна», при цьому по 3/40 частині будинку придбали [PERSON] та [PERSON], а 2/8 частини придбав неповнолітній на той час [PERSON]. Договір купівлі-продажу частини будинку від 22.09.1997 року № 6401-А/1989, був зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» згідно ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. 15.11.1997 року даний договір був зареєстрований в Ірпінському МБТІ за реєстраційним номером в РПВН - 9544984, про що свідчить архівна довідка надана КП Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» від 28.04.2015 року. Позивачі виконали усі умови угоди, відповідачка отримала гроші і передала позивачам усі документи на будинок та ключі від нього. З того часу позивачі постійно мешкають та зареєстровані в даному будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Оскільки вказаний договір не було сторонами посвідчено нотаріально, та відповідачка виїхала з міста та посвідчити його на теперішній час вони не мають можливості просили визнати дійсним договір купівлі-продажу 2/5 частини будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 22.09.1997 року на товарній біржі «Українська біржа Десятинна». А також визнати за [PERSON] право власності на 3/40 частини будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 3/40 частини будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 2/8 частини будинку [ADDRESS] У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, причини неявки суду невідомі, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. У судове засідання відповідачка [PERSON] не з,явилась, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позов визнає. У судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. У судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення аналогічні вказаним в позовній заяві, позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просила позов задовольнити у повному обсязі. Суд, вислухавши надані пояснення та дослідивши надані письмові докази, позовні вимоги позивачів не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до положень ст. 114 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.09.1997р. позивачі [PERSON]та [PERSON] діючи від свого імені та від імені свого сина [PERSON] уклали з [PERSON] договір купівлі-продажу 2/5 часток будинку [ADDRESS] на товарній біржі «Українська біржа Десятинна», при цьому по 3/40 частки будинку придбали [PERSON] та [PERSON], а 2/8 частини придбав неповнолітній на той час [PERSON]. Договір купівлі-продажу частини будинку від 22.09.1997 року № 6401-А/1989, був зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» згідно ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року за реєстраційним № 6401-А/1989. 15.11.1997 року даний договір був зареєстрований в Ірпінському МБТІ за реєстраційним номером в РПВН - 9544984, про що свідчить архівна довідка надана КП Київської обласної ради «Північне бюро технічної інвентаризації» від 28.04.2015 року. Як вбачається із копій паспортів наданих позивачами суду всі вони зареєстровані з листопада 1997 року у будинку [ADDRESS] Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, ( що діяла на момент укладання спірного договору купівлі-продажу сторонами) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України в редакції 2003 року якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі продажу між позивачами та відповідачем, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на теперішній час (із змінами та доповненнями на 11.02.2010р.) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Звертаючись до суду із позовом позивачі послались на редакцію ст. 657 ЦК України (в ред..2003р.), яка не діяла ні на момент укладання спірного договору, ні на момент їх звернення до суду та розгляду спору судом. Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов»язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Всупереч, вказаним нормам закону, а саме статті 131 ЦПК України ні позивачі, ні їх представник не надали до позовної заяви, а також до початку розгляу справи по суті докази, на які грунтується їх позовні вимоги, а саме те, що відповідачка ухилилась від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. За змістом закону однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину, чого судом у справі встановлено не було, а встановлений ним факт, що такий договір 22.09.1997 року укладався сторонами та реєструвався на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» не може бути підставою для визнання договору дійсним. Крім того, сам факт визнання відповідачкою [PERSON] заявленого до неї позову не може бути підставою для його задоволення в розумінні ч. 4 ст. 174 ЦПК України, оскільки в цьому випадку суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог лише за наявності для того законних підстав. Однак, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, в розумінні ст. 1 ЦПК України, позивачами не надано жодного доказу і не доведено в судовому засіданні той факт, ким саме порушені законні права позивачки та ким саме вони не визнаються або оспорюються. Доказів ухилення відповідачкою від нотаріального посвідчення укладеного договору суду не надано. Тобто, на даний час, суд не вбачає предмету спору. Враховуючи положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, де йдеться про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд вважає, що позивачі не навели у судовому засіданні жодної обставини, відповідно до законодавства України, яке регулює дані відносини в обґрунтування позову й позов не підлягає задоволенню. Крім того, позивачі не позбавлені можливості вирішити вказане питання на підставі Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та положень ЦК України, які діють на теперішній час. Відповідно до статті 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позовної заяви судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed