Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька. Посилається на те, що 09 червня 2012 року вона уклала церковний шлюб в українській греко-католицькій церкві на території Республіки Італії з [PERSON] та проживали з відповідачем однією сім`єю з 2012 року до 2016 року, без реєстрації шлюбу. [INFO] , в позивачки народився син - [PERSON] ) та при реєстрації факту народження дитини на території Італії, відповідач [PERSON] добровільно визнав себе батьком дитини, що підтверджується витягом з реєстру актів про народження № 190 ч. І серії А 2013 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міської ради м. Санта Марія Капуа Ветере . Згідно довідки про реєстрацію особи № 536-251, виданої Генеральним консулом України в Неаполі, [PERSON] зареєстрований громадянином України. У 2018 році позивачка з сином повернулася в Україну, де зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] , співвласником якої вона є у розмірі Ѕ частки. На даний час дитина проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні та навчається в школі № 100 м. Львів. 21 жовтня 2019 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львів задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів із відповідача на утримання дитини [PERSON] 25 вересня 2019 року позивачка звернулась до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, однак отримала відмову у зв`язку із тим, що перелік поданих документів не відповідає установленим вимогам - відсутній лист від батька із його згодою на реєстрацію дитини за вказаною адресою. Позивачка в письмовій формі зверталась за останнім відомим місцем проживання відповідача з листами про надання згоди на реєстрацію їх малолітнього сина за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідей на вказані листи не надходило, позивачка звернулася до суду. Просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою місця постійного проживання його матері - [PERSON] , [INFO] - [ADDRESS] , без згоди батька - відповідача [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 січня 2020 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2020 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, однак до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позовні вимоги та не заперечували щодо винесення заочного рішення по справі. Представник третьої особи Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, просив при вирішенні справи врахувати права дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи в суді, про причини неявки суд не повідомив, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що згідно ст. 281 ч. 1 ЦПК України належить постановити ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що 09 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] проведено обряд таїнства подружжя у храмі святого Антонія Падевського м. Казерта, українською греко-катольцькою церквою (а.с. 9). Як вбачається з витягу з реєстру актів про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міської ради м. Санта Марія Капуа Ветере, провінція м. Казерта Республіки Італія, акт № 190 частина І серія А рік 2013, [PERSON] народився [INFO] , якого батьком записаний - [PERSON] , а матірю - [PERSON] (а.с. 10-11). Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України № 536-251 від 03.07.2014 року, виданої генеральним консульством України в Неаполі, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України (а.с. 12). На даний час малолітній син проживає з матір`ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ОСББ «Величковського 36» № 26-18 від 26 червня 2018 року (а.с. 13). [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , відповідно до довідки форми 2 від 26 червня 2018 року № 26-18, виданої ОСББ «Величковського 36» та свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 28 липня 1997 року (а.с. 13-14). 25 вересня 2019 року позивачка [PERSON] зверталась до Шевченківської районної адміністрації м. Львів із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , але їй було відмовлено, оскільки відсутня згода батька на реєстрацію місця проживання малолітнього сина (а.с.21). Позивачка [PERSON] зверталася до відповідача [PERSON] із листами від 08 жовтня 2019 року та 21 жовтня 2019 року, з проханням надати письмову згоду на реєстрацію їх сина за адресою [ADDRESS] , однак жодної відповіді не отримала. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 1 статті 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХII (78912) від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (пункт 1 статті 18 цієї Конвенції). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] , який є батьком малолітньої дитини, однією сім`єю з матір`ю дитини позивачкою [PERSON] не проживає, позивачка не має можливості отримати від відповідача письмову згоду на реєстрацію дитини за місцем фактичного проживання. Будь-яких обставин, які б свідчили про наявність спору між батьком та матір`ю дитини щодо визначення її місця проживання, судом не встановлено. Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання дитини за місцем фактичного проживання суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її права, що гарантовані Конституцією та законами України, зокрема, права на охорону здоров`я, на освіту та соціальний захист. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі та надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю - [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 гривні 40 копійок, який сплачено останньою за подачу позову до суду. На підставі викладеного ст. ст. 150, 155, 160-161 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved