Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом у якому просили визнати за ними і за відповідачкою [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та в порядку поділу майна визнати право спільної часткової власності на вказану квартиру, а саме: за [PERSON] на 36/100 частини кварти, за [PERSON] на 22/100 частки квартири, за [PERSON] на 36/100 частки квартири та за відповідачкою [PERSON] на 6/100 частки квартири і стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір (а.с. 7-16, т. 1). У ході розгляду справи позивачі подали позовну заяву зі зміненими вимогами в останній редакції за якими просять визнати за кожним з них право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на їхню користь сплачений ними судовий збір (а.с. 206-213, т. 1). Позовну заяву з уточненими вимогами мотивують тим, що вони є дітьми відповідачів, їхні батьки перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 1980 року, проте фактично шлюбні відносини між відповідачами припинилися з 1995 року, шлюб існував формально, батьки проживали окремо один від одного, спільне господарство та спільний бюджет не вели. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2013 року шлюб між відповідачами було розірвано. Зазначають, що позивачі [PERSON] та [PERSON] з дитинства були обдарованими дітьми, у 1998 році отримали державну лауреатську премію «Обдаровані діти - надія України». [PERSON] писала пісні та у віці 11 років у 1997 р. визнана наймолодшим автором естрадних пісень в Україні, має два авторських свідоцтва за збірки пісень, які виконувала на концертах з братом [PERSON] У період з 1997 року по 2003 року позивачі [PERSON] та [PERSON] виступали з концертами у різних місцях України, найбільше у Національному Палаці «Україна», [PERSON] м. Києва, в Автономній Республіці Крим, представляли країну на міжнародних конкурсах в Росії, Білорусії, Болгарії, Греції, Естонії. Їхня творча діяльність здійснювалася за рахунок благодійної фінансової допомоги меценатів та спонсорів, при цьому їхнім вчителем, творчим, музичним і художнім керівником була їхня матір - відповідачка, яка допомагала у проведенні концертів, готувала їх до конкурсів. За свої авторські виступи вони отримували немалі гроші в якості благодійних внесків для їхнього подальшого творчого розвитку. Вони з матір'ю проживали у [ADDRESS], ця ж квартира належала їм з відповідачкою на праві спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.07.1997 року. Через необхідність подальшого розвитку їхнього музичного таланту виникла необхідність переїхати жити до м. Києва, щоб продовжити професійно займатися музикою, тому вони з матір'ю вирішили придбати квартиру у м. Києві. Спірна квартира була придбана за їхні спільні з відповідачкою [PERSON] кошти 08 лютого 2005 року за договором купівлі-продажу, при цьому право власності було оформлено на їхню матір. Відповідачка на їхнє прохання 22.10.2003 року уклала на своє ім'я з ПАТ «Аркада» договір № 157 цільового житлового вкладу, відповідно до якого внесла зароблені ними накопичені від концертної діяльності та благодійних внесків меценатів кошти у розмірі 46 315 грн. 88 коп. Цей вклад було достроково знято 21.10.2004 року та кошти були внесені на купівлю квартири у м. Києві. Особистий внесок їхньої матері у придбання квартири є сума 9 600 грн., яку [PERSON] отримала у жовтні 2004 року за продаж ? частини успадкованого за заповітом домоволодіння після смерті матері відповідачки у [ADDRESS] Оскільки грошових коштів для придбання житла у м. Києві ним не вистачало вони вимушені були взяти в АКІБ «УкрСиббанк» кредит у розмірі 18 000 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ на день укладення договору 95 409 грн. зі сплатою 12,9 % річних за користування кредитом строком погашення до 08.02.2010 року. На вимогу банку кредит був оформлений на їхню матір, оскільки на той час позивач [PERSON] був неповнолітнім, а його брат та сестра студентами. Кредит за спірну квартиру сплачувався ними та відповідачкою у період з 08.02.2005 року по 11.08.2006 року за рахунок здачі в оренду купленої у м. Києві квартири та власних коштів. Також з метою дострокового погашення кредитної заборгованості ними з їхньою матір'ю 11.08.2006 року була відчужена належна їм на праві власності квартира [ADDRESS] за ціною 111 760 грн. та в цей же день було повністю погашено борг за кредитним договором від 08.02.2005 року у розмірі 12 500 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день сплати становило 63 125 грн. Отже, кожен з них, отримавши від продажу своїх часток за квартиру у м. Кривий Ріг по 22 352 грн. вніс свою частину у розмірі 21 041,67 грн. на погашення кредиту за яким було придбано спірну квартиру. Відповідачка за погодженням з ними більшу частину своїх коштів за відчужену квартиру у м. Кривий Ріг витратила на поліпшення умов проживання у м. Києві, залишок коштів витрачено на дострокове погашення кредиту. Від продажу квартири у м. Кривому Розі вони також змушені були виділити відповідачу [PERSON] п'яту частину коштів у розмірі 22 352 грн., щоб останній не чинив їм перешкод у придбанні квартири у м. Києві та надав про це письмову згоду при купівлі житла. Також позивачем [PERSON] перед придбанням квартири у м. Києві було взято 29.01.2005 року у борг 3 000 грн. у [PERSON], що підтверджується розпискою, ця позика була повернута у повному обсязі 29.12.2005 року. При набутті квартири за взаємною домовленістю з відповідачкою, як учасники спільної власності, вони вирішили, що розмір їх часток у спільній власності буде визначатися з урахуванням вкладу кожного у придбання спірної квартири, тому їхні з матір'ю частини є рівними. Відповідач [PERSON] з ними не проживав, що також підтверджується зняттям його з реєстрації з 27.12.1994 року за їхнім місцем мешкання у м. Кривий Ріг, при цьому відповідач у період часу з 31.01.1995 року по 22.02.2005 року був зареєстрований та проживав за адресою проживання своєї матері у [ADDRESS]. Повноцінної сім'ї у них не було, їхній батько дбав лише про себе і свої потреби, з ними не проживав, не вів спільне господарство, з 1996 року по 2006 р. вони офіційно були визнані малозабезпеченою сім'єю і отримували субсидію у м. Кривий Ріг. Відповідач з 29.01.2004 року по 2012 рік не працював, доходів не отримував, був осторонь від сім'ї. У зв'язку з цим їхня матір вимушена була звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на їхнє утримання, про що була винесена постанова Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30.04.1996 року. Відповідач не заперечував проти придбання спірної квартири тільки за умови, що вони його зареєструють там, пояснюючи свої вимоги тим, що йому, як безробітному, так буде зручніше шукати роботу у м. Києві, на що вони погодилися. Після розлучення батьків з відповідачем [PERSON] виник спір щодо права власності на спірну квартиру, оскільки він відмовився визнавати за ними право власності на частину житла, вказуючи, що квартира є лише його з [PERSON] власністю, що була куплена у шлюбі, тому вимушені звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачі підтримали позов зі зміненими вимогами та обставини, викладені у заявах. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги визнала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, пояснив, що він весь час постійно жив з сім'єю - з позивачами та відповідачкою, яких не залишав, у 1988 році отримав трикімнатну квартиру у м. Кривому Розі, потім отримав ордер на чотирьох кімнатну квартиру. У 90-ті роки із заробітною платою були проблеми, тому за спільним рішенням він виписався із отриманої ним квартири у м. Кривому Розі та прописався до своєї матері, проте всі роки жив з відповідачкою та дітьми, квартиру в [PERSON] оформили на дружину та дітей, так як він був зареєстрований у матері. Також разом з відповідачкою вирішили, щоб на нього подати на аліменти і 50 % його зарплати щомісячно регулярно отримували аліменти, бо заробітну плату не виплачували. Вони всі жили спільно до розірвання шлюбу, внесок у банк [PERSON] являються його спільні з дружиною заощадження. Він заробляв гроші з фотознімків на весіллях, корпоративах; у 1996 р. дружина звільнилася з роботи і займалася дітьми. Концерти дітей були благодійні, тоді тяжко було з фінансами, необхідні були кошти на переїзди, харчування, внески, пошиття костюмів, записи в студіях. Спірну квартиру купували за кредитні та заощаджені з відповідачкою кошти без будь-яких внесків дітей, тому квартира є його з відповідачкою [PERSON] спільним майном подружжя, кредит за житло сплачували з підробітків, орендних коштів та з реалізованої квартири у м. Кривому Розі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його недоведеність та безпідставність. Позивачі та відповідачка [PERSON] за їх клопотанням в судовому засіданні були допитані у якості свідків. При цьому позивач [PERSON], як свідок, пояснила, що відповідач не проявляв до них батьківської турботи. Кошти у спірну квартиру вкладали вона, молодший брат [PERSON] та їхня мати, [PERSON] на той час працював, проте мав невелику заробітну плату, однак його частка була у квартирі у м. Кривому Розі. Тоді вони за продаж квартири у м. Кривому Розі всі гроші вклали в банк, щоб заплатити за квартиру у м. Києві на вул. Воз'єднання. Чотирьохкімнатну квартиру у м. Кривому Розі отримав батько, який працював у аеропорту, тому його поставили на чергу, оскільки мав трьох дітей. Приватизували квартиру у м. Кривому Розі на 4 осіб без батька, продали ту квартиру за 20 000 дол. США, гроші поділили на п'ятьох - всім по 4 000 дол. США. Ще вони отримували гроші за благодійні концерти, які давали у Криму, дитячих таборах, санаторіях. Їхні гроші мати тримала на рахунках, жили вони бідно, допомоги від батька не мали. Свідок [PERSON] (позивач) засвідчив, що у 1995-1998 роках він з [PERSON] давали концерти, через що отримували гонорари, фінансову допомогу з установ, школи, благодійну допомогу, їхні доходи порахувати було складно, коштами розпоряджалася їхня мати, клала гроші в банк «Аркада». Батько матеріально їм не допомагав, приходив до них лише спілкуватися, жили вони бідно та впроголодь. Як купували спірну квартиру він був неповнолітній, кошти за квартиру сплатили з банку «Аркада» з накопичених його з [PERSON] близько 46 000 грн., кожен з них віддав свої 4 000 дол. США за продану квартиру у м. Кривому Розі, ще брали кредит в Укрсоцбанку, так як не вистачало десь 18 000 дол. США. Батьку віддали його частку за реалізоване житло у м. Кривому Розі, яке продали у 2006 році за 22 000 дол. США, при цьому гроші поділили на всіх порівну, з них погасили залишок кредиту. За спірну квартиру відповідач кошти не сплачував. Позивач [PERSON], як свідок, засвідчив, що він у 2005 році був присутній при купівлі квартири, вартість її не знає, кошти сплачувала його мати. Квартиру купували за кредитні кошти близько 20 000 дол. США, більше 12 000 дол. США вони сплатили від продажу їхньої квартири у м. Кривий Ріг. Після купівлі квартири для погашення кредиту у 2005 - 2006 роках зі своєї заробітної плати він вклав 600 дол. США. Отримані гроші від концертів [PERSON] та [PERSON] накопичували для купівлі квартири у Києві на рахунок у банку «Аркада». Свідок відповідач [PERSON] засвідчила, що спірну квартиру купували за її особисті кошти набуті за спадкове майно її матері та за кошти її дітей - позивачів. [PERSON] та [PERSON] почали виступати з чотирьох років, виходили їх альбоми, є авторські свідоцтва. Отримані за концерти гроші діти просили не витрачати, а збирати на купівлю квартири у м. Києві. Вона відкрила рахунок у банку [PERSON] у 2003 р. за яким у 2004 р. зняла кошти в сумі 46 315 грн, які внесли як перший внесок за квартиру; спірне жило здавали в оренду на погашення кредиту 19 місяців - з березня 2005 року по вересень 2006 року. За реалізовану квартиру у м. Кривому Розі погасили іпотечний кредит. З відповідачем з 1994-1996 року по 2006 рік спільного бюджету не мали, жив він за іншою адресою, з відповідача на утримання дітей вона стягувала аліменти, які не забезпечували належного проживання, тому ще отримувала субсидію; виконавчий лист 10 років знаходився на виконанні. З 2004 року [PERSON] звільнився з роботи та не працював до 2012 року, коштів в сім'ю не давав. Вони голодували, їхня сім'я була малозабезпечена. У 1992 році ордер на 4-х кімнатну квартиру у м. Кривому Розі по вул. Незалежності України отримував відповідач, як багатодітний батько. У подальшому він пішов від проблем, щоб не платити за квартиру і виписався до своєї матері та не жив з ними, вона приватизувала квартиру з дітьми без відповідача. В кінці 2006 року [PERSON] з'явився та запропонував жити разом, тому його прописали, проте відповідач продовжував жити сам для себе, мешкали вони як сусіди без спільного бюджету. Також судом були допитані заявлені сторонами наступні свідки. Свідок з боку позивачів [PERSON] засвідчила, що познайомилася з відповідачкою та її дітьми [PERSON] і [PERSON] десь у 1999-2000 роках, тоді на роботі в ательє вони часто і безкоштовно шили їм костюми для виступу на концертах по 2005 рік, відповідача вона ніколи не бачила. Десь у жовтні 2003 року для організації концерту від їхньої фірми дали відповідачці 3 000 грн., як благодійну допомогу, куди вони витратили ці гроші їм не пояснювали. Свідок з боку позивачів [PERSON] засвідчила, що є знайома відповідачки з 2000 р., зустрічались вони рідко, у м. Києві у них була 19.01.2012 року, тоді побачила відповідача та [PERSON], остання запросила їх у Швейцарію. Їй з 2000 року було відомо з розмов, що відповідач платить [PERSON] аліменти, тому думала, що вони розлучені, при зустрічах вони говорили лише про дітей, про чоловіка вона у відповідачки не запитувала. [PERSON] голодували, [PERSON] у 2005 р. говорила, що гроші вони збирають на житло у м. Києві та у 2006 р. взяла кредит у банку. Зі слів відповідачки її діти за виступах на концертах отримували гонорари, розміри яких їй не відомі. Свідок з боку позивачів [PERSON] засвідчив, що він з вересня 2005 року протягом року орендував квартиру [ADDRESS], про що письмово укладав договір. Плату за оренду віддавав [PERSON] та [PERSON] у гривнях в еквіваленті 300 дол. США. Зі слів [PERSON] вказану квартиру вони брали в кредит, тому здавали її в оренду для погашення кредиту, чи зустрічався він з відповідачем не пам'ятає. Свідок з боку позивачів [PERSON] засвідчила, що у 1996 року вона познайомилася з [PERSON] у [PERSON] у школі, час від часу телефонували одна одній, тоді були публікації у пресі про виступи доньки та сина [PERSON], тому їй було цікаво, запрошували її на концерти, про те, що відповідачка мала трьох дітей вона не знала. [PERSON] розповідала, що вдень її діти ставили по 2-3 концерти. [PERSON] були популярні, виступали за межами [PERSON], у Києві, по Україні. Відповідачка весь час була з дітьми, говорила, що їм скрутно живеться, живуть вони на субсидію, концерти були благодійні, матеріальну допомогу їм надавали зі сторони тітки, була якась благодійна допомога дітям, не було чим заплатити за музичну школу, тому через це навчались там з перервами. Відповідачка кожну копійку збирала на переїзд до м. Києва. Про кошти від концертів і розмір гонорарів вона не знає, їй про це не повідомляли. [PERSON] про чоловіка ніколи не згадувала та не розповідала. Їй не відомо хто та за чиї гроші купував спірну квартиру. Свідок з боку позивачів [PERSON] засвідчила, що знайома з відповідачкою з 2001 року, була на концертах дітей [PERSON], після яких розкуповували їхні касети; у травні 2002 року [PERSON] виступали в гімназії, було три концерти за які тоді зібрали не менше 1 000 грн. і вона (свідок) передала [PERSON]. Вона спілкувалася з [PERSON], дитина хотіла їсти, бо не мала можливості їсти вдосталь. [PERSON] та В'ячеслав виступали в м. Києві у [PERSON] дітей та юнацтва, в [PERSON] Україна, в мерії Києва у 2002 р., після виступу відповідачка отримувала за кулісами гонорар, про розмір його не знає. [PERSON] працювали на себе, в розмові чула, що треба багато витрати коштів на костюми, фонограми, оранжування, на творчий розвиток. Свідок з боку відповідача [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що вона знайома з відповідачем з 1984-1985 р.р., з ним разом працював її чоловік, часто спілкувалися. На аліменти на той час у м. Кривому Розі подавали через те, що не виплачували заробітну плату, з якої своєчасно перераховували лише аліментні платежі. З сім'єю [PERSON] вона разом їздила на море у 2010 р., була з ними тиждень, відповідач з дружиною і дітьми були, як одна сім'я, разом все купували, харчувалися, у трьох палатках спали вона та діти, у шатрі ночували відповідачі удвох. Також вона була зі своєю дитиною у квартирі відповідачів коли приїздила у м. Київ, ночувала у них у вересні 2010 р., тоді відповідач зі своєю дружиною були у своїй спальні, вона з донькою знаходилася у іншій кімнаті, на той час стосунки між відповідачами були нормальні, все у них було спільне, разом харчувалися, вдома були також діти [PERSON] та [PERSON]. Раніше сім'я [PERSON] жила у м. Кривий Ріг, звідки у вересні 2006 року переїхали жити у м. Київ. У спірній квартирі робив ремонт відповідач, він з нею часто консультувався та радився по телефону, про ремонт розповідав коли приїздив у м. Кривий Ріг до своєї матері. Відповідач замінював труби, поставив умивальник, туалет, у ванній кімнаті поклав кахель, свою роботу по ремонту їй показував у спірній квартирі у м. Києві у присутності відповідачки, яка з цим погоджувалася та не заперечувала. Свідок з боку відповідача [PERSON] засвідчив, що живе у [ADDRESS] з 1996 року, з того часу знає відповідача, який до переїзду у м. Київ постійно жив разом з сім'єю у м. Кривому Розі поряд з його квартирою. [PERSON] робив собі рами на балкон, дитячий спортивний куточок, зварював вхідні двері у квартиру. Відповідач гуляв із меншим сином та донькою, йому (свідку) у майстерню приносив ремонтувати взуття дітей та жінки, оплачував квартплату в ощадбанку, вигулював собаку, щоліта їздив з сім'єю на море спочатку на «Запорожці», потім на «Жигулях», через дітей збирався переїхати жити у м. Київ, говорив, що там дітям більше можливостей, продав гараж, квартиру, щоб купити у м. Києві квартиру. [PERSON] йому розповідав, що платив із заробітної плати аліменти, бо були тяжкі часи і не виплачували заробітну плату, він прописався до своєї матері, яка була учасником війни, з метою економії, щоб менше було платити за квартиру. Вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За заявленими вимогами позивачі просять визнати за кожним з них право власності на ? частину квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що вказана квартира була придбана лише за належні їм та відповідачці [PERSON] кошти, при цьому відповідач будь-яких майнових витрат при купівлі квартири не ніс та не визнає їхнє право власності на житло, спірна квартира не являється спільною сумісною власністю відповідачів, як подружжя, оскільки відповідач [PERSON] разом з сім'єю не проживав та мав окремий бюджет. В обгрунтування вимог позивачі посилаються на норми ст. ст. 355 - 357 ЦПК України, якими визначено поняття, види права спільної власності та визначення часток у праві спільної часткової власності. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За нормою ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що відповідачі перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.04.1980 року (свідоцтво про укладення шлюбу - т.1, а.с. 30). Позивачі [PERSON] [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO], є дітьми відповідачів, що підтверджується свідоцтвами про народження, свідоцтвом про шлюб позивачки та свідоцтвом про зміну імені (а.с. 24-28, т.1). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2013 року від шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 31, т.1). Спірна квартира [ADDRESS] була придбана під час перебування відповідачів у шлюбі на ім'я [PERSON], згідно договору купівлі-продажу квартири від 08.02.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округуВаськівською В.С.4, зареєстрованого у реєстрі за № 736 (а.с. 33, т.1). На спірне житлове приміщення на ім'я відповідачки Київським міським БТІ видане реєстраційне посвідчення від 10.02.2005 р. № 002862 (а.с. 32, т.1). У договорі купівлі-продажу спірної квартири зазначено, що покупець [PERSON] придбає квартиру за нотаріально посвідченою згодою чоловіка [PERSON] Вартість спірної квартири становить 154 456 грн. 57 коп. (а.с. 33, т.1). Судом безспірно встановлено, що спірне житло купувалося за кредитні кошти, отримані відповідачкою [PERSON] за кредитним договором від 08.02.2005 року укладеним з ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 18 000 дол. США, що на день укладення кредитного договору в еквіваленті до національної валюти складало 95 409 грн., а також за рахунок наявних коштів розміщених відповідно укладеного відповідачкою з ПАТ АКБ «Аркада» договору № 2597 від 22.10.2003 року про депозитний вклад «Житловий» за яким кошти достроково були зняті 21 жовтня 2004 року в сумі 43 107 грн. 41 коп. (по виписці сума 46 315,88 грн.) (а.с. 34, 35, 220, т.1; а.с. 2, 23, 24 т.2). З пояснень позивачів, що визнано відповідачкою, на депозитний рахунок у ПАТ АКБ «Аркада» були внесені зароблені позивачами [PERSON] та [PERSON] кошти накопичені від їх концертної діяльності та благодійних внесків меценатів. Вказані обставини відповідачем [PERSON] заперечуються з посиланням на те, що зазначений депозит був розміщений за рахунок заощаджених ним з відповідачкою коштів, які були отримані у результаті їх праці та підробітків, а концерти дітей і їх творча діяльність, навпаки, потребували значних фінансових витрат, оплати фестивальних внесків, вартості проїзду, проживання, харчування, тощо. На підтвердження вимог позивачами надані лист управління культури Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 963 від 27.10.1999 року із зазначенням про те, що управління культури задовольнить прохання [PERSON] та перерахує у 1-му кварталі 2000 року на рахунок Криворізького міського відділу культури 2 000 грн. для подальшої творчої діяльностіВячеслава4 та [PERSON] (а.с. 48, т.1); копія наказу № 32 від 05.06.1995 року про виділення матеріальної допомоги [PERSON], як художньому керівнику, матеріальної допомоги у розмірі 5 000 000 крб. для поїздки на Міжнародний конкурс «Веселад» (а.с. 50, т.1); квитанції до прибуткового касового ордеру № 40 від грудня 1996 року та від 06.03.1998 р. про сплату [PERSON] 2 000 000 крб. Центру дітей та юнацтва Галичини та передоплату 4 880 крб. (еквівалент 800 дол. США) за туристичні путівки в Грецію на дитячий фестиваль (а.с. 49, т.1), лист від 19.01.1998 року ТОВ ДіСа7 Лтд.» на адресу оргкомітету міжнародного фестивалю «Веселад» з проханням повернути грошові кошти у розмірі 800 грн. перераховані 26.06.1997 року на харчування [PERSON], так як через хворобу дитина не приймала участі у фестивалі (а.с. 51, т. 1); копія листа Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації у якому зазначено про те, що у 1998 р. [PERSON] та [PERSON] за авторський пісенний альбом «Діти-дітям» призначено грошову премію у розмірі 250 грн. кожному (а.с. 3, т.2); довідку СПД [PERSON] про те, що 20.10.2003 року у приміщенні ательє «ТаНаК» у м. Кривий Ріг від керівництва ательє була надана благодійна допомога у розмірі 3 000 грн. [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, т.2); розмір доходів позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] (а.с. 39-41, т.1; а.с. 4, 5, т.2). З виписки по рахунку вищевказаного депозитного вкладу «Житловий» ПАТ АКБ «Аркада» убачається, що початково [PERSON] 22.10.2003 року була внесена сума коштів у розмірі 36 000 грн. на яку нараховувалися відсотки, у подальшому відбувалося зарахування коштів 11.01.2004 року в сумі 5 000 грн. та 23.05.2004 р. - в сумі 1 500 грн., повернення вкладу 21.10.2004 року на суму 46 315,88 грн. (а.с. 24, т. 2). Допитана судом свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила обставини виплати відповідачці за вищевказаною довідкою коштів у жовтні 2003 року у розмірі 3 000 грн., при цьому пояснила, що їхня фірма надавала цю суму, як благодійну допомогу для організації концерту, куди були витрачені ці гроші їм не пояснювали. Свідок з боку позивачів [PERSON] пояснила, що зі слів відповідачки її діти за виступи на концертах отримували гонорари, розміри яких їй не відомі. Свідок [PERSON] засвідчила, що за три концерти виступу [PERSON] в гімназії у травні 2002 року зібрали не менше 1 000 грн., які вона передала [PERSON], також після виступу у м. Києві у 2002 році за кулісами відповідачка отримувала гонорар, про його розмір не знає, позивачі працювали на себе, в розмові чула, що потрібно багато коштів витрачати на костюми, фонограми, аранжування, на творчий розвиток. Свідок [PERSON] пояснила, що про кошти від концертів позивачів і розмір гонорарів вона не знає. Як зазначено вище, спірна квартира купувалася 08.02.2005 року. Отже, вищенаведені докази не свідчать про те, що кошти за депозитним вкладом відповідачки, які були витрачені на купівлю спірної квартири, належали позивачам. Також суд не може прийняти до уваги боргову розписку від 29.01.2005 року видану позивачем [PERSON], як підтвердження того, що зазначена у ній позика у розмірі 3 000 грн. була витрачена саме на купівлю спірного житла (а.с. 38, т. 1). Відповідно до ст. 175 Сімейного кодексу України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Спірна квартира також купувалася на кредитні кошти, стороною у кредитному договорі є відповідачка [PERSON] на яку оформлене право власності на житло. Враховуючи вищезазначене, позивачами не доведено належними та допустимими доказами обставин того, що квартира [ADDRESS] була придбана у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти позивачів з членами їхньої сім'ї, що визначено ч. 4 ст. 368 ЦК України та ст. 175 СК України. На час купівлі вказаної квартири позивачі [PERSON] та [PERSON] навчалися, останній був неповнолітній, позивач [PERSON] працював та з позивачкою [PERSON] мешкав у м. Києві де наймали житло. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Виплата і погашення кредиту, який отримувала відповідачка для купівлі спірної квартири, у тому числі за рахунок реалізованої позивачами та відповідачкою належної їм на праві власності квартири у [ADDRESS] , не вважається придбанням житла за укладеним відповідним правочином, так як дані правовідносини стосуються виконання умов кредитного договору за зобов'язаннями відповідачки [PERSON], як позичальника, що не дає підстави у розрізі даного спору визнавати за позивачами право власності на частки спірного житла (а.с. 166, т.1; а.с. 86, т.2). Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також у даній справі не має правового значення доказ позивачів про відчуження у м. Кривому Розі 20.10.2004 року спадкового майна [PERSON], оскільки вона є відповідачкою у справі, тому з урахуванням придбання майна відповідачами у шлюбі таке майно у разі спору має ділитися між подружжям на підставі норм сімейного законодавства, що регулює відносини подружжя з приводу належного їм майна (а.с. 44, 45, т.1). Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, так як не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed