Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначили, що 29.01.2003 року вони подарували належний їм на праві сумісної власності будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS], відповідачу по справі, який є їх онуком. Цей договір був нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округу [PERSON], реєстрова запис №168. Договір не мав норми про то, що передача предмета дарування відбудеться у майбутньому. Підписуючи цей договір позивачі вважали, що їх онук буде доглядати за нами до смерті. Згідно П.6 Договору усі витрати по складенню і посвідченню цього договору повинен був здійснити обдарований, як і погасити заборгованість за комунальні послуги згідно п.5 договору. Фактично же усі витрати і погашення заборгованості були здійснені за рахунок позивачів. 31.01.2003 року реєстрація права власності було здійснено в Свердловському БТІ. Усі документи на будинок зберігаються у позивачів і відповідач взагалі ними ніколи не цікавився. З 2003 року по теперішній час позивачі продовжують проживати у будинку, здійснюють його поточний ремонт за власні кошти, сплачують усі витрати, пов'язані з його утриманням. Тобто відповідач ніяким чином не цікавиться долею будинку і після неодноразових запитань до нього щодо здійснення будь-яких дій, направлених на прийом будинку. Наприкінці 2013 року відповідач зазначив, що ніколи не цікавився цим будинком, він йому не потрібен, приймати його у власність він не бажає і взагалі він не просив цей будинок йому дарити, оскільки йому вистачає того, що він має, а у іншому випадку запропонував звільнити будинок для подальшого його продажу. Позивачі, як люди похилого віку, які потребують сторонньої допомоги, вважали, що онук буде допомагати їм у господарстві, доглядати будинок, взагалі доглядати їх до смерті, для чого переселиться у будинок відразу після складення договору дарування. Однак відповідач фактично доглядати відмовився, до будинку не вселився і сказав, що цей будинок для нього байдужий. Позивачі вважають, що помилилися при укладенні правочину - договору дарування і тому просять суд визнати договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], літера А1, с господарчими та побутовими спорудами: сарай-гараж - Б, кухня - В, сараї - Г,Ж,3, вбиральня - Є, душ - Д, навіс -1, паркан - 1,2, свердловина №3, 29.01.2003 року нотаріально посвідчений нотаріусом [PERSON], реєстрова запис 168, недійсним. Позивач [PERSON] у судове засідання для розгляду справи не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних ввимог. Позивачка [PERSON] у судове засідання для розгляду справи не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних ввимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання для розгляду справи не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України та ч.1 ст. 208 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, у письмові формі належно вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Нормами ст.ст. 209-210 ЦК України передбачено нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину, вчиненого у письмовій формі, лише у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 722 ЦК України передбачені умови прийняття дарунку, а саме право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, якщо дарунок направлено обдаровуваному без його попередньої згоди, дарунок є прийнятим, якщо обдаровуваний негайно не заявить про відмову від його прийняття, прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Судом установлено, що договір дарування було укладено у встановленому законом порядку, із додержанням письмової форми та з обов'язковим нотаріальним посвідченням, що підтверджується копією договору дарування серії ВАС №772465 від 29.01.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округу, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар цілий житловий будинок, житловою площею 24,8 кв. м., з господарчими побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці Місцевої Ради. На земельній ділянці розташовано: один житловий будинок цегляний, житловою площею 24,8 кв.м., зазначений у плані під літерою А-1; побутові та господарчі споруди: сарай-гараж - Б, кухня - В, сараї - Г,Ж,3, вбиральня - Є, душ - Д, навіс - 1, паркан - 1,2, свердловина №3 (а.с. 10). З реєстраційного напису на договорі дарування серії ВАС №772465 від 29.01.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Свердловського міського нотаріального округу, убачається, що зазначений в даному документі житловий будинок , як ціле, зареєстровано у Свердловському бюро технічної інвентаризації на право особистої власності за гр. [PERSON] та записано під реєстровим №1278 від 31.01.2003 року (а.с. 10). Відповідно до технічного паспорту, виданого КП «Свердловське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2002 р., власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 11-13). З домової книги для прописки громадян, які мешкають у будинку [ADDRESS], яка знаходиться у користуванні [PERSON], убачається, що за зазначеною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 14-15). У довідці №42 від 19.02.2014 р., виданої виконавчим комітетом Бірюківської селищної ради, зазначено, що [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON], [INFO] (а.с. 16). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом. Проаналізувавши надані докази, суд прийшов до висновку, що відповідачем [PERSON], із дотриманням норм ст. 722 ЦК України, було прийнято у дар житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Відомості про відмову від дарунку в матеріалах справи відсутні. Проте, [PERSON] у зазначеному будинку не зареєстрований та не проживає, що знайшло своє підтвердження у матеріалах справи. Окрім того, відповідачем [PERSON] була надана заява про визнання позову, що відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову, за наявності для того законних підстав. Установивши, що відповідач [PERSON] визнав той факт, що позивачі [PERSON] та [PERSON] вчинивши договір дарування належного їм будинку, помилялися щодо обставин, які мають істотне значення, продовжували проживати в спірному будинку й після укладення договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 202-203, 205, 209-210, 229, 717, 719, 722 ЦК України,

Outcome: approved