Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] 14.12.2017 р. звернулася в суд з позовом до відповідача -Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 16404,78 грн., пені у розмірі 163,60 грн., інфляційних втрат у розмірі 4303,65 грн., 3 % річних у розмірі 720,73 грн., моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та 2000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 28592,76 грн. З 20.06.2019 р. відповідач змінив найменування з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (скорочена назва АТ «СК «АРКС»), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, а.с.185-187). Заявлені вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 18.06.2016 р. о 12 год. 55 хв. по вул. Довбуша 1б в с. Чукалівка Тисменицького району Івано-Франківської області водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Chevrolet Lacetti д.н.з. [NUMBER] , що на праві власності належить [PERSON] , виконуючи поворот ліворуч, не надав переваги в русі транспортному засобу Toyota Avensis д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що на праві власності належить позивачці, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.07.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Chevrolet Lacetti була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 8530688 від 19.10.2015 р., страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50000 грн. 01.07.2016 р. експертом-оцінювачем [PERSON] на замовлення відповідача - страхової компанії проведено огляд транспортного засобу позивачки Toyota Avensis, яким встановлено перелік пошкоджень, а саме: розкол решітки радіатора, розрив кріплень переднього бампера, зазначено про необхідність заміни пошкодженої решітки та переднього бампера та фарбування. З урахуванням даних протоколу огляду позивачка 18.08.2016 р. звернулась до ТзОВ «Класик-Авто» (офіційного представника Toyota в Івано-Франківській області), де у 2008 р. було придбано вказаний транспортний засіб, для отримання інформації щодо вартості деталей та їх фарбування. ТзОВ «Класик-Авто» надало позивачу рахунок від 18.08.2016 р. на загальну суму 20600 грн. Однак, у звіті про оцінку вартості матеріального збитку від 13.09.2016 р. [PERSON] не зазначив про заміну пошкодженої решітки та переднього бампера, вказав лише про ремонт пошкоджених деталей та визначив вартість матеріального збитку в розмірі 4195,22 грн. Позивачка 17.10.2016 р. звернулась до відповідача із заявою про страхове відшкодування у розмірі 20600 грн., до якої додала копію рахунку ТзОВ «Класик-Авто» від 18.08.2016 р., не погодившись із визначеним СК розміром страхового відшкодування у 4195,22 грн. 01.11.2016 р. відповідач виплатив їй 4195,22 грн. страхового відшкодування шляхом переказу на її банківський рахунок. Тому відповідач має доплатити їй страхове відшкодування матеріальної шкоди для належного відновлення попереднього стану транспортного засобу шляхом заміни пошкодженої решітка радіатора і переднього бампера та фарбування у розмірі 16404,78 грн. (20600 - 4195,22). Відповідач повинен виплатити їй неустойку (пеню) згідно п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір якої за період з 18.06.2016 р. до 05.12.2017 р. становить 163,60 грн. Крім того, згідно ст.625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми. Сума інфляційних втрат за період з 18.06.2016 р. до 05.12.2017 р. складає 4303, 65 грн. та 3 % річних за цей період - 720,73 грн. Вважає, що відповідачем, який затягував процес відшкодування спричиненої їй матеріальної шкоди, порушив свої зобов`язання за договором страхування, завдано їй моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях, порушенні звичного ритму життя, яку вона оцінює у 5000 грн. Крім того, вона сплатила 2000 грн. за правову допомогу адвоката. Представник позивача - адвокат Недоходюк І.В. у судовому засіданні позов підтримав і просив його задоволити. При визначенні розміру відшкодування просив взяти за основу висновок судової автотоварознавчої експертизи від 24.02.2020 р., проведеної згідно ухвали суду у даній справі. Представник відповідача - адвокат Шишлов О.Є. у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на заперечення, які містяться у наданому відповідачем відзиві від 14.02.2018 р., зокрема, що страхована компанія у повному обсязі відшкодувала спричинену позивачці внаслідок ДТП шкоду, яка оцінена експертом-оцінювачем [PERSON] у звіті про оцінку вартості матеріального збитку від 13.09.2016 р., а саме 4195,22 грн. Виплата страхового відшкодування проведена 01.11.2016 р. Оскільки відповідач виконав зобов`язання по виплаті страхового відшкодування, не підлягають до стягнення заявлені позивачкою штрафні санкції (пеня, інфляційні втрати та 3 % річних). Крім того, оскільки мають місце правовідносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, не підлягає застосуванню ст.625 ЦК України, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням. Так само безпідставною є вимога про стягнення моральної шкоди, оскільки ст.26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Вимога позивачки про стягнення витрат на правову допомогу не підтверджена жодними належними і допустимими доказами. Представник відповідача посилався також на те, що згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 28.03.2019 р., виготовленого на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки, пошкодженого у результаті ДТП, яка трапилася 18.06.2016 р., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ, яка визначена без проведення огляду, складає 6078,85 грн. Вказаним висновком експертизи підтверджено правильність розрахунку страхового відшкодування спричиненої позивачці шкоди та відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування у заявленому позивачкою розмірі. При цьому заперечував щодо висновку судової автотоварознавчої експертизи від 24.02.2020 р., проведеної згідно ухвали суду, просив визнати його неналежним, недостовірним та недостатнім доказом у даній справі, оскільки вартість матеріального збитку визначена не станом на дату ДТП, а станом на 28.01.2020 р. (на момент дослідження); на підставі цього висновку неможливо встановити дійсні обставини справи, у тому числі визначити розмір збитку станом на дату ДТП. Просив у позові відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 09.01.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.05.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 18.05.2018 р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу даної справи за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. На задоволення клопотань представника відповідача судовий розгляд даної справи проведено у режимі відеоконференції з Києво-Святошинським районним судом Київської області. Ухвалою суду від 25.09.2019 р. задоволено клопотання представника позивача про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 18.06.2016 р. о 12 год. 55 хв. по вул. Довбуша 1б в с. Чукалівка Тисменицького району Івано-Франківської області сталася ДТП за участю транспортного засобу Toyota Avensis реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що на праві власності належить позивачці [PERSON] , та транспортного засобу Chevrolet Lacetti реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що на праві власності належить [PERSON] , з вини водія [PERSON] . Останній, виконуючи поворот ліворуч, у порушення вимог п.10.4 ПДР України не надав переваги в русі транспортному засобу Toyota Avensis, що рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з цим транспортним засобом. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.07.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1, а.с.8-9). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу Chevrolet Lacetti р.н. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована відповідачем згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/8530688 від 19.10.2015 р. (т.1, а.с.14). 01.07.2016 р. експертом-оцінювачем [PERSON] на замовлення відповідача проведено огляд транспортного засобу позивачки Toyota Avensis, яким встановлено перелік пошкоджень, а саме: розкол решітки радіатора, розрив кріплень переднього бампера, та зазначено про необхідність заміни пошкодженої решітки і переднього бампера та фарбування (т.1, а.с.10-11). Засвідчена копія протоколу огляду транспортного засобу, надана відповідачем, міститься на а.с.53 т.1. При цьому у складеному [PERSON] звіті про оцінку вартості матеріального збитку від 13.09.2016 р. з доданою до нього ремонтною калькуляцією зазначено лише про заміну решітки радіатора, щодо переднього бампера мова йде про його ремонт, а не про заміну (т.1, а.с.16-26, 49-52, 54-55). Суд вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що після складення протоколу огляду автомобіля експерт-оцінювач встановив, що кріплення переднього бампера вказаного автомобіля мало сліди відновлювального ремонту (пайки), у зв`язку з чим дана деталь підлягала заміні ще до ДТП, з огляду на те, що надані на підтвердження вказаної обставини фотографії (т.1, а.с.58-59) не дозволяють ідентифікувати транспортний засіб позивачки, тому не можуть вважатися належними і допустимими доказами; інших доказів на підтвердження вказаної обставини відповідач суду не надав. Тому суд критично оцінює вказаний звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 13.09.2016 р., згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ Toyota Avensis р.н. [NUMBER] , визначена у розмірі 4195,22 грн., та виготовлений на замовлення відповідача висновок судової автотоварознавчої експертизи від 28.03.2019 р., проведеної без огляду транспортного засобу позивачки, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ, складає 6078,85 грн. (т.1, а.с.149-152). Даний висновок експертизи, як і вказаний вище звіт, необґрунтовано врахував лише ремонт переднього бампера замість його заміни. Суд визначає розмір страхового відшкодування спричиненої позивачці матеріальної шкоди, виходячи з висновку проведеної згідно ухвали суду судової автотоварознавчої експертизи від 24.02.2020 р. (т.2, а.с.2-15). На спростування заперечень відповідача щодо висновку експертизи від 24.02.2020 р. суд зазначає наступне. У відповідності з вимогами ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на порушення вимог якого у зв`язку з визначенням вартості матеріального збитку не станом на дату ДТП, а станом на 28.01.2020 р. (на момент дослідження), посилався представник відповідача, передбачає один виняток із загального правила, встановленого ч.2 ст.1192 ЦК України, що стосується відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу (ст.30 Закону), коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Обставина щодо проведення експертизи з оглядом транспортного засобу позивачки, що здійснений експертом 29.01.2020 р., для участі в якому представник страхової компанії не викликався, не може вважатись порушенням порядку проведення експертизи та не є підставою для сумніву у достовірності експертного висновку. З урахуванням викладеного суд визнає висновок судової автотоварознавчої експертизи від 24.02.2020 р. належним, допустимим і достовірним доказом, який у сукупності з протоколом первинного огляду автомобіля позивачки від 01.07.2016 р. слід вважати достатніми доказами для висновку про те, що відповідач не здійснив повного страхового відшкодування завданої позивачці внаслідок ДТП матеріальної шкоди. Відповідно до вказаного висновку експертизи вартість відновлювального ремонту наданого на дослідження КТЗ Toyota Avensis реєстраційний номер [NUMBER] ідентифікаційний номер [NUMBER] , 2008 року виготовлення, внаслідок завданих йому пошкоджень 18.06.2016 р. станом на 28.01.2020 р. (на момент дослідження), з урахуванням цін на ремонтно-відновлювальні роботи, матеріали та запасні частини, що підлягають заміні, становила 18327,06 грн. Вартість матеріального збитку, який завданий власнику наданого на дослідження КТЗ Toyota Avensis реєстраційний номер [NUMBER] ідентифікаційний номер [NUMBER] , 2008 року виготовлення, внаслідок завданих йому пошкоджень 18.06.2016 р. станом на 28.01.2020 р. (на момент дослідження) становила 8422 грн. Судом встановлено, що 01.11.2016 р. відповідач виплатив позивачці 4195,22 грн. страхового відшкодування шляхом переказу на її банківський рахунок. Таким чином, відповідач не виплатив позивачці 4226,78 грн. страхового відшкодування матеріальної шкоди (8422 грн. - 4195,22 грн.). Саме на цю суму підлягає до часткового задоволення позовна вимога про стягнення невиплаченої суми страхового відшкодування матеріальної шкоди. Згідно ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Суд визначає розмір пені, виходячи із заявленого позивачкою періоду, у межах річного строку до звернення до суду з позовом, тобто з 14.12.2016 р. до 05.12.2017 р. (вказаної позивачкою дати), у розмірі 1090,26 грн., виходячи з наступного розрахунку: - з 14.12.2016 р. до 13.04.2017 р. - подвійна облікова ставка 28%: 4226,78 грн. х 28% = 1183,50 грн. : 365 дн. = 3,24 грн. х 121 д. = 392,04 грн.; - з 14.04.2017 р. до 25.05.2017 р. - подвійна облікова ставка 26%: 4226,78 грн. х 26% = 1098,96 грн. : 365 дн. = 3,01 грн. х 42 д. = 126,42 грн.; - з 26.05.2017 р. до 26.10.2017 р. - подвійна облікова ставка 25%: 4226,78 грн. х 25% = 1056,70 грн. : 365 дн. = 2,90 грн. х 154 д. = 446,60 грн.; - з 27.10.2017 р. до 05.12.2017 р. - подвійна облікова ставка 27%: 4226,78 грн. х 27% = 1141,23 грн. : 365 дн. = 3,13 грн. х 40 д. = 125,20 грн. З огляду на те, що позивачка заявила до стягнення пеню у розмірі 163,60 грн., суд стягує пеню у заявленій сумі. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, який згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Таким чином, за період з 01.11.2016 р. до 05.12.2017 р. позивачка має право на стягнення з відповідача на підставі ст.625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних. Як вбачається з аналізу практики застосуванняст.625 ЦК України в цивільному судочинстві, здійсненого Верховним Судом України, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця. Індекс інфляції розраховується шляхом множенням суми боргу на індекс інфляції за обчислюваний період та відніманням суми боргу. Суд визначає суму інфляційних втрат за вказаний період наступним чином: 4226,78 грн. х 116,8 % (сумарний індекс інфляції за вказаний період) = 4936,88 грн. - 4226,78 грн. = 710,10 грн. Розрахунок 3 % річних за вказаний період наступний: 4226,78 грн. х 3% = 126,80 грн. : 365 дн. = 0,35 грн. х 400 дн. = 140 грн. Суд вважає необґрунтованою позовну вимогу про стягнення із страховика 5000 грн. моральної шкоди з огляду на те, що ст.26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Вимога позивачки про стягнення 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу також не підлягає до задоволення, оскільки не підтверджена жодними належними і допустимими доказами. З огляду на викладене суд стягує з відповідача у користь позивачки 4226,78 грн. невиплаченого страхового відшкодування матеріальної шкоди, 163,60 грн. пені, 710,10 грн. інфляційних втрат, 140 грн. 3 % річних та 640 грн. судових витрат по сплаті судового збору за майнову вимогу. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625, 992, 1188 ч.1 п.1, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved