Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до територіальної громади в особі Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, яка залишилась після смерті їх батька [PERSON], померлого 12.08.2010 року. Позивачі, як єдині спадкоємці за законом своєчасно та належним чином прийняли спадщину, відкриту після смерті батька, звернувшись з відповідною заявою про прийняття спадщини до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори. При оформлені спадкових прав зясувалось, що спадкодавець не зареєстрував своє право власності на цю земельну ділянку при житті на своє імя, тому нотаріусом 15.06.2015 року були видані Постанови про відмову в вчинені нотаріальної дії, що змусило позивачів звернутися до суду з позовом. У судове засідання позивачі не зявились, від представника позивачів надійшла до суду заява, у якій вона підтримала позов в повному обсязі, просила позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача - територіальної громади Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, надав суду заяву, в якій позов визнав, просив суд розглянути справу за відсутності представника. Представник третьої особи Шостої Запорізької державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій проти позову не заперечував, просив суд розглянути справу за його відсутності. Суд за вказаних обставин вважає за можливе розглянути справу у загальному позовному провадженні за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не зявились. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт смерті 12 серпня 2010 року [PERSON] підтверджується наданою суду копією свідоцтва про смерть. Факт родинних відносин спадкодавця зі спадкоємцями підтверджений наданими суду свідоцтвами про народженнями [PERSON],[PERSON] Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є діти, батьки, дружина ( чоловік) померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкоємцям на загальних підставах зі збереженням його цільового призначення. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивачі звернулися до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом, що підтверджується наданою суду копією спадкової справи №580/2012, реєстровий № 1402 від 29.10.2012 року. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.06.2015 року, виданих Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою позивачам було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частині кожному на спірне спадкове майно у звязку з відсутністю реєстрації права власності на спадкодавцем на спадкове майно. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадкодавцю -[PERSON] спадкова земельна ділянка ( кадастровий № 2322188600:04:001:0133) площею 4,8344 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 22.05.2008 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, реєстровий №2148, після смерті [PERSON], померлій 24.09.2007 року, якій за життя належала вищезазначена земельна ділянка, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №114341, виданим 11.07.2005 року, однак, державну реєстрацію права власності на спадкову земельну ділянку спадкодавець не вчинив. Відповідно до ст. 1299 ЦК України : якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як розяснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність державної реєстрації на спадкове майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкодавця, який, оформивши спадщину, не здійснив її державної реєстрації ( ст.1299 ЦК України). Згідно ст. 1225 ЦК України ( діючої редакції) вбачається, що право власності на земельні ділянки переходить в порядку спадкування без зміни цільового призначення. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що обєкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивачів по 1/2 частині за кожним на спадщину, відкриту після смерті батька та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальній конторі через відсутність у них відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved