Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом та, уточнивши позовні вимоги, просять стягнути з відповідача на їх користь 30 000 грн. в рахунок повернення авансового платежу за житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]; моральну шкоду на користь [PERSON] - 5000 грн., на користь [PERSON] 5000 грн., на користь [PERSON] 5000 грн., всього 15 000 грн.; 238 грн. 92 коп. витрат, пов'язаних з явкою до суду. Вимоги мотивують тим, що в грудні 2015 року вони дізналися, що [PERSON] продає будинок в [ADDRESS] та при зустрічі домовилися придбати його за 60 000 грн. [PERSON] також повідомив, що нотаріально укласти договір купівлі продажу будинку на даний час неможливо, оскільки вказане майно належить йому в порядку спадкування після смерті матері, яка померла [INFO], але він ще не оформив право власності на вказане майно. Відповідач запропонував їм сплатити авансовий платіж в сумі 30 000 грн. та вселитися до будинку, а він протягом місця оформить всі належні документи, після чого укладуть договір купівлі-продажу. На укладення попереднього договору [PERSON] не погодився та завірив, що він виконає домовленість, а зайві кошти сплачувати не потрібно. Аванс вони сплатили, але до кінця 2016 року відповідач документи не оформив і тому договір купівлі-продажу не було укладено. Необхідність придбання вказаного будинку була обумовлена тим, що [PERSON] страждає на онкологічне захворювання, тому вони продали квартиру, частину виручених коштів витратили на лікування, сплатили відповідачу аванс 30 000 грн., а 30 000 грн. відклали для остаточного розрахунку. В липні 2016 року [PERSON] звернулася до [PERSON], щоб здійснити її реєстрацію за місцем проживання для проходження чергового медичного огляду для встановлення інвалідності. Однак [PERSON] їй відмовив, оскільки кошти за будинок в повному обсязі не сплачені, а також відмовився оформляти договір купівлі-продажу в нотаріуса у разі сплати коштів. З початку 2017 року відповідач неодноразово телефонував та питав, коли вони сплатять кошти, але на той час кошти частково були використані на лікування і вона запропонувала взяти їх частину та оформити документи на погашення обумовленої суми частинами. [PERSON] повідомив їй, що передумав продавати їм будинок і вони повинні виселитися. Після чого відповідач став чинити їм перешкоди в користуванні будинку, зокрема, за його заявою 13.03.2017 року було відключено енергопостачання і вони були змушені виїхати з будинку. Повернути авансовий платіж [PERSON] відмовився та звернувся до суду з заявою про усунення ними перешкод в користуванні вказаним будинком. На даний час авансовий платіж не повернутий, тому вони вважають, що їх права порушені та звернулися до суду з вказаним позовом. Крім того відповідачем завдано їм моральної шкоди, яка виразилася в тому, що вони так і не уклали договору купівлі-продажу житлового будинку та побоювалися, що взагалі залишаться без житла. Були вимушені орендувати інше житло, а на даний час працюють та проживають в м. Києві. Розгляд справи та поїздки до м. Конотопа не дають їм можливості організувати своє життя, вони перебувають в постійній емоційній напрузі. Моральну шкоду визначили в розмірі 5 000 грн. кожному. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданняі проти позовних вимог заперечують, вважають, що вказана сума авансу не підлягає поверненню, оскільки позивачі проживали та користувалися вказаним будинком. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. 23.05.2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] ( а.с. 47-54). Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 12.04.2016 року КП Конотопське МБТІ вартість будинку становить 96142 грн. ( а.с. 55-59). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони домовилися між собою укласти договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. На підтвердження набуття прав власності позивачі сплатили [PERSON] авансовий внесок у розмірі 30 000 грн., що в судовому засіданні підтвердив відповідач, а основний договір купівлі-продажу житлового будинку укладений не був. Частиною 2 ст. 570 ЦК України встановлена презумпція авансу, якщо правочином не визнано, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Водночас сторони не уклали попередній договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] у письмовій формі, як того вимагає чинне законодавство. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином попередній договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений між позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та відповідачем [PERSON] є недійсним. Отже кошти в розмірі 30 000 грн., отримані відповідачем згідно даного договору, підлягають стягненню на користь позивачів. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, дослідивши добуті докази і даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення авансового платежу в розмірі 30 000 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Що стосується стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України така шкода була безумовно завдана позивачам, але з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнали позивачі, тяжкості вимушених змін, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачів 3000 грн. моральної шкоди, по 1000 грн. на кожного. Також відповідно до ч. 2 ст. 85 ЦПК України з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути 238 грн. 92 коп. коп. витрат, пов'язаних з явкою до суду, які підтверджуються копіями проїзних документів ( а.с. 60-66). Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] 640 грн. 00 коп. судового збору, на користь держави 384 грн. судового збору. А також з позивачів на користь держави по 512 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: partial