Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] в грудні 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики в сумі 28 000 Євро боргу, що становить 939\~720,00 грн. в національній валюті України по курсу 3\~349,00 грн. за 100 євро, вказуючи, що 19 січня 2016 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого вона надала, а відповідач отримав позику в сумі 28 000 Євро та зобовязувався повернути борг не пізніше 01 січня 2018 року, сплачуючи кошти частинами кожного місяця впродовж двох років, однак станом на момент закінчення дії договору жодної суми в повернення боргу їй не виплачено. В підтвердження отримання коштів відповідач написав розписку. В строк, зазначений у договорі, відповідач борг не повернув та добровільно повернути не бажає. Позивачка та представник позивачки в судове засідання не зявилися. Від представника позивачки надійшла письмова заява, в якій просить судове засідання проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, викликався шляхом направлення судових повісток разом з копіями документів рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання та адресу фактичного місця проживання, вказаного у позовній заяві, однак, поштові повідомлення повернулися з відміткою про закінчення терміну зберігання та про відсутність адресата за адресою місця проживання, що відповідно до п.3) ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученням судової повістки. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого позивачка не заперечувала. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Згідно письмової розписки, складеної відповідачем [PERSON] 19 січня 2016 року та долученої до матеріалів справи, відповідач [PERSON] зобовязався повернути позивачці [PERSON] до 01 січня 2018 року 28,000 євро шляхом часткових оплат кожного місяця на протязі 2 (двох) років. Отже, між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися договірні правовідносини зі взаємними правами та обовязками на підставі договору позики. Статтями\~526,\~610 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.ст.1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як передбачено ст. 545 ЦК України, прийнявши зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором позики перед позивачкою [PERSON] не виконав і в строк, який зазначений у розписці, борг не повернув, про що свідчить розписка, яка знаходилася у позивачки як кредитора. Вищенаведене свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивачки щодо повернення позики, та вважає, що позов підлягає до задоволення і з відповідача слід стягнути на користь позивачки заборгованість за договором позики в сумі 28\~000,00 євро, що згідно офіційного курсу НБУ на день розгляду справи в суді становить 893668,00 грн. в національній валюті України з розрахунку 100 Євро=3191,67 грн. Позивачка у позовній заяві просить також стягнути судові витрати з відповідача. Відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України\~стягненню з відповідача підлягають понесені позивачкою судові витрати на сплату судового збору в сумі 8000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4\~800,00 грн., які підтверджені відповідними доказами. Що стосується вимог про стягнення з відповідача решти судових витрат, які згідно розрахунку суми судових витрат, наданого позивачкою, складаються також із 1200,00 грн. транспортних витрат, то в цій частині судові витрати до стягнення не підлягають, оскільки позивачкою не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підставі ст.ст.11,15,16,509,526,545,610,1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved