Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивачка 25 липня 2019 року звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись на те, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2008 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя у них не склалось, так як між ними не має взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними характерами і поглядами на життя. Вже тривалий час вони не ведуть спільного господарства і не підтримують подружніх відносин, чому їх сім`я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Продовження шлюбу буде свідчити про порушення їхніх інтересів. За наведеного, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, виникали сварки і суперечності, з квітня 2018 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та що вона втратила до відповідача хороші почуття і примирення між ним неможливе. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що подружнє життя з позивачкою не склалося, постійно виникали сварки і суперечності, з квітня 2018 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, він втратив до позивачки хороші почуття і примирення між ним неможливе. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом\~ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4\~ст. 26 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2008 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки і суперечності, з квітня 2018 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та що сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На утриманні сторін залишається неповнолітня дитина. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved