Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямта виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Сквирської держнотконтори Київської області 23.11.2007 року реєстраційний номер 2882. В даному житловому будинку проживають та зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач є колишнім чоловіком [PERSON] , шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією рішення Сквирського районного суду Київської області від 04.10.2017 року №376/1710/17. Позивачі та відповідач перебувають у неприязних відносинах, відповідач перешкоджає позивачам у користуванні житлом, часто перебуває в алкогольному сп`янінні, затіває скандали, погрожує. Позивачка [PERSON] має похилий вік, поганий стан здоров`я, а така поведінка [PERSON] негативно впливає на її стан. В будинку також проживає неповнолітня дитина, в присутності якої відповідач висловлюється не цензурною лайкою. Також, його реєстрація впливає на розмір плати за комунальні послуги, отримання субсидії та вчинення цивільно-правових угод. У зв`язку з неправомірними діями відповідача, позивачі зверталися до поліції із заявами про вжиття дієвих заходів відносно [PERSON] , останнього неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Відповідач не є членом сім`ї позивачів, вони не ведуть спільного господарства, не несуть спільних витрат. Ніяких ремонтних робіт відповідач в будинку не проводить, не сплачує платежі за комунальні послуги, не утримує прибудинкову територію, не обробляє земельну ділянку. Тому на підставі вищевикладеного, позивачі змушені звернутися з даним позовом та просять суд: Визнати [PERSON] , таким що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Виселити [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити та не проводити фіксацію судового засідання технічними засобами (а.с.41,42). Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, де вказав, що заперечує проти задоволення позову, оскільки в позові вказано не достовірну інформацію та просить суд відмовити, однак жодних доказів на спростування позовних вимог позивачів суду не надав (а.с.56). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Сквирської держнотконтори Київської області 23.11.2007 року реєстраційний номер 2882,2884 (а.с.6,7). В даному житловому будинку проживають та зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою №594, яка видана Виконавчим комітетом Сквирської міської ради Київської області 13.03.2019 року (а.с.30). Відповідач є колишнім чоловіком [PERSON] , шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією рішення Сквирського районного суду Київської області від 04.10.2017 року №376/1710/17 (а.с.5). Позивачі та відповідач перебувають у неприязних відносинах, відповідач перешкоджає позивачам у користуванні житлом, часто перебуває в алкогольному сп`янінні, затіває скандали, погрожує. Позивачка [PERSON] має похилий вік, поганий стан здоров`я, а така поведінка [PERSON] негативно впливає на її стан. В будинку також проживає неповнолітня дитина, в присутності якої відповідач висловлюється не цензурною лайкою, що також підтверджується заявою [PERSON] , яка є невісткою [PERSON] та вказує, що [PERSON] постійно вчиняє сварки, скандали, грубо поводиться з її свекрухою, на зауваження не реагує, веде себе зухвало, виклики поліції не дають позитивних результатів, що унеможливлює спільне проживання (а.с.13), та заявою [PERSON] , який є братом [PERSON] , та також вказує, що [PERSON] постійно вчиняє сварки, скандали, грубо поводиться з його сестрою та мамою, на зауваження не реагує, веде себе зухвало, виклики поліції не дають позитивних результатів, що унеможливлює спільне проживання (а.с.15). Також, його реєстрація впливає на розмір плати за комунальні послуги, отримання субсидії та вчинення цивільно-правових угод. У зв`язку з неправомірними діями відповідача, позивачі зверталися до поліції із заявами про вжиття дієвих заходів відносно [PERSON] , останнього неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) (а.с.18,19,20,21,22). Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати а оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені угоди. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Частиною 1 ст.116 ЖК Української РСР передбачено, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Крім того, згідно із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , проживаючи разом з позивачами в належному позивачам житловому будинку в [ADDRESS] , систематично порушує правила співжиття, таким чином, вимога про усунення перешкод позивачеві в користуванні та розпорядженню житлом шляхом виселення відповідача з будинку є способом захисту їх прав як власників. Це підтверджується показаннями свідків, а також повідомленнями та висновками поліції, щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, згідно яких позивачі неодноразово викликали поліцію, коли відповідач погрожував їм фізичною розправою, вчиняв сварки. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved