Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять постановити рішення, яким визнати за ними право власності по 1/3 частині за кожним житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] як за членами колишнього колгоспного двору. Свої вимоги мотивують тим, що станом на 14 квітня 1991 року це домоволодіння відносилось до колгоспного двору та до його складу входили: [PERSON], яка померла [INFO] року, її син та онук [PERSON] і [PERSON] відповідно. Кожний з них набув право власності на 1/3 частку цього будинку, але не отримав правовстановлюючих документів. Крім того, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] та не може оформити належним чином право на належну їй 1/3 частку вищезазначеного домоволодіння, оскільки за життя спадкодавця не було оформлено правовстановлюючих документів на ім'я померлої. Зазначену спадщину він своєчасно прийняв шляхом звернення до нотаріальної контори. З цих підстав позивачі просять позов задовольнити. Позивачі в судове засідання не прибули, повідомлені згідно вимог чинного законодавства (а.с.23). Їх представник [PERSON] (а.с.21-22, 83, 84, 85) підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, та просив задовольнити. Надав відповідні пояснення на обґрунтування доводів позивачів. Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином. До суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.81). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON], яка померла [INFO] року. До складу двору також входили: її син [PERSON] та онук [PERSON], позивачі по справі (а.с.11). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/3 частині вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що також підтверджується довідкою № 125 від 23.06.2017 року, виданою Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області (відповідно до запису в погосподарській книзі № 758) (а.с.11), технічним паспортом (а.с.12-16). Рішення Калчівською сільською радою Болградського району Одеської області про визнання права власності на вказане домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] протягом 1991-2017 років не приймалося В судовому засіданні встановлено, що позивачі мали намір зареєструвати право власності на зазначене домоволодіння, однак Реєстраційна служба Болградського районного управління юстиції Одеської області рішеннями від 02.02.2017 року відмовила позивачам у реєстрації права власності в зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок за названою адресою (а.с.19, 20). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40). Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивач реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], не можуть зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників. [INFO] року - померла [PERSON] (запис акту про смерть №864 від 28.05.2015 року, складений Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області) та видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], посвідченим секретарем Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області від 02.09.2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 319, є її син [PERSON], позивач по справі (а.с.86). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Вказану спадщину позивач [PERSON] прийняв після надання йому рішенням суду (а.с.87) додаткового строку на прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом від 02.09.2009 року, шляхом звернення з заявою до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б., що підтверджується наданими нотаріусом документами (а.с.92-95), а також копією спадкової справи № 421/2015 року заведеної до майна померлої [INFO] року [PERSON], з якої вбачається, що з заявою про прийняття спадщини зверталася також сестра позивача, донька померлої [PERSON] та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на пайовий фонд майна «Калчева» МСК «Калчева» Болградського району с. Калчева та на земельну ділянку площею 2,1010 га (а.с.31-76). Таким чином, позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його матері [PERSON] На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивача набув право на це майно, а саме на 1/3 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями при ньому, що розташований по [ADDRESS] За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме слід визнати за ними право власності по 1/3 частині за кожним названого домоволодіння як за членами колгоспного двору, а за позивачем [PERSON] визнати право власності, крім цього, ще і на 1/3 частку домоволодіння як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON]

Outcome: approved