Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши на обґрунтування своїх позовних вимог наступне. [INFO] помер [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після смерті останнього є його мати [PERSON] та його неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,500 га, розташована на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району, призначена для ведення особистого селянського господарства, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 24.09.2004 року, оригінал якого померлим [PERSON] було втрачено за життя. Позивач [PERSON], що діє в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу з заявою щодо спадкування майна померлого, але їй в цьому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, в зв'язку з чим було рекомендовано звернутися до суду. Просили винести рішення, яким визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом по Ѕ частині за кожним на земельну ділянку площею 4,500 га, розташовану на території Рівнопільсокї сільської ради Волноваського району, призначену для ведення особистого селянського господарства, належну на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24 вересня 2004 року [PERSON], померлому [INFO]. У судове засідання позивачі не з'явилися, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі в судовому засіданні, на задоволенні позовних вимог наполягають (а.с. 20-21). Відповідач Рівнопільська сільська рад Волноваського району Донецької області до суду надіслала заяву, в якій просить справу розглянути без участі їх представника, з позовом згодні (а.с. 19). Суд, з'ясувавши міркування відповідача щодо заявлених позовних вимог, викладене у письмовій формі, дослідивши письмові докази по справі, доходить висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], що народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). З копії свідоцтва про укладення шлюбу встановлено, що 27.06.2017 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині надано прізвище [PERSON] (а.с. 6). З копії свідоцтва про народження [PERSON] встановлено, що його матір'ю є [PERSON] (а.с. 7). Згідно роз'яснення приватного нотаріуса Гончарова М. Л. на усне звернення [PERSON] щодо спадкування після померлого [INFO] [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно [PERSON] рекомендовано вирішити спадкові правовідносини у судовому порядку (а.с. 8). Згідно копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4, 500 га, розташованої на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області, призначеної для ведення особистого селянського господарства (а.с.13). Згідно інформації Волноваської державної нотаріальної контори за №3913/01-16 від 17.12.2018 року спадкова справа після смерті [PERSON], що помер [INFO], не відкривалась, заповіти від імені останнього не посвідчувались (а.с. 13). Згідно довідки Рівнопільської сільської ради № 261 від 15.06.2018 року встановлено, що [PERSON] на день смерті [PERSON], [INFO] дійсно проживали сумісно, вели спільне, вели спільне особисте господарство та понесла матеріальні витрати на поховання. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1,3.3 листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог 1268-1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного Комітету України по житлово - комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно - правових актів. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі вищезазначених норм чинного законодавства, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що за позивачем [PERSON], яка є матір'ю померлого [PERSON] та відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживала разом з ним, а також за неповнолітнім [PERSON], який є спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця, крім того відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, слід визнати право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], оскільки втрата оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно перешкоджає зазначеним особам оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі.

Outcome: approved