Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання спільного сина [PERSON], [INFO], за минулий час, а саме за останні 2 роки у розмірі 1/3 від отриманих доходів. В обґрунтування позовних вимог поклалася на те, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.11.2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу ( заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов»язку утримувати свою дитину. Час від часу він надавав грошову допомогу або продуктами харчування. Однак останні два роки не неодноразові прохання надати матеріальну допомогу не реагує, аліменти не сплачує. Спільний син є дитиною інвалідом групи «А» та постійно потребує матеріальних затрат. Відповідач працює водієм далекобійником, має постійний заробіток, а тому має можливість надавати мА термальну допомогу сину. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Представник позивача [PERSON] позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та у відповіді на заперечення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову повністю відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним у запереченнях на позовну заяву. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам та приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно з рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20.11.2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу ( заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 53-54). Постановою державного виконавця Решетилівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 15.01.2018 року відкрито виконавче провадження за даним рішенням ( а.с. 70). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписами\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стосовно часу з якого мають стягуватися аліменти суд зазначає, що згідно із\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року\~Про застосування\~Конституції України\~при здійсненні правосуддя, Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст.\~12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем жодних доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів з 2015 року щодо одержання аліментів з відповідача, окрім направлення йому СМС повідомлення в червні 2017 року, але не могла їх одержати у зв'язку із свідомим ухиленням останнього від їх сплати - суду не надано, більш того, не заперечувала ті обставини, що відповідач час від часу добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини у грошовому вигляді або продуктами харчування. Крім того, за роз'ясненнями викладеними в п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3\~ст.181 СК України\~аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка звернулась із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини у вересні 2017 року та з цього часу на підставі рішення суду з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу ( заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи копії закордонного паспорту позивача, [PERSON] з 21.07.2015 року по 10.05.2016 року перебувала за кордоном (а.с.45). Як зазначив у запереченнях відповідач [PERSON], за час виїзду позивачки за кордон, син перебував на його утриманні. Позивачка стверджувала, що сина в той період доглядала її дочка та сестра. Для утримання його вона залишила свою пенсійну картку. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, що гроші з картки знімав відповідач по всій території України так як працював водієм, що підтверджується і роздруківкою руху по картці . У зв'язку із наведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме за останні два роки задоволенню не підлягають. Згідно із п. 3 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка передбачає пільги щодо сплати судового збору , від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються , зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ\~Про судовий збір, розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. У відповідності до ч. 6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку судові витрати зі сторін не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed