Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивачі звернулась до суду з позовами до відповідача, третіх осіб про визнання договору оренди землі недійсним. Посилаючись на те, що -« 23 травня 2012 року я успадкував земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,1730 га, яка розташовується в адміністративних межах Шельпахівської сільської ради Христнівського району Черкаської області за межами населеного пункту і має кадастровий номер 7124688000:03:002:0113, що отримала у власність у процесі реформування аграрного сектору економіки як член колективного сільськогосподарського підприємства моя покійна матір [PERSON], яка померла [INFO] в селі Шельпахівка Христинівського району Черкаської області. Державний акт серії ЯК №373215, що підтверджує моє право власності на успадковану земельну ділянку я отримав 28 серпня 2012 року, а право власності за мною у Державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстровано 13 березня 2013 року. Діючи у відповідності до ст.41 Конституції України, яка гарантує власнику право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, я уклав зі СТОВ «Верхнячка - Агро» договір оренди належної мені земельної ділянки, але при реєстрації права оренди у Реєстраційній службі Христинівського районного управління юстиції Черкаської області мені повідомили, що належна мені земельна ділянка використовується на умовах оренди фермерським господарством «Голден» (далі по тексту - відповідач). З метою з'ясування умов договору, на підставі якого використовується належна мені земельна ділянка я звернувся до відділу Держземагенства у Христинівському районі з проханням видати мені копію договору оренди та документів, на підставі яких він укладався. Отримавши 30 квітня 2013 року копію типового договору оренди від 10 липня 2008 року та копії документів, що слугували підставою для його укладення та реєстрації, я з'ясував, що зміст укладеного та зареєстрованого у встановленому порядку договору оренди земельної ділянки суперечить вимогам Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», моральним засадам суспільства, а тому я, як спадкоємець покійної матері, який у відповідності до ст.1218 ЦК України успадкував усі права і обов'язки, що належали матері на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок її смерті, заперечую його дійсність відповідно до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом як істотні. За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму(оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону від 6 жовтня 1998 р. № 161-XIV «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Невід'ємною частиною договору оренди землі відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону «Про оренду землі» є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Зазначеній нормі Закону кореспондує пункт 42 розділу «Прикінцеві положення» оспорюваного договору оренди землі, що укладений між моєю покійною матір'ю та відповідачем у липні 2008 року, який як невід'ємну частину договору визначає план - схему земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання - передачі об'єкту оренди та проект відведення земельної ділянки. Частиною другою ст.15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Оспорюваний мною договір оренди землі суперечить Цивільному кодексу України, Закону України «Про оренду землі», а також моральним засадам суспільства, оскільки при його укладенні сторони не дійшли згоди щодо об'єкту оренди, оскільки до оспорюваного договору не долучено його невід'ємні частини: план - схему земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання - передачі об'єкту оренди та проект відведення земельної ділянки, які дають змогу ідентифікувати земельну ділянку як об'єкт оренди, а також щодо визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкту оренди чи його частини (пункт 32). Більше того, стаття 1 Закону України «Про оренду землі», як оренду землі визначає засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За юридичною природою договір оренди земельної ділянки є різновидом договору майнового найму (глава 58 ЦК України), тому, якщо земельне законодавство не передбачає спеціальних положень про оренду землі, можуть застосовуватися положення цивільного законодавства. Договір оренди земельної ділянки є двостороннім, відплатним, строковим та консенсуальним (тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди у належній формі). Зі змісту частини 1 ст.21 Закону «Про оренду землі» вбачається, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. У відповідності до частини 5 статті 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, орендна плата за своєю правовою природою є обов'язковим і регулярним платежем, який орендар вносить орендодавцеві за володіння і користування земельною ділянкою. Затверджуючи типову форму договору оренди землі, Кабінет Міністрів України постановою №220 від 03 березня 2004 року передбачив, що при укладенні договору оренди землі сторони повинні визначитись щодо розміру орендної плати: грошової - у гривнях із зазначенням способів внесення за земельні ділянки приватної власності, натуральної - перелік, кількість або частка продукції, одержуваної із земельної ділянки, якісні показники продукції, місце, умови, порядок, строки поставки; відробіткової - види, обсяги, строки і місце надання послуг, види, обсяги, строки і місце виконання робіт ; щодо урахування (чи без врахування) індексації; щодо порядку передачі продукції та надання послуг в рахунок орендної плати; щодо порядку та випадків перегляду розміру орендної плати;щодо розміру пені на випадок невнесення орендної плати у визначені договором строки. Умови оспорюваного типового договору оренди землі від 10 липня 2008 року визначають, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі 17648 (сімнадцять тисяч шістсот сорок вісім грн. за весь період оренди, в тому числі 2648 (дві тисячі шістсот сорок вісім) грн. - прибутковий податок, і вноситься орендарем протягом п'яти днів після реєстрації. Порядок перегляду орендної плати та відповідальність на випадок її несплати або несвоєчасної сплати договором не визначено. Тобто зміст пунктів 9-14 оспорюваного договору суперечить ЦК України, Закону «Про оренду землі» , моральним засадам держави і суспільства, а тому вважати, що сторони досягли згоди щодо орендної плати, як істотної умови договору, при його укладенні, не можливо. Більше того, передбачаючи сплату орендної плати разовою сумою за увесь двадцятип'ятирічний строк оренди, сторони,оформляючи договір оренди, намагались приховати фактичну купівлю - продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Доказами, що доводять зазначену обставину, є розмір орендної плати 17648 гривень (при нормативній грошовій оцінці 17791 грн.), разова її сплата за увесь строк дії договору оренди, строк дії договору оренди - двадцять п'ять років та вік моєї матері як орендодавця на час укладення договору (66 років при середній тривалості життя жінок в Україні 74,2 роки). Пункт 15 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України забороняє купівлю - продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміну цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а тому оспорюваний типовий договір оренди земельної ділянки від 10 липня 2008 року, що укладений між моєю покійною матір'ю [PERSON] та відповідачем ФГ «Голден» з метою приховання договору купівлі - продажу землі сільськогосподарського призначення, є недійсним з мотивів порушення цієї встановленої законом заборони. Також, укладаючи оспорюваний договір оренди, сторони не досягли згоди щодо умов припинення договору при переході права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізації юридичної особи - орендаря (пункт 39), що є суттєвою перешкодою для реалізації мною своїх прав власника. Пленум Верховного Суду України пунктом 28 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. ЦК встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК). З огляду на те, що про порушення своїх прав власника земельної ділянки сільськогосподарського призначення я дізнався у квітні 2013 року, коли мені стало відомо про існування оспорюваного договору оренди від 10 липня 2008 року та я отримав його копію у відділі Держземагенства у Христинівському районі, перебіг позовної давності для мене повинен обчислюватись саме з квітня 2013 року, а не з 10 липня 2008 року, коли мені не було і не могло бути відомо про існування оспорюваного правочину». А тому просить суд визнати договір оренди землі від 10 липня 2008 року, що укладений між [PERSON] та фермерським господарством «Голден» і зареєстрований у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 04 листопада 2008 року, недійсним. Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликались на обставини вказані у позовній заяві та просили суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що [PERSON] посилається, що договір оренди землі укладений між [PERSON] та фермерським господарством «Голден» 10.07.2008 року фактично є не договором оренди а договором купівлі продажу земельної ділянки. Однак, вважає таке посилання безпідставним та жодним чином необґрунтованим, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст. 19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договор' оренди землі визначається за згодою сторін і не може перевищувати 50 років. Посилання Позивача на те, що середньостатистичний вік життя жінок в Україні становить 74.2 роки, а вік орендодавця [PERSON] в момент укладення Договору становив 66 років є недоречним, адже право розпоряджатися своєю власністю, згідно чинного законодавства не обмежується настанням певного віку. Орендна плата була виплачена орендодавцю в повному обсязі за весь період оренди земельної ділянки, після набранням Договору чинності, тобто після державної реєстрації, що підтверджує видатковий ордер № 22 від 05.09.2008 року. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов»язки. що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Отже вважає, щодо всіх істотних умов Договору оренди землі було досягнуто згоди між орендодавцем. [PERSON] та ФГ «Голден», зокрема: об»єкту оренди Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, є власниками земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з визначенням площі земельної ділянки, розташованих в адміністративних межах Шельпахівської сільської ради Христинівського району Черкаської області, що підтверджується наявними в матеріалах справи Державними актами про право власності на земельні ділянку від 28 серпня 2012 року. 10 липня 2008 року між [PERSON] та СВК «Шельпахівське» було укладено угоду про розірвання договору оренди землі №040679500022 від 1 вересня 2006 року. Окрім того, [PERSON] 10 липня 2008 року прийняла згідно акту прийому-передачі земельну ділянку відповідно до угоди про розірвання договору оренди. 10 липня 2008 року між позивачами та відповідачем ФГ«Голден» були укладені договори оренди землі, щодо належної на праві власності земельної ділянки яка належала [PERSON]. Договорі пройшов державну реєстрацію у Христинівському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 04 листопада 2008 року. Як вбачається із договору від 10 липня 2008 року [PERSON] на час укладання договорів оренди мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було спрямоване саме на укладання договорів оренди. На виконання умов п.20 договору оренди землі від 10 липня 2008 року між сторонами було складено акт прийому передачі від 10 липня 2008 року. Відповідно до п.9 договору оренди «орендна плата» між сторонами була досягнута грошова форма розрахунку, а саме 17 648 грн. за весь період оренди в тому числі 2648 грн. прибуткового податку. 5.09.2008 року відповідно до видаткового касового ордера №22, [PERSON] отримала від ФГ «Голден» в рахунок за договором 15 000 грн. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Згідно зі ст.133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, немає наслідків його недійсності, крім випадків встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання його частин маже доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-,відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Відповідно до змісту ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За статтею 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частина 1 ст. 210 ЦК України та частина 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» передбачають, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч.1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України та ст.18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним із моменту його державної реєстрації. Покликання позивача на ч.5 ст.762 ЦК України є безпідставними, оскільки ст. 792 ЦК України регулює договір найму (оренди) земельної ділянки і наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Укладений договір визнається. Отже, договір оренди землі юридично були укладені, зареєстровані у встановленому законом порядку, виконувались сторонами протягом трьох років, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed