Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника - адвоката Сотської С.О., звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про повернення їй земельних ділянок з кадастровими номерами: 4825481800:01:000:1238, площею 0,2299 га; 4825481800:01:000:1239, площею 0,0171 га; 4825481800:01:000:1240, площею 1,4503 га; 4825481800:01:000:1241, площею 2,722 га; загальною площею 4,4188 га, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, відповідно до акту приймання-передачі в належному агротехнічному стані. Також просила стягнути на її користь з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що зазначені земельні ділянки, надані їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перебували у користуванні відповідача відповідно до договору оренди земельної частки (паю) від 28.12.2009 року, який було укладено між нею та відповідачем. Постановою судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 25.04.2018 року вказаний договір оренди земельної частки (паю) був розірваний. Зазначене рішення набуло законної сили. Проте, на теперішній час відповідач продовжує безпідставно користуватися її земельними ділянками. Акт прийому-передачі земельних ділянок не складено. Вважає, що відповідач незаконно утримує земельні ділянки, а тому звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 22.10.2020 року вказана позовна заява була залишена без руху, а позивачці та її представнику було надано строк для усунення її недоліків. Вказаною ухвалою суду позивача було зобов`язано визначити ціну позову та сплатити судовий збір в розмірі, виходячи із ціни позову. 28.10.2020 року на виконання вищевказаної ухвали судді представник позивача - адвокат Сотська С.О. усунула недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 30.10.2020 року було відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи по суті був призначений на 20.11.2020 року. Позивачка та її представник до суду не з`явилися, 20.11.2020 року представник позивачки адвокат Сотська С.О. надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, та вказала, що позовні вимоги підтримують повністю. Просила позов задовольнити повністю. Представник відповідача - ТОВ «Агрофірма Корнацьких» до суду не з`явився, 12.11.2020 року на адресу суду поштою надіслав відзив, в якому просив розглядати справу без його участі та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що дійсно 28.12.2009 року між відповідачем та позивачкою було укладено договір оренди земельної частки (паю). Вказує, що обов`язок орендаря повернути земельну ділянку з оренди за актом її приймання-передачі у разі припинення договору оренди землі обумовлений у самому договорі. Проте, виходячи із змісту зазначеного договору, повернення земельної ділянки здійснюється без акту прийому-передачі. Крім того, відповідач звернув увагу суду про відсутність повноважень у сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих комітетів щодо самоврядного контролю відносно земельних ділянок приватної власності (ст. 12 ЗК України). Також посилався на те, що матеріали даної справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували б перебування земельних ділянок, належних позивачці, на день звернення до суду у користуванні відповідача. Дослідивши матеріали справи, відзив відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з такого. Судом встановлено, що 28.12.2009 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди земельної частки (паю) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, розташованої в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, строком на 50 років. Договір оренди був зареєстрований 02.03.2010 року у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області за № 107. 17.07.2013 року та 04.08.2014 року [PERSON] , скориставшись своїм право на виділення у натурі земельної частки паю), отримала свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,2299 га із кадастровим номером 4825481800:01:000:1238, земельну ділянку площею 0,0171 га із кадастровим номером 4825481800:01:000:1239, земельну ділянку площею 1,4503 га із кадастровим номером 4825481800:01:000:1240 та земельну ділянку площею 2,722 га із кадастровим номером 4825481800:01:000:1241. Вказані земельні ділянки розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дане встановлено постановою апеляційного суду Миколаївської області у справі № 484/3579/17 (провадження №22-ц/784/637/18). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цією ж постановою апеляційного суду Миколаївської області у справі № 484/3579/17 (провадження №22-ц/784/637/18) було розірвано вищевказаний договір оренди земельної ділянки (паю). Відповідач, знаючи, що договір оренди земельної ділянки за рішенням суду розірвано, змінився об`єкт договору оренди, однак своїм переважним правом на укладення договору не скористався. Відносин щодо найму (оренди) земельної ділянки між сторонами немає. Правовим наслідком розірвання договору оренди земельної ділянки є повернення такої ділянки орендодавцю, що відповідачем не виконана. Таким чином, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» добровільно земельні ділянки не повертає і без правової підстави продовжує використовувати їх. Доказів повернення відповідачем земельних ділянок їх власнику (позивачці) матеріали справи не містять. Доводи відповідача про недоведеність позивачем перебування спірних земельних ділянок у користуванні відповідача спростовуються змістом довідки виконавчого комітету Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 15.10.2020 року за № 110, згідно якої земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належать [PERSON] було засіяні ТОВ «Агрофірма Корнацьких», а саме: земельна ділянка площею 1,4503 га із кадастровим номером 4825481800:01:000:1240 - була засіяна озимою пшеницею; земельні ділянки площею 0,2299 га та 2,722 га із кадастровим номером 4825481800:01:000:1238 та 4825481800:01:000:1241 - були засіяні соняшником. Отже, дане підтверджує те, що спірні земельні ділянки знаходяться у використанні та обробітку ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням наведеного, суд вважає довідку виконавчого комітету Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 15.10.2020 року за № 110 належним та допустимим доказом, який підтверджує, що спірні земельні ділянки, починаючи з моменту укладання договору оренди земельної частки (паю), тобто з 28.12.2009 року, і до цього часу перебувають у користуванні відповідача. Факт того, що спірні земельні ділянки не перебувають у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких», відповідачем не спростовано. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, зокрема, що дія договору оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У частині першій статті 34 Закону України «Про оренду землі» передбачений обов`язок орендаря повернути орендодавцю земельну ділянку в разі припинення договору оренди землі. Разом з тим, ч.ч. 1,3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Також ч.2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про повернення земельних ділянок позивачці відповідно до акту приймання-передачі підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення суми понесених судових витрат. Як вбачається з матеріалів справи позивачкою при зверненні до суду з вказаною позовною заявою було сплачено судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп, що підтверджується квитанцією №0.0.1371996708.1 від 04.06.2019 року, та в розмірі 80 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.1871514531 від 16.10.2020 року. Виконуючи ухвалу судді про залишення позовної заяви без руху, позивачкою було доплачено ще 393 грн 95 коп, що підтверджується квитанцією №0.0.1886323117.1 від 28.10.2020 року. Тобто всього позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 1242 грн 35 коп, при ціні позову - 119475,50 грн. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи зазначене, позивачка мала б сплатити судовий збір у розмірі 1194 грн 75 коп, а не 1242 грн 35 коп. Отже, нею переплачено судовий збір у розмірі 47 грн 60 коп. Згідно абз.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1194 грн 75 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved