Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовною заявою до відповідача, якою, із урахуванням зменшення суми позовних вимог, просять стягнути з [PERSON] на їх користь 5122,90 гривень заборгованості за надані послуги з опалення, що утворилась за період з 01.12.2004 року по 01.05.2014 року включно. Вимоги мотивували тим, що відповідач мешкає за адресою [ADDRESS] та є абонентом МКП «Херсонтеплоенерго», і відповідно, користується послугами, що надають позивачі, через що між сторонами утворилися фактичні договірні відносини. Проте відповідач не в повному обсязі сплачує вартість отриманих нею послуг, через що за період з 01.12.2004 року по 01.09.2013 року, протягом якого відповідач мешкала за адресою надання таких послуг, за позивачем утворилась заборгованість за особовим рахунком в сумі 5 134,72 грн.. яку позивачем було згодом перераховано за період з 01.12.2004 року по 01.05.2014 року, що склала 5 122,90 гривень. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Мінкін О.В. позовні вимоги підтримав повністю із викладених у справі підстав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала, та просила до спірних правовідносин застосувати наслідки сплину строку позовної давності через що, у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так, судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 26.06.2002 року є користувачем квартири, що за адресою [ADDRESS], та на відповідача відкрито особовий рахунок [NUMBER] для оплати за надані комунальні послуги. Так, 21.10.2013 року за заявою МКП «Херсонтеплоенерго» було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь позивачів заборгованості за надані послуги з теплозабезпечення та гарячого водопостачання за період з 01.12.2004 року по 01.09.2013 року в сумі 5 134,72 гривень та судового збору в сумі 114,70 гривень. Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 14.11.2013 року вказаний судовий наказ за заявою відповідача було скасовано через наявність спору про право. Так, ч. 2 ст. 264 ЦК України встановлено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог. Як і в наказному, так і в позовному провадженні реалізуються завдання цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Підставою для відкриття наказного провадження у справі є прийняття судом заяви про видачу судового наказу, а для відкриття позовного провадження - позовної заяви. Результат вирішення цивільної справи по суті у позовному провадженні закріплюються у рішенні суду. За результатами вирішення справи у наказному провадженні видається судовий наказ. З огляду на викладене та на положення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 264 ЦК України необхідно дійти висновку, що подання заяви про видачу судового наказу та його видача судом перериває позовну давність. Судом встановлено, що строк позовної давності було перервано 21 жовтня 2013 року, а тому її перебіг розпочався спочатку - з дати подання заяви про видачу судового наказу. Відповідно до ст. 264 ЦК України переривання позовної давності можливо лише в межах позовної давності, а не за її межами. Переривання передбачає наявність двох строків позовної давності - до переривання та після нього, після переривання позовна давність починає перебіг заново. Отже, новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Окрім того, як вбачається із наданого суду розрахунку, відповідач за період з травня 2014 року, тобто з часу звернення позивача із розглядуваною позовною заявою, по травень 2011 року, тобто за три роки до звернення позивача із відповідною заявою, у повному обсязі здійснила розрахунок за надані позивачами послуги. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Окрім того, за приписами ч. 2 ст. 264 цього ж Кодексу перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом, зокрема із урахуванням сум сплачених нею за надані позивачами послуги за останні три роки що передували зверненню позивачів із розглядуваною позовною заявою, не встановлено вчинення відповідачем дій, які б свідчили про визнання нею попереднього боргу. Таким чином. суд приходить до переконання про необхідність відмови у задоволенні позовної заяви через сплив встановлених ЦК України строків позовної давності. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed