Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивачка 14.08.2014 року звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області, за участю третьої особи: старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Хлєбникова О.В. про скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, скасування постанови про розшук майна боржника за якою оголошено розшук транспортного засобу «БАЗ А079.23», д./н. [NUMBER], 2006 року випуску, скасування постанови про розшук вказаного транспортного засобу та зобов'язання повернути транспортний засіб. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 19.03.2012 року набуло законної сили рішення суду, яким з неї та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 827 228,97 грн.. 18.10.2012 року за вказаним рішенням було видано виконавчий лист. Постановами державного виконавця від 07.02.2013 року та 26.02.2013 року було арештовано її майно та оголошено його розшук. На цій підставі у 2013 році було затримано та арештовано належний їй транспортний засіб автобус «БАЗ А079.23», д./н. [NUMBER], 2006 року випуску з подальшим переданням на відповідальне зберігання [PERSON]. На час затримання вказаного автобусу його вартість була оцінена у розмірі 80 400 грн.. Під час візуального огляду автобуса, який був оглянутий недавно нею та її представником було з'ясовано, що автобус частково розукомплектовано, замінені нові його частини на старі, зняті деякі деталі. 23.06.2014 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з відсутністю на аукціоні купівельного попиту на автобус. На теперішній час виконавчий лист повернуто стягувачу, який не захтів забрати собі вказаний автобус в рахунок погашення заборгованості, виконавчі дії не проводяться, але автобус їй так і не було повернуто, арешт з нього не знятий та він і досі знаходиться на зберігальному майданчику. У зв'язку з тим, що виконавче провадження після повернення виконавчого документа проводитися не може а її майно й далі залишається під арештом, вона вважає, що цим самим порушуються її права та інтереси, як власника цього майна. В судове засідання 05.11.2014 року з'явилися позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] (діє на підставі довіреності від 05.12.13), які підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та зазначили, що борг позивачкою не погашений, але якщо автобус буде працювати то вона буде виплачувати борг а також те, що вказаний автобус знаходиться у заставі Ощадбанку. В судове засідання не з'явилися представник відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області та третя особа старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Хлєбникова О.В., причини неявки суду не повідомили, хоча про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому порядку, що підтверджується наявними у матеріалах справи розписками (а.с.88-89), чим позбавили суд можливості вислухати їх думку по суті. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю не надавали. Суд, у зв'язку з неявкою представника відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши думку позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2012 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» (надалі стягувач) до [PERSON] (надалі позивачка, боржниця) та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» були задоволені та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 827 228,97 грн.. Рішення набрало законної сили 19.03.2012 року (а.с.9). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На виконання зазначеного судового рішення Приморським районним судом м. Одеси 18.10.2012 року було видано виконавчий лист № 1522/3065/12 щодо стягнення з позивачки на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 827 228,97 грн. (а.с.9-10). Стягувач звернувся до начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області з заявою про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2013 року в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист № 1522/3065/12, накласти арешт на майно боржниці, оголосити заборону на його відчуження та здійснити інші виконавчі дії (а.с.36). З копій матеріалів виконавчого провадження № 36393525, наданих суду на виконання ухвали від 06.10.2014 року, вбачається наступне: Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Хлебникова О.В. про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2013 року було відкрито виконавче провадження № 36393525 з виконання виконавчого листа № 1522/3065/12, виданого Приморським районним судом м. Одеси 18.10.2012 року про стягнення солідарно з позивачки та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 827 228,97 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 823 грн. (а.с.39). Постановою зазначеного державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.02.2013 року накладено арешт на все рухоме майно позивачки [PERSON] та заборонено здійснювати його відчуження (а.с.42). Постановою зазначеного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.02.2013 року з позивачки стягнуто виконавчий збір у розмірі 383 005,19 грн. (а.с.44). Постановою зазначеного державного виконавця про розшук майна боржника від 26.02.2013 року оголошено розшук транспортних засобів, які зареєстровані за боржницею, а саме: - «БАЗ А079.23», д./н. [NUMBER], 2006 р.в., свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 18.10.2006 року; - «БАЗ А079.23», д./н. [NUMBER], 2006 р.в., свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 14.12.2006 року; - «Renders В3», д./н. [NUMBER], 1997 р.в., свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 26.02.2008 року; - «DAF FTS XF95», д./н. [NUMBER], 2002 р.в., свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 26.02.2008 року; - «РАФ 2203», д./н. [NUMBER], 1979 р.в., свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 25.07.2001 року з їх подальшим затриманням та постановкою на арештмайданчик (а.с.47). Актом державного виконавця опису й арешту майна від 06.06.2013 року проведено опис майна, що належить боржнику, а саме: транспортного засобу «БАЗ А079.23», д./н. [NUMBER], 2006 р.в., свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 18.10.2006 року, зазначена його попередня вартість у розмірі 80 000 грн. та передано на відповідальне зберігання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.49-52). В ході примусового виконання зазначеного виконавчого листа відповідачем було встановлено, що на вказаний транспортний засіб ВАТ «Державний ощадний банк України» встановлено обтяження за договором застави № 10270 від 15.11.2006 року, що також було підтверджено листом зазначеного банка від 21.10.2013 року (а.с.57-58). Висновком ТОВ «Оціночна компанія ВЕГА» від 02.09.2013 року, який був складений на замовлення виконавця Хлебникова О.В. встановлено, що ринкова вартість транспортного засобу «БАЗ А079.23», д./н. [NUMBER], 2006 р.в., на дату оцінки без урахування ПДВ складає 80 400 грн. (а.с.60-61). Вказана вартість була погоджена ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується листом від 04.11.2013 року, який був направлений відповідачу (а.с.64). Відповідач 12.12.2013 року звернувся до філії 16 ПП «Нива В.Ш.», з яким було укладено Договір № 1613317 про надання послуг по організації і проведення аукціону з реалізації арештованого майна від 11.12.2013 року, з заявкою на реалізацію арештованого майна, тобто транспортного засобу «БАЗ А079.23», д./н. [NUMBER], 2006 р.в, якій належить позивачці (а.с.65-69). Філією 16 ПП «Нива В.Ш.» 27.01.2014 року, 14.02.2014 року, 21.03.2014 року та 08.04.2014 року проводилися аукціони з реалізації належного позивачці транспортного засобу, стартова ціна якого за відсутністю попиту змінювалася у бік зменшення і за останнім аукціоном склала 78 792 грн.. Проте, транспортний засіб так і не був проданий у зв'язку з відсутністю купівельного попиту (а.с.70-81). На підставі вищезазначеного, державним виконавцем Хлебниковим О.В. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.06.2014 року, згідно якої стягувачу було повернуто виконавчий лист № 1522/3065/12, виданий Приморським районним судом м. Одеси 18.10.2012 року про стягнення солідарно з позивачки [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 827 228,97 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 823 грн. (а.с.83-84). Вказана постанова разом з оригіналом виконавчого документа була направлена стягувачу, а копія постанови боржниці (а.с.85). З боку відповідача суду не надано жодних доказів про те, що зазначена вище постанова була оскаржена та не є чинною, на підставі чого суд приходить до висновку, що стягувач погодився з вказаною постановою. Згідно роздрукованої інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (https://trade.informjust.ua) про стан виконавчого провадження № 36393525 у графі «Стан виконавчого провадження» вказано: Завершено (виконавчий документ: Повернутий стягувачу). З позову вбачається, що позивачка не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого відповідачем транспортного засобу у зв'язку з накладеними на нього арештами. Стягувач ПАТ КБ «Надра» також не виявив бажання задовольнити свої вимоги за рахунок зазначеного транспортного засобу. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Однак, завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», на відмінність від статей 48 та 49 цього Закону, не передбачає зняття арешту з майна боржника за ініціативою органу державної виконавчої служби під час завершення виконавчого провадження. Відповідно до ч.1-3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. З аналізу викладеної норми вбачається, що відповідачем не вжито дій направлених на скасування запобіжних заходів при поверненні виконавчого листа, що призвело до порушення майнових прав позивачки. Відповідно ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. В матеріалах справи відсутні докази про те, що позивачка зверталася до відповідача з приводу зняття арешту на зазначений автомобіль. В позові також немає посилань про таке звернення. Однак, суд враховуючи те, що відповідач був неодноразово повідомлений належним чином про розгляд вказаної справи в судовому порядку, не скористався своїм правом на захист, не надав суду заперечень щодо позовних вимог, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки частково. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині скасування арешту та розшуку майна, так як задовольняючи позовні вимоги в частині скасування зазначених постанов, вже фактично вирішив це питання. Згідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial