Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, мотивуючи тим, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира № 32 в буд. 11 на площі Привокзальній в м. Коломия. Крім них, в належній їм квартирі зареєстрований попередній співвласник - відповідач [PERSON] та його неповнолітня дочка [PERSON] [INFO] На даний час [PERSON] не є власником квартири, тому ця обставина дає право новим власникам визнати його таким, що втратив право користування житлом. Будь-якої домовленості із новими власниками чи попередніми власниками щодо проживання у спірній квартирі відповідача з дочкою не існує. [PERSON] не є членом сім'ї позивачів. Оскільки позивачі не погоджуються надати відповідачу та його дочці право на проживання в квартирі, факт реєстрації в даній квартирі відповідача з дочкою порушує законні права та інтереси позивачів як власників. До звернення до суду з позовом [PERSON] зввертався із заявою до начальника Коломийського МВ УМВС про неправомірні дії відповідача, який без його дозволу замінив замок у вхідних дверях в квартиру. За результатами розгляду його заяви було дано висновок органу міліції про наявність цивільно-правових відносин та мложливість вирішення спору в суді. На підставі вищенаведеного просять визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], з подальшим зняттям їх з реєстрації. Позивачі та їх представники в судове засідання не з'явились, але звернулись до суду із заявами про розгляд справи в їх відсутності позовні вимоги підтримали повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча повідомлявся про час місце судового розгляду, а тому суд вважає, що справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача на підставі наявних доказів, у відповідності до ст. 223 ч. 4 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, але звернувся до суду із заявою в якій просить справу розглянути у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи та аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні , суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був попереднім власником вказаної квартири. Так, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1998 року, виданого згідно з розпорядженням від 19 жовтня 1998 року за № 126, спірна квартира належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). 01 жовтня 2010 року [PERSON] та [PERSON] подарували свої частки в квартирі [PERSON], який став власником ? частин спірного житла. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Яцком П.П. та зареєстрований в реєстрі за № 4061. Відповідно до договору дарування ? часток квартири, посвідченим 04 березня 2015 року приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 319, [PERSON] подарував [PERSON] належні йому частки в спірній квартирі. Наведене стверджується копією договору дарування .(а.с.7-8) та витягом з Державного реєстру речових прав № 34514212 від 04 березня 2015 року (а.с.9). Інша ? частина квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1998 року. Наведене стверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с.6) та довідкою № 56277 від 28.12.2012 року Коломийського МБТІ (а.с.10). Таким чином, [PERSON] належить ? частини, а [PERSON] - ? частина спірної квартири. На даний час квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Пунктом 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між: -власником та попереднім власником житла; -власником та попередніми членами його сім»ї; -власником та членами сім»ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Після припинення права власності в порядку п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України [PERSON] позбавив себе права власності на житло та права користування спірною квартирою. З висновку Коломийського МВ УМВС від 04.11.2015р. за результатами розгляду заяви [PERSON] вбачається, що позивач після придбання частини квартири завіз туди свої речі, а коли повернувся з відрядження, то виявив, що у вхідних дверях замінено замок, а також було пошкоджено замок його кімнати. Також, відповідач всупереч волі позивачів поновлював реєстрацію в квартирі , з використанням старої будинкової книги , де він був вказаний власником. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.08.2017р. було ухвалено рішення, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON], поданого в інтересах його та неповнолітньої [PERSON] про визнання недійсним договору дарування ? часток квартири№ [ADDRESS] від 04 березня 2015 року та усунення перешкод в користуванні даною квартирою. Своє рішення апеляційний суд мотивував тим, що твердження [PERSON] про те, що в спірній квартирі вони з дочкою 3латою проживали на підставі усної домовленості із власниками - своїми дітьми від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON], є голослівними та будь-якими належними і допустимими доказами не підтверджуються. Згідно з п.п. 1.9, 1.10 гл. 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувана дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Матеріалами справи підтверджується, що при укладенні оспорюваного договору відповідачами надано ряд документів, зокрема і довідку КП «Коломиятеплоенергія» від 4 березня 2015 року, згідно якої [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] і має наступний склад сім'ї: [PERSON] (сестра), [PERSON] (мати) . В п. 3.13. договору сторони зазначили, що у відчужуваній квартирі не проживають і не користуються правом на проживання в ній неповнолітні та малолітні діти, внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких дарувальник зобов'язаний утримати за законом чи договором і даний договір не суперечить нормам Закону України « Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] та його неповнолітня дочка [PERSON] дійсно зареєстровані у [ADDRESS] з 13 листопада 1982 року та з 18 серпня 2012 року відповідно. З'ясовано, що їх реєстрація була поновлена 20 жовтня 2015 року за заявою [PERSON] від 6 жовтня 2015 року на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №346/182/13-ц від 23 жовтня 2013 року. Цією ухвалою було скасовано рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 липня 2013 року в справі за позовом [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки і піклування Коломийської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В подальшому ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 20 листопада 2014 року залишено без розгляду . За змістом ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Разом з тим, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Крім того, місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини. Як вбачається зі змісту листа Коломийської міської раді від 20 лютого 2013 року [PERSON] з дочкою [PERSON] не проживають за місцем реєстрації - площа [ADDRESS] Реєстрація місця проживання батька з дитиною в даному житлі є формальною . Факт непроживання позивача з дочкою за вказаною адресою підтверджується і актом обстеження умов проживання, складеним комісією у справах дітей від 8 грудня 2015 року. При цьому комісією встановлено, що на момент обстеження позивача та малолітньої [PERSON] не виявлено. А також не виявлено слідів тривалого проживання (постільної білизни, дитячого одягу, порожній та вимкнений холодильник, в дитячих засобах гігієни вийшов термін придатності тощо) . Крім того, згідно довідки Коломийської ЦРЛ від 27 листопада 2012 р. новонароджена [PERSON], [INFO], м. [ADDRESS] з пологового будинку на дану адресу не виписувалась, документи в дитячу поліклініку не поступали і на даний час під наглядом медичного персоналу Коломийської дитячої поліклініки не знаходиться. Не підтвердили факту проживання [PERSON] з дочкою у квартирі на момент укладення оспорюваного договору і допитані в суді першої інстанції свідки [PERSON]. [PERSON], [PERSON]. [PERSON]. [PERSON] Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини. Внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. Враховуючи вищенаведене апеляційний суд, вважав, що при укладенні спірного договору право неповнолітньої дитини на користування житлом порушено не було, відсутність згоди органу опіки та піклування при укладенні зазначеного договору не призвело до погіршення житлових прав дитини. Відтак, відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсним договору дарування ? часток квартири. Відповідно не підлягає до задоволення і позовна вимога про усунення перешкод у користуванні житлом. Оскільки на підставі договору дарування [PERSON] набув права власності на 3/4 частки квартири, то мав законні підстави для володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням виконкому Коломийської міської ради від 24.04.2018р. № 80 затверджено діючий на даний час висновок комісії з питань дитини про можливість зняття з реєстрації [PERSON] і визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі акту обстеження даної квартири комісією виконкому від 16.04.2018р. встановлено, що відповідача з дитиною в квартирі не було, слідів їх тривалого проживання в квартирі не виявлено. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В ст. 319 ч.1 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України закріплює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 383 ч.1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, оскільки [PERSON] не отримав згоду власників на проживання в зазначеній квартирі, жодних домовленостей про порядок користування житловим приміщенням між сторонами не досягнуто, фактично з неповнолітньою дочкою [PERSON] проживають за іншою адресою, суд вважає за можливе визнати [PERSON] та його малолітню дитину [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] з подальшим зняттям їх з реєстрації за вказаною адресою. На підставі викладеного,

Outcome: approved