Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визначення розміру частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла їх мати - [PERSON] , та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно а саме на: 1/4 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та 1/4 частину земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] . Вони є спадкоємцями за законом першої черги, як діти померлої та спадщину прийняли шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Новосельської І.Л. про прийняття спадщини за законом. Згідно спадкової справи, спадкоємцями після смерті [PERSON] , померлої [INFO] є її діти в 3/8 частках [PERSON] , в 3/8 частках [PERSON] , в тому числі з урахуванням 1/4 частки, від якої відмовилась на їх користь мати померлої [PERSON] . Також спадкоємцем за законом в 1/4 частці є донька померлої [PERSON] 09.01.2019 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л. була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальних дій. Відповідно до даної постанови позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] та видачу на їх ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки, площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136300:19:002:0068, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] , в зв`язку з тим, що не встановлені частки у спільній сумісній власності. [INFO] померла бабуся заявника - [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: на 1/4 частку будинку [ADDRESS] , що належить померлій на підставі договору купівлі- продажу від 13.09.1995 року, та на ј частку земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , що належить померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.10.2008 року. 04.09.2017 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно своїм онукам - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Позивачі, є спадкоємцями за заповітом, інших спадкоємців щодо майна померлої [PERSON] не має. Спадковою справою встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] , померлої [INFO] є її онуки в 1/2 частці [PERSON] , в Ѕ частці [PERSON] за заповітом. Для отримання свідоцтва про право на спадщину, позивачі звернулися до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Новосельської І.Л., проте постановою від 09.01.2019 року їм було відмовлено в зв`язку з тим, що не встановлені частки у спільній сумісній власності. Посилаючись на норми законодавства, просять позовні вимогит задовольнити. Ухвалою суду від 01.10.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та в їх інтересах представник позивача, адвокат Дубець М.О. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомила. У відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом належними доказами по справі встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.8 - 10). У відповідності до свідоцтв про народження батьками позивачів [PERSON] , [PERSON] зазначено: [PERSON] , [PERSON] (а.с.12-13). [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що проведено реєстрацію спадкової справи №61195681 спадкодавця [PERSON] (а.с.15). Відповідно до заповіту від 04.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Новосельською І.Л., [PERSON] заповіла все своє майно онукам - позивачам [PERSON] , [PERSON] (а.с.18), який був зареєстрований у Спадковому реєстрі №61169397 (а.с.19). Згідно договору купівлі-продажу від 13.09.1995 року [PERSON] та [PERSON] в інтересах неповнолітніх на той час позивачів [PERSON] , [PERSON] купили жилий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами в [ADDRESS] (а.с.20-21). Із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що власниками будинку в [ADDRESS] є позивачі [PERSON] , [PERSON] , їх мати [PERSON] , їх бабуся [PERSON] , форма власності приватна спільна сумісна (а.с.22), вартість зазначеного майна становить 299800,00 грн. (а.с.23). У відповідності до Державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] , як уповноважена особа від співвласників, є власником земельної ділянки, площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136300:19:002:0068, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] (а.с.24), вартість зазначеного майна становить 149880,00 грн. (а.с.25). [INFO] померла бабуся позивачів - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.16) та з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що проведено реєстрацію спадкової справи №62587214 спадкодавця [PERSON] (а.с.15). Позивачі, як спадкоємці звернулися із заявою до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Новосельської І.Л. про прийняття спадщини, проте постановами від 09.01.2019 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що не встановлені частки у спільній сумісній власності житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) у відповідності до ст. 1216 ЦК України. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину або відповідно до ст. 1269 ЦК України подали до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленою ст. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї. Перешкодою в одержанні свідоцтва про спадщину за законом стало те, що спадкове майно знаходиться у спільній сумісній власності без визначення часток кожного із співвласників. У зв`язку зі смертю двох співвласників, укласти договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності не можливо, оскільки за життя [PERSON] , [PERSON] , як співвласники майна не визначено були їхні частки в спільній сумісній власності. Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до ст. 370 ч. 2 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Передбачено ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст. 1225 ч. 2 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст. 86 ч. 1 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до пункту 3.4 листа Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Таким чином, слід припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136300:19:002:0068, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] ; визнати, що частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності, а саме частки нерухомого майна, що складається:, житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] є рівними, тобто по 1/4 частці належної кожному співвласнику, а саме: [PERSON] , [PERSON] та померлим - [PERSON] та [PERSON] ; визнати, що частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності, а саме частки земельної ділянки, площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер 7310136300:19:002:0068, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS] є рівними, тобто по 1/4 частці належної кожному співвласнику, а саме: [PERSON] , [PERSON] та померлим - [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] , право власності на нерухоме майно, у порядку спадкування за законом після смерті своєї мами [PERSON] , а саме на: 3/32 частку житлового будинку загальною площею 79,5 кв.м., в тому числі житловою площею 29,8 кв.м. та на 3/32 частку земельної ділянки, в [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право власності на нерухоме майно, у порядку спадкування за законом після смерті своєї мами [PERSON] , а саме на: 3/32 частку житлового будинку загальною площею 79,5 кв.м., в тому числі житловою площею 29,8 кв.м. та на 3/32 частку земельної ділянки, в [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право власності на нерухоме майно, у порядку спадкування за заповітом після смерті своєї бабусі [PERSON] , а саме на: 1/8 частку житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] та 1/8 частку земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] , право власності на нерухоме майно, у порядку спадкування за заповітом після смерті своєї бабусі [PERSON] , а саме на: 1/8 частку житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] та 1/8 частку земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] . Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедлививий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved