Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про зняття арешту з 1/3 частини квартири. В обґрунтування позову зазначили, що [INFO] року помер [PERSON], про що відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблений актовий запис №13948. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. За заповітом [PERSON] залишив належну йому 1/3 частини квартири у рівних частках [PERSON], [PERSON], у зв'язку з чим [PERSON] звернулась до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі чого 26.12.2013 року було відкрито спадкову справу №1532/2013. Проте, постановою Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві №11379 від 27.12.2006 року на квартиру накладено арешт в межах кримінальної справи відносно [PERSON], у зв'язку з чим нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину. У зв'язку з чим позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та просять суд звільнити з - під арешту 1/3 частини квартири [ADDRESS], накладеного постановою №11379 від 27.12.2006 року Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Представник Позивачів в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву з проханням розглядати справу без його участі, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву з проханням розглядати справу без участі представника Відповідача, позовні вимоги визнав частково, просив суд відмовити в частині стягнення судового збору у зв'язку з находженням у стані ліквідації. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом приватизації житла Солом'янського району м. Києва від 25.02.2002 р. та зареєстрованим у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. [INFO] року помер [PERSON], про що відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблений актовий запис №13948. [PERSON] заповів належну йому на праві власності 1/3 частину квартири [ADDRESS] в рівних частках [PERSON], [PERSON], що підтверджується заповітом від 14.08.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №2478. Як вбачається з витягу з Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів, постаново №11379 від 27.12.2006 року Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Судом встановлено, що вироком Оболонського районного суду м. Києва від 12.02.2007 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 190 КК України. В рамках розгляду вказаної кримінальної справи постановою Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 24.12.2006 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. 1217 ЦК України) Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є траво особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. З, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до положень статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наявність державної реєстрації обтяжень нерухомого майна може бути підставою для відмови у державній реєстрації прав, пов'язаних з відчуженням вказаного майна, а обов'язковою умовою вчинення нотаріальної дії щодо відчуження нерухомого майна є відсутність заборони на його відчуження. Отже, позивачі позбавлені можливості набути право власності на належні їм частки у нерухомому майні в порядку спадкування через наявність арешту на квартиру. Відповідно до частини першої статті 126 Кримінально-процесуального кодексу України у редакції 1960 року, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Аналізуючи вищенаведені обставини суд зазначає, що в даний час дія арешту на квартиру [ADDRESS], порушує права позивачів, як спадкоємців за заповітом вказаного нерухомого майна. У своїй постанові від 15 травня 2013 року Верховний Суд України дійшов правової позиції № 6-26 цс 13, згідно якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Позивачі є спадкоємцями 1/3 частини квартири [ADDRESS] за заповітом після смерті [PERSON], на яке накладено арешт, а тому право кожного з позивачів порушене у зв'язку з наявністю арешту на вказане нерухоме майно. Після всебічного, повного дослідження й оцінки всіх наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про звільнення з - під арешту 1/3 частини квартири [ADDRESS], накладеного постановою №11379 від 24.12.2006 року Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір у загальному розмірі 487 грн. 20 коп., оскільки з причини невиконання відповідачем взятих на себе обов'язків, позивачі змушені були звернутися до суду з позовом. При цьому, суд зазначає, що перебування відповідача в процесі ліквідації юридичної особи не є підставою для відмови у стягненні судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved