Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем ТОВ «Комплекс Агромарс» свого права власності на земельні ділянки, оскільки згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка ТОВ «Комплекс Агромарс» під кадастровим номером 3221882000:06:139:0001 накладається на їхні земельні ділянки і унеможливлює здійснення ними права власності, а тому порушують питання про визнання недійсними державного акту на спірну земельну ділянку відповідача та розпорядження Вишгородської РДА Київської області, на підставі якого такий державний акт видано. В суді позивачі та їх представники просили про задоволення позову з підстав викладених у ньому. Зазначили, що вони стали власниками своїх земельних ділянок в 2009 році на підставі розпорядження Вишгородської РДА Київської області від 17 грудня 2007 року. Тоді як відповідач оформив своє право на спірну ділянку лише в 2011 році й всупереч Закону здобув право на частину їхніх земельних ділянок. Представник ТОВ «Комплекс Агромарс» проти позову заперечив і зазначав, що у відповідача право постійного користування на земельну ділянку площею 1036,0 га виникло 05 грудня 2000 року, а у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи 22 квітня 2011 року згідно рішення Господарського суду Київської області від 26 лютого 2010 року видано новий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою. Відтак державний акт виготовлено з дотриманням вимог чинного законодавства України й підстав для визнання його недійсним не вбачав. Представники відповідачів Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області та Вишгородської районної державної адміністрації в Київській області, будучи повідомленими про розгляд справи, до суду не прибули. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,8400 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221887500:06:138:0355, відповідно до державного акту серії ЯЖ №226804, виданого на підставі розпорядження Вишгородської РДА Київської області №982 від 17 грудня 2007 року. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,8400 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221887500:06:138:0356, відповідно до державного акту серії ЯЖ №226805, виданого на підставі розпорядження Вишгородської РДА Київської області №982 від 17 грудня 2007 року. ТОВ «Комплекс Агромарс» (в 2000 році ЗАТ «Гаврилівський птахівничий комплекс») має на праві постійного користування земельну ділянку площею 1036,0 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту серії І-КВ №000251 від 05 грудня 2000 року виданого на підставі рішення виконкому Гаврилівської сільської ради народних депутатів №68 від 12 жовтня 2000 року. Земельна ділянка відповідача має велику площу й у державному акті зазначено докладний опис її меж розміщений на 17-ти окремих ділянках. Спірна земельна ділянка відповідача №5 має площу 42,9 га, містить поворотні точки координат і відповідний опис меж. У зв'язку з тим, що правонаступником ЗАТ «Гаврилівський птахівничий комплекс» згідно п. 1.3 Статуту є ТОВ «Комплекс Агромарс» останньому згідно рішення Господарського суду Київської області від 26 лютого 2010 року 22 квітня 2011 року видано новий державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 42,8801 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3221882000:06:139:0001. Згідно листів Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області №1810 та №1811 від 13 серпня 2014 року земельна ділянка ТОВ «Комплекс Агромарс» (кадастровий номер 3221882000:06:139:0001) накладається на земельні ділянки позивачів, що відображено в даних Державного земельного кадастру. У той же час з опису меж спірних земельних ділянок у державних актах сторін (як позивачів так і відповідача) відсутні дані про те, що вказані земельні ділянки межують між собою. Як пояснили позивачі на їхніх земельних ділянках встановлені межові знаки й спору по межі між сторонами не існує. Технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування землею ЗАТ «Гаврилівський птахівничий комплекс» від 2000 року та технічна документація із землеустрою щодо переоформлення державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ЗАТ «Комплекс Агромарс» від 2007 року відповідає вимогам Закону, містить належним чином складені акти встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельних ділянок (від 13 жовтня 2000 та 14 травня 2007 року). Відтак вказана технічна документація правомірно затверджена рішенням виконкому Гаврилівської сільської ради народних депутатів від 12 жовтня 2000 року №68відповідно до вимог ст.ст. 19, 23 ЗК України 1990 року та розпорядженням Вишгородської РДА Київської області №224 від 14 квітня 2008 року відповідно до вимог ст.ст. 123, 125 ЗК України 2002 року. У той же час належні, допустимі і достатні докази того, що вказані державні акти містять неправильні дані про координати земельних ділянок суду не надано. Зі змісту листів Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області №1810 та №1811 від 13 серпня 2014 року та графічної схеми не можна встановити достатні, належні й визначені обставини порушення прав позивачів. Дані про те, що між сторонами існує спір про межі земельних ділянок у справі відсутні. В чому саме полягає перетин меж земельних ділянок сторін і, яким чином це впливає на правильність визначення меж земельних ділянок в спірних державних актах, з поданих доказів не вбачається. В суді не доведено того, що координати меж земельних ділянок вказані в спірних державних актах не відповідають фактичним межам, у яких використовуються ділянки, і, що цим порушуються права позивачів. До того ж спірний державний акт серії ЯЯ №151429 на земельну ділянку кадастровий номер 3221882000:06:139:0001 виданий на підставі рішення Господарського суду Київської області від 26 лютого 2010 року. Таким чином незаконність видачі відповідачеві спірного державного акту в суді не доведено. Згідно ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України в редакції чинній на момент отримання позивачами державних актів право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції чинній на момент отримання позивачами державних актів право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: · визнання прав; · відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; · визнання угоди недійсною; · визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; · відшкодування заподіяних збитків; · застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог ст. 11 Закону відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Згідно ст. 15 Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо. Крім того згідно вимог ст. 16 Закону кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номеру. Згідно вимог ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь. До того ж ст. 21 Закону передбачено підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Зокрема, такі відомості вносяться: на підставі відповідної технічної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст. 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Внесені відомості зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно. Разом з тим, суд вважає, що внесення неточних і невірних даних про земельні ділянки, перетинання їх контурів (за відсутності спору про межі земельних ділянок) є питанням, яке безпосередньо відноситься до компетенції уповноважених державних органів у сфері земельних відносин, які мають діяти у межах повноважень і спосіб передбачений законами України і несуть відповідну юридичну відповідальність. У той же час підстави для визнання недійсним державного акту відповідача на земельну ділянку площею 42,8801 га в суді не доведені. Підстав вважати, що спірний державний акт не відповідає вимогам Закону та порушує права позивачів на їхні земельні ділянки по справі не має, що стороною позивача в суді не доведено. Не доведено в суді й підстав визнання недійсним розпорядження Вишгородської РДА Київської області №224 від 14 квітня 2008 року. Поряд із цим Законом передбачено можливість внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкуванням існуючих землеволодінь у разі зміни меж суміжних земельних ділянок, що належить до виключної компетенції державних органів у сфері земельних відносин. При цьому, як зазначалося вище, в суді не встановлено даних про те, що між сторонами існує спір про визначення меж земельних ділянок (неправильне розміщення межових знаків, неправомірне зайняття земельних ділянок сусідами, тощо). За таких обставин обраний в позові спосіб захисту не відповідає змісту порушеного (невизнаного) права, коли обставини позову є недоведеними, вимоги позову необґрунтованими, які на Законі не ґрунтуються, а тому в задоволенні цього позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed