Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивачка 29 листопада 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2012 року, із відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що відповідач припинив свою підприємницьку діяльність, але продовжує працювати в таксі «Десяточка» і не тільки, та отримує неофіційний дохід, що прямо впливає на рівень аліментів. Його дохід становить близько 10\~000,00 грн. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позовної заяви, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник за договором адвокат [PERSON], в судовому засіданні проти вимог позову заперечували. У задоволенні позовних вимог просили відмовити у повному обсязі. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні. Повний текст складений 31 березня 2017 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 лютого 2011 року, який розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 10 квітня 2013 року (а.с.6,9). Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO], за якою також зареєстрований та проживає відповідач (а.с.7,10). Із довідки Кислянської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 17.11.2016 року вбачається, що дитина фактично проживає за адресою: [INFO] (а.с.11). [PERSON] з 26 жовтня 2016 року перебуває на обліку в Центральному районному центі зайнятості м. Дніпра як безробітна (а.с.13). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2012 року (а.с.\~8), [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.03.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з 26 жовтня 2016 року [PERSON] перебуває на обліку в Новокодацькому районному центі зайнятості як безробітний (а.с.37). Згідно довідки Новокодацького ВДВС м. Дніпра від 22.03.2017 року (а.с.35), станом на 20.03.2017 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 788,80 грн. За ст.. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.4\~ст. 223 ЦПК України\~передбачено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно\~\~п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня\~2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просить суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі виключно на підставі статті 184 СК України, оскільки відповідач має мінливий дохід та одержує в натурі. Отже, враховуючи те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.05.2012 року вже визначено розмір стягуваних аліментів з відповідача, тоді як позивачка у своєму позові та у судовому засіданні не посилається на норми закону, які регулюють зміну їх способу присудження, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є необґрунтованим, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed