Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивачі, звернувшись до суду із даним позовом, просять визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що вони являється квартиронаймачами вказаної квартири, в якій зареєстрований відповідач та який не проживає в даному житловому приміщенні з березня 2001 року. На даний час відповідач в добровільному порядку не бажає виписуватися з їх помешкання, тому вони вважають, що оскільки [PERSON] не проживає в квартирі без поважних причин, то його необхідно визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у відповідності до ст.71 ЖК України. Позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищенаведені обставини та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, оскільки він як квартиронаймач тимчасово відсутній за місцем свого проживання в зв'язку з тим, що постійно працює в м.Бровари Київської області і не може за специфікою своєї роботи постійно проживати у вказаній квартирі, а тому просив відмовити позивачем у задоволенні заявленого позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив про те, що він складав акт обстеження умов проживання на прохання [PERSON], хоча сам в квартирі не був. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив про те, що він на прохання відповідача дав довідку про місце проживання позивача [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили про те, що відповідач [PERSON] часто приїжджає додому в м.Богуслав, хоча він постійно працює в іншому місті і там проживає на квартирі. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач приїжджає в [ADDRESS]. Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] являється квартиронаймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру №4 на жиле приміщення від 04.02.1986 року, що підтверджується копією вказаного ордеру. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 20 березня 2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований з 23 березня 1998 року в квартирі [ADDRESS]. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 06 липня 2013 року, від 05 жовтня 2013 року, від 04 січня 2014 року та від 01 березня 2014 року видно, що відповідач [PERSON] на момент огляду квартири [ADDRESS], не проживає. Відповідно до ч.1 ст.72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Із ст.72 ЖК України вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він проживає в квартирі [ADDRESS], сплачує комунальні послуги та має там особисте майно. Як вбачається із копій квитанцій, відповідач [PERSON] сплатив комунальні послуги Богуславській ЖЕК за грудень 2006 року. Крім того, відповідач надав суду акт опису майна подружжя від 31 жовтня 2006 року, коли вирішувалось питання про розподіл спільного майна подружжя. В судовому засіданні було засіданні встановлено, що спільне майно не було розподілено між сторонами, на даний час частина його взагалі відсутня, в даному випадку суд вважає, що сам факт знаходження частини майна сторін в житловому будинку, не може свідчити про те, що відповідач [PERSON] постійно проживає в своїй квартирі, оскільки це спільне майно подружжя, а не особисте майно відповідача. Під час розгляду справи також було встановлено, що на даний час в квартирі №2 проживає син відповідача позивач [PERSON] зі своєю сім'єю, який пояснив, що батько інколи приїжджає в м.Богуслав, але не зупиняється у нього в квартирі, а ночує в квартирі своєї матері, яка проживає в цьому ж будинку та взагалі батько проживає в м.Бровари, там працює та має іншу сім'ю. Крім того, суд не приймає до уваги покази відповідача про те, що позивачі змінили замок на вхідних дверях квартири і не допускали його користуватися його квартирою, оскільки ніяких доказів про те, що він звертався до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні квартирою, він не надав. Суд також вважає, що сам факт посилання відповідача на те, що він являється квартиронаймачем і з ним особисто укладався договір найму житла, не є перешкодою для вирішення питання про втрату його права на користування жилим приміщенням. В даному випадку, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач [PERSON] фактично дійсно не проживає більше шести місяців в квартирі [ADDRESS], а тому є підстави для задоволення заявленого позову. На підставі ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»,

Outcome: approved