Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернувшись до суду з позовними вимогами до Дмитренківської сільської ради, Богуславського району Київської області, які в подальшому уточнили (а.с. 59-62), просили визнати що, [PERSON], який помер [INFO], фактично являється спадкоємцем за законом на земельну частку (пай), та успадкував її після смерті [PERSON]; визнати за кожним із них право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 1,56 га., яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дмитренківської сільської ради, Богуславського району Київської області. Свої вимоги позивачі обґрунтували тим, що згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, у їх матері [PERSON] виникло право на земельну частку (пай), оскільки вона з 1954 року по 1991 ріку працювала дояркою та була членом колгоспу «Шлях Леніна» та КСП ім. Гагаріна, с. Дмитренки, а після виходу на пенсію і до дня смерті залишалась членом сільськогосподарського підприємства, що підтверджується трудовою книжкою (а.с.49, 50). Однак, під час розпаювання землі, що відбулось 04.12.1995 року, їх матір [PERSON] помилково не включили до списку на отримання сертифікату на земельну частку (пай), що підтверджується протоколом загальних зборів співвласників земельних часток (паїв) від 05.09.2002 року (а.с.33,34) та довідкою відділу Держземагенства у Богуславському районі від 16.03.2015 року (а.с.52). Про те, що її не включили до списку на отримання сертифікату, матір не знала, оскільки вона померла [INFO], а сертифікати на право на земельну частку (пай) були виготовлені та передані для вручення членам КСП ім. Гагаріна лише 20.06.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11) та довідкою відділу Держземагенства у Богуславському районі від 16.03.2015 року ( а.с. 51). Після смерті матері спадщину прийняв наш батько [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.6,7) та свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.15), згідно якого він прийняв у спадщину грошовий вклад з відповідними процентами, які належали матері. Крім того, що б успадкувати право на земельну частку (пай), на яке мала право наша матір, він звернувся до загальних зборів співвласників земельних паїв (часток) бувших членів КСП ім. Гагаріна. Згідно рішення загальних зборів співвласників земельних часток (паїв) від 05.09.2002 року (а.с.33,35), клопотання загальних зборів співвласників земельних часток (паїв) (а.с.36), рішення сесії Дмитренківської сільської ради Богуславського району Київської області від 24.09.2002 року (а.с. 40-44) та розпорядження Богуславської РДА № 343 від 25.10.2002 року (а.с.38,39) було вирішено включити нашу матір [PERSON] в додатковий список на видачу державного акту на земельну частку (пай), оскільки вона була помилково пропущена при паюванні земель, тому було виділено 81 га із земель резервного фонду для проведення паювання і передачі у власність 45 членам КСП ім. Гагаріна, в тому числі і нашій матері, а саме: вона повинна була отримати земельну ділянку площею 1,56 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитренківської сільської ради, в полі [ADDRESS]. Однак, батько не встиг оформити технічну документацію та отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, оскільки помер [INFO] (а.с.10). Під час життя, 08.12.2000 року батько зробив заповідальне розпорядження на випадок смерті, щодо свого майна та майнових прав на їх користь в рівних частинах, що підтверджується заповітом посвідченого секретарем виконкому Дмитренківської сільської ради (а.с.64), який на момент смерті спадкодавця не змінений і не скасований. Вони своєчасно звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Посилаючись на ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963р.) та ст.ст. 1218, 1276 ЦК України, вони вимушені звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів. Представник позивачів [PERSON], в судове засідання не з'явилась, але звернулась до суду із заявою, в якій зазначила, що позовні вимоги позивачів вона підтримують в повному обсязі та просили розглянути справу без її участі (а.с. 65). Дмитренківська сільська рада в судове засідання свого представника не направила, але письмово повідомили, що не заперечують проти визнання права власності на земельну частку (пай) площею 1,56 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дмитренківської сільської ради, в полі [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини кожному та просили розглянути справи без участі їх представника (а.с.56). Зважаючи на те, що сторони по справі не з'явились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі та без фіксування судового процесу звукозаписувальними засобами, суд у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами по справі, враховуючи положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963р.), ч.2 п.4, п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 392,1218, 1223, 1225, 1235,1276 ЦК України та те, що відповідач повністю визнав вимоги позивачів і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивачів. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved