Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до ПАТ АБ «Порто-Франко» з вимогою зобов'язати виконати умови договору, мотивуючі свої позовні вимоги наступним. 01 серпня 2012 року між ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» (далі - Банк, Відповідач) в особі завідуючого сектором контролю Степанюк Людмили Олександрівни і [PERSON] (далі - Клієнт, Позивач) було укладено договір банківського рахунка [NUMBER] (далі - Договір від 01.08.2012р.). Відповідно до Договору від 01.08.2012р. Банк відкрив Клієнту поточний рахунок [NUMBER] в євро (EUR) для здійснення його розрахунково-касового обслуговування у відповідності з умовами укладеного Договору, тарифами Банку, вимогами чинного законодавства України та нормативно-правовими актами НБУ. 18 серпня 2014 року між Банком та [PERSON] (далі - Позивачка) було укладено договір банківського рахунка [NUMBER] (далі - Договір від 18.08.2014р.). Відповідно до Договору від 18.08.2014р. Банк відкрив Позивачці поточний рахунок [NUMBER] в євро (EUR) для здійснення його розрахунково-касового обслуговування у відповідності з умовами укладеного Договору, тарифами Банку, вимогами чинного законодавства України та нормативно-правовими актами НБУ. 26 вересня 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №610 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства банку «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 26.09.2014р. № 103 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АБ «ПОРТО-ФРАНКО», згідно з яким з 29.09.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію Банку - Красюка Ігоря Івановича. 21 листопада 2014 року Позивачка звернулася до Уповноваженої особи Фонду із заявою на отримання грошових коштів з каси Банку, зареєстрованою за вх. № 1541 від 21.11.2014 (далі - Заява від 21.11.2014р.), яка містила доручення Банку видати грошові кошти, які знаходяться на її поточному рахунку [NUMBER] від 18.08.2014р., а також грошові кошти, які знаходяться на поточному рахунку чоловіка Позивачки - [PERSON] [NUMBER] від 01.08.2012р. (за довіреністю). Залишок грошових коштів на рахунку [PERSON] № [NUMBER] від 01.08.2012р. становить 59840,93 EUR (п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот сорок євро дев'яносто три центи), що підтверджується випискою із особового рахунку [NUMBER], на рахунку [PERSON] [NUMBER] від 18.08.2014р. становить 6752,00 EUR (шість тисяч сімсот п'ятдесят два євро), що підтверджується випискою із особового рахунку [NUMBER]. На момент звернення до суду з цим позовом Банк не виконав розпорядження Позивачки як клієнта щодо виплати грошових коштів з поточних рахунків [NUMBER] від 01.08.2012р. і [NUMBER] від 18.08.2014р., які в сукупності становлять 66592,93 EUR (шістдесят шість тисяч п'ятсот дев'яносто два євро дев'яносто три центи). З огляду на все вищевикладене, Позивачка вважає, що її особисті майнові права, свободи й інтереси були порушені, а тому підлягають відновленню та захисту судом в установленому законом порядку. В судовому засіданні [PERSON] діючи від свого імені та від імені [PERSON], відповідно довіреності, виданої на її ім'я, підтримала вимоги викладені в позові та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Посилаючись на те, що слідчим з ОВС прокуратури Одеської області Макарченко Д.С. винесено постанову про заборону виплачувати грошові кошти. Надав до суду копію постанови слідчого з ОВС прокуратури Одеської області Макарченко Д.С. від 19.12.2015 року про виконання процесуального рішення щодо заборони виплати грошових коштів. Розглянувши матеріали справи, вислухавши позиції сторін, суд дійшов висновку про вмотивованість позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлені фактичні обставини справи, а саме: 01 серпня 2012 року між ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» в особі завідуючого сектором контролю [PERSON] і [PERSON] було укладено договір банківського рахунка [NUMBER]. Відповідно до Договору від 01.08.2012р. Банк відкрив [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] в євро (EUR) для здійснення його розрахунково-касового обслуговування у відповідності з умовами укладеного Договору, тарифами Банку, вимогами чинного законодавства України та нормативно-правовими актами НБУ. 18 серпня 2014 року між Банком та [PERSON] було укладено договір банківського рахунка [NUMBER]. Відповідно до Договору від 18.08.2014 р. Банк відкрив [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] в євро (EUR) для здійснення його розрахунково-касового обслуговування у відповідності з умовами укладеного Договору, тарифами Банку, вимогами чинного законодавства України та нормативно-правовими актами НБУ. 26 вересня 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №610 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства банку «Порто-Франко» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.09.2014р. № 103 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АБ «ПОРТО-ФРАНКО», згідно з яким з 29.09.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію Банку - Красюка Ігоря Івановича. Зазначена інформація була відображена на офіційних сайтах Національного банку України (http://www.bahk.gov.ua/control/uk/index) та Фонду (http://www.fg.gov.ua) в порядку, встановленому ст. 18 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вона є загальновідомою і відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України доведення не потребує. 21 листопада 2014 року Позивачка звернулася до Уповноваженої особи Фонду із заявою на отримання грошових коштів з каси Банку, зареєстрованою за вх. № 1541 від 21.11.2014, яка містила доручення Банку видати грошові кошти, які знаходяться на її поточному рахунку [NUMBER] від 18.08.2014р., а також грошові кошти, які знаходяться на поточному рахунку чоловіка Позивачки - [PERSON] [NUMBER] від 01.08.2012р. (за довіреністю). Залишок грошових коштів на рахунку [PERSON] № [NUMBER] від 01.08.2012р. становить 59840,93 EUR (п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот сорок євро дев'яносто три центи), що підтверджується випискою із особового рахунку №, на рахунку [PERSON] [NUMBER] від 18.08.2014р. становить 6752,00 EUR (шість тисяч сімсот п'ятдесят два євро), що підтверджується випискою із особового рахунку [NUMBER]. З врахуванням встановлених фактичних обставин, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Приписами ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Основу нормативно-правового регулювання правовідносини, що виникають з договору банківського рахунка, становить глава 79 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Як вбачається з обставин справи, правовідносини сторін ґрунтуються на укладених між сторонами Договорі від 01.08.2012р. та Договорі від 18.08.2014р., згідно умов яких Банк відкриває Клієнтам відповідні поточні рахунки в євро і здійснює їхнє розрахунково-касове обслуговування у відповідності з умовами вищеназваних договорів, тарифами Банку, вимогами діючого законодавства України та нормативно-правовими актами НБУ. На виконання умов цих договорів про розрахунково-касове обслуговування Позивачем було подано Заяву від 21.11.2014р. про виплату коштів з відповідних рахунків на загальну суму 66592,93 євро, яка було прийнята Банком у цей же день, однак не виконана на момент звернення до суду з цим позовом. Частиною 3 ст. 1068 ЦК України встановлено, що Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності фізичної особи на грошові кошти, що знаходяться на її рахунку, є непорушним. Статтею 1074 ЦК України також встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Суд критично відноситься до наданих заперечень стосовно неможливості виплати грошових коштів з боку представника відповідача, який посилається на постанову слідчого про заборону виплати грошових коштів, якою встановлені обмеження, з огляду на наступне. В своїй постанові від 19.12.2014 року слідчий с ОВС прокуратури Одеської області вказує, що підставою для її винесення є проведення розслідування кримінального провадження за фактом зловживання службовим становищем службовими особами АБ «Порто-Франко». З огляду на зазначене, необхідно вказати, що стаття 1 ч. 1 КПК України визначає, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінально процесуальним законодавством. Статтею 110 ч. 3 КПК України передбачено, що рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне. Натомість, суд наголошує про те, що КПК України не передбачений такий вид постанови та заходів забезпечення кримінального провадження, що встановлюють обмеження - як тимчасова заборона здійснення будь-яких виплат Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Стаття 60 Конституції України передбачає, що ніхто не зобов'язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. Враховуючи, що прийняте процесуальне рішення про тимчасову заборону здійснювати будь-які виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не передбачено КПК України, суд вважає про безпідставність заперечень представника Відповідача з посиланням на зазначену постанову. Договором від 01.08.2012р. та Договором від 18.08.2014р. визначено, що клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами, які знаходяться на рахунку, з дотриманням вимог чинного законодавства, а також вимагати своєчасного та повного здійснення розрахунків і інших обумовлених цими договорами послуг. Згідно п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Відповідно до п. 1.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21.01.2004 № 22, доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України. За несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунків(и) клієнтів банки несуть відповідальність згідно із законодавством України та укладеними договорами. Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ухилення банку від видачі клієнту грошових коштів з його поточних рахунків є незаконним та безпідставним. Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження для клієнта щодо розпорядження грошовими коштами на власний розсуд. За таких обставин, невиконання Відповідачем покладених на нього зобов'язань за Договором від 01.08.2012р. та Договором від 18.08.2014р. в частині виплати грошових коштів, що обліковуються на рахунках Банку, дає Позивачу право на захист порушених прав шляхом спонукання Відповідача до виконання обов'язку, відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Щодо обставин виведення Банку з ринку як неплатоспроможного слід зазначити наступне. З моменту запровадження тимчасової адміністрації Банку спірні правовідносини сторін регулюються з врахуванням спеціальних норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон). Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 1 Закону цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність». Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. При цьому, статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. У свою чергу, зазначеною статтею дано також законодавче визначення клієнта банку, згідно з яким клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; Підставою же заявлених у даній справі вимог є порушення Відповідачем взятих на себе зобов'язань за умовами договорів банківського рахунку, зокрема, в частині видачі грошей з рахунків Клієнтів відповідно до наданого Позивачкою розрахункового документа. Спеціальними нормами, які регулюють відносини сторін, що виникли в силу факту укладення Договору від 01.08.2012р. та Договору від 18.08.2014р. передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Отже, відповідно до укладених сторонами договорів, у Відповідача виникло зобов'язання, зокрема, виконати доручення Позивачки щодо видачі їй грошових коштів, які належать Позивачці та її чоловікові, котрі наділені відповідно до закону виключним правом розпоряджатися ними. Так, відповідне зобов'язання не полягає у передачі Позивачу власного майна Банку, зокрема, належних йому грошових коштів, оскільки його змістом є виконання доручення щодо видачі грошових коштів, які належать клієнтам і знаходяться у володінні та користуванні Банку. Грошові кошти клієнтів Банку не залучаються та не розміщуються останнім від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та не є грошима, які Банк повинен повернути кредитору на певних умовах. При цьому, зобов'язання виконати доручення Позивачки виникло у Банку з моменту укладення відповідних договорів банківського рахунку та діє до припинення договорів (до закриття рахунків клієнтів). Нормами Закону та Закону України «Про банки і банківську діяльність» регулюються питання діяльності банку та уповноваженої особи під час тимчасової адміністрації. Із змісту цих Законів не вбачається, що при тимчасовій адміністрації банк може встановлювати інший, ніж встановлений законодавством, порядок здійснення банківських операцій по веденню поточних рахунків клієнтів, видачі та переказу грошових коштів. Уповноважена особа може лише продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій та відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку продовжувати або припиняти будь-які операції банку (ст. 37 Закону). Предметом позову є зобов'язання Відповідача виконати дії, а саме видати належні на праві власності [PERSON] та [PERSON], від імені якого діє [PERSON], гроші в готівковій формі. Зобов'язання Банку виконати доручення Позивачки про видачу коштів не є грошовим зобов'язанням, адже клієнт в даному випадку не вимагає від банку сплати належних останньому грошей, а доручає виконати певну операцію з власними грошима. До того ж «відновлення фінансового стану банку», за рахунок не власних активів, а за рахунок коштів, що належать третім особам, повністю суперечить наведеними вище загальним нормам чинного законодавства щодо захисту права власності та нормам Цивільного кодексу України. Неможливість примусового виконання рішення, що має місце у певних встановлених законом випадках, зокрема і у випадку призначення тимчасової адміністрації Банку, жодним чином не виключає можливості надати будь-якій особі право на судовий захист з усіх правовідносин, на які поширюється юрисдикція суду. До того ж, ані ЦПК України, ні інші акти чинного законодавства не передбачають в якості підстав для припинення, зупинення провадження у справі, залишення позову без розгляду чи відмови в його задоволенні, введення процедури тимчасової адміністрації у банківській установі. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У той самий час частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності. Таким чином, виходячи зі змісту частини другої статті 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд дійшов висновку, що у зв'язку з невиплатою Банком коштів Позивачки та її чоловіка на момент звернення до суду з цим позовом та введенням тимчасової адміністрації Банку існує реальна загроза безповоротно втратити вказані грошові кошти. З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивачів про зобов'язання Публічного акціонерного товариства АБ «Порто-франко» видати в готівковій формі грошові кошти, що належать [PERSON] та [PERSON] на праві власності та обліковуються на рахунках Банку, відкритих відповідно до Договору від 01.08.2012р. та Договору від 18.08.2014р., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved