Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним, який в подальшому було уточнено, посилаючись на те, що 01 серпня 1997 року виконуючим обов`язки директора Лозівської філії Харківської товарної біржі - [PERSON] , було зареєстровано договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці), з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] (покупці), з іншого боку, реєстраційний номер - 354. Реєстрація вказаного договору здійснювалась на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Лозівську філію Харківської товарної біржі, як відокремлений підрозділ Харківської товарної біржі, було вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, 22 березня 2013 року, № запису про закриття - 14801040007015281. Отже, Лозівська філія Харківської товарної біржі була закрита ще у 2013 році, проте головне підприємство - Харківська товарна біржа, існує і по цей час. Після укладення договору купівлі-продажу, учасники зазначеної угоди, сторони по даній справі, повністю виконали всі обов`язки по договору купівлі-продажу: продавці отримали гроші за житловий будинок, а позивачі оселилися у придбаному домоволодінні, і з того часу несуть всі витрати по його утриманню та оплаті комунальних послуг, а саме послуг з електропостачання та водопостачання. Окрім цього, після укладення договору, як того вимагав п. 10, останній позивачами був пред`явлений до Лозівського бюро технічної інвентаризації, яке в свою чергу, зареєструвало за ними право власності на житловий будинок [ADDRESS] . На даний час позивачі, звернулися до приватного нотаріуса для посвідчення договору відчуження домоволодіння, однак нотаріусом у посвідчення договору їм було відмовлено, оскільки право власності на домоволодіння зареєстровано за позивачами на підставі угоди, укладеної на товарній біржі, що не відповідає нині діючому законодавству. На підставі вищевикладеного, просять визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 01 серпня 1997 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці), з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] (покупці) з іншого боку, посвідчений виконуючим обов`язки директора Лозівської філії Харківської товарної біржі - [PERSON] ., реєстраційний номер - 354. У справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвала про відкриття провадження та копія позову з доданими документами направлялася відповідачам за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судова влада України, у встановлений судом строк відзив на позов, будь-яких клопотань не подав. Згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. У відповідності до ст.ст. 316, 328 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 5 ЦК України встановлено дію актів цивільного законодавства у часі. Так, відповідно до зазначеної норми права акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час виникнення спірних правовідносин, а саме на час укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу 01.08.1997 року, щодо якого позивачами заявлено позов про визнання його дійсними, діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року. Отже, до спірних правовідносин, враховуючи положення дії актів цивільного законодавства у часі, суд одночасно застосовує норми саме ЦК УРСР в редакції 1963 року і положення ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції 2004 року визначено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Згідно із застереженнями, що містяться у ст. 5 ЦК України і п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правовий статус майна, а також права та обов`язки суб`єктів цивільних правовідносин щодо цього майна визначаються нормами матеріального права, які були чинними на час його створення або набуття. Так, положеннями ст. 42 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) дозволялося укладення цивільно-правових угод у вигляді усної та письмової форми (простої або нотаріальної). У письмовій формі повинні укладатися угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у ст. 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми (п.п. 2,3 ч.1 ст. 44 ЦК УРСР). Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Невиконання цих вимог, тягнуло недійсність такої угоди із застосуванням наслідків реституції, передбачених ч. 2 ст. 48 ЦК України. Судом встановлено, що 01 серпня 1997 року на Лозівськиій філії Харківської товарної біржі між [PERSON] , [PERSON] , як покупцями, з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, з другого боку, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку площею 17.2 кв.м, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 1204 кв.м., з надвірними будівлями: сарай літ «Б», цегл. Погріб літ «В», дерев. Сарай літ «Г», саман. обк. дошками сарай літ «Д», дерев. душ літ «Е», цегл. вбиральня літ «У», дерев. забор літ «№1-2», бетон. замощен. Літ «ю», цегл. канал. літ «к» /а.с.13/. Станом на 04.05.2016 року Лозівську філію Харківської товарної біржі вилучено з ЄДРПОУ /а.с. 21/. Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , зазначений будинок належить [PERSON] Ѕ частина, та [PERSON] Ѕ частина /а.с.15/. Згідно довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 23.05.2019 року, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оформлено та зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] /а.с.14/. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 26.10.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с. 12/. Діяльність діючих на час укладення договору бірж, які реєструвалися угоди з нерухомістю, регулювалася Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1957-ХІІ у ред. від 15.05.2003 року. У пункті 3.2 зазначалося, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Тобто, позивачі, як добросовісні учасники цивільних правовідносин, виконали угоду, стали власниками квартири, право власності на яку було зареєстровано Лозівським БТІ. Згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, що діяла на момент укладання договору , при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. В інструкцію вносились зміни у 1996 році, 1997 році, але цей пункт залишений без змін. Тобто до 2004 р. договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами як правовстановлюючий документ. На теперішній час укладений між сторонами 01.08.1997 року договір купівлі-продажу, укладений Лозівською філією Харківської товарної біржі, не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова. Законом № 2756-V1 від 02.12.2010 року у ч. 1 ст. 657 ЦК України були внесені зміни, відповідно до яких договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Положеннями ч. 4 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За нормами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 220 ЦК України, якою передбачено, що у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Виходячи зі змісту договору, а саме з п. 3, на момент підписання договору вся сума за договором (5469,00 грн.) продавцем отримана у повному обсязі, що підтверджують обидві сторони договору. Сторонами виконана умова договору щодо передачі житлового будинку у повне володіння та розпорядження покупців. Таким чином, усі суттєві умови договору, про які сторони домовлялися під час його підписання, ними виконані, повне виконання договору здійснилося, що підтверджується письмовими доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» (втратив чинність 06.11.2009 р.), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. З матеріалів справи вбачається, що договором зазначено дійсний намір сторін, досягнута ними домовленість щодо всіх істотних умов, у тому числі про передачу права власності на житловий будинок. Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторони виконали, договір ніким не оскаржено. У зв`язку зі змінами в законодавстві, що регулює правовідносини з приводу купівлі-продажу нерухомого майна, позивачі позбавлені можливості реалізувати право власності на нерухоме майно і здійснити нотаріальне посвідчення договору, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.07.2019 року /а.с. 59/. При розгляді справи суд також виходить з положень ст.ст. 317, 319 та 391 ЦК України, якими зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, йому належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, і він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та доходить висновку про наявність достатніх підстав для їх задоволення.

Outcome: approved