Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що вони із відповідачем є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . В даний час сторони проживають окремо та не підтримують шлюбних стосунків. Зазначає, що після народження дитини вона не має змоги зареєструвати дитину за місцем свого проживання так як відповідач не надає згоди на це. Дочка сторін проживає із позивачкою у квартирі [ADDRESS] , власником якої є позивачка. Квартира у якій проживає позивачка із дитиною є повністю придатним для проживання малолітньої дитини, позивач створила всі умови для комфортного проживання та нормального розвитку дитини. Дитина прихильна до позивачки та в цьому віці має необхідність в постійній материнській ласці та турботі. Вважає, що проживання дитини із нею як найкраще відповідатиме інтересам дитини. Просить визначити місце проживання малолітньої дитини Аніти, 08.10.2020р. разом із нею в [ADDRESS] . Стягнути із відповідача судові витрати. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шалапай І.О. в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити у її та позивачки відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій зазначив, що визнає позовні вимоги позивачки щодо визначення місця проживання їх малолітньої дочки із нею. Зазначив, що жодного спору із позивачкою з приводу визначення місця проживання дитини немає та не було. Не заперечує проти ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні, розгляд справи просив проводити у його відсутності. Представник третьої особи Відділу у справах дітей Червоноградської міської ради Червоноградської ОТГ в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, позицію відповідача про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність учасників, що відповідає положенням ст. 200, 206, 211 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Сторони по справі є батьками спільної малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . В судовому засіданні встановлено, що дочка сторін проживає із матір`ю в [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо в [ADDRESS] . У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. В даному випадку позивачка звернулась до суду з позовними вимогами про визначення місця проживання малолітньої дитини з нею, із зазначення конкретної адреси. З системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже суд, ураховуючи вік дитини, яка є малолітньою та відсутність виключних обставин, які б вказували на неможливість проживання дитини окремо від позивачки, вважає, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, що становить 454,00 грн. Судовий збір в іншій частині (50%, 454,00 грн.) покладається на відповідача.

Outcome: approved