Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своєму позові [PERSON] зазначила, що 31.08.2002 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 907. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. З серпня 2018 року були фактично припинені шлюбні відносини, причиною розпаду сім`ї стала неправильна поведінка відповідача, який не хоче працювати та не утримує сім`ю, постійно конфліктує з членами сім`ї, так було втрачено почуття любові та поваги один до одного. Майно, яке було набуте в шлюбі, буде поділено в добровільному порядку. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить шлюб розірвати, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу. В своїй заяві від 04.10.2019 р. [PERSON] просить шлюб не розривати, посилаючись на те що любить свою сім`ю, своїх дітей. Вважає, що діти повинні жити в повній сім`ї. Він любить свою дружина та сподівається що дружина змінить свою позицію та повернеться до нього. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно до вимог статті 24 СК України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31.08.2002 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 907 (а.с.10). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 02.11.2018р. (а.с.7) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 02.11.2019р. (а.с.9). Спільне життя між подружжям не склалося через втрату почуття взаємної любові та різним поглядом на спільне життя та сімейні відносини. Шлюбні стосунки між позивачкою та відповідачем припинені з серпня 2018 року, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Крім того, надала суду копії листів щодо звернення до правоохоронних органів, щодо постійних конфліктів у сім`ї та застосування насильства до неї. Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу та просить відмовити в задоволені позовної заяви. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивачки, яка наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що їх сім`ю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, у зв`язку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., понесені нею при поданні позову. Згідно до норм ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Так, позивачкою до матеріалів справи була долучена тільки квитанція №1618 від 31.01.2019 р. про надання консультації та складання позовної заяви, про сплату 450 гривень, яка містить виправлення у сумі сплачених коштів, інших документів щодо підтвердження наданих послуг суду не було надано. Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги щодо відшкодування затрат на правничу допомогу є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: approved