Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що вони та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS]. Остання була приватизована ними та [PERSON] 14.06.1997 року. Після смерті [PERSON] [INFO] була визначена доля кожного з співвласників квартири в розмірі 1/5 частини. Таким чином, після смерті [PERSON] вони ([PERSON] та [PERSON]), а також відповідач успадкували по 1/15 частині квартири та з цього часу ним належить по 4/15 частин, а позивачці [PERSON] 1/5 частина квартири. З 2010 року відповідач в квартирі не проживає та вони самостійно несуть витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, як за себе, так і за відповідача. Так, з вересня 2011 року по вересень 2014 року ними було сплачено 1735 грн. за вивіз сміття, 7510 грн. за послуги водопостачання, 1828 грн. за послуги газопостачання, 9855 грн. за послуги з теплопостачання, 3705 грн. за послуги ЖЕКу, а всього 24633 грн. Наприкінці 2010 року між ними було досягнуто домовленості про сплату кожним із співвласників комунальних платежів в розмірі ? частини. В зв'язку з цим, позивачі просили суд стягнути з відповідача ? частину від сплачених комунальних послуг в розмірі 6158 грн. - по 2053 грн. на користь кожного з позивачів. В судовому засіданні позивачка [PERSON], а також позивачка [PERSON], яка також є представником іншої позивачки [PERSON], підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що в період, за який позивачі просять стягнути витрати за оплачені комунальні послуги, він в квартирі не проживав через чинення перешкод з боку позивачів та послугами не користувався. До смерті їх батька [PERSON] комунальні платежі оплачував останній. Після смерті батька залишились заощадження в розмірі 52500 грн. та за життя останній дав усне розпорядження використати їх на утримання квартири, оплату комунальних платежів, утримання матері. За домовленістю з [PERSON] він на ці кошти не претендував та вони вирішили використати їх за розпорядженням батька. Проте, заявивши до нього вимоги про сплату комунальних платежів, виявляється, що остання розпорядилась цими коштами іншим чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі та відповідач зареєстровані в [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.06.1997 року та свідоцтв про право на спадщину за законом, позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] є власниками 4/15 частин квартири, а позивачка [PERSON] - 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Також судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що між останніми було досягнуто усної домовленості щодо оплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості співвласників квартири, тобто по ? частині. З наданих позивачами виписок по особовим рахункам та квитанцій вбачається, що в період з вересня 2011 року по вересень 2014 року ними було оплачено житлово-комунальні послуги на загальну суму 24633 грн., з яких: 1735 грн. за вивіз сміття, 7510 грн. за послуги водопостачання, 1828 грн. за послуги газопостачання, 9855 грн. за послуги з теплопостачання, 3705 грн. за послуги ЖЕКу з утримання будинку та прибудинкової території. Посилаючись на те, що відповідач, як співвласник квартири, участі в утриманні останньої та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, позивачі просили суд стягнути останнього ? частину понесених витрат на оплату таких послуг в сумі 6158 грн. Відповідно до ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про стягнення з відповідача, як співвласника квартири, понесених ними витрат на оплату житлово-комунальних послуг є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що після смерті батька - [PERSON], залишились заощадження в розмірі 52500 грн., які отримала [PERSON] та за рахунок яких остання повинна була здійснювати оплату витрат на утримання квартири згідно усного розпорядження батька за його життя, оскільки позивачі в судовому засіданні вказані обставини заперечували та відповідачем не надано доказів щодо наявності такого розпорядження спадкодавця, відповідних домовленостей між спадкоємцями, сторонами по справі, та отримання будь-ким з позивачів у спадщину зазначених вище коштів. Також, під час розгляду справи відповідачем не підтверджено належними доказами факт чинення перешкод з боку позивачів щодо проживання в квартирі. В той час, як останні в судовому засіданні посилались на те, що не заперечують проти проживання в квартирі відповідача. Крім того, суд враховує, що відповідно до п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та (або) членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуги, визначених договором, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, відповідач у передбаченому законом порядку документально не оформлював право на несплату комунальних платежів, а позивачі проводили таку оплату, у відповідності із положеннями ст.544 ЦК України останні, як боржники, які виконали солідарний обов'язок, мають право на зворотню вимогу до відповідача в рівній частці. При визначені розміру понесених позивачами витрат, які підлягають стягненню з відповідача суд враховує, що згідно діючого законодавства оплата послуг з теплопостачання нараховується відповідно до площі приміщення (квартири), а не виходячи із кількості зареєстрованих в ній осіб. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач в квартирі в період з вересня 2011 року по вересень 2014 року не проживав, позовні вимоги позивачів про стягнення з останнього понесених за цей період витрат по оплаті послуг з теплопостачання в сумі 9855 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В зв'язку з цим, виходячи із частки відповідача у праві спільної часткової власності на квартиру в розмірі 4/15, розмір житлово-комунальних послуг, які повинен був оплатити останній становить 24633 грн. - 9855 грн. = 14778 грн. / 4/15 = 3940 грн. 80 коп. Виходячи із досягнутої між сторонами домовленості щодо оплати витрат на утримання спільного майна виходячи із кількості співвласників квартири, тобто по ? частині та розглядаючи у відповідності до ст.11 ЦПК України справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачів ? частини витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з вересня 2011 року по вересень 2014 року в загальній сумі 14778 грн. (1735 грн. за вивіз сміття, 7510 грн. за послуги водопостачання, 1828 грн. за послуги газопостачання, 3705 грн. за послуги ЖЕКу з утримання будинку та прибудинкової території), тобто в сумі 3694 грн. 50 коп. - по 985 грн. 20 коп. на користь кожного з позивачів. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки [PERSON] слід стягнути сплачений останньою при подачі позову судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial