Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Киретів В.В., звернулися у суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] помер їхній дід [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] , на який відсутній належним чином зареєстрований правовстановлюючий документ. Заповіту на випадок смерті дідусь не залишив, а тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом. Позивачі вважають, що як внуки спадкодавця [PERSON] і [PERSON] , мають право спадкування в порядку, передбаченому ч.1 ст.1266 ЦК України за правом представлення, так як на час відкриття спадщини після смерті діда немає в живих його сина та їхнього батька - [PERSON] , який помер [INFO] , та який би мав право на спадкування своєї частки в спадковому будинку після смерті свого батька, якби був живий на час відкриття спадщини. Дід позивачів - [PERSON] , який помер [INFO] , був одружений з відповідачем по справі - їхньою бабусею [PERSON] , яка не визнає права позивачів на спадковий будинок і намагається виселити позивача [PERSON] із спадкового житлового будинку, в якому на даний час вона з нею проживає. Житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 14.06.1974 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради депутатів трудящих за [NUMBER] від 14.12.1973 року. Позивачі прийняли спадщину в порядку спадкування за правом представлення після смерті діда, так як зареєстровані та проживали у даному житловому будинку на час відкриття спадщини, що підтверджується довідками Виноградівської міської ради, а [PERSON] продовжує проживати у даному будинку. Позивачі звернулися до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину у вище вказаному житловому будинку, але листом № 242/01-16 від 28.07.2016 року їх було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , який помер [INFO] - немає можливості, оскільки ними не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Оригінал правовстановлюючого документу на спірний будинок знаходиться у відповідача [PERSON] і вона відмовляється надати позивачам чи нотаріусу для оформлення спадщини. На підставі вище викладеного позивачі звернулися до суду із позовом про визнання за ними права власності на належні їм частки у вказаному вище житловому будинку - по 1/6 частині за кожним з позивачів. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивачів подав до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Вимоги заяви підтримують повністю та просять суд такі задовольнити. Відповідач, будучи належним чином, своєчасно повідомленою про день, час та місце розгляду справи, з невідомих суду причин в судове засідання повторно не з`явилася і від неї не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки. Відзив на позов відповідач не подала. У відповідності до порядку, встановленого ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивачі та їх представник не заперечують щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилаються позивачі у своїй заяві. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України), і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч.1 ст.319 ЦК України). Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном передбачено ст.391 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер дід позивачів [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] , на який відсутній належним чином зареєстрований правовстановлюючий документ. Заповіту на випадок смерті дідусь не залишив, а тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом. Позивачі, як внуки спадкодавця [PERSON] і [PERSON] , мають право спадкування в порядку, передбаченому ч.1 ст.1266 Цивільного кодексу України за правом представлення, так як на час відкриття спадщини після смерті діда немає в живих його сина та їхнього батька - [PERSON] , який помер [INFO] , та який би мав право на спадкування своєї частки в спадковому будинку після смерті свого батька, якби був живий на час відкриття спадщини. Дід позивачів - [PERSON] , який помер [INFO] , був одружений з відповідачем по справі - їхньою бабусею [PERSON] , що підтверджується свідоцтва про одруження, яка не визнає права позивачів на спадковий будинок і намагається виселити позивача [PERSON] з спадкового житлового будинку, в якому на даний час вона з нею проживає. Крім того, в 2016 році відповідач [PERSON] вже намагалась оформити за собою право на житловий будинок в [ADDRESS] , а саме за її заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа - Виноградівська міська рада рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.10.2016 року по справі № 299/2644/16-ц було встановлено той факт, що свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 14.06.1974 року, видане заявниці на підставі Рішення виконавчим комітетом Виноградівської міської ради депутатів трудящих за [NUMBER] від 14.12.1973 - року - про що зроблено відповідний Реєстровий напис Виноградівським міжміським бюро технічної інвентаризації від 17.06.1974 року за №1068 на ім`я - [PERSON] , - дійсно належить [PERSON] , мешканці [ADDRESS] ( [ADDRESS] ). Заявниця [PERSON] , подаючи до Виноградівського районного суду заяву встановлення факту належності правовстановлюючого документу не вказала позивачів в якості заінтересованих осіб, чим самим укрила від суду осіб, на права яких судове рішення по її заяві могло вплинути. У подальшому [PERSON] дізналась про існування даного рішення і оскаржила його до Апеляційного суду Закарпатської області, який ухвалою від 07.02.2017 року апеляційну скаргу задовольнив, рішення Виноградівського районного суду від 24.10.2016 року скасував, а заяву [PERSON] залишив без розгляду, роз`яснивши їй право звернення в суд у порядку позовного провадження. Ухвала Апеляційного суду Закарпатської області від 07.02.2016 року була мотивована тим, що при зверненні в суд [PERSON] зазначала, що на даний час має намір розпоряджатися своїм житловим будинком, який розташований в [ADDRESS] і враховуючи те, що [PERSON] вважає, що після смерті діда [PERSON] вона має право на спадкування своєї частки в належній частці спільного житлового будинку і існує спір про право, яке вирішується в порядку позовного провадження. Таким чином, житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 14.06.1974 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради депутатів трудящих за [NUMBER] від 14.12.1973 року. Дане свідоцтво, очевидно, знаходиться у відповідача. Разом з тим, згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 505 від 26.06.2018 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] будівництвом завершений та його інвентаризаційна вартість станом на червень 2018 року становить 142 940 грн. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року житловий будинок в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі: 1) 1/20 частина - свідоцтва про право на спадцину, виданого Виноградівською державною нотаріальної конторою 05.06.1963 року за реєстром стром № 996; 2) 10/10 частина - договору купівлі-продажу, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 27.04.1964 року за реєстром № 1016 (був [ADDRESS]); 3) 9/20 частина - договору дарування, виданого Виноградівською державною нотаріальною конторою від 04.03.1964 року за реєстром № 605 (бувший [ADDRESS]). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 25.01.1955 року наш дід позивачів [PERSON] , [INFO] уклав шлюб з бабусею позивачів [PERSON] . Свідоцтво про право особистої власності на спірний житловий будинок було видано [PERSON] [INFO] , тобто право власності на будинок набуто у шлюбі. Рішенням виконкому Виноградівської міської Ради депутатів трудящих № 136 від 24.04.1964 року було затверджено акт від 22.04.1964 року комісії про встановлення аварійності індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] та дозволено [PERSON] , власниці будинку, розібрати аварійний житловий будинок та на цій же земельній ділянці побудувати новий будинок. Згідно заключення про реєстрацію домоволодіння від 11.10.1973 року зареєстровано домоволодіння в [ADDRESS] на праві власності за [PERSON] в цілому. Рішенням виконавчого комітету Виноградівської міської ради № 336 від 14.12.1973 року оформлено право власності в цілому на будинок, розташований в [ADDRESS] за [PERSON] . Актом прийому в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 18.10.1973 року даний житловий було прийнято в експлуатацію, а рішенням виконкому Виноградівської міської ради народних депутатів № 272 від 26.10.1973 року даний акт було затверджено. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю 1970 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю 1970 року в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину у порядку спадкування за правом представлення після смерті діда, так як зареєстровані та проживали у даному житловому будинку на час відкриття спадщини, що підтверджується довідками Виноградівської міської ради, а [PERSON] , продовжує проживати у даному будинку. З даними документами позивачі звернулися до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частину у вище вказаному житловому будинку, але листом № 242/01-16 від 28.07.2016 року їх було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , який помер [INFO] - немає можливості, оскільки ними не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що передбачено п.4.15 та п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та в разі відсутності вказаних документів рекомендовано звернутись до суду. Як вказують позивачі оригінал правовстановлюючого документу на спірний будинок знаходиться у відповідача [PERSON] і вона відмовляється надати позивачам чи нотаріусу для оформлення спадщини. На підставі вище викладеного позивачі змушені звернутись до суду із позовом про визнання за ними права власності на належні їм частки у вказаному вище житловому будинку - по 1/6 частині за кожним з позивачів. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 ТА статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачі надали суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці після смерті діда [PERSON] мають законне право на визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку кожен в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved