Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом про виділ часток у майні, усунення перешкод у користуванні майном, встановлення порядку користування житлом та виселення, покликаючись на те, що спірна квартира знаходиться за адресою: вул. Виговського, 9/29 у м. Львові. Співвласниками квартири є вони та [PERSON] Відповідачі фактично користуються квартирою в цілому, не несуть жодних витрат на її утримання, обмежують їх у користуванні квартирою, постійно виникають сварки. Просять визнати за ними по 1/3 ідеальній частці на квартиру №29 на вул. Виговського, 9 у м. Львові, встановити порядок користування квартирою, згідно якого передати у користування позивачам ізольовану житлову кімнату, площею 14,00 кв.м., позначеною цифрами 5(14.0), залишивши в спільному користуванні сторін кухню, площею 05,80 кв.м., ванну, площею 02,90 кв.м., два коридори, площею 01,80 кв.м. та 02,90 кв.м., балкон, площею 00,80 кв.м., зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у володінні та користуванні квартирою №29 на вул. Виговського, 9 у м. Львові шляхом звільнення ізольованої житлової кімнати, площею 14,00 кв.м. від речей відповідачів та виселення .сторчака В.А. з квартири №29 на вул. Виговського, 9 у м. Львові. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що жодних перешкод у користуванні квартирою №29 на вул. Виговського, 9 у м. Львові він позивачам не чинить, просить у задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні майном, встановлення порядку користування житлом та виселення відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належно була повідомлена про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Представник третьої особи у судовому засіданні зазначила, що права малолітнього [PERSON] не порушуються, а тому при вирішенні спору покликається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що спірна квартира №29 на вул. Виговського, 9 у м. Львові на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 лютого 2006 року. /а.с. 6/ Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.\~У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.\~За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У відповідності до ч. 3 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З огляду на наведене, суд вважає, що за [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід виділити по 1/3 ідеальних частки на квартиру №29 на вул. Виговського, 9 у м. Львові, оскільки частки усіх співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними та домовленістю між сторонами не встановлено розподілу часток на дану квартиру. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з практикою Верховного суду України, викладеної у п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Однак, на підтвердження своїх вимог щодо встановлення порядку користування квартирою, позивачами не надано суду жодних обґрунтувань, належних та допустимих доказів, що приміщення, якими вони користуються не відповідають належним їм часткам у квартирі. Та окрім того, позивачами не надано жодних доказів, що вони звертались до відповідних органів з метою поділу даної квартири у натурі, а відтак суд вважає позовні вимоги щодо встановлення порядку користування квартирою безпідставними. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою\~статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.\~ На підставі наведеного, суд вважає безпідставними вимоги позивачів щодо виселення відповідача [PERSON] з квартири №29 на вул. Виговського, 9 у м. Львові, оскільки позивачами не надано суду жодних доказів, що після вжиття заходів запобігання і громадського впливу щодо [PERSON], відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте позивачами не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо систематичного чинення їй перешкод відповідачами у користуванні квартирою №29 на вул. Виговського, 9 у м. Львові у цілому чи будь-якими її частинами. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: partial