Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що з 24.10.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.06.2013 року по справі №487/5141/13ц. Вказаним рішенням встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з серпня 2011 року. З цього часу [PERSON] та [PERSON] мешкають окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач з серпня 2011 року з диною не спілкується та не приймає участі в її утриманні та вихованні, не турбується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.05.2014 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 гривень щомісяця. У зв'язку з невиконанням рішення щодо сплати аліментів, згідно розрахунку Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції за період з 14.03.2014 року по 01.02.2015 року за відповідачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 4750,00 гривень. Через злісне ухилення від сплати аліментів відносно [PERSON] було внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12015150030002057 від 20.04.2015 року за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. За даними медичних та навчальних установ утриманням та вихованням займається лише позивачка. З огляду на викладене позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту пред'явленого позову. Представник прокуратури Заводського району міста Миколаєва вважав вимоги обґрунтованими, позбавлення відповідача батьківських прав - доцільним. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду пред'явленого позову був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивачка про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважав позбавлення батьківських прав [PERSON] доцільним, про що надав відповідний письмовий висновок. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності зі ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Згідно з п. 2 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Підстави для позбавлення батьківських прав чітко передбачені нормами ст. 164 СК України. Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків, згідно ст. 11 вказаного закону, є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 06.05.2010р., батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 21.06.2013року по справі 487/5141/13ц шлюб між сторонами було розірвано (а.с.4). Як вбачається із вищевказаного рішення, шлюбні стосунки між сторонами фактично були припинені з серпня 2011 року. З цього часу відповідач мешкає окремо від дитини та не приймає участі в її утриманні та вихованні. Будь-яких доказів на спростування вказаної обставини, відповідачем надано не було. Згідно довідок міської дитячої лікарні №3 Миколаївського міського відділу охорони здоров'я №354 від 04.06.2015 року та дошкільного навчального закладу №117 Управління освіти Миколаївської міської ради №12 від 06.05.2015 року утриманням та вихованням малолітньої дитини [PERSON] займаються виключно матір та батьки матері. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.05.2014року по справі 487/2673/14ц з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісяця до повноліття дитини. У зв'язку з невиконанням рішення щодо сплати аліментів, згідно розрахунку Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції за період з 14.03.2014 року по 14.09.2015 року за відповідачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 8500 гривень. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 02.09.2015 року на підставі подання Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ відповідача було оголошено у розшук. Виконання ухвали доручено Заводському РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області. Таким чином, судом встановлено відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], не дбає про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не вживає заходів щодо забезпечення зі свого боку дитині необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується із дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, тощо. Доказів наявності будь-яких перешкод, які б з об'єктивних причин унеможливлювали реалізацію відповідачем батьківських обов'язків відносно своєї дитини у судовому засіданні надано не було. Відповідно до Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1654/02.02.01-22/22/14/15 від 27.07.2015р. було визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд, з урахуванням обставин даної справи, погоджується із вказаним висновком, оскільки він є обґрунтованим та прийнятий після ретельного дослідження всіх обставин справи. Виходячи з наведеного, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки та доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 243 гривень 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved