Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона та відповідач [PERSON] є дітьми [PERSON], а також власниками по 1/2 частині домоволодіння №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2011 року, виданого Четвертою [PERSON] державною нотаріальною конторою, реєстровий №2-835, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2011 року, виданого Четвертою [PERSON] державною нотаріальною конторою, реєстровий №2-833, після смерті [PERSON]. Після смерті [PERSON], яка померла 14.07.2010 року, актовий запис №1205, відкрилась спадщина також і на земельну ділянку №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську, кадастровий номер 1210100000:01:380:0051, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2016 року державним нотаріусом Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на земельну ділянку №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську. Позивачка зазначає, що за життя [PERSON] рішенням [PERSON] міської ради №384/56 від 28.04.2010 року було передано у безоплатну власність земельну ділянку №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську, на яку розроблено технічну документацію із землеустрою та присвоєно кадастровий номер 1210100000:01:380:0051. Посилаючись на те, що за своє життя [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку, кадастровий номер 1210100000:01:380:0051, розташовану за адресою: вул. Кубанська, б. №37 у місті [PERSON], але не отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, тому позивачка просила суд визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину на земельну ділянку №37 розташовану за адресою: вул. Кубанська у місті Дніпропетровську, кадастровий номер 1210100000:01:380:0051, за нею, та не заперечувала проти визнання права власності на 1/2 частину за її братом - відповідачем по справі [PERSON]. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій зазначив, що він є власником 1/2 частини домоволодіння №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2011 року, виданого Четвертою [PERSON] державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 2-833, після померлої 14.07.2010 року матері [PERSON]. Також після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську, кадастровий номер 1210100000:01:380:0051, однак через відсутність правовстановлюючого документу у спадкодавця на вказане майно, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 14.07.2010 року. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення зустрічного позову, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач за первісним позовом [PERSON] проти позову не заперечував, зустрічні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив слухати за його відсутності, про що надав письмову заяву. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги як за основним, так і за зустрічним позовами такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2011 року, виданого Четвертою [PERSON] державною нотаріальною конторою, реєстровий №2-835, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2011 року, виданого Четвертою [PERSON] державною нотаріальною конторою, реєстровий №2-833, на праві власності належить по 1/2 частині домоволодіння №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. Після смерті [PERSON], яка померла 14.07.2010 року, актовий запис №1205, відкрилась спадщина і на земельну ділянку №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську, кадастровий номер 1210100000:01:380:0051, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2016 року державним нотаріусом Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадкодавця правовстановлюючого документу на земельну ділянку №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську. Також [PERSON] постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2016 року державним нотаріусом Четвертої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську після [PERSON]. Судом встановлено, що за життя [PERSON] рішенням [PERSON] міської ради №384/56 від 28.04.2010 року було передано у безоплатну власність земельну ділянку №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську, на яку розроблено технічну документацію із землеустрою та присвоєно кадастровий номер 1210100000:01:380:0051. Таким чином вона набула право на приватизацію земельної ділянки. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. П. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 зазначено, що у разі якщо відсутність умов для\~одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Правовий аналіз положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що обраний позивачами спосіб захисту своїх прав, а саме: визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування за законом не суперечить положенням ст.\~16 ЦК України. Зокрема, ч. 2 вказаної статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у постанові від 12.06.2013 року №6-32цс/13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Приймаючи до уваги, що за своє життя [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку, кадастровий номер 1210100000:01:380:0051, площею 0,1000 га по вул. Кубанській, 37 у місті Дніпропетровську, але не отримала Державного акту на право власності на земельну ділянку, а також враховуючи, що згідно зі ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням його цільового призначення, сторони належним чином прийняли спадщину після смерті матері, тому суд вважає визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянки №37 по вул. Кубанській у місті Дніпропетровську, кадастровий номер 1210100000:01:380:0051, площею 0,1000 га в рівних частках по 1/2 частині в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла 14.07.2010 року. Судові витрати суд вважає віднести на рахунок сторони, що їх понесла.

Outcome: approved