Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

позивачі звернулися в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що внаслідок вчинення злочинів [PERSON] їм була завдана матеріальна шкода, [PERSON] матеріальну шкоду на суму 14 000 гривень та [PERSON] матеріальну шкоди на суму 150 235 гривень.Вироком Франківського районного суду м.Львова від 12.12.2017 року [PERSON] було визнано винним за ч.2 ст. 15 -ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 15 -ч.2 ст. 185 КК України та встановлено завдання їм завданих збитків.В добровільному порядку відповідач шкоду не відшкодовує, а тому просить позов задовольнити. Позивачі в судове засідання не з'явилися, подали заяву про слухання справи у їх відсутності, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, направив заяву від 15.11.2018 року через Державну установу «Личаківську виправну колонію (№30), з якої видно, що він з позовом не погоджується, оскільки викрадені речі ним у потерпілих були вилученні працівниками поліції під час досудового слідства та могли їм бути повернуті. Тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали вказаної справи, матеріали справи №465/7113/17, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по всі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 01.01.2017, близько 03 год. 00 хв., [PERSON], маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи у житловому будинку [ADDRESS] за допомогою власних ключів, проник до загального коридору підвальних приміщень вказаного житлового будинку, де через щілину у боковій стінці дверей комори, котра відноситься до помешкання [ADDRESS] та перебуває в користуванні [PERSON], проник у вказане приміщення, звідки викрав газову варочну поверхню на чотири пальники та мийку із керамзитного каменю марки «Nova 6SG», чим спричинив [PERSON] матеріальної шкоди на суму 14 000 гривень. Крім того, в період часу із 25.12.2017 по 05.01.2017, [PERSON], маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, перебуваючи у житловому будинку [ADDRESS] за допомогою власних ключів, проник до загального коридору підвальних приміщень вказаного житлового будинку, де через щілину у боковій стінці дверей комори, котра відноситься до помешкання [ADDRESS] та перебуває в користуванні [PERSON], проник у вказане приміщення, звідки викрав парфумерно-косметичні вироби ТМ «Avon» та ТМ «Oriflame» , чим спричинив [PERSON] матеріальної шкоди на суму 150 235 гривень. Вироком Франківським районним судом м.Львова від 12.12.2017 року(справа №№465/7113/17) [PERSON]визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 -ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 15 -ч.2 ст. 185, ст.70 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 1 (один) місяць. У судовому засіданні встановлено, що підтверджується матеріалами справа, що вказаними діями [PERSON] потерпілому [PERSON] була заподіяна матеріальна шкода на суму 14 000 гривень та потерпілій [PERSON] була заподіяна матеріальна шкода 150 235 гривень. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що має місце заподіяної матеріальної шкоди, що визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду злочином та інших негативних наслідків. При цьому, також суд вважає, що відповідача заперечення по даній справі є необґрунтовані, оскільки він не надав належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування морально(немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved