Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивачка 22.05.2018 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстровано 26.11.1999 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Харкова, актовий запис №763. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів, відсутність розуміння один одного з питань ведення спільного господарства та виховання дітей вихованню дітей, внаслідок чого почали виникати сварки. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з травня 2014 року, з цього часу подружжя мешкає окремо, спільно господарства не ведуть. Від шлюбу подружжя має двох дітей: повнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю. Позивач вважає, що подальше сімейне життя між ними неможливе та суперечить їх інтересам та інтересам дітей, що має вагоме значення. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.07.2018 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розглядати справу за її відсутності. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в підготовчому судовому засіданні проти задоволення позову в повному обсязі не заперечував, про що надав суду відповідну заяву, проти ухвалення судом рішення в підготовчому засіданні не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого повторно 09.03.2011 серії [NUMBER], 26.11.1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 26.11.1999 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №763 (а.с.4). Від шлюбу подружжя має двох дітей: повнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. Спільного господарства та бюджету не ведуть. Їх сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір. З оригіналу квитанції № 19 від 12.05.2018 року, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що при подачі даної позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved