Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 32 по вул. Кізіярській в м. Мелітополі Запорізької області, зазначивши, що вони є власниками вказаного будинку, відповідач був зареєстрований в даному будинку як чоловік позивача [PERSON] Відповідач з листопада 2015 року за вказаною адресою не проживає, його речей в будинку не має, в будинок не зявляється, претензій щодо проживання в будинку не предявляє, 13 грудня 2016 року шлюб між відповідачем та позивачем [PERSON] був розірваний, тому відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявились, від них надійшли заяви, в яких вони просять розглядати справу за їх відсутності, наполягають на задоволенні позовних вимог. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будинок № 32 по вул. Кізіярська в м. Мелітополі Запорізької області зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування будинку від 02 липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1-2767, та договору дарування частини будинку від 14 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 8264 /а.с.8,9/. Вказана обставина також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2481327 від 30 грудня 2003 року /а.с.10/. Відповідач зареєстрований в [INFO], що підтверджується довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 3766 від 04 липня 2018 року /а.с.15/. 13 грудня 2016 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області шлюб між відповідачем та позивачем [PERSON] було розірвано /а.с.11/. Згідно довідки голови квартального комітету № 117 від 22 червня 2018 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], однак з листопада 2015 року в будинку не проживає /а.с.12/. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з листопада 2015 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в житловому будинку № 32 по вул. Кізіярська в м. Мелітополі Запорізької області не проживає, його речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач не предявляв, в будинок не зявлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved