Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти на дитину в розмірі ? частини та на утримання дружини таким чином, щоб на обох було не більше 1/3. Пояснив що отримує невеликий дохід, платить за орендоване житло 1500 гривень, після сплати комунальних послуг та аліментів на життя в нього залишиться 500 грн. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Суд встановив, що сторони від сумісного проживання мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4), який знаходиться на утриманні позивачки, відповідач є батьком дитини. Добровільну матеріальну допомогу на утримання дружини та дитини відповідач не надає, чим ставить позивачку у скрутний матеріальний стан. Позивачка знаходиться в даний час у декретній відпустці по догляду за сином [PERSON] до 3-річного віку. Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження дитини. Відповідач є батьком [PERSON] [INFO]. Відповідно до частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.2 ст.75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Ст. 180 СК України передбачає, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 4 статті 84 Сімейного Кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з правилами статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд, разом з тим, відповідно до статті 182 СК України, ураховуючи матеріальне положення платника аліментів, робить висновок про те, що відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання позивача. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Суд не погоджується із доводами відповідача щодо ідентичності потреб та напрямків витрат аліментів на дитину та дружину, оскільки стягнення аліментів на дитину і дружину передбачається окремими статтями СК України. Суд відхиляє доводи відповідача щодо добровільного надання матеріальної допомоги, оскільки така допомога надається на розсуд відповідача, не є обов'язковою, для її стягнення у випадку припинення сплати немає законних засобів примусу, а тому позивач має право стягнути із відповідача на свою користь аліменти в судовому порядку навіть у випадку добровільної їх сплати. Таким чином, з'ясувавши всі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд, виходячи з того, що дитина проживає разом із позивачкою, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, враховуючи вік дитини, спільний обов'язок батьків щодо матеріального утримання дитини, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та аліментів на позивачку в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial