Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати за ними право власності на 3/5 частини житлового будинку з побутовими та господарськими спорудами по вул. Зелена, 2 у с. Тупичів Городнянського району, Чернігівської області, зазначені в технічному паспорті на житловий будинок під літерами: А-1 житловий будинок з а-1 прибудовою та а1-1 тамбуром загальною площею 79,3 кв.м., в т.ч. житловою площею 44,6 кв.м., Б-1 сарай, В-1 пригребиця, в-1 погріб з люком, 1.ворота з хвірткою, 2. огорожа суцільна в рівних долях по 1/5 частині за кожним. У судове засідання позивачі не з`явилися, при подачі позову до суду заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності. (а.с.2-4). Представник відповідача Тупичівської сільської ради, Городнянського району, Чернігівської області у судове засідання не зявився, оскільки сільський голова подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позову сільська рада не заперечує (а.с.37). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.27), подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, самостійних вимог на предмет спору не заявив. Позов обґрунтовується тим, що згідно з особовим рахунком № 411 погосподарської книги виконкому Тупичівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області за 1986-1990 роки, домоволодіння по вул. Зелена, № 2 у с. Тупичів Городнянського району, Чернігівської області мало статус „колгоспного двору, і його членами значились [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Вищезазначеним членам колгоспного двору належало по 1/5 частині цього домоволодіння, первинна реєстрація права власності на який не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній. Після смерті голови колгоспного двору - [PERSON] та його дружини [PERSON], їх сини [PERSON] і [PERSON], фактично прийняли спадщину своїх батьків, шляхом постійного проживання з ними на час відкриття спадщини. На підставі рішення Городнянського районного суд Чернігівської області від 15 квітня 2015 року, за [PERSON] в порядку спадкування визнано право власності на належні спадкодавцям 5/15 частин вищезазначеного житлового будинку з побутовими та господарськими спорудами. [PERSON] за визнанням за ним права власності на 1/15 частину будинку після смерті своєї матері не звертався. Рішенням виконавчого комітету Тупичівської сільської ради від 27.05.2015 року № 35 позивачів було зобов`язано виготовити технічну документацію на будинок, оформити на нього правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на 3/5 його частин у реєстраційній службі Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області. За повідомленням реєстраційної служби у реєстрації 3/5 частин домоволодіння їм було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу, що засвідчує їхнє право власності на цю частину. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до довідки виконкому Тупичівської сільської ради за № 195 від 13 березня 2015 року, встановлено, що згідно запису в погосподарській книзі № 4 за 1986-1990 роки, особовий рахунок № 411 в будинку № 2 по вулиці Зелена у селі Тупичів Городнянського району, Чернігівської області станом на 01.07.1990 року, постійно були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вищезазначене домоволодіння мало статус колгоспного двору. Станом на 15.04.1991 року члени колгоспного двору не втратили права на частку в його майні (а.с.9). Згідно з оглянутого в судовому засіданні витягу з погосподарської книги Тупичівської сільради, Городнянського району, Чернігівської області (а.с. 10-11) встановлено, що вказане домоволодіння відноситься до суспільної групи «колгоспний двір». Головою колгоспного двору є [PERSON]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність»застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Підстав вважати домоволодіння, що є предметом позову самочинно збудованим майном суд не вбачає. Відповідно до Постанови РМ УРСР від 11.03.1985 р. № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду»і відповідно до чинного на той час порядку обліку господарств колгоспних дворів, все майно колгоспного двору обліковувалось за головою колгоспного двору. \~Суд також бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано в 1960 році в системі колгоспного двору. Зокрема, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»від 01 липня 2004 року N 1952-IV передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього. Згідно із наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.04.2013 року № 612/23144 визначено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (присадибних) житлових будинків, господарських будівель і споруд для потреб реєстрації права власності є технічний паспорт. На а.с. 15 до справи приєднана відмова реєстраційної служби Городнянського районного управління юстиції провести реєстрацію за позивачами на згаданий обєкт нерухомості у звязку з невідповідністю технічного паспорту вимогам до правоустановчого документа. У судовому засіданні доведено, що з технічного паспорту неможливо встановити частку у праві власності кожного із позивачів, а тому їх право підлягає судовому захисту. З урахуванням положень ч.1 ст. 15, ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджується документами, підлягає сумніву або не визнається іншими особами. Частка у праві власності кожного із позивачів встановлена шляхом дослідження доказів у судовому засіданні, а тому вимоги знайшли своє обґрунтування в повному обсязі і підлягають задоволенню.

Outcome: approved