Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадщину за законом. Посилаються на те, що 31.10.2009 року помер [PERSON], який позивачці [PERSON] приходився чоловіком, а позивачу [PERSON]- батьком. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 19, розташованого по вул. Черемшини в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області. Заповіту [PERSON] не вчиняв, тому позивачі являються спадкоємцями першої черги за законом. Вказують на те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли, користуються всім спадковим майном, звернулись до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки ними не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вони змушені в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердивши обставини викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в їх відсутності. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи позивачів, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 31.10.2009 року в с.Веренчанка помер [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №072923 від 02.11.2009 року (а.с.6). Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вул. Черемшини,19 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області. Заповіту померлий [PERSON] не вчиняв. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та син [PERSON], а також син [PERSON], який спадщину після смерті батька не прийняв, так як із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав, із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини не звертався, натомість надав нотаріусу заяву, що на спадщину за законом після смерті батька не претендує, тому вважається таким, що не є учасником даних цивільних спадкових правовідносин. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Спадкоємців після смерті [PERSON]І, які б мали право на обов»язкову частку в спадкуванні немає. За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину вчасно прийняли, що вбачається з витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №29158654 від 21.12.2011 року (а.с.12) та змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №895/02-31 від 19.09.2017 року (а.с.14). З метою оформлення спадщини позивачі у встановлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини звернулись до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на згадане спадкове майно, що вбачається із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №29158654 від 21.12.2011 року (а.с.12), однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачами не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається з вищевказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 14). Судом встановлено, що житловий будинок, розташований по вул. Черемшини,19 с. Веренанка Заставнівського району Чернівецької області належав [PERSON], який помер 31.10.2009 року, що підтверджується довідками виконкому Веренчанської сільської ради №1860 (а.с. 15), довідкою-характеристикою Заставнівського РБТІ №578 від 12.12.2011 року (а.с.16). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. Згідно довідки виконкому Веренчанської сільської ради №5108 від 13.12.2011 року (а.с. 13), довідки-характеристикою Заставнівського РБТІ №578 від 12.12.2011 року (а.с.16) житловий будинок розташований в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області по вул. Черемшини.19 побудований за власні кошти у 1980 році, не є колгоспним двором, будівельний паспорт не виготовлявся, правовстановлюючі документи на нього не видавались. В п. 3.3.Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної [PERSON] Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На виконання вказаних норм закону, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформив належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачами, як спадкоємцями майна померлого [PERSON] за законом виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок. Згідно довідки характеристики Заставнівського РБТІ №578 від 12.12.2011 року (а.с.16) його вартість становить 111763 (сто одинадцять тисяч сімсот шістдесят три) гривні 00 копійок. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачами своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1241, 1268, 1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved