Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивачі звернулись до Мелітопольського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про відмову та припинення зобов'язання по кредитному договору в наслідок порушення умов договору, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 липня 2008 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк»» був укладений кредитний договір № 154-0111004/ФКВ-08, згідно з умовами якого позивачка отримала кредитні кошти в розмірі 56 000 (п'ятдесят шість тисяч) доларів США з розрахунку 14,60% річних за весь час фактичного користування кредитом в строк з 17 липня 2008 року по 16 липня 2029 року. Мета кредитування - придбання квартири. Також 17 липня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк»» був укладений іпотечний договір № 154-0111004/Z фквіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], поручителем по вищевказаному кредитному договору виступає чоловік позивачки [PERSON] згідно з договором № 154-0111004/2фпор-08. Відповідно до умов договору позивачка щомісячно вносила суми кредитних котив та відсотків не тільки за наданим графіком погашення кредиту, а і в проміжках між вказаними в графіку датами. Таким чином, позивачка 2-3 рази за місяць сплачувались суми в рахунок оплати кредитних коштів. 30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Український промисловий банк»» був укладений договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань «Українського промислового банку»» на користь Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк», але, про укладення вказаного вище договору, в супереч ст. 24 ч. 2 Закону України «Про іпотеку» в який сказано, що банк зобов'язаний письмово в п'ятиденний строк повідомити боржника про зміну банку - кредитора, позивачка не була повідомлена. Не знаючи про вказаний договір, позивачка продовжувала виконувати свої зобов'язання по кредитному договору - сплачувала кредитні кошти на рахунок ТОВ «Український промисловий банк», та станом на 8 серпня 2011 року позивачка сплатила заборгованість за кредитом та проценти в сумі 22 869 доларів США. 08 серпня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» зобов'язало позивачку відкрити в його Мелітопольському відділені банку валютний розрахунковий рахунок. В той же день 08 серпня 2011 року між позивачкою та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 26209003525598 про відкриття валютного розрахункового рахунку. Отже, в подальшому позивачка сплачувала кредитні кошти та проценти за вказаним валютним розрахунковим рахунком, та з моменту укладення кредитного договору по 23 січня 2013 року позивачкою сплачеш кошти у розмірі 20316,19 (двадцять тисяч триста шістнадцять) доларів США. На неодноразові вимоги до відповідача про надання довідки про виплату грошових сум по кредиту, відповіді позивачка не дочекалась, замість відповіді вона та [PERSON] отримали 08.02.2013 року досудові вимоги від відповідача про сплату заборгованості у суму 54 575, 26 доларів США. За квитанціями позивачка сплатила за кредитним договором 43 186,15(сорок три тисячі сто вісімдесят шість) доларів США. Надалі, 26.03.2012року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно суму заборгованості по кредиту в розмірі 43791,63грн. та суму судового збору за подання позову 3219,00 грн. 25.07.2012 року Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду позовна заява ПАТ «Дельта Банк» була залишена без розгляду. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача с письмовими заявами про надання інформації щодо руху погашення кредитних коштів та відсотків, але відповідач не надає таку інформацію, або надає інформацію, яка не відповідає дійсності. Тому позивачі вважають, що відповідач неодноразово порушував зобов'язання по кредитному договору № 154-0111004/ФКВ-08 від 17.07.2008 року, а саме п. 4.1.2. п. 4.4.3 Договору, тому позивачі вимушені звернутись до суду для захисту своїх порушених прав. У судовому засіданні позивачі та представники позивачці [PERSON] наполягали на задоволені позовних вимог і просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивачів та представника позивачці не визнав, та надав суду письмові заперечення в яких вважає, що ніяких порушень діючого законодавства з боку відповідача не має, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню та просив суд у задоволені позовних вимог позивачів та представників позивача відмовити в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 17 липня 2008 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк»» був укладений кредитний договір № 154-0111004/ФКВ-08, згідно з умовами якого позивачка отримала кредитні кошти в розмірі 56 000(п'ятдесят шість тисяч) доларів США з розрахунку 14,60% річних за весь час фактичного користування кредитом в строк з 17 липня 2008 року по 16 липня 2029 року. Мета кредитування - придбання квартири. 17 липня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк»» був укладений іпотечний договір № 154-0111004/Z фквіп-08, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], поручителем по вищевказаному кредитному договору виступає чоловік позивачки [PERSON] згідно з договором № 154-0111004/2фпор-08. 30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Український промисловий банк»» був укладений договір про передачу Активів та Кредитних зобов'язань «Українського промислового банку»» на користь Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк». Посилання позивача на ті обставини, що їй не було відомо про договір від 30 червня 2010 року укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Український промисловий банк»» про передачу Активів та Кредитних зобов'язань «Українського промислового банку»» на користь Публічного Акціонерного Товариства «Дельта Банк», спростовуються встановленим у судовому засідання фактом, про те, що 08 серпня 2011 року між позивачкою та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір № 26209003525598 про відкриття валютного розрахункового рахунку, на який в подальшому позивачка сплачувала кредитні кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з Постановою Пленуму ВССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають з кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статі 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ст.525 ЦК України припинення чинності зобов'язання в цілому або в частині за ініціативою тільки однією сторони, за загальним правилом не допускається. Разом з тим, зазначене правило е диспозитивним, отже договором може бути встановлене інше. Сторони в договорі можуть домовитися про можливість односторонньої відмови від зобов'язання або зміни його умов в разі настання певних обставин. Кредитним договором укладеним 17 липня 2008 року № 154-0111004/ФКВ-08 між позивачем [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк»» та умовами і правилами надання банківських послуг, не передбачено порядку розірвання договору з ініціативи позивачки, та сторони не обумовлювали та не погоджували порядок односторонньої відмови від виконання зобов'язань за вказаним договором. Відповідно до Висновків Верховного Суду України викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2013 року. Від 01.02.2014 р. - якщо в договорі не передбачено право односторонньо1 відмови від договору, то договір не може бути припинений внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання. Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13). На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про відмову та припинення зобов'язання по кредитному договору в наслідок порушення умов договору такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed