Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що 03 жовтня 2015 року в Маріупольському міському відділі реєстрації актів цивільного стану був зареєстрований шлюб між позивачкою та відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом матір'ю. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 04 жовтня 2017 року шлюб між ними розірваний. Відповідач працює приватним підприємцем у сфері роздрібної торгівлі, має гідний заробіток, інших осіб на утриманні не має. Вона на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, будь-якого іншого доходу не має. Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 8000 гривень щомісяця, до повноліття дитини, починаючи з 11.10.2017 року. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позові, просила його задовольнити. Крім того, зазначила, що відповідач [PERSON] приватний підприємець, за 2016 рік отримав дохід у розмірі 270000 грн., тому вона вважає, що він здатний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 8000 грн. щомісяця. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що він приватний підприємець, розмір його доходу за 2016 рік у сумі 270000 грн., названий позивачкою, не відповідає дійсності, так як становить 50000 грн., а за 2017 рік 30000 грн., що також підтверджується довідкою Центрального відділення Маріупольської ОДПІ. Просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. щомісяця. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON]Г підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Українипри розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьоюстатті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК Українипередбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно до ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для дитини до 6 років становить 1426 грн., від 6 до 18 років становить 1777 грн. З'ясовано, що позивачка згідно довідки голови ОСББ «Бахчиванджи 27а» від 24.10.2017 року, проживає разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу, відповідач є фізичною-особою підприємцем та згідно довідки Центрального відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області від 13.10.2017 №23023/п/13-01, обсяг доходу за звітний перід приватного підприємця [PERSON] складає: 2016 рік - 50000 грн., 2017 рік - 30000 грн. Слід зазначити, що сам дохід отримуваний фізичною особою від зайняття підприємницькою діяльністю заздалегідь не може бути стабільним і залежить перш за все від наявності чи відсутності у особи клієнтів, роду виконуваної роботи чи надання послуг та відповідно розміру оплати за ці послуги. Тобто, те що відповідач, як батько малолітньої дитини, є фізичною особою-підприємцем, що обумовлює нестабільність його доходу, має можливість та повинен нести витрати по утриманню дитини, що відповідачем не заперечувалося, однак сума визначена позивачкою є завищеною. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Тому, враховуючи те, що відповідач офіційно ніде не працює, не має постійного доходу як приватний підприємець, проте є здоровим, працездатним, самозайнятою людиною, не має жодних утриманців, має постійне місце проживання, не перебуває на обліку в службі зайнятості, як безробітний, та має забезпечити дитині не тільки мінімальний рівень життя, а достойний рівень, тому суд вважає, що аліменти в розмірі 2000,00 грн., не поставлять його в скрутне становище, але забезпечать мінімальний рівень для існування [PERSON] Крім того, відповідач [PERSON]А не заперечує проти стягнення з нього на утримання сина аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 640,00 гривень судового збору, так як за законом позивачка звільнена від його сплати та рішення допускає до негайного виконання, в частині стягнення аліментів, але у межах платежу за один місяць ( ст.367 цього ж кодексу).

Outcome: partial