Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Свої вимоги мотивували тим, що позивачі є власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідач [PERSON] є рідною сестрою позивача [PERSON], а відповідач [PERSON] - племінником позивача [PERSON] У 2007 році позивачі дали згоду на тимчасове проживання відповідачів у спірній квартирі. На даний час відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірну квартиру, не приймають участі в утриманні квартири та створюють неможливі умови для проживання, оскільки захащують речами квартиру. Неможливість владнати конфлікт мирним шляхом змусив звернутися з позовом про виселення. У зв'язку з чим просять усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Додатково пояснила, що рідна сестра приїхала доглядати матір, після смерті якої до теперішнього часу залишилася проживати в спірній квартирі в кімнаті матері. Між ними виникають постійні сварки через велику кількість речей, які відповідач зносить в квартиру. Відповідач має квартиру в Білорусії, в якій проживають по договору найму сторонні люди. Повертатися у належну відповідачу квартиру вона не бажає. Відповідач [PERSON] за рішенням суду визнана такою, що втратила право проживання в спірній квартирі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Додатково пояснив, що змушені викликати поліцію, коли сварки переростають у бійки. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю. Пояснила, що має право на спірну квартиру, в якій залишалися належні їй речи та інші цінні речі, привезені нею в цю квартиру. Повернулася в квартиру, щоб доглядати хвору матір, після смерті якої залишилася проживати в її кімнаті. З позивачем [PERSON] - її рідною сестрою постійно виникають сварки через небажання сестри надати шафу для її речей. Після розлучення приїхала в свою квартиру та протягом 13 років на законних підставах проживає в ній, так як не була виписана з неї, іншого житла не має. Зі слів сестри відомо, що вона за рішенням суду виписала її з спірної квартири. Не оплачує комунальні послуги, оскільки сестра не дає згоду на реєстрацію сина. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю та підтримав пояснення відповідача [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач [PERSON] проживала у спірній квартирі, у зв'язку з реєстрацією шлюбу виїхала з неї. Через деякий час відповідач повернулася до спірної квартири та спочатку сестри спали на одному ліжку, а після смерті матері відповідач разом із сином перейшли в кімнату матері. Між сторонами виникають сварки через велику кількість речей відповідача [PERSON], які вона розмістила по всій квартирі. Це ковдри та сервізи, які відповідача [PERSON] привезла у спірну квартиру до смерті її матері, а також нові речі, придбані нею під час проживання у квартирі. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи. Позивачі є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, 7). Згідно інформаційної довідки Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 червня 2017 року в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровано дві особи (а.с.8). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Позивачами заявлені вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON]. У позові підставою зазначено, що дали згоду на тимчасове проживання відповідачів у спірній квартирі. На даний час відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірну квартиру, не приймають участі в утриманні квартири та створюють неможливі умови для проживання, оскільки захащують речами квартиру. Неможливість владнати конфлікт мирним шляхом змусив звернутися з позовом про виселення При цьому позивачі посилалися на ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст. 109 ЖК України. Сторони погодили, що відповідач [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] до реєстрації шлюбу. Під час відсутності відповідача в спірній квартирі знаходилися належні її речі. У квартиру відповідач повернулася, щоб доглядати хвору матір, після смерті якої залишилася проживати в кімнаті матері разом із сином [PERSON]. Між сторонами виникають сварки через розміщення належних відповідачу речей та небажання позивача [PERSON] дозволити користуватися шафою. Відповідач [PERSON] заперечувала, що є тимчасовими мешканцями в спірній квартирі та стверджувала, що вселилась у вказану квартиру на законних підставах. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. В пункті 53 «Правових позицій, висловлених судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році» від 01.12.1997, вказано на те, що норми Глави 2 розділу III ЖК України «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» застосовуються до житлових відносин у приватному житловому фонді у випадках, коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту (наприклад ст. 98 ЖК про судовий порядок виселення тимчасових жильців). Тому предметом доказування є обставини щодо виникнення між сторонами правовідносин власника житла та тимчасових мешканців, спливу погодженого з відповідачами строку проживання або пред'явлення до них вимоги про звільнення помешкання. Під час розгляду справи в суді сторони стверджували, що між ними спір виник щодо порушення відповідачем [PERSON] порядку розміщення речей у квартирі. Свідок [PERSON] підтвердила, що між сторонами виникають сварки через велику кількість речей відповідача [PERSON], які вона розмістила по всій квартирі: ковдри та сервізи, які відповідач [PERSON] привезла у спірну квартиру до смерті її матері, а також нові речі, придбані нею під час проживання у квартирі. Наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 24 жовтня 2002 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 1166/96, за яким спадкоємцями квартири [ADDRESS] у рівних долях є [PERSON] та [PERSON] (а.с.40) не підтверджує обставин, які підлягали доказуванню. Посилання сторін на наявність сварок через розміщення речей відповідачки не можуть свідчити про сплив погодженого з відповідачами строку проживання або пред'явлення до відповідачів вимоги про звільнення помешкання. Отже, будь-яких належних та допустимих доказів спливу погодженого з відповідачами строку проживання або пред'явлення до них вимоги про звільнення помешкання позивачами не пред»явлено. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення через недоведеність.

Outcome: dismissed