Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] 09.11.2018р звернулася до суду з дійсним позовом, вказуючи, що між нею та [PERSON] , відповідачкою у справі, був укладений договір позики на суму 30000грн, які остання повинна була повернути 05.11.2018р, та щомісячно сплачувати 2% від суми позики. Свої вимоги мотивує тим, що на її ( [PERSON] ) неодноразові звернення про повернення боргу [PERSON] відповідала обіцянками, а в останній час зовсім уникає спілкування. Зазначає, що борг відповідачка своєчасно не повернула, відсотки сплачувала частково та не регулярно, а з травня 2016р зовсім припинила сплату відсотків. Вказує, що для неї ( [PERSON] ) ця сума є значною, так як вона є пенсіонеркою, їй 70 років, хворіє, є особою з інвалідністю II групи, і всі ці обставини ставлять її у край важке матеріальне становище. Просить стягнути з відповідачки на її ( [PERSON] ) користь 50280грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В судове засідання, призначене на 20 січня 2020 року, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що зазначена в розписці сума з відсотками нею була повернута позивачці у повному обсязі до 02.11.2014 року. Але, після повернення коштів позивачка розписку від 05.11.2013 року їй не повернула з посиланням на те, що вона її втратила. У зв`язку з втратою зазначеної розписки, позивачка у листопаді 2014 року надала їй розписку про отримання від неї ( [PERSON] ) суми боргу у розмірі 30000грн та відсотків за користування коштами у повному обсязі. Цю розписку вона зберігала протягом трьох років та викинула у квітні 2018 року, оскільки на той час вже сплинув трирічний строк позовної давності. З незрозумілих підстав позивачка виправила в розписці дату повернення коштів з 02.11.2014 року на 05.11.2018 рік. Крім того, відповідачка, з посиланням на положення ст.ст.256, 261, 267 ЦК України, просила застосувати до позовних вимог [PERSON] строк позовної давності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання призначене на 18 листопада 2019 року, не з`явилася, надавши заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою її сина. Доказів на підтвердження поважності причини неявки в судове засідання, не надала. 10 грудня 2019 року відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, знову надавши заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її перебуванням на прийомі у сімейного лікаря. Доказів на підтвердження поважності причини неявки в судове засідання, не надала. В судове засідання, призначене на 20.01.2020 року, відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, повторно не з`явилася, надавши заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з отриманням нею побутової травми. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідно до\~ст.211 ч.2 ЦПК України\~судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, вважає\~ позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до\~ч.1\~ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ч.1-3\~ст.12,\~ч.1\~ст.81\~ЦПК України цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 листопада 2013 між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивачка передала відповідачці в борг грошові кошти у розмірі 30000гривень, а остання зобов`язалася повернути позивачці таку ж суму грошових коштів в строк до 05.11.2018р., сплачуючи кожного місяця проценти - 2% від суми позики. Факт укладення між сторонами договору позики, а також передання позивачкою відповідачці грошових коштів за договором, підтверджується оригіналом розписки про отримання грошових коштів, виданою відповідачкою 05.11.2013 року, яку суд приймає за основу при ухваленні рішення. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана\~розписка\~позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю\~розписка\~про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В судовому\~засіданні встановлено,\~що відповідачка\~ [PERSON] свої зобов`язання за договором позики не виконала, борг у визначений строк не повернула, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки суму позичених 05.11.2013 року грошових коштів в розмірі 30\~000грн. Враховуючи, що договором позики, укладеним між сторонами, встановлений обов`язок відповідачки щомісяця сплачувати позивачці проценти за користування грошовими коштами 2% на місяць від суми позики, суд вважає також необхідним стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , з урахуванням наданого нею розрахунку, проценти за користування грошовими коштами, за період з вересня 2015 року по листопад 2018 року, у розмірі 20280грн., виходячи з наступного розрахунку: -з вересня 2015 року по січень 2016 року - 800грн. = (600грн. (2% від 30000грн.) х 4 місяці) 1600грн. (розмір сплачених відсотків у 2015 році); -за 2016 рік 6280грн. = (600грн. х 12 місяців) 920грн.( розмір сплачених відсотків у 2016 році); -за 2017 рік 7200грн.= 600грн. х 12 місяців; -з січня 2018 року по листопад 2018 року - 6000грн.= 600грн. х 10 місяців. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] основну суму\~позики 30000грн,\~та проценти\~за користування\~позикою у розмірі 20280грн., а всього 50280грн. Доводи відповідачки про те, що суму позики та проценти вона сплатила позивачці до 02.11.2014 року, що після повернення коштів позивачка розписку їй не повернула з посиланням на її втрату, а надала їй іншу розписку про отримання від неї ( [PERSON] ) суми боргу у розмірі 30000грн та відсотків за користування коштами у повному обсязі, яку вона ( [PERSON] ) викинула після спливу позовної давності, що дата повернення коштів у розписці виправлена позивачкою з 02.11.2014 року на 05.11.2018 рік, суд вважає надуманими та не приймає їх до уваги при ухваленні рішення, оскільки ці обставини позивачкою в судовому засіданні не доведені належними та допустимими доказами. З привод заяви відповідачки про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до\~ч.1\~ст.256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч.1 ст.257 ЦК України). Згідно ч.1\~ст.261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до\~ч.ч.3,4\~ст.267\~ЦК України позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка остаточно припинила сплачувати проценти за договором позики у травні 2016 року (ці обставини позивачкою не спростовані), тобто, у відповідності до ст.261 ЦК України, саме з цього часу почав перебіг трирічний строк позовної давності. Позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного права у листопаді 2018 року, тобто в межах позовної давності, встановленої ст.257 ЦК України, а тому підстави для застосування позовної давності до вимог позивачки [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, відсутні. Також, у відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 704,80грн.

Outcome: approved