Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовною заявою до відповідача про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. До початку розгляду справи по суті позивачі подали заяву про уточнення своїх позовних вимог, змінили предмет позову та просять про встановлення порядку користування житловою площею, що є спільною частковою власністю (а.с.54-55). В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що у відповідності до свідоцтва про власності на житло позивачам, відповідачу та покійній [PERSON] на праві спільної власності належала квартира [ADDRESS]. Свою частку вищезазначеної квартири [PERSON] подарувала [PERSON] відповідно до договору дарування від 23 жовтня 2007 року. Відповідач оспорював даний договір, але рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду, яке залишено в силі Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в задоволенні його позовних вимог відмовлено. Таким чином, [PERSON] належить ? частина, [PERSON] - ? частина та [PERSON] - ? частина вищезазначеної квартири. Причиною звернення з даним позовом до суду стала поведінка відповідача, який постійно влаштовує скандали, сварки, забирає речі, має претензії до всіх кімнат, рахуючи їх своїми. Квартира складається з трьох кімнат. Тому, позивачі просять встановити порядок користування зазначеною квартирою, а саме: виділити в користування [PERSON], [PERSON] та її двом дітям житлові кімнати розміром 17,9 кв.м. та 10,8 кв.м.; [PERSON] виділити в користування житлову кімнату розміром 10,3 кв.м. Коридор, ванну, туалет, кухню залишити в спільному користуванні. 25.11.2013 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про поділ майна, що є у спільній власності, яка ухвалою суду від 13.01.2014 року повернута позивачу за його письмовою заявою. Сторони у судове засідання не прибули. Позивач та представник позивача подали до суду письмові заяви, в яких, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, справу розглянути у їх відсутність. Відповідач подав письмову заяву, в якій, зазначив, що заявлені позовні вимоги визнає повністю та просить їх задовольнити, розглядати справу у його відсутність. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва -157 про право власності на житло від 27 жовтня 2000 року квартира [ADDRESS], належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.8). Відповідно до договору дарування ? ідеальної частини квартири від 23.10.2007 року [PERSON] подарувала ? ідеальну частину квартири [ADDRESS] ([ADDRESS] [PERSON] (а.с.9). [INFO] року [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] звернувся із позовом в Новоград-Волинський міськрайонний суд до [PERSON], в якому просив визнати недійсним договір дарування частини квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] від 23.10.2007 року. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10.05.2012 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2012 року рішення суду від 10.05.2013 рокузалишено без змін (а.с.13-14, 10-12). Згідно з довідкою про склад сім'ї від 24.09.2013 року № 686, виданою ОСББ «Вікторія»: за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON], до складу її сім'ї входять: син - [PERSON] та дочка - [PERSON], діти проживають разом з матір'ю (а.с.15). Як вбачається з технічного паспорта на спірну квартиру, квартира розташована на ІІІ поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 39,0 кв.м., в тому числі: 1-а кімната - 10,30 кв.м., 2-а кімната - 17,90 кв.м., 3-я кімната - 10,8 кв.м.; кухні площею 5,80 кв.м., коридору - 7,10 кв.м., ванни - 1,90 кв.м., вбиральні - 0,90 кв.м., вбудованої шафи - 0,30 кв.м.; квартира обладнана лоджією 1,30 кв.м. Загальна площа квартири - 56,30 кв.м. (а.с.20-21). Позивач [PERSON] неодноразово зверталась до Новоград-Волинського МВ УМВС з приводу постійно влаштовуваних скандалів і сварок з боку відповідача [PERSON] Постановами про відмову в порушенні кримінальної справи в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] відмовлено (а.с.16,17,18,19). Дані обставини не оспорювались сторонами та підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами: копією паспорта та ідентифікаційного номера позивача (а.с.5,6,7), копією свідоцтва про право власності на житло від 27.10.2000 року (а.с.8), копіє договору дарування ? ідеальної частини квартири від 23.10.2007 року(а.с.9), копією ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с.10-12), копією рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10.05.2012 року (а.с.13-14), копією довідки № 686 від 24.09.2013 року (а.с.15), копіями постанов про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.16-19), копією технічного паспорта від 28.08.2000 року (а.с.20-21). Відповідно до вимог ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яким власник володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. За змістом ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння чи користування майном що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Крім того ст. 150 ЖК України визначає порядок користування жилим будинком (квартирою), що належить громадянинові. Як вбачається зі змісту ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до статей 156, 64 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника будинку, їх діти і батьки. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ), згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22 грудня 1995 року роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За змістом статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачам та відповідачу на праві спільної часткової приватної власності належить спірна квартира, у якій зареєстровані та проживають позивач [PERSON] та її малолітні діти. Як вбачається з технічного паспорту та плану квартири, вона розташована на ІІІ поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 39,0 кв.м., в тому числі: 1-а кімната - 10,30 кв.м., 2-а кімната - 17,90 кв.м., 3-я кімната - 10,8 кв.м.; кухні площею 5,80 кв.м., коридору - 7,10 кв.м., ванни - 1,90 кв.м., вбиральні - 0,90 кв.м. Загальна площа квартири - 56,30 кв.м. З наданих суду матеріалів та пояснень сторін у судовому засіданні можна зробити висновок про те, що протягом тривалого часу сторони не можуть добровільно дійти згоди щодо порядку користування спірною квартирою, тому суд вважає за можливе встановити порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS]. Враховуючи те, що позивачі та відповідач як співвласники мають право користуватися своєю власністю, при цьому, позивачі бажають встановити порядок користування спірною квартирою, тому є підстави для встановлення такого порядку спільного користування квартирою, за яким суд (при відсутності інших пропозицій, крім наданої позивачами, на яку відповідач погодився) вважає можливим: - виділити в користування відповідачу [PERSON] кімнату площею 10,30 кв.м, оскільки між сторонами фактично склався порядок користування спірною квартирою і позивач користується саме цією кімнатою, вона є ізольованою та відповідає його частці у спільній частковій власності; - виділити в користування позивачам [PERSON], [PERSON] та двом дітям останньої житлові кімнати розміром 17,90 кв.м. і 10,80 кв.м.; - приміщення загального користування спірної квартири, а саме: кухню, коридор, ванну, вбиральню - залишити у спільному користуванні. При цьому, суд враховує ту обставину, що сторони є членами сім'ї, перебувають у конфліктних стосунках, між ними встановлено порядок конкретного користування спірним житлом. На думку суду, такий порядок користування квартирою не призведе до порушення прав співвласників майна, так як суд не припиняє право власності жодної сторони, як позивачів, так і відповідача. Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивачів належить стягнути понесені ними при подачі позову та документально підтверджені (а.с.1) судові витрати.

Outcome: approved