Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] (далі Позивач-1) та [PERSON] (далі Позивач-2) звернулися до суду з позовом до Відповідачки [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Новокодацького району м. Дніпропетровська, Департамент адміністративних послуг дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації та перебування фізичних осіб, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Звернення до суду мотивують тим, що є власниками однокімнатної квартири [ADDRESS], яка складається з коридору, житлової кімнати площею 21,0 кв.м, кухні, санвузла та комори. 27.06.1997 року Позивач [PERSON] одружився з Відповідачкою [PERSON] та в листопаді 1999 року зареєстрував Відповідачку у спірній квартирі. [INFO] у них народилася донька [PERSON], яка також була зареєстрована за місцем реєстрації своїх батьків у спірній квартирі. 27.09.2011 року за позовом [PERSON] шлюб було розірвано. З того часу вони мешкають окремо один від одного за різними адресами. Таким чином, з 2011 року Відповідачка не є членом сім'ї їхньої родини, не сплачує комунальні послуги та інші платежі за квартиру і тому втратила право користування спірною квартирою. Позивачі зазначають, що Відповідачка разом з донькою проживають в іншому помешканні, а сама наявність реєстрації в їхній квартирі Відповідачки та її неповнолітньої дочки вони не мають можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм нерухомим майном. Тому просять суд визнати Відповідачку та її дочку такими, що втратили право користування спірною квартирою (а.с.3-4). В судовому засіданні Позивачі підтримали заявлені вимоги, в тому числі й з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суд задовольнити їх. При цьому Позивач-1 [PERSON] суду пояснила, що вона не заперечує проти наявності реєстрації в їхній спірній квартирі малолітньої доньки Відповідачки - [PERSON], а Відповідачка повинна бути знятої з реєстрації в їхній квартирі. Справа в тому, що у найближчий час вони із сином збираються продати спірну квартиру через брак коштів на її утримання. В судовому засіданні Позивач-2 [PERSON] також підтримав заявлені позовні вимоги. Суду пояснив, що Відповідачка є його колишньою дружиною, яка не мешкає в квартирі з 2011 року, але залишається зареєстрованою в ній. Також не наполягають на стягненні з Відповідачки на їхню користь сплаченого ними при зверненні до суду судового збору (а.с.1-2). В судовому засіданні Відповідачка визнала позовні вимоги, пояснила те, що сама добровільно зніметься з реєстрації в спірній квартирі. Але при цьому просила надати їй час до Нового року для зняття з реєстрації. Також пояснила те, що у теперішній час мешкає у гуртожитку за договором оренди. Представники третіх осіб: Орган опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпропетровську ради та Департамент адміністративних послуг дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з реєстрації та перебування фізичних осіб, не прибули в судове засідання за невідомих суду обставин. Їхня неявка не є перешкодою задля розгляді справи по суті, оскільки сторони вважають за можливе розглянути справу по суті за їхньої відсутності. Заслухавши пояснення сторін, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до того висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, за ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). Підставою звернення Позивачів до суду є захист їх, як вони вважають, порушених майнових прав та інтересів, повязаних із правом володіння, користування та розпорядження належною їм однокімнатною спірною квартирою. Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному конкретному випадку визнання Відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що Позивачі є співвласниками спірної однокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], в якій також зареєстровані Відповідачка та її з Позивачем-2 донька [PERSON], [INFO] (а.с.8-11, 13). У період з 27.06.1997 року по 27.09.2011 року Позивач-2 та Відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано між сторонами за рішенням Ленінського районного суду від 27.09.2011 року по справі №2-4441/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] (а.с.12). Від шлюбу Позивач-2 та Відповідачка мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Згідно Акту від 13.03.2016 року, затвердженому мокрою печаткою ЖЕП №34, Відповідачка разом з дитиною не мешкає разом з Позивачем-2 та не веде з ним спільне господарство з червня 2008 року (а.с.14). Наявність реєстрації Відповідачці в спірній квартирі перешкоджає Позивачам вільно володіти, користуватися та розпоряджатися нажаленою їм спірною однокімнатною квартирою. Таким чином, право Позивачів є порушеним і тому підлягає захисту. Разом із, враховуючи ту обставину, що Позивачі в судовому засіданні змінили заявлені вимоги і просять суд визнати лише одну Відповідачку такою, що втратила право користування спірною квартирою, а її дитину - [PERSON], [INFO], залишити зареєстрованою у спірній квартирі, - суд частково задовольняє заявлені вимоги та визнає [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачі відмовляються від стягнення з Відповідачки на їхню користь судового збору, сплаченого ними при зверненні до суду (а.с.1-2). На підставі викладеного,

Outcome: partial