Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що вони проживають в [ADDRESS]. Також, на даний час крім них в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.04.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано . Крім того, згідно цього ж рішення за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. , а інша частина квартири належить [PERSON] Вказали на те, що з 2008 року і по теперішній час відповідач у квартирі не проживає, його особистих речей у квартирі немає, він не приймає участі у витратах на оплату житлово-комунальних послуг. Згідно акту про не проживання , складеного ТОВ «Місто для людей Кременчук» , відповідач не проживає у квартирі з 2008 року по теперішній час . На даний час місце проживання відповідача їм невідоме. Реєстрація відповідача в належній позивачам квартирі, є перешкодою позивачам в користуванні власністю та викликає інші незручності , у зв»язку з чим вони (позивачі) і вимушені звернутися до суду із позовом про визнання відповідача таким , що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у її відсутність. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився , хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи , не надав до суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутінсть , щодо вирішення спору покладається на розгляд суду. Представник третьої особи ТОВ «Місто для людей Кременчук» у судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України (в редакції від 15 грудня 2017 року), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з»явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача , оскільки він був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Суд, вислухавши позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності , встановив наступне. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по ? частині квартири [ADDRESS] . Згідно довідки за вих. № 15/33, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» від 17.05.2018 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований з 04.10.1996 року [PERSON] Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно достатті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі у квартирі не проживає з 2008 року. Зазначений вище факт підтверджується актом про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» б/н від 17 травня 2018 року, засвідчений громадянами [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2008 року і по теперішній час . Згідно із частиною 1статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно дозакону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власниками якого є позивачі, порушено право останніх на володіння та розпорядження своїм майном; відповідач , будучи зареєстрованим у квартирі , власниками якої є позивачі, порушує їх права та законні інтереси, в зазначеній квартирі не проживає понад шість місяців. Згідно зістаттею 163 Житлового кодексуУРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертоюстатті 71 цього Кодексу. Так, відповідно до частини 1статті 71 Житлового кодексуУРСР,при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач зареєстрований у [ADDRESS] з 04.10.1996 року , власниками якого є позивачі. Однак, відповідач не проживає у зазначеній квартирі з 2008 року і по теперішній час. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному помешканні понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт не проживання відповідача, в помешканні, власниками якого є позивачі, понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачам, як власникам квартири, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними їм правами в зазначеній квартирі , суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивачів щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у зв»язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved