Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивачі звернулась до суду із дійсним позовом в обґрунтування якого зазначили, що [INFO] року помер рідний батько позивача [PERSON] та дідусь позивача [PERSON] [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді ? частки житлового будинку №118 з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0360 га, яка розташована у [ADDRESS] 27.10.1992 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Третьої луганської нотаріальної контори [PERSON], за яким заповів належну йому на праві власності ? частку вищезазначеного житлового будинку їм - [PERSON] та [PERSON] у рівних долях. 29.10.2014 року вони звернулись до приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Тіхонової Л.В. із заявами про прийняття спадщини, якою 29 жовтня 2014 року на підставі поданих заяв була заведена спадкова справа. Однак, у зв'язку з тим, що з 17.06.2014 року було тимчасово припинено доступ користувачів до Єдиних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, у тому числі і до Спадкового реєстру, при зверненні до приватного нотаріуса Станично-Луганського районного нотаріального округу Тіхонової Л.В. їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право власності. У зв'язку з тим, що питання отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у разі відкриття спадкової справи на території проведення антитерористичної операції не врегульоване жодним нормативно-правовим актом вони змушені звернутись до суду та просять визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] на частину житлового будинку у вигляді ? частини за кожним з них, який розташований за адресою: будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] у м.Луганську, а також просять визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0360 га, яка розташована в [ADDRESS], право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на землю №441010001004525 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Сторони в судове засідання не з'явились. Від представника позивачів надійшла письмова заява, згідно якої вона просила розгляд справи провести без її присутності, на задоволення позовних вимог наполягає. Від третьої особи - приватного нотаріуса Станично-Луганського районного нотаріального округу Тіхонової Л.В. також надійшла письмова заява, згідно якої вона просила справу розглядати без її участі. Причина неявки відповідача Луганської міської ради суду невідома. Про дату та час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області (на 01.06.2016 р., на 07.06.2016 р., на 29.06.2016 р., на 25.07.2016 р., на 05.08.2016 р., на 26.08.2016 р.), а також шляхом розміщення оголошення про виклик в газеті «Урядовий кур'єр». Свого представника відповідач до суду не направив, заперечень на позов не надав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України. Статтею 10 ЦПК встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Судом встановлено наступне. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.09.2014 року, яке видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, а також Довідки про смерть від 15.09.2014 року [PERSON] помер [INFO] року (а.с.6-7). Згідно з довідкою Вуличного комітету дільниці №10 Жовтневого району м.Луганськ померлий [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На день його смерті та протягом шести місяців після його смерті за цією адресою ніхто не мешкав та не був прописаний (а.с.10). З наданих позивачами копій документів: копії свідоцтва про народження [PERSON] та копії свідоцтва про одруження останньої, згідно якого після шлюбу вона набула прізвище «Потапова», а також копії заповіту [PERSON] позивачі є рідною онукою та сином померлого (а.с. 11,17,64).. Відповідно до Інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, а також копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, ? частка житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (а.с.52, 132) Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який виданий на ім'я [PERSON], останній є власником земельної ділянки площею 0,0360 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Як вбачається з копії заповіту від 27.10.1992 року, [PERSON], заповів своєму сину [PERSON] та онучці [PERSON] належну йому на праві приватної власності ? частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] у рівних частинах (а.с.11). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкогово реєстру №38760152 від 29.10.2014 року, наданою приватним нотаріусом Тіхоновою Л.В., заповіт [PERSON] був зареєстрований у спадковому реєстрі за №2519814 (а.с.23-24). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. В силу ст., ст.. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до ст..67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Як вбачається зі змісту ст.. 66 вищезазначеного закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер у м.Луганськ, а тому спадщина після його смерті відкрилася в місті Луганську, який згідно із Розпорядженням КМ України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» входить до складу територій, що тимчасово непідконтрольні України і де проводиться антитерористична операція. З листа Головного територіального управління юстиції в Луганській області від 16.08.2016 року №16768/13/4, яка була надана на запит суду стосовно місцезнаходження заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що архів та незакінчені спадкові справи приватного нотаріуса Тіхонової Л.В., якою була заведена зазначена вище спадкова справа, залишились за місцем її попереднього розташування, тобто на території, непідконтрольній українській владі, передача зазначених документів до Луганського обласного державного архіву буде здійснюватись після закінчення форс-мажорних обставин. Приватний нотаріус Станично-Луганського районного нотаріального округу Тіхонова Л.В. у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначила, що у зв'язку із неможливістю виконувати обов'язки нотаріуса України на території Луганського міського нотаріального округу, діяльність приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу Тіхонової Л.В. була припинена та перереєстрована приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу. Відповідно до п.2.4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийняття заяви та роз'яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначене місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Законодавством України не врегульований порядок передачі спадкових справ з місця відкриття спадщини до іншого нотаріуса, у зв'язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не виявляється можливим (а.с.31) Позивачі посилаються на те, що не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса у зв'язку із проведенням антитерористичної операції у м.Луганську, оскільки відповідно до Наказу № 953/5 від 17.06.2014 року Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2014 року за № 640/25417, з 17.06.2014 року тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного реєстру довіреностей, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, до закінчення антитерористичної операції на сході України на території, зокрема м. Луганська Луганської області. Як вбачається зі змісту заяви [PERSON] від 29.10.2014 року, адресованої приватному нотаріусу Луганського міського нотаріального округу Тіхоновій Л.В., вона прийняла спадщину, що залишилась після смерті її діда [PERSON], який помер [INFO] (а.с.19-20). Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки використати позивачем реалізацію її права на спадкове майно через такий механізм, як отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно у нотаріальній конторі виявляється неможливим з незалежних від неї причин. Тому реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд , у відповідності до ст. 16 ЦК України. Вирішуючи питання про визнання права власності за [PERSON] на ? частину зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до заяви [PERSON] від 29.10.2014 року, яка була зареєстрована приватним нотаріусом Тіхоновою Л.В., останній усвідомлюючи значення своїх дій зазначеною заявою відмовився від прийняття спадщини після смерті його батька - [PERSON], померлого [INFO], на користь своєї доньки та спадкоємиці за заповітом - [PERSON] (а.с.21-22). Згідно зі ст..1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому зі змісту цих норм вбачається, що спадкоємець приймає або не приймає спадщину в повному обсязі. У п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 зазначено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Зважаючи на вищевикладене, позовна вимога про визнання права власності за [PERSON] на ? частку зазначеного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] задоволенню не підлягає, так як [PERSON] власноруч подав заяву про відмову від спадщини приватному нотаріусу Тіхоновій Л.В. і зазначена заява протягом строку, встановленому законом, ним відкликана не була. Стосовно позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0360 га, яка розташована в [ADDRESS], державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який зареєстрований за №441010001004525 за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]., суд виходить з наступного. Відмова від спадщини за заповітом не позбавляє позивача підстав бути спадкоємцем за законом. В силу статті 1261 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після померлого батька [PERSON] Для прийняття належної йому спадщини у встановленому законом порядку [PERSON] мав подати заяву до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини за законом. Відповідно до ст..1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1272 якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] така заява подана не була, на момент смерті спадкодавця він не був зареєстрований та не проживав разом з ним, а тому не може вважатись таким, що фактично прийняв спадщину за приписами статті 1268 ЦК України. У зв'язку з тим, що у встановлений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця [PERSON] його син і спадкоємець першої черги за законом не звернувся до нотаріальних органів із завою про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Тому позовна вимога про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0360 га, яка розташована у [ADDRESS] задоволенню також не підлягає. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 1216, 1223, 1268, 1270, 1274 ЦК України,

Outcome: partial