Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] 06 червня 2019 року звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] . 18 липня 2019 року до Ананьївського районного суду Одеської області з Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 29 травня 2009 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Від вказаного шлюбу [INFO] в неї та відповідача по справі народився син [PERSON] . Позивачкою зазначено, що причин для розпаду їхнього шлюбу з відповідачем виявилось достатньо, так як відповідач зловживав спиртними напоями. У стані алкогольного сп`яніння його поведінка була вкрай агресивною, супроводжувалась нецензурною бранню, рукоприкладством. Відповідача не зупиняла навіть присутність малолітнього сина, на якого негідна поведінка вплинула дуже негативно. Окрім того, відповідач обрав для себе, так би мовити, вільний спосіб життя, не переймаючись обов`язком нести відповідальність за свою родину, він тривалий час не працював, заповнюючи своє життя не сім`єю, а задоволенням своїх негідних потреб. Позивачка також вказує, що з її боку були зроблені неодноразові спроби переконати відповідача змінити свою поведінку заради збереження родини, які до позитивного результату не призвели. Пагубні звички відповідача тільки збільшували агресивність та неповажність його поведінки щодо сім`ї, негативно впливали на фізичний та духовний розвиток їхньої дитини. Саме тому у грудні 2009 року позивачка та відповідач припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства, оскільки така поведінка відповідача є несумісною із її поглядами на сімейні стосунки і виключала будь-які шанси на відновлення шлюбу. Окрім того, а саме можливість подальшого сумісного життя позивачкою не розглядалась, оскільки це суперечило б не тільки її інтересам, а інтересам її з відпоідачем малолітнього сина. Позивачка вказує, що оскільки її шлюб з відповідачем фактично припинив своє існування, вона обґрунтовано вважала, що не несе жодних зобов`язань до свого колишнього чоловіка, саме тому через деякий час створила нову сім`ю, від якої народився син. З 2012 року її нова родина складається з цивільного чоловіка та двох малолітніх дітей. Таким чином, позивачка вказує, що всі вище наведені нею обставини свідчать про те, що її з відповідачем шлюб багато років тому назад припинив своє існування і на цей час є формальним. Позивачка в судове засідання на розгляд справи не з`явилася. Про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання нею рекомендованого листа за вихідним номером 521/9488/19/9276/2019, в якому містилася судова повістка про виклик до суду на 04 грудня 2019 року (а.с.37). Однак, в матеріалах справи міститься заява позивачки, яка надійшла на електронну адресу суду 26 вересня 2019 року, в якій вона просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.31). Відповідач в судове засідання на розгляд справи не з`явився, при цьому, на зареєстроване його місце проживання було направлено 05 листопада 2019 року за вихідним номером 521/9488/19/9277/2019 рекомендованим листом копію ухвали суду від 05 листопада 2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, разом із судовою повісткою про виклик до суду на 04 грудня 2019 року (а.с.34). Однак, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою пошти «за вказаною адресою не проживає» (а.с.38). Також, для належного сповіщення відповідача про розгляд справи, 06 листопада 2019 року на офіційному веб-порталі судової влади України, було розміщено оголошення про виклик [PERSON] , останнє відоме зареєстроване місце проживання якого: [ADDRESS] (а.с.36). З урахуванням поверненого поштового листа з відміткою пошти та вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, та оголошення, яке розміщене на офіційному веб-порталі судової влади України, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, яке призначене на 04 грудня 2019 року. Відповідачем у встановлений строк визначений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 10 вересня 2019 року, відзив до суду не було подано, що передбачено ч.7 ст.178 ЦПК України. Тому, з урахуванням вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи, заяву позивача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, з урахуванням заяви позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Жеребкове, Ананьївського району Одеської області,зареєстрована за адресою в [ADDRESS] та проживає в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 24 січня 2013 року Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.4). Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою в [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області на запит щодо доступу до персональних даних відповідача (а.с.17). Судом встановлено, що сторони 29 травня 2009 року уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області, що підтверджується виданим 25 січня 2013 року повторним свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.7). Від вказаного шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно 25 січня 2013 року, серії [NUMBER] (а.с.8). Крім того, в матеріалах справи міститься копії довідок будинкоуправління №2 УДБК «Укрбуд», з яких вбачається, що позивачка [PERSON] проживає з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] та цивільним чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.10-11). За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з пояснень позивача вказаних в позовній заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач довгий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Outcome: approved