Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач, інтереси якої представляє [PERSON], звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визначити їй частку як 1/3 в спільній сумісній власності у вигляді належної їй та відповідачам [PERSON] та [PERSON], згідно Свідоцтва про право власності на житло від 11.03.1994 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням №С 8727 від 14.12.1993 року, квартири [ADDRESS] Дніпропетровської області, що необхідно їй для вирішення питання щодо вільного користування та розпорядження своєю часткою, оскільки відповідачі відмовляються у досудовому порядку визначити частки кожного із співвласників. Позивач у судове засідання не з'явилась, але надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідачі у судове засідання також не з'явились, але кожен окремо надали до суду письмові заяви, в яких пред'явлені позовні вимоги визнали та просили суд розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, згідно Свідоцтва про право власності на житло від 11.03.1994 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням №С 8727 від 14.12.1993 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила своє прізвище на «[PERSON]», на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] Дніпропетровської області (а.с.6, 9-10). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Уразі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом не встановлено ніякої домовленості між співвласниками - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про інший розмір часток у спільній сумісній власності у вигляді вказаної вище квартири, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що частка кожного із співвласників у цій квартирі є рівною та складається із 1/3 її частки. Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, зважаючи на вищевикладене, позаяк відповідачі визнали пред'явлені позовні вимоги у повному обсязі та з матеріалів справи не вбачається, що визнання ними позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved