Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просять визнати за ними право власності по ? частині за кожним на житловий будинок, розташований по вул. Калініна, 37 в с. Василівка Біляївського району Одеської області, а також право власності по ? частині за кожним на земельну частку (пай) площею 4,2 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі, на землях колишнього КСП «Василівське» Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 23 листопада 2015 року. В свою чергу, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в інтересах недієздатного [PERSON] і просить визнати за ним право власності на ? частину зазначеного житлового будинку і земельної частки (паю), у порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], померлої 12 червня 1996 року. Свої вимоги мотивують тим, що 12 червня 1996 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований по вул. Калініна, 37 в с. Василівка Біляївського району Одеської області, та земельну частку (пай) площею 4,2 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі, розташовану на землях колишнього КСП «Василівське» Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області. Спадкоємцями за законом першої черги залишилися її сини [PERSON] та [PERSON], які фактично прийняли спадщину після смерті матері. 23 листопада 2015 року [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом є його діти позивачі [PERSON] та [PERSON] Вони звернулися до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листом № 4249/02-14 від 19 жовтня 2016 року їм було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, не проведена реєстрація права власності, а також сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті спадкодавця. Аналогічну відмову державного нотаріуса отримала і представник недієздатного [PERSON] [PERSON] У звязку з викладеним вони звернулися з даним позовом до суду. Позивачка [PERSON], її представник, який одночасно є представником [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не зявився, але надіслав заяву, в якій вказав, що позовну заяву визнає в повному обсязі і просить справу розглянути без його участі. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 12 червня 1996 року померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть (а.с.20). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований по вул. Калініна, 37 в с. Василівка Біляївського району Одеської області, а також на земельну частку (пай) площею 4,2 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі, на землях колишнього КСП «Василівське» Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області, відповідно до технічного паспорту на житловий будинок та сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.24-30, 31). У відповідності до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 р.) спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] залишилися її сини [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.14, 71). Згідно положень ч.1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, або подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав з нею по день її смерті та вів спільне господарство, про що свідчить довідка Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 320 від 07 жовтня 2016 року (а.с.59 оборот). 23 листопада 2015 року [PERSON] помер, згідно свідоцтва про смерть (а.с.21). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON], про що свідчать свідоцтва про народження (а.с.13, 16), а тому згідно ст. 1261 ЦК України вони являються спадкоємцями за законом першої черги. В свою чергу, [PERSON] брат померлого [PERSON] є інвалідом з дитинства першої А групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 2-18 ОД № 098525 (а.с.11). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 08 липня 2016 року [PERSON] визнано недієздатним та йому призначено опікуна [PERSON] (а.с.10). 19 жовтня 2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], яка діє від імені та в інтересах опікаємого [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, але листами № 4248/02-14 та № 4249/02-14 від 19 жовтня 2016 року їм було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як так як відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, не проведена реєстрація права власності, а також сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті спадкодавця (а.с.18, 19). Відповідно до листа КП «БТІ» Одеської міської ради № 5200-11/1640 від 10 жовтня 2016 року реєстрація права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: Одеська область Біляївський район с. Василівка вул. Калініна, 37, згідно архівних матеріалів не проводилась (а.с.22). Той факт, що зазначений житловий будинок при житті належав [PERSON] підтверджується записом в погосподарській книзі № 5 сторінка № 69, відповідно до довідки Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 97 від 11 квітня 2016 року (а.с.23). Відповідно до Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору було покладено саме на сільські ради. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Умовою для переходу у порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто запис у погосподарській книзі визнавався в якості актів органів влади, що підтверджує право власності. З технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що спірний житловий будинок побудований у 1970 році і станом на 26 жовтня 2016 року він складається з таких приміщень: 1-1 веранда площею 9,5 кв.м, 1-2 житлова кімната площею 30,5 кв.м, 2-1 кухня площею 14,6 кв.м (а.с.24-30). Судом також встановлено, що при житті [PERSON] була членом КСП «Василівське», що підтверджується копією виписки з рішення загальних зборів КСП «Василівське» та архівною довідкою № 139 від 06.10.2016 року (а.с.34-35, 32). 25 грудня 1996 року, тобто після смерті [PERSON], на її імя був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Василівське», розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), зареєстрований 20 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 664 (а.с.31). Згідно п.«ґ» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). П.17 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право позивачів, як спадкоємців, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки [PERSON] при житті не отримала правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), що є перешкодою позивачам у нотаріальному оформленні спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки право [PERSON] на вказаний житловий будинок та земельну частку (пай) на момент її смерті ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за позивачем [PERSON], в інтересах якого діє його опікун [PERSON], право власності у порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку, розташованого по вул. Калініна, 37 в с. Василівка Біляївського району Одеської області, та на ? частину земельної частки (паю) площею 4,2 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі, на землях колишнього КСП «Василівське» Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області, у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 12 червня 1996 року, а за позивачами [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на ? частину зазначеного майна, як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого 23 листопада 2015 року.

Outcome: approved