Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивачка 26.10.2016 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису недійсним та таким, що не підлягає виконанню. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що 12.09.2016 р. на її адресу надійшов виклик державного виконавця № 4378/04-23 від 09.09.2016 р., згідно якого її зобов'язано з'явитись у відділ ДВС Тисменицького РУЮ для сплати боргу у розмірі 37192,56 грн. та 1700 грн. витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису. Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження № 49462707, вона дізналася про наявність виконавчого напису від 10.11.2015 р., який зареєстрований в реєстрі за № 6250, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з позивачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.01.2007 р. у сумі 37192,56 грн., що складається з 6901 грн. залишку заборгованості за кредитом, 21481,47 грн. заборгованості за відсотками, 7039,02 грн. пені та комісії, 1771,07 грн. штрафу, а також 1700 грн. витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису. Також у виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення, складає 8 років 8 місяців, з 30.01.2007 р. по 30.09.2015 р. Дійсно 30.01.2007 р. відповідно до умов кредитного договору вона отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (30.01.2009 р.). Відповідач 21.08.2013 р. звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області із позовом про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором у сумі 30076,97 грн. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2014 р. у даному позові ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено за спливом позовної давності. Рішення набрало законної сили 13.01.2015 р. згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вважає, що відповідач свідомо ввів в оману приватного нотаріуса Бондар І.М., не повідомивши про наявність рішення суду, яким відмовлено у стягненні заборгованості за кредитним договором. Згідно ст.88 Закону України « Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчий напис за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Просила визнати оспорюваний виконавчий напис недійсним та таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Позивачка у судове засідання не з'явилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Представник відповідача повторно не з'явився у судове засідання, про час і місце судового розгляду відповідач повідомлявся належним чином за адресою місцезнаходження юридичної особи, не повідомив суду про причини неявки свого представника у судове засідання, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. у судове засідання не з'явилась, у надісланій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, у письмовому поясненні з позовом не погодилась, вважаючи, що він задоволенню не підлягає, оскільки наявність рішення суду про відмову в позові банку за спливом позовної давності не є підставою для скасування виконавчого напису. Виконавчий напис вчинений нею у передбаченому законом порядку у межах трьохрічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», який обчислюється з дати направлення боржнику вимоги про усунення порушень (така письмова вимога банку від 30.10.2015 р. направлена боржнику 03.11.2015 р.). Представник третьої особи - Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, який є правонаступником ВДВС Тисменицького РУЮ, у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду третя особа повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 10 листопада 2015 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 6250, про стягнення з позивачки [PERSON] грошових коштів у сумі 37192,56 грн., які є боргом за кредитним договором б/н від 30.01.2007 р., укладеним між позивачкою та ПАТ КБ «Приват Банк», а також 1700 грн. витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису (а.с. 7). 25.11.2015 р. головним державним виконавцем ВДВС Тисменицького РУЮ Григорківим С.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 6250 від 10.11.2015 р. (а.с.8). Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених законом. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені ст.ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2014 р., яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.01.2015 р., у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 30.01.2007 р. відмовлено за спливом позовної давності (а.с. 11-15). Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Згідно вимог ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У відповідності з п.3.4 глави 16 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Судом встановлено, що приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила оспорюваний виконавчий напис з порушенням встановленого ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічного строку, оскільки право вимоги у банку за вказаним кредитним договором виникло 30.01.2009 р., строк пред'явлення вимоги про стягнення боргу сплив 30.01.2012 р. Посилання приватного нотаріуса у письмовому поясненні на те, що виконавчий напис вчинений нею у передбаченому законом порядку у межах трьохрічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат», який обчислюється з дати направлення боржнику вимоги про усунення порушень (така письмова вимога банку від 30.10.2015 р. направлена боржнику 03.11.2015 р.), не заслуговує на увагу, оскільки така вимога, подання якої є обов'язковим для одержання виконавчого напису, не може вважатись належним підтвердженням початку обчислення строку, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Суд вважає, що відповідач свідомо приховав від приватного нотаріуса інформацію про наявність рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, яким підтверджено відсутність у стягувача на час звернення із заявою про вчинення виконавчого напису права вимоги про стягнення боргу з позивачки. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованісь заявленого позову, який підлягає до задволення. З відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 р. за № 282/20595, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172,

Outcome: approved