Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку №1 по вулиці Херсонській в селі Королівка Макарівського району Київської області, який придбала у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. У вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі, реєстрація яких обмежує її права, як власника житла щодо розпорядження ним. Позивачка просить: усунути перешкоди у здійсненні їй права власності на житловий будинок №1 по вулиці Херсонській в селі Королівка Макарівського району Київської області, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком із зняттям останніх з реєстрації. Ухвалою суду від 13.07.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27.04.2018 року розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11.06.2018 року та відповідачам надано строк для подачі відзиву на позов. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день, час, місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася. Відповідачка [PERSON] подала заяву про визнання позову, просила рішення ухвалити у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, просив рішення ухвалити у підготовчому засіданні. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.03.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №278, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.03.2017 року, [PERSON] є власником житлового будинку №1 по вулиці Херсонській в селі Королівка Макарівського району Київської області, (а.с.7, 8). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.03.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №279, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.03.2017 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,142 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, село Королівка, вул. Херсонська, 1, (а.с. 9, 10). Згідно відомостям адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 05.07.2017 року, [PERSON] та [PERSON], зареєстровані за адресою: [INFO], (а.с. 15, 16). Згідно п.1\~ч.1\~ст.346\~ЦК України,\~право власності\~припиняється у\~разі відчуження власником свого майна. Згідно ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед зазначених у даній статті способів захисту цивільних прав та інтересів є : визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дій, яка порушує право та інші... Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. \~ \~ \~ \~Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. \~ \~ \~ \~Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачі після продажу житлового будинку на даний час зареєстровані у ньому, що порушує права позивачки щодо користування та розпорядження майном, яке належить їй на праві власності.

Outcome: approved