Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю, посилаючись на те, що власниками приватизованої квартири, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Рибалко, б. 47«в», кв. 256 є:[PERSON],[PERSON],[PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 жовтня 1993 року. 25.10.1994 р. померла [PERSON] На цей час спадщина на майно, що належало [PERSON] Семенівні [PERSON] на праві власності, ні ким належним чином не прийнято й належним чином не оформлено. Позивачі є співвласниками вищенаведеної квартири, на праві спільної сумісної власності і з 25 жовтня 1994 року і до цього часу вони фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіють та користуються чужим майном, а саме: частиною квартири, що належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності і тому відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України просят визнати право власності за набувальною давністю на частину квартири, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Рибалко, б. 47 «в», кв. 256. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі і дала пояснення про обставини викладені вище. Позивачі [PERSON] та [PERSON]в судове засідання не з*явилися, про день і час слухання справи сповіщені належним чином, надали заяви про слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи сповіщені належним чином, надали заперечення проти позову, посилаючись на те, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Після смерті [PERSON], 25.10.1994 р., спадкоємці відповідно до ст. 549 ЦК УРСР повині прийняти спадщину протягом 6 місяців. Позивачами не надано жодного документального підтвердження позовних вимог, що вони прийняли спадщину. Визнання права власності за позивачами в порядку набувальної давності на частину [ADDRESS] суперечить чинному законодавству. Позивачі достовірно знали, що вказана частина квартири належить на праві приватной власності [PERSON], тому після її смерті право власності на спірну частину квартири повинно перейти до спадкоємців, або ж перейти у власність територіальної громади згідно ст. 1277 ЦК України.Позивачами не надано доказів, які б підтверджували факт проживання у спірній частині квартири понад 10 років, тобто можна зробити висновок, що позивачі не користувалися спірною часткою квартири протягом зазначеного періоду часу, що дає підстави вважати відсутність ознаки безперервного володіння спірною часткою квартири, просять відмовити в задоволенні позивних вимог. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача та перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне позови задовольнити з наступних підстав: Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що власниками приватизованої квартири, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Рибалко, б. 47 кв. 256 є: [PERSON] (04 жовтня 1912 р.н.), [PERSON] (28 липн^. 1960 р.н.); [PERSON] (02 лютого 1987 р.н.) та [PERSON] (21 червня 1988 р.н.), відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 жовтня 1993 року, виданого згідно розпорядження [PERSON] міського центру приватизації державного житлового фонду від 18 жовтня 1993 р. №20107 . 25 жовтня 1994 р. померла [PERSON], згідно запису в книзі реєстрації актів про смерть за №17137 зробленого [PERSON] міським відділом реєстрації актів громадського стану, відповідно до свідоцтва про смерть від 27 жовтня 1994 року . На цей час спадщина на майно, що належало [PERSON] на праві власності, ні ким належним чином не прийнято й належним чином не оформлено, що підтверджується відповіддю Дванадцятої державної нотаріальної контори Фрунзенського району м. Харкова від 07.08.2015 року за № 2241/01-16. В ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Таким чином, з 25 жовтня 1994 року і до цього часу позивачі, фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіють та користуються чужим майном, а саме:1 / 4 частиною квартири, що належала [PERSON], на праві спільної сумісної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 жовтня 1993 року, виданого згідно розпорядження [PERSON] міського центру приватизації державного житлового фонду від 18 жовтня 1993 р. №20107 . Доводи відповідача стосовно того, що позивачами не надано доказів, які б підтверджували факт проживання у спірній частині квартири понад 10 років і тому неможна зробити висновок, що позивачі не користувалися спірною часткою квартири протягом зазначеного періоду часу не відповідає дійсності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачами надані докази стосовно того, що вони мешкали та мешкають в спірній квартирі, що підтверджується наданою довідкою про реєстрацію позивачів за зазначеною адресою ( довідка КП « Жилкомсервіс» від 30.03.2015 року.). При таких обставинах, суд вважає достатніми представлені докази, що підтверджують законність і правочинність вимог сторін.

Outcome: approved