Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], в якому просять зобов'язати відповідача [PERSON] припинити чинення перешкод [PERSON] та [PERSON] у здійсненні ними права власності (користуванні), щодо кімнати 18, 4 кв.м. та встановити порядок користування відповідачем [PERSON] (та його дружиною [PERSON], що користується житловою площею відповідача ст. 145 Житлового кодексу Української РСР) спірною кімнатою 18,4 кв.м., за якими дана кімната буде використовуватись тільки як прохід між кімнатою відповідача 17,0 кв. м. площі загального користування (коридору, санвузлу, кухні). Свої вимоги мотивує тим, що 13.06.1984 р. позивач [PERSON] отримав ордер на квартиру [ADDRESS] на сім'ю з чотирьох осіб: на себе, свою матір [PERSON], дружину - позивачку [PERSON], та сина - відповідача [PERSON] [INFO]. на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Святошинською районною в м. Києві радою, позивачі та відповідач [PERSON] стали співвласниками спірної квартири на праві спільної часткової власності в рівних частинах (по 1/3). 12.07.2008 р. син позивачів, відповідач [PERSON] одружився з [PERSON] Напередодні укладання шлюбу, з 2007 року, вони почали проживати в спірній квартирі. [INFO] р. у них народилася донька [PERSON], а [INFO] р. - син [PERSON]. Зараз в спірній квартирі зареєстровано і проживає п'ять осіб: позивачі - [PERSON] та [PERSON], їхній син - відповідач [PERSON], а також діти останнього - [PERSON] та [PERSON], а також проживає (без реєстрації) - дружина відповідача [PERSON] Складається спірна квартира з 3-х житлових кімнат, дві з яких площею 13.0 кв.м. та 17,0 кв.м. є ізольованими, а кімната площею 18,4 кв.м. є прохідною (тільки через цю кімнату можна потрапити до кімнати площею 17,0 кв.м.). Загальна житлова площа - 48,4 кв.м. У квартирі є: кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор, лоджія площею 3,2 кв.м. Вхід до лоджії - тільки з кімнати площею 17,0 кв.м. З 2007 року між сторонами - позивачами, з однієї сторони, та відповідачем, з іншої сторони, було укладено усну домовленість про порядок користування спірною квартирою - відповідач користуються кімнатою 17,0 кв.м. разом з лоджією 2,3 кв.м., ми (позивачі) - кімнатами кв.м. та 18,4 кв.м. При цьому, позивачі були не проти, особливо після народження онуків, спільного періодичного використання усіма сторонами прохідної кімнати площею 18,4 кв.м. але, з 2012 року відповідач стали постійно проживати в кімнаті площею 18,4 кв.м. При цьому, дружина відповідача [PERSON], стала перешкоджати позивачам користуватися цією кімнатою, а відповідач [PERSON] підтримує позицію останньої. В даний час відсутня можливість досягти згоди щодо користування майном при спільній частковій власності, так само як і не можливо за угодою сторін встановити конкретний порядок користування місцями загального користування, оскільки відповідач чинить перешкоди в користуванні майном позивачів, чим порушують права позивачів як власників 2/3 спірної квартири. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні наголошував на позовних вимогах, просив позов задовольнити, з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином (а.с. 74,75,79). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочномупорядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Судовим розглядом встановлено, квартира [ADDRESS], знаходиться у власності [PERSON], яка розташована на 5 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 48,4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом (а.с. 12, 63). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER], від 19 березня 2007 року, квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної власності [PERSON] - 1/3 частина, та членам його сім'ї: [PERSON] - 1/3 частина, [PERSON] - 1/3 частина (а.с. 14, 65). Відповідно до довідки форми № 3 видана КК «Центр Комунального Сервісу м. Києва» від 12 червня 2016 року, у квартирі [ADDRESS] проживають п'ять членів сім'ї, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 15, 66). 13 червня 1984 року [PERSON] було видано ордер № 121 на жиле приміщення, а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с.16, 67). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25 жовтня 1975 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] видана Палацом одруження 25 жовтня 1975 року, актовий запис № 3513 (а.с.18, 69). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 6 травня 1977 року, актовий запис 1374, виданий Ленінградським відділом РАЦУ, [PERSON] народився [INFO] року (а.с. 19, 70). Як передбачено ч. 2,3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачами, представником позивача не було надано жодного доказу по здійсненню перешкод з боку відповідачів у користуванні вказаної квартири, або намагання улагодити зазначений спір в досудовому порядку. Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР та ч. 1 ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про Згідно ст. 155 Житлового кодексу УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас, з огляду на недоведеність позивачами здійснення перешкод з боку відповідача, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Щодо визначення порядку користування квартирою, то суд приходить до такого. Згідно технічної характеристики квартира [ADDRESS], знаходиться у власності [PERSON], яка розташована на 5 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3-х кімнат житловою площею 48,4 кв.м. (а.с. 12, 63). Житлові кімнати мають площу 13,0 кв.м., 17.0 кв.м. та 18,4 кв.м.. При цьому житлова кімната площею 18,4 кв.м. є прохідною до коридору, санвузлу, кухні. Позивачі просять встановити порядок користування відповідачем [PERSON] (та його дружиною [PERSON], що користується житловою площею відповідача ст. 145 Житлового кодексу Української РСР) спірною кімнатою 18,4 кв.м., за якими дана кімната буде використовуватись тільки як прохід між кімнатою відповідача 17,0 кв. м. площі загального користування (коридору, санвузлу, кухні). Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з розмірів часток сторін, вимоги позивачів не можуть бути задоволені. Крім того, позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки остання не є стороною вказаної справи. За таких обставин та враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про неможливість встановлення порядку користування квартирою у запропонованому позивачами варіанті, а отже вважає правильним в задоволенні цих вимог відмовити. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а тому вважає, що в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed