Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивачі, [PERSON], [PERSON], звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд: встановити порядок користування квартирою, виділивши в спільне користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату розміром 19,9 кв.м., що на технічному плані БТІ позначена під номером 8; стягнути з відповідачів на користь позивачів документально підтверджені судові витрати. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що їм та відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира [ADDRESS], що в м. Києві. Квартира [ADDRESS], що належить сторонам складається з трьох ізольованих кімнат житловою площею 60,7 кв.м. загальною площею 81,3 кв.м., 1 кімната (на плані позначена під № 6) - 19,3 кв.м., 2 кімната (на плані - № 7) - 21,5 кв.м. та 3 кімната (на плані - № 8) - 19,90 кв.м. На кожного із співвласників припадає по 12,14 кв.м. житлової площі (60,7:5 осіб = 12,14 кв.м.). У 2014 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON] Після розірвання шлюбу стосунки в сім'ї різко погіршились. Вони не можуть дійти спільної згоди щодо розпорядження спільною власністю та визначити порядок користування квартирою. Представник позивачів в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення, у разі неявки відповідачів, не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, подали до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просили відмовити у задоволенні позову. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачів, представника позивачів та відповідачів. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у всій сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 11 листопада 2009 року, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією (а.с.3). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], остання розташована на п'ятому поверсі п'ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат жилою площею 60,70 кв.м., утому числі: 1-а кімната - 19,30 кв.м., 2-а кімната - 19,90 кв.м., 3-а кімната - 21,50 кв.м., кухні площею 7,70 кв.м., ванної кімнати - 3,20 кв.м., вбиральні (поєднаної) - 1,10 кв.м., коридору - 7,70 кв.м., вбудованої шафи - 0,90 кв.м. Квартира обладнана балконом - 2*3 кв.м. Загальна площа квартири 81,3 кв.м. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз'яснено пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Згідно ст. 166 Житлового кодексу УРСР, договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків вселення батьками своїх неповнолітніх дітей (частина перша статті 161), а також надання наймачеві після закінчення капітального ремонту будинку (квартири) іншого жилого приміщення (частина третя статті 165).У разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення права і обов'язки за договором найму здійснюють члени його сім'ї. Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.3 ст.358 Цивільного кодексу України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У своїй постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію, яка полягає у наступному. «Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників». Оскільки позивачі є співвласниками спірного житлового приміщення з відповідачами і мають право на володіння та користування часткою свого майна, тому, виходячи з загальної площі квартири, яка складає 81,3 кв.м., виділення в спірній трьохкімнатній квартирі однієї кімнати жилою площею 19,90 кв.м. позивачам у користування, без зміни розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, є законним і обґрунтованим варіантом у виділенні їм окремого житлового приміщення, при цьому дане визначення порядку не буде порушувати житлові права вказаних співвласників. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ житлового приміщення. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 91 гривні 87 копійок, з кожного, на користь позивача [PERSON] - у розмірі 91 гривні 87 копійок, з кожного. Враховуючи наведене та

Outcome: approved