Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просили стягнути на користь кожного по 34 897,50 грн. Під час розгляду справи представником позивача заявлені позовні вимоги були уточнені, згідно яких позивачі просили суд стягнути на їх користь з відповідача по 20 048,00 грн. та судові витрати у справі. В поданому до суду позові позивачі посилались на те, що, що вони є власниками земельних ділянок, які перебували в оренді у відповідача за договором від 26 квітня 2007 року, строк дії якого закінчився 26 квітня 2012 року. На підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 08 серпня 2013 року про витребування у відповідача належних позивачам земельних ділянок, відповідач лише 27 листопада 2013 року передав належні їм земельні ділянки. Позивачі вказують на те, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача щодо незаконного використання їх земельних ділянок, вони не користувались належним їм майном протягом 2013 сільськогосподарського року, тому за їх підрахунками їм відповідачем було завдано матеріальної шкоди на вказану суму. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у позовній заяві та пояснив суду, що відповідач утримував у 2012 - 2013 роках земельні ділянки позивачів і незаконно використовував їх для вирощування сільськогосподарської продукції. Оскільки позивачі звернулись тільки у квітні 2012 року із заявами про повернення їм земельних ділянок, шкоду за 2012 року вони не рахують, вони рахують, що у 2013 році їм завдано збитків, які вони просять відшкодувати, згідно розрахунку, наданого суду, тобто по 20 048,23 грн. на користь кожного, а також витрачені кошти по сплаті судового збору по справі. У судовому засіданні представник відповідача Парпуланський Л.К. позовну заяву не визнав, просив в її задоволенні відмовити, оскільки на його думку на підставі ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» та ст. 125 Земельного кодексу України офіційні договірні зобов'язання між сторонами виникли з моменту державної реєстрації договору оренди, тобто з 23 жовтня 2012 року, а за користування земельними ділянками позивачів у 2013 році відповідачем була сплачена орендна плата у повному обсязі. Суд, заслухав пояснення учасників процесу, перевірив матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08 серпня 2013 року (а.с. 4 - 5), яке набрало законної сили 29 вересня 2013 року встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками земельних ділянок, що розташовані на території Кам'янської сільської ради Арцизького району Одеської області, площею 5,95 га, кожен. За договорами оренди землі № 422 та № 423 від 26 квітня 2007 року позивачами належні їм земельні ділянки були передані в оренду ПП «АФ Росія - Юг» (а.с. 29 - 32). Строк дії договорів оренди закінчився 26 квітня 2012 року. Зазначені факти в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згаданим рішенням суду витребувано у ПП «АФ Росія - Юг» на користь власників [PERSON] та [PERSON] належні їм земельні ділянки. Як видно з акту прийому-передачі та акту обстеження земельної ділянки від 27 листопада 2013 року (а.с. 6, 7) позивачам їх земельні ділянки передані лише 27 листопада 2013 року. [PERSON] та [PERSON] звертались до відповідача із заявою про відшкодування збитків, завданих незаконним використанням земельних ділянок (а.с. 8). Згідно інформації відділу статистики в Арцизькому районі (а.с. 17, 73) середня урожайність сорго станом на 01 грудня 2013 року становить 38,7 ц з 1 га., середньостатистична собівартість виробництва 1 га сорго у 2013 році по Арцизькому району становила 2 608,75 грн. Відповідно до інформації, наданої суду відповідачем урожайність сорго у 2013 році по ПП «АФ Росія - Юг» склала 42,1 ц/га. Ціна реалізації сорго 1,42 грн. за 1 кг. Прямі затрати на вирощування 1 га сорго становили 5 409,85 грн. Прибуток з обробки землі склав 670,97 грн./га (а.с. 52 - 53, 79 - 80). Згідно з вимогами чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі з позовом про відшкодування збитків та в іншій спосіб відшкодування майнової шкоди. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник майна має право вимагати усунення відповідних перешкод. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є у тому числі доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. За загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду, визначеними ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом відшкодування заподіяних збитків (ст. 152 ЗК України). Згідно з п. д ст. 156 ЗК України підставами відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 156 ЗК України, ст. 1166 ЦК України така шкода відшкодовується у повному обсязі. Розмір шкоди, заподіяної пошкодженням посівів і насаджень при прокладенні шляхів, трубопроводів та проведенні розвідувальних, бурових, будівельних робіт, псуванням і забрудненням сільськогосподарських та інших земель, іншими порушеннями земельного законодавства, визначається з урахуванням витрат на відновлення родючості землі, а також доходів, які власник землі або землекористувач міг би одержати при використанні земельної ділянки і які він не одержав за час до приведення землі у стан, придатний для її використання за цільовим призначенням, або до повернення самовільно зайнятої ділянки. Зокрема, при пошкодженні посівів, самовільному зайнятті ріллі або сінокосінні на користь землекористувача (власника) стягується вартість неодержаних сільськогосподарської продукції чи сіна, обчислена за ринковими цінами, з урахуванням середньої врожайності певної культури в господарстві, за винятком витрат виробництва, пов'язаних зі збиранням урожаю, а також витрат на відновлення якості земель відповідно до їхнього призначення. Якщо замість пошкоджених посівів землекористувач провів у тому ж сезоні повторний посів культур, відшкодуванню підлягають витрати на пересівання (вартість насіння, обробітку землі тощо). Судом з достовірністю було встановлено, що строк дії договорів оренди земельних ділянок, які укладені були між позивачами та відповідачем закінчився 26 квітня 2012 року, отже і земельні ділянки мали бути передані власниками після припинення дії договору. Однак, земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] отримали лише 27 листопада 2013 року, що свідчить про те, що відповідач ПП «АФ Росія - Юг» використовував земельні ділянки позивачів протягом 2012-2013 сільськогосподарських років. Факт використання земельних ділянок у зазначений період також не заперечувався представником відповідача у судовому засіданні. Але з наведеного випливає, що відповідач у справі протягом вказаного періоду земельні ділянки позивачів використовував протиправно, тобто без належних для того правових підстав, що потягло за собою для позивачів відповідні збитки, які полягали у тому, що протягом цього часу позивачі не мали можливості використовувати належні їм земельні ділянки на власний розсуд, не одержували доходів за час тимчасового невикористання земельних ділянок, які могли б реально одержати за звичайних обставин, якби їх право використовувати належне їм майно на власний розсуд, не було порушене. За загальними принципами відповідальності за надання шкоди, підставою для її відшкодування є наявність певних умов в їх сукупності, а саме протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, пряма шкода спричинена цією поведінкою, вина особи та причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Судом встановлено, що відповідач здійснив протиправні дії, які виразилися в незаконному, без достатніх правових підстав, використанні земельних ділянок позивачів після припинення договорів оренди землі і ці дії привели до спричинення позивачам збитків, що виразилися у не одержанні доходів за час тимчасового невикористання земельних ділянок з вини відповідача. Згідно розрахункам, наданим представником позивачів, які перевірені судом, загальна сума шкоди (збитків) за 2013 рік, що завдана кожному з позивачів протиправними діями відповідача становить 20 048,23 грн. Результати вказаного розрахунку відповідачем в судовому засіданні спростовані не були, оспорювання суми шкоди ґрунтувалися лише на усних та письмових запереченнях представника відповідача. Судом не приймаються до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачам сплачувалась орендна плата за використання їх земельних ділянок протягом 2012-2013 сільськогосподарських років та в наявний час відповідач з позивачами розрахувався в повному обсязі, оскільки з моменту припинення договору оренди, тобто з 26 квітня 2012 року, у відповідача відсутні були правові підстави для виконання договорів оренди в частині сплати орендної плати та використання землі позивачів. Таким чином встановленими судом обставинами справи, які підтверджені належними доказами були спростовані доводи представника відповідача про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] та [PERSON], вони залишились безпідставними, нічим не підтверджені та не заслуговують на увагу. Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що протиправне використання відповідачем земельних ділянок позивачів порушило право позивачів на отримання доходів від належного їм майна (земельних ділянок) і ці дії привели до спричинення позивачам збитків. Представник відповідача надані позивачами докази не спростував і жодних дієвих заходів для усунення порушень з боку відповідача застосовано не було. А тому, оскільки протиправна поведінка відповідача порушує права позивачів, їх право підлягає захисту у вказаний ними та передбачений законом спосіб, що свідчить про безумовну наявність підстав для задоволення позовних вимог. Тому, аналізуючи в цілому доводи представника позивачів, а також всі досліджені в судовому засіданні докази по справі, суд приходить до однозначного висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], є законним та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. У зв'язку з задоволенням позову, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору, що сплачена при зверненні до суду, та підтверджені відповідним платіжним документом.

Outcome: approved