Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], в особі представника [PERSON], звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилаються на те, що їм на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. Ювілейна,41 в м.Заставна Чернівецької області. У вказаному будинку, крім них зареєстрований також їх син, відповідач [PERSON], який протягом тривалого часу в ньому не проживає. Вони, як власники будинку, не мають можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності. Вказали, що позовну заяву підтримують, просять її задовольнити, також не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою. однак до суду\~повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат за зазначеною адресою не проживає». З відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС В Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача (а.с.22) видно, що відповідач [PERSON], зареєстрований в [INFO], куди і направлялася судова повістка. Згідно п.4 ч.8\~ст. 128 ЦПК України\~\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 10\~ст. 130 ЦПК України\~якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу зі згоди позивачів та представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши показання свідків [PERSON], [PERSON] суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії ВАМ №661156 від 05.09.2003 року, посвідченого державним нотаріусом алітовською Т.М., зареєстрованого вреєстрі №2049 являються власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Ювілейна,41 в м.Затавна Чернівецької області. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З довідки виконкому Заставнівської міської ради №4436 від 03.10.2018 року та акту обстеження умов проживання від 04.10.2018 року вбачається, що у житловому будинку №41 по вул. Ювілейна,41 м.Заставна Чернівецької області зареєстровані позивачі, а також син [PERSON],[INFO], який в будинку не проживає з квітня 2013 року (а.с.12,13). На сьогоднішній день позивачі [PERSON], [PERSON] не можуть вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у їх домоволодінні, тому просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що з 2013 року [PERSON], який являється сином позивачів в їх будинку не проживає з 2013 року, оскільки перебуває за межами України. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321\~ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком 41, розташованим по вул. Ювілейна в м.Заставна Чернівецької області підлягає до задоволення. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved