Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

позивачі звернулися до Новобузького районного суду Миколаївської області із позовною заявою та уточненням до неї, якою просять суд ухвалити рішення, яким поновити їм строк звернення до суду, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серія ВЕМ № 489643 від 26.12.2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 1508, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 16,67 га, яка розташована в межах території Новоюр'ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що видане [PERSON]; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: серії [NUMBER] від 23.11.2007 року, виданий [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕМ № 489643 від 26.12.2006 року на земельну ділянку площею 16.20 га, розташованої на території Новоюр'ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, серії [NUMBER] від 23.11.2007 року , виданий [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕМ № 489643 від 26.12.2006 року на земельну ділянку площею 0,39 га, розташованої на території Новоюр'ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та серії [NUMBER] від 23.11.2007 року, виданий [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВЕМ № 489643 від 26.12.2006 року на земельну ділянку площею 0,08 га, розташованої на території Новоюр'ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області та витребувати у [PERSON] згадані державні акти. Свої вимоги мотивують тим, що їх бабуся [PERSON] за життя отримала у власність земельну ділянку площею 16,67 га в межах території Новоюр'ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. [INFO] їх бабуся [PERSON] померла. Усе спадкове майно після її смерті успадкувала відповідачка [PERSON], яка є сестрою померлої. А їх батько як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері був усунутий від спадкування, оскільки на момент відкриття спадщини фізично не міг подати заяви про її прийняття, так як ще у 1987 році пішов з дому і не повернувся, з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності. Тривалий час вони сподівалися, що їх батько все ж повернеться додому. Пізніше їх мама [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів з проханням вжити заходів щодо встановлення місця перебування свого чоловіка. В результаті правоохоронними органами було встановлено, що їх батько [PERSON] помер [INFO] та був похований як невідома особа. Таким чином про смерть -2- батька позивачам стало відомо у результаті проведення розшукових дій 23 травня 2016 року, а 26 травня 2016 року їм було видано лікарське свідоцтво про смерть [PERSON], який помер [INFO] у віці 37 років, про що 24 березня 1995 року складено відповідний актовий запис № 1431. Далі з метою отримання свідоцтва про прийняття спадщини за правом представлення після смерті бабці позивачі звернулися до Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області, у чому їм було відмовлено у зв'язку з тим, що таке свідоцтво вже видане відповідачці [PERSON] Крім цього таке свідоцтво, як стверджують позивачі було видано з порушенням, оскільки нотаріусом не встановлено факту родинних відносин померлої [PERSON] та [PERSON], оскільки у їх прізвищах наявні помилки, а саме: дошлюбне прізвище померлої [PERSON] зазначене як «[PERSON]», а не «[PERSON]». А відтак позивачі змушені звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON], [PERSON], подав до суду письмове заперечення на позов, в якому вказує на його необґрунтованості, оскільки на теперішній час вказані земельні ділянки належать відповідачу [PERSON] на праві власності на земельну ділянку на підставі державних актів серії [NUMBER], серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 23.11.2007 року. Наявність розбіжностей у написанні дошлюбного прізвища спадкодавця [PERSON] та спадкоємця [PERSON], на думку представника відповідача, не може бути підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, оскільки таке не спростовує та не позбавляє права [PERSON] на спадкування та фактично позивачі визнають родинність стосунків даних осіб, проте шукають формальні підстави. Крім цього позивачі, будучи повнолітніми особами батька не розшукували, питання щодо його визнання [PERSON] безвісно відсутнім або померлим не порушували перед судом та він таким не визнавався, позивачі були обізнані про прийняття та оформлення спадщини відповідачкою [PERSON] та їх матір - [PERSON], як представник за довіреністю відповідачки, ще й здійснювала оформлення цієї спадщини. Отже, фактично не прийнявши спадщину та не заявивши про таке право, пропустивши строк для її прийняття без поважних причин, який судом ще не визнано як пропущений з поважних причин та додатковий строк їм не встановлений, позивачі вже ставлять вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності. Крім цього представник відповідача за первісним позовом [PERSON], [PERSON], звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, якою просить суд встановити родинні стосунки [PERSON], [INFO], що народилася у с. Садове Володимирівського району Миколаївської області, з [PERSON] померлою [INFO] у с. Новоюр'ївка Новобузького району Миколаївської області (актовий запис про смерть № 3 від 14.02.2006 року) на рівні рідних сестер. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON], [INFO], народилася у с. Садове Володимирівського району Миколаївської області. Батьком позивача [PERSON] є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Втім, у документах, що підтверджують родинні стосунки позивача [PERSON] та його батьків при їх видачі було допущено помилки, у тому числі через переклад з російської мови на українську. Так, в свідоцтві про народження батька позивача вказано на російській мові - [PERSON], в свідоцтві про смерть матері на російській мові зазначено - [PERSON]. У свідоцтві про народження позивача допущено було помилки та позивачку зазначено як [PERSON], [INFO], а датою реєстрації народження заявника вказано 13.11.1936 року, в графі батьки вказано - батько [PERSON], мати [PERSON]. Копія свідоцтва про народження додається. У [PERSON] також була рідна сестра - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO]. [PERSON] двічі перебувала у шлюбі та дівоче прізвище [PERSON] змінювала на «[PERSON]», а згодом - на «[PERSON]». Втім, у свідоцтві про народження [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] на російській мові) було допущено помилки, а саме зазначено [PERSON], -3- [INFO], тоді як померла народилася [INFO], при цьому батьками зазначено - [PERSON] та [PERSON], тоді як прізвище померлої вказано не за батьком як [PERSON], а за матір'ю -[PERSON], що також було вчинено через помилки у написанні та помилки у перекладі. Після померлої [PERSON] [PERSON] успадкувала майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕМ 489643 від 26.12.1006 року за реєстровим номером 1508. Отже, розбіжності в написанні не спростовують родинних стосунків спадкоємця [PERSON] та спадкодавця [PERSON] та очевидним є те, що вони виникли через допущення помилок в перекладі та написанні. На такі розбіжності в написанні імен та прізвищ її та спадкодавця [PERSON] звернула увагу лише після ознайомлення з первісним позовом, оскільки спадщину вона оформлювала через свого представника - [PERSON], яка є рідною матір'ю позивачів за первісним позовом. Отримавши усну консультацію у іншого нотаріуса у м. Кривому Розі [PERSON] було роз яснено, що невеликі розбіжності, якщо вони не ставлять під сумнів родинні стосунки, допускаються. Представник третьої особи, Новобузької державної нотаріальної контори, у судовому засіданні пояснила, що нотаріус при видачі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину за законом діяв чітко у відповідності до норм чинного законодавства, наявність інших спадкоємців після смерті [PERSON] не перевіряв (та і не повинен був), оскільки відповідачка [PERSON] у своїй заяві, поданій до нотаріальної контори вказала про їх відсутність. Крім цього підтвердила, що на момент відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] у позивачів за первісним позовом не було права на спадкування, воно у них виникло лише у 2016 році, після отримання свідоцтва про смерть батька - спадкоємця першої черги після смерті матері. В судовому засіданні позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON], та їх представник [PERSON], уточнені позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та надали пояснення аналогічні тим, що викладені у первісній позовній заяві. Зустрічний позов визнали в повному обсязі та проти його задоволення не заперечують. Просять суд первісний та зустрічний позови задовольнити. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON], [PERSON], позовні вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у зустрічній позовній заяві. Вимоги первісного позову не визнав, вважає його необґрунтованим та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у поданому до суду письмовому запереченні на позов. Просить суд у задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши та проаналізувавши усі докази по справі в їх сукупності, суд вважає первісний та зустрічний позови обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено документально, що [INFO] померла бабуся позивачів за первісним позовом та рідна сестра відповідачки за первісним позовом [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на її майно, яке складалося також і з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 16,67 га, яка розташована на території Новоюр'ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (кадастрові номери [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]). [INFO] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулася її сестра [PERSON] як спадкоємиця за законом другої черги (спадкова справа №206/2006 року), у якій також вказала на відсутність інших спадкоємців. 26 грудня 2006 року державним нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВЕМ № 489643 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 16,67 га, яка розташована у межах території Новоюр'ївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. -4- Статтею 1223 ч.2 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності обставин, які є підставою для звільнення від доказування. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], як спадкоємець першої черги після смерті матері [PERSON], ще у 1987 році з метою уникнення кримінальної відповідальності залишив місце свого постійного проживання, що у [ADDRESS], зник у невідомому напрямку та перебував у розшуку. 16 травня 2016 року до Баштанського ВП ГУ НП в Миколаївській області звернулася мати позивачів за первісним позовом [PERSON] із заявою щодо розшуку свого чоловіка [PERSON] При проведені розшукових заходів було встановлено схожість [PERSON] із невстановленим чоловіком, який помер [INFO] у другій міській лікарні м. Миколаїв, та по речах якого [PERSON] впізнала свого чоловіка [PERSON] Таким чином 26 травня 2016 року позивачами за первісним позовом та їх матір'ю було отримано лікарське свідоцтво про смерть № 474, згідно із яким встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. На підставі такого лікарського свідоцтва 15 червня 2016 року було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER], яким підтверджено той факт, що [PERSON] помер [INFO] у віці 37 років, актовий запис № 1431. Судом встановлено та підтверджено документально, той факт, що позивачі за первісним позовом: [PERSON] та [PERSON] є рідними доньками [PERSON], який помер [INFO]. Отримавши документальне підтвердження смерті свого батька, позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабці [PERSON], на підставі ст. 1266 ч.1 ЦК України, так як їх батько [PERSON], який помер [INFO] був спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON], згідно ст. 1261 ЦК України, та на момент її смерті вже був померлим. Однак нотаріусом Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області позивача за первісним позовом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабці [PERSON], оскільки таке вже видано сестрі померлої [PERSON] як спадкоємиці другої черги. Крім цього, допитана в судовому засіданні як свідок мати позивачів за первісним позовом [PERSON], підтвердила той факт, що її чоловік [PERSON] переховувався від органів внутрішніх справ та перебував у розшуку. Після спливу декількох років його відсутності, вона зверталася до міліції із заявами про встановлення його місця перебування, однак жодних дій з боку міліції не було вчинено. Тільки у 2016 році, коли вона в черговий раз звернулася із письмовою заявою до міліції, їй повідомили, що при проведені розшукових заходів було встановлено схожість [PERSON] із невстановленим чоловіком, який помер [INFO] у другій міській лікарні м. Миколаїв, та по речах якого вона впізнала свого чоловіка [PERSON] Протягом свого життя останній не хворів, тому вона і не припускала, що він міг померти та все чекала на нього та к само як і чекала на нього його мати - померла [PERSON] Також свідок підтвердила, що їй було відомо про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] і що [PERSON] подала заяву про її прийняття, проте вона нічого не могла зробити в той час, оскільки у них із доньками не було відомостей про її чоловіка та батька [PERSON] Сама [PERSON] також знала про існування спадкоємця першої черги після смерті [PERSON], та успадковуючи її майно у вигляді земельної ділянки, вона розуміла, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] являється її син [PERSON] Згідно до ч.2 ст.1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Якщо спадкоємець виражає бажання відмовитися від спадщини, він зобов'язаний подати заяву про відмову від спадщини в строк шість місяців в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Судом не встановлено та сторонами не доведено наявності будь-якої заяви [PERSON] як єдиного спадкоємця першої черги після смерті матері [PERSON] та позивачів як спадкоємців першої черги за правом представлення про відмову від своїх спадкових прав. Таким чином, судом встановлено, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за правом представлення були позивачі: [PERSON] та [PERSON], однак фізично не могли реалізувати свої права на спадкування за правом представлення та подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, оскільки не мали на те юридичної підстави, так як на той момент місце перебування їхнього батька не було відомим, а тим більше не було відомостей про його смерть. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як роз'яснює, п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й з інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Цивільним кодексом України встановлено черговість спадкування за законом та визначено коло спадкоємців, які входять до кожної із черг. Так, позивачі за первісним позов: [PERSON] та [PERSON], в силу ст. 1266 ЦК України, входять до кола спадкоємців першої черги після смерті бабці [PERSON], а відповідачка за первісним позовом [PERSON] входить до кола спадкоємців другої черги, а відтак не мала права на спадкування після смерті [PERSON] Судом критично оцінюється твердження представника відповідача за первісним позовом щодо передчасності позовних вимог позивачів за первісним позовом, а відтак їх безпідставності, оскільки задоволення вимог за первісним позовом аж ніяк не позбавляє позивачів можливості в подальшому звернутися до суду із позовними вимогами про визначення їм додаткового строку для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті бабці [PERSON] за правом представлення. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності до заявлених вимог позивачів за первісним позовом, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, -6- коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи з порушенням її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини їх порушення. Саме на таке застосування відповідних норм вказує Верховний Суд України в постанові від 29.10.2014 р. у справі № 6-152цс14. Позивачам за первісним позовом було відомо про відкриття спадщини після смерті бабці [PERSON], однак з об'єктивних причин вони не могли звернутися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за правом представлення після її смерті, оскільки на той момент їм не було відомо про смерть батька як спадкоємця першої черги після смерті його матері, а відтак і юридичних підстав для такого звернення у них не було. Таким чином, беручи до уваги усе вищевикладене, суд вважає за необхідне поновити позивачам строк звернення до суду за захистом своїх прав як спадкоємців після смерті бабці, та не вбачає підстав для застосування позовної давності у даній справі. З приводу вимог за зустрічним позовом, та згідно положень ст.174 ЦПК України, якою визначено, що в разі визнання позову відповідачем, суд, за наявності законних підстав, постановляє рішення про задоволення позову. Судом в судовому засіданні встановлено факт визнання відповідачами за зустрічним позовом: [PERSON] та [PERSON] вимог зустрічного позову. Крім цього, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], народилася у с. Садове Володимирівського району Миколаївської області, її батьком були [PERSON], а матір'ю - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], у якому було допущено помилки, у тому числі через переклад з російської мови на українську. Так, у свідоцтві про народження батька позивача за зустрічним позовом вказано на російській мові - [PERSON], в свідоцтві про смерть матері на російській мові зазначено - [PERSON]. У свідоцтві про народження позивача допущено помилки та зазначено її як [PERSON], [INFO], а датою реєстрації народження заявника вказано 13.11.1936 року, в графі батьки вказано - батько [PERSON], мати [PERSON]. У позивачки [PERSON] також була рідна сестра - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO]. [PERSON] двічі перебувала у шлюбі та дівоче прізвище [PERSON] (російською мовою [PERSON]) змінювала на «[PERSON]», а згодом - на «[PERSON]», що підтверджується копією рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 31.10.2016 року у справі № 481/1028/16-ц та копією свідоцтва про одруження [NUMBER]. Однак, у свідоцтві про народження [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] на російській мові) було допущено помилки, а саме зазначено [PERSON], [INFO], тоді як померла народилася [INFO], при цьому батьками зазначено - [PERSON] та [PERSON], тоді як прізвище померлої вказано не за батьком як [PERSON], а за матір'ю -[PERSON], що також було вчинено через помилки у написанні та помилки у перекладі. Таким чином, суд, заслухавши думку сторін з приводу заявлених вимог за зустрічним позовом, проаналізувавши усі докази по справі в їх сукупності, що стосуються зустрічного позову, вважає за необхідне його задовольнити та встановити родинні стосунки [PERSON], [INFO], що народилася у с. Садове Володимирівського району Миколаївської області, з [PERSON] померлою [INFO] у с. Новоюр'ївка Новобузького району Миколаївської області (актовий запис про смерть № 3 від -7- 14.02.2006 року) на рівні рідних сестер. За таких встановлених обставин справи, суд вважає причину пропуску позивачами за первісним позовом строку звернення до суду за захистом своїх прав поважною, первісний та зустрічний позови обґрунтованими та такими, які підлягають до задоволення. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved