Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та відшкодування шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Однак у вказаній квартирі протягом тривалого часу всупереч їх волі, проживає відповідач [PERSON]. Відповідач не є власником даної квартири, жодних договорів про право користування даною квартирою з ним вони не укладали, та усної домовленості про таке користування не було. Вони неодноразово намагались отримати доступ до своєї квартири, але відповідач не відчиняв двері. З приводу чого вони направляли вимогу звільнити приміщення та усунути перешкоди у користуванні майном, однак така не виконана. З метою захисту своїх прав та інтересів та для унеможливлення проникнення відповідача у квартиру, [PERSON] змінила замки на вхідних дверях у квартирі [ADDRESS]. Вартість дверей та монтажні роботи згідно замовлення №1786 від 08.06.2016 року становить 7140 гривень. 28.08.2016 року було [PERSON] помічено, що відповідач зламав замок вхідних дверей, самовільно проник у належну позивачів [ADDRESS]. З приводу даної події, вони викликали правників поліції, які допомогли відчинити двері, склали протокол огляду помешкання та ними відповідача було доставлено Франківський ВП. 02.02.2017 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017140080000361 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України. Однак відповідач надалі проживає у вищезгаданій квартирі позбавляє їх можливості повноправно здійснювати свої права власника, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним їх нерухомим майном. Крім цього, через дії відповідача, у них виникла необхідність замінити вхідні двері у квартирі та в подальшому й замок, що потягло за особою витрати у розмірі 8240 грн., з яких 7240 грн.(заміна та встановлення вхідних дверей) та 1100 грн.( заміна та всиновлення замка), які просять стягнути з відповідача у судовому порядку на користь [PERSON]. Крім цього, за час незаконного проживання у квартирі відповідача, він не сплачував рахунки за користування комунальних послуг, що призвело до боргу перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» у розмірі 20137,24 грн., які просять стягнути з відповідача у судовому порядку на користь [PERSON]. Просять позов задоволити. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеному у позові. Просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.223,280,281 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого і не заперечили позивач [PERSON] та представники позивачів. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представників позивачів, дослідивши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS](а.с.10-13). У літку 2016 року відповідач за відсутності позивачів, зламавши замок вхідних дверей, самовільно проник у належну позивачів квартиру [ADDRESS]. З приводу даної події, 02.02.2017 року СВ Франківського ВП ГУНПУ Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017140080000361 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України. Цивільним законодавством України, а саме ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом частини 4 статті 9 та статті 109 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. А тому проживання у спірній квартирі особи без згоди її власника є порушенням права власника, яке, відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунути. В зв'язку з наведеним оскільки відповідач не маючі права власності, володіння та користування житлом, безпідставно, протиправно чинить позивачам перешкоди та обмеження щодо здійснення права власності на вказане житло. Таким чином, відповідач продовжуючи проживати у спірній квартирі, порушує права власності віників цієї квартири і перешкоджають їй у здійсненні права власності, користування власністю і це право позивачів в силу викладених правових положень підлягає судовому захисту. В цей же час, у відповідності до ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самовільно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Виходячи з наведеного, враховуючи ті обставини, що проживання у даній квартирі відповідача створює перешкоди у користуванням житловим приміщенням позивачам, яким у встановленому законом порядку набуто право власності, а тому суд вважає, що позов у частині виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зобов'язання [PERSON] звільнити приміщення квартири [ADDRESS], від особистих речей та зібраних побутових відходів слід задовольнити. Згідно Закону України 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЖК України ьгромадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно за ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі) що належить громадянинові на праві приватної власності встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги». За правилами ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1 Закону України «По теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з п.3 Правил користування тепловою енергію, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 3 жовтня 2007 р. N 1198 споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. На підставі пункту 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг постачальником теплової енергії. Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Зі справи вбачається, що відповідач не є та не був власником квартири [ADDRESS], по якій позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача заборгованість за комунальні послуги, яка виникла за період проживання відповідача у спірній квартирі, тим самим відповідач не будучи власником даної квартири, відповідно до ст.322 ЦК України не зобов'язаний нести витрати по її утриманню. Оскільки відповідач не був власником та споживачем житлово-комунальних послуг, а тому звільнений від сплати даних послуг та те, що чинним законодавством не передбачено стягнення заборгованості за дані послуги, яка виникла за період проживання відповідача у спірній квартирі на користь [PERSON], а тільки можливе за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» у разі звернення з таким позовом до суду. Оскільки вказані послуги надавалися позивачам, а тому вони й мають оплачувати їх вартість. Крім цього, понесенні витрати позивачем [PERSON] щодо заміни вхідних дверей у квартирі та заміни замка дверях у розмірі 8240 грн., тим самим суд вважає, що відповідач, який не власником даної квартири відповідно також не зобов'язаний нести дані витрати, оскільки такі витрати відносяться до утримання даної квартири. Окрім цього, позивачами, їх представниками не було надано доказів суду, щодо понесених витрат у розмірі 1100 грн.( заміна та всиновлення замка) та здійснення заміни через дії відповідача. З таких обставин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача коштів за житлово-комунальні послуги та понесених витрат пов'язаних із заміною дверей та ремонтом замків у квартирі [ADDRESS], в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача витрати по сплаті судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви у розмірі 1280 грн..

Outcome: partial