Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] предявили в суд позов до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, про визнання права власності, а саме, просять визнати за: [PERSON] право власності на ѕ житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами № 314 по вул. Загороди, в селі Настасів Тернопільського району Тернопільської області, Ѕ з яких в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 05 червня 2017 року, а ј (чверть) як члена колишнього колгоспного двору; [PERSON], право власності на ј вказаного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що Ѕ вказаного майна входить до складу спадщини, котра відкрилась після смерті [PERSON], яку вона заповіла [PERSON] На це майно відсутній правовстановлюючий документ, а тому [PERSON] не може оформити на нього своїх спадкових прав, що і змусило його звернутись до суду. Також позивачі просять визнати за кожним із них право власності на ј цього будинковолодіння. Вважають, що таке право у них виникло, як у членів колишнього колгоспного двору, однак розпоряджатись своєю власністю вони не можуть у звязку з відсутністю правового механізму для отримання на нього належних правовстановлюючих документів. Позивачі у судове засідання не зявились. Кожен із них подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначає, що позовні вимоги визнає. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, вважає за необхідне зазначити наступне: як вбачається з довідки № 313 від 12 березня 2018 року, виданої Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння № 314 по вул. Загороди у селі Настасів, Тернопільського району Тернопільської області (далі Будинковолодіння) рахується за [PERSON]. Станом на 01 липня 1990 року це був колгоспний двір, членами якого були: [PERSON], [INFO], (голова двору), [PERSON], [INFO] (його дружина), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (внук). 01 липня 1996 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 037035; актовий запис № 17, здійснений у [PERSON] сільській раді Тернопільського районного відділу ЗАГСу. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входила частка у Будинковолодінні. Будинковолодіння побудоване до 1991 року, що стверджується інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна № 85 від 24 січня 2018 року та відомостями технічного паспорту на це майно. Згідно роз'яснень, наданих у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної [PERSON] України «Про введення в дію Закону України «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. На момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], тобто 01 липня 1996 року, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року (далі ЦК 1963 р.) і саме ним регулюються спірні правовідносини. Отже, оскільки Будинковолодіння побудовано до 15 квітня 1991 року (до введення в дію Закону України «Про власність» (далі Закон), [PERSON], як член колишнього колгоспного двору, набув на нього право власності. Це право збереглося за ним і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію Закону. Статус майна колгоспного двору був врегульований статтями 120-126 ЦК 1963 р. Відповідно до частини 1 ст. 120 ЦК 1963 р. майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно частини 2 ст. 123 ЦК 1963 р. розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Зважаючи на те, що на момент припинення вказаного колгоспного двору, його членами, котрі не втратили право на частку у цьому майні, були четверо чоловік, то [PERSON] належало ј Будинковолодіння, котра і входила до складу спадщини, яка відкрилась після його смерті. Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. (частини 1, 2 ст. 524 ЦК 1963 р.) Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. (пункт 1 ч. 1 ст. 549 ЦК 1963 р.) Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] (свідоцтво про одруження серії ЯС № 511935 від 03 травня 1952 року, актовий запис № 9, здійснений у Грушевській сільській раді ЗАГС), шляхом вступу в управління спадковим майном, однак своїх спадкових прав на це майно не оформила. 05 червня 2017 року [PERSON] помела, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД № 218783 від 06 червня 2017 року, виданого [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (актовий запис № 12). Після її смерті відкрилась спадщина на Ѕ Будинковолодіння, ј з якої, належала їй, як члену колгоспного двору, а інша ј прийнята у спадщину після смерті чоловіка, що уже встановлено судом вище. Це майно [PERSON] заповіла своєму синові [PERSON] (свідоцтво про народження серії ІІ-ЯР № 747356 від 24 квітня 1958 року), про що свідчить копія заповіту від 30 липня 1999 року, посвідченого секретарем Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за № 70. На момент відкриття спадщини, тобто 05 червня 2017 року, діяв і продовжує діяти Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року (далі ЦК України) і саме ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після смерті [PERSON] Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини 2 ст. 1270 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина 1 ст. 1223 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Виконуючи вказану норму права [PERSON] звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], однак у видачі цього документа йому було відмовлено у звязку з тим, що за спадкодавцем не було проведено реєстрацію права власності на Будинковолодіння, про що державним нотаріусом винесено відповідну постанову від 07 березня 2018 року № 616/02-14. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином [PERSON] отримав прав на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] до складу якої входить Ѕ Будинковолодіння, однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оформити на це майно право власності та розпоряджатись ним. Таке порушене право [PERSON] слід захистити шляхом визнання за ним права власності на це майно. Також за ним слід визнати право власності на ј Будинковолодіння, котра належала йому як члену колишнього колгоспного двору. Щодо вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на ј Будинковолодіння, то у їх задоволенні слід відмовити, оскільки ним не надано жодного доказу, а тому не доведено того, що вказане його право оспорюється чи не визнається відповідачем, що, у свою чергу, давало б підстави для застосування судового захисту.

Outcome: partial