Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: розірвати їх шлюб з відповідачем, зареєстрований 27 липня 2013 року; стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень з подальшою індексацією відповідно до закону починаючи з моменту звернення до досягнення дитиною повноліття; Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя сторін не склалося, вони перестали розуміти одне одного, у звязку з цим припинили шлюбні стосунки, зараз сторони не проживають разом, спільне господарство не ведуть. Крім того, відповідач відмовляється у добровольному порядку матеріально допомагати дитині, не зважаючи на те, що він працездатний. У звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки. Позивачка в судове засідання не зявилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає (а.с.31). Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю (а.с.33) . Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в звязку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON] /Башлі/ [PERSON], [INFO] уклали шлюб, який був зареєстрований 27 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області про що складено відповідний актовий запис № 64, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №189573, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області 27 липня 2013 року (а.с. 6). Від даного шлюбу сторони мають одну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №374253, виданим 29 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.9). Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства і не мають наміру їх поновлювати, тому їх сім`я носить виключно формальний характер. Шлюб у сторін перший, майновий спір у них відсутній. З довідки Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області №219 від 31 січня 2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO] разом з дитиною [PERSON], за якою здійснює догляд (а.с.12). Тож, дитина [PERSON] мешкає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідачем не були вказані підстави та не були надані відповідні їм докази, що унеможливлюють стягнення з нього аліментів в розмірі, який вказала позивачка. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON] /Башлі/ [PERSON], [INFO] існує лише формально та може бути розірвано, оскільки ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено розірвання шлюбу, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка в позовній заяві просила після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище «Шаркова». Крім того, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON]. [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно починаючи з 02 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку , встановленому законом , вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квітанції №ПН218 від 31 січня 2018 року вбачається, що позивачкою [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок ( а.с.1). Тож, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 копійок. На підставі викладеного, 110, 112, 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved