Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права на приватизацію житлового приміщення, в якій просили суд визнати за ними право на приватизацію житлового приміщення у квартирі [ADDRESS] . Позивачі свої вимоги мотивують тим, що на підставі ордеру №1087 від 11.08.1977, виданого ЖКП комбінату «Азовсталь» вони оселилися у квартирі, що знаходиться за вищевказаною адресою. [PERSON] є квартиронаймачем з серпня 1977 року. З того ж часу з нею у квартирі зареєстрований її син [PERSON] , окрім часу перебування на дійсній строковій військовій службі з грудня 19925 року по листопад 1994 року. Маючи на меті приватизувати дане житлове приміщення, позивачами були підготовлені всі необхідні документи для приватизації даної квартири, однак, у них відсутня копія ордеру № 1087 про вселення від 11.08.1977. Зазначений ордер знаходився в особовій справі квартиронаймача у ЖКП «Жилищник», але у березні 2005 року згідно з рішенням Маріупольської міської ради №974 від 22.03.2005 ЖКП було ліквідоване та створене нове ЖКП «Жилкомплекс». Після звернення до ЖКП «Жилкомплекс» було встановлено, що при ліквідації ЖКП «Жилищник» до ЖКП «Жилкомплекс» ордери квартиронаймачів не передавалися. Позивачі надали до Центру надання адміністративних послуг пакет документів з питання оформлення свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] та отримали лист про те, що документи знаходяться на розгляді у Департаменті по роботі з активами Маріупольської міської ради. Від управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради надійшов лист, в якому вказано, що за результатами розгляду документів свідоцтво не видане, заявниками не надано копії ордера на жиле приміщення. У зв`язку з вищевикладеним вимушені звернутися до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 травня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання, роз`яснено учасникам справи їх право і строки на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив, письмових заперечень. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 вересня 2020 року задоволено клопотання представника Маріупольської міської ради та позивачів про заміну неналежного відповідача Маріупольської міської ради на належного відповідача - Виконавчий комітет Маріупольської міської ради. Позивачі - [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Від представника відповідача Виконавчого комітету Маріупольської міської ради - Мащенко Д.О. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, за наявними у справі докментами та ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до діючого законодавства. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалися сторони, інших суду не представлено. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та відповідно до них правовідносини. Відповідно до листа Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 18 грудня 2019 року № 26.7.2-79230-26.7.1, адресованого [PERSON] на її звернення до Центру надання адміністративних послуг з питання оформлення свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , за результатами розгляду документів повідомляють наступне. Передача житла у власність громадян передбачена законом України від 19.06.1992 №2482 «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а підготовка та оформлення документів про передачу регулюється Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396. Відповідно до п.18 Положення громадянин подає до органів приватизації, окрім інших документів, копію ордера на жиле приміщення. Заявником до органу приватизації копію ордера не надано. Таким чином свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] буде оформлене департаментом у разі надання повного пакету документів. (а.с.27). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS] , має загальну площу 50,7 кв. м, житлову площу 31,6 кв. м., технічний паспорт виготовлено на ім`я [PERSON] (а.с.16-18). Згідно з особовим рахунком № [NUMBER] , виданим ЖКП «Жилкомплекс», квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] , у квартирі зареєстрований: [PERSON] , 1974 р.н., з 06 вересня 1977 року. (а.с.22). Згідно з карткою прописки [PERSON] 06 вересня 1977 року вибула з адреси: [ADDRESS] , до адреси місця проживання: [ADDRESS] . (а.с.23). Відповідно до поквартирної картки за адресою: [ADDRESS] , квартиронаймачем є [PERSON] , дата реєстрації 06 вересня 1977 року, також зареєстровані: [PERSON] з 02 березня 1982 року, яка померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з 22 листопада 1994 року. (а.с.24). Відповідно до відмітки у паспорті - [PERSON] з 06 вересня 1977 року зареєстрована по [ADDRESS] та [PERSON] зареєстрований за цією ж адресою з 22 листопада 1996 року. (а.с.9-10, 12-14). Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи від 14.05.2020 №14-13.01-0811 та від 05.05.2020 №19-13.01.1078, від 14.05.2020 №14-13.07-0330 наданими Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] , та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Загальна кількість зареєстрованих: 2 осіб. (а.с.19-21). Згідно з довідкою, виданою [PERSON] ЖКП «Жилкомплекс», ордер на квартиру [ADDRESS] відсутній. При передачі документів ЖКП «Жилищник» (за рішенням Маріупольської міської ради №974 від 22 березня 2005 року) ордера передані не були. (а.с.25). У суду відсутні мотиви для відхилення представлених доказів. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання права на користування житловим приміщенням та визнання права на приватизацію житлового приміщення. Щодо порушення прав позивача та ким вони порушені, то суд виходить з наступного. Положеннями статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором. Частиною першою статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України). Відповідно до положень частин першої-третьої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Як вбачається з матеріалів справи, з метою захисту власних житлових прав [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права на приватизацію житлового приміщення. У статті 41 Конституції України вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Складовими права на житло є забезпечення умов з приводу можливості кожного громадянина мати житло і гарантовану непорушність права користування житлом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XXII). Відповідно до статті 1 Закону № 2482-ХХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Приватизація є договором між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири у якій він постійно проживає. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні. Як встановлено статтею 2 Закону № 2482-ХХІІ до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 346 ЦК України установлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. За змістом ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Згідно з п.17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженому наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року, №396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), звертається в орган приватизації. Громадянином до органу приватизації подається, зокрема, ордер про надання жилої площі. Відповідно до ст.ст.51, 58 ЖК, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» розділ IV ст.ст.69-72, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Згідно з ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з положень законодавства, а саме п.18 Положення №396 з урахуванням змісту п.69 постанови №470, сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що відповідно до п.68 постанови №470 ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі. На момент реєстрації позивачів у спірному приміщенні діяли норми Постанови СРСР №677 від 28 серпня 1974 року, якою затверджені «Положення про паспортну систему в СРСР», згідно з п.25 яких для прописки громадянами надаються в тому числі заява у встановленій формі, яка також має містити згоду особи, яка надає житлову площу, для прописки. Отже, прописка в спірному житловому приміщенні позивачів згідно з нормами діючого на той час законодавства, могла відбутись виключно зі згоди особи, яка надала житлову площу. З моменту реєстрації позивачів в спірній квартирі їх право на користування житловим приміщенням ніким, в тому числі відповідачем не оскаржувалось та доказів такого оскарження суду не надано. Із позовними вимогами до суду про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням відповідач не звертався. Враховуючи, що позивачі мешкають в квартирі на законних підставах на умовах найму, зареєстровані в ньому на протязі тривалого часу, позивач [PERSON] являється квартиронаймачем спірного житлового приміщення, суд вважає, що відсутність ордеру не може позбавити їх можливості реалізувати своє право на приватизацію та приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] , [PERSON] права на приватизацію займаного житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Outcome: approved