Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить встановити факт проживання однією сім'єю більше шести років разом з [PERSON]; визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON]; визнати недійсним заповіт, виданий від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], відповідачки по даній справі; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] (колишня - Продольна) в місті Харкові, в порядку спадкування за законом після смерті її сина - [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (колишня - Продольна) в місті Харкові в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали заявлені позовні вимоги. Зазначили, що після смерті чоловіка ([PERSON]О.) [PERSON] залишилася жити у квартирі [ADDRESS] (колишня - Продольна) в місті Харкові разом з свекрухою, [PERSON] З того часу вона самотужки протягом більш ніж шість років доглядала, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу непрацездатній [PERSON], яка через похилий вік ([INFO]) та чисельні тяжкі хвороби була у безпорадному стані. [PERSON] також за свої кошти поховала [PERSON] Тобто вона проживала однією сім'єю більше шести років разом з [PERSON] і тому є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] Також зазначили, що заповіт, виданий від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], є недійсним з огляду на те, що [PERSON] склала даний правочин під впливом помилки щодо обставин, які мали істотне значення: замість двостороннього правочину договору довічного утримання (догляду), нею було складено односторонній правочин заповіт на ім'я [PERSON] Крім того [PERSON] через похилий вік та чисельні тяжкі хвороби перебувала у безпорадному стані, що перешкоджало їй повною мірою усвідомлювати свої дії. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги та підтвердив обставини, на які посилається позивач, надав суду свою заяву про визнання позовних вимог. Надав суду нотаріально завірену копію заяви [PERSON] про визнання позовних вимог, та не заперечував проти того, щоб суд повністю задовольнив позов і всі позовні вимоги. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи та докази надані сторонами, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] (колишня - Продольна) у м. Харкові, а також спадкоємицею за законом після [PERSON], яка померла 05.01.2016 р. З 02 січня 1985 року і донині позивач [PERSON] проживає в [INFO] (колишня - Продольна) у м. Харкові, що підтверджується офіційною реєстрацією (пропискою) місця проживання у її паспорті, довідками з житлово-експлуатаційних організацій про склад сім'ї та реєстрацію, які досліджено судом в процесі розгляду справи. Квартира [ADDRESS] (колишня - Продольна) у м. Харкові, загальною площею 45,3 кв.м., належала чоловіку позивачки - [PERSON], його матері - [PERSON], та самій позивачці на праві спільної сумісної приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1998 р., р.№ 2А-98-155543. 14 червня 2009 року помер чоловік позивачки, [PERSON] 27 січня 2010 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку зазначеної квартири після свого чоловіка. [PERSON] не отримувала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири [ADDRESS] (колишня - Продольна) у м.Харкові після смерті свого сина - [PERSON], однак, оскільки постійно проживала на момент смерті свого сина разом з ним, то фактично прийняла спадщину. Так, відповідно до частини 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Після смерті свого чоловіка позивачка залишилася жити у зазначеній квартирі разом з свекрухою [PERSON] однією сімєю. З того часу позивачка самотужки протягом тривалого часу доглядала, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу непрацездатній [PERSON] [INFO], яка через похилий вік та чисельні тяжкі хвороби була у безпорадному стані. 05 січня 2016 року [PERSON] померла. Поховання свекрухи також здійснювалося за рахунок особистих коштів позивачки. 14 січня 2016 року позивача звернулася до Восьмої харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлої свекрухи, [PERSON], з якою позивачка проживала однією сім'єю більше шести років до часу відкриття спадщини, а саме з 14 червня 2009 року по 05 січня 2016 року. Через деякий час позивачці стало відомо, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] (колишня - Продольна) у м. Харкові є утрудненою у зв`язку з тим, що [PERSON] на ім'я відповідачки [PERSON], [INFO], було складено заповіт. Обставини на які посилається позивач підтверджуються правовстановлюючими документами, довідками з Житлово-комунальної установи про склад сімї та реєстрацію, медичною документацією [PERSON], документами про поховання [PERSON], нотаріальними документами, свідоцтвом про смерть, іншими письмовими документами, що були досліджені судом в процесі розгляду справи, та показаннями свідків, яких було допитано в судовому засіданні та попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. В судовому засіданні у якості свідків були допитані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Допитані свідки підтвердили факт проживання однією сімєю [PERSON] з [PERSON]однією сім'єю більше шести років, а також підтвердили обставини на які посилається позивач у своєму позові. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні, а також відповідач у нотаріально посвідченій письмовій заяві про визнання позовних вимог, підтвердили обставини викладені позивачем в обґрунтування позовних вимог, визнали їх. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд оцінює докази, які були отримані у ході розгляду справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів у справі та пояснень свідків та сторін. Докази, які були надані суду позивачем та визнані відповідачем, повною мірою підтверджують підстави, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Судом встановлено, а також визнано сторонами в судовому засіданні, що вчинення [PERSON] правочину з [PERSON] відбулось під впливом помилки, відповідно до якої [PERSON], перебуваючи в безпорадному стані та вважаючи, що укладає договір довічного утримання, фактично скала заповіт на користь [PERSON] Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення; якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В статті 55 Конституції України, сказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК України). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно ч.1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частина 1 ст. 1222 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1222 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. При подачі позовної заяви позивач [PERSON] сплатила судовий збір в загальній сумі 2298 гривень70 копійок,що підтверджується відповідними квитанціями, які приєднані до матеріалів справи. Вказані судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved