Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Позивачі звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В якому просить суд визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири [ADDRESS], посвідченого 04 липня 2000 року Криворізькою універсальною Товарною Біржею, за реєстраційним №003/330-Н. Ухвалою суду від 20.07.2018 року провадження у справі в частині вимог до відповідача [PERSON] закрито відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України. В обґрунтування пред'явлених вимог позивач вказала, що відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна посвідченого Криворізькою універсальною Товарною Біржею 04 липня 2000 року, зареєстрованого за №003/330-Н, вони стали власником двокімнатної квартири [ADDRESS]. Право власності за вищевказаним договором зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 04 липня 2000 року. Продавцями за вищевказаним договором є відповідачі по справі. Наразі в неї виникла потреба у відчуженні вищевказаної квартири, проте зважаючи на те, що вищевказаний договір купівлі продажу не був посвідчений нотаріально, вона не може продати вказане нерухоме майно. У зв'язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримають в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] 20.07.2017 року до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до канцелярії суду подали заяви в якій просять цивільну справу розглядати за їх відсутністю, не заперечують проти задоволення позовних вимог. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Установлено, що згідно із договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.07.2000 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], що також діяла як законний представник свого неповнолітнього сина [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат загальною площею 46,70 кв.м, в тому числі житловою площею 32,70 кв.м. Вказаний договір був зареєстрований на Криворізькій універсальній Товарній Біржі на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та не підлягає нотаріальному посвідченню (а.с. 3 - копія договору). Згідно реєстраційного посвідчення №3 від 23.08.2000 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації за [PERSON] та [PERSON] записаний в реєстровій книзі №192П (а.с. 4) Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме мано про реєстрацію права власності приватна суспільна власність квартири [ADDRESS] у розмірі 1/1 належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.5) Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна виконали умови договору, передали один одному об'єкт нерухомості та прийняли його. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, оскільки він був укладений на товарній біржі, а згідно із його тексту, такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до абзацу 1 п. 4прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи викладене, до регулювання спірних правовідносин сторін необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР(далі- ЦК УРСР). За положеннями ст.ст.224,225 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі продажу житлового будинку (квартири), передбаченими ст. 227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення угоди. Згідно із ст.153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч. 2ст. 47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно із ч. 2 ст.220ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Наразі правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені в дію ЦК України 2003 року. На час укладення спірної угоди, вимоги щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири, який не було нотаріально посвідчено, як того вимагає ч. 1ст. 227 ЦК УРСР, проте він був зареєстрований Криворізькою універсальною Товарною Біржею та Криворізьким бюро технічної інвентаризації. Відповідно відповіді Головного територіального управління Враховуючи викладене, а також те, що між сторонами відбулося повне виконання договору, всі істотні її умови погоджені, загальних договірних засад та прав і свобод сторін договору не порушують, угода купівлі-продажу фактично відбулася, а сторони всі свої зобов'язання за договором виконали, тому суд вважає необхідним визнати його дійсним, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved