Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, який у подальшому уточнили та в остаточному варіанті, просять визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Іванівської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області від 26.03.1992 року «Про узаконення жилого будинку», яким було вирішено дозволити узаконити жилий будинок, побудований на землях Житомирського відгодівельного радгоспу в [ADDRESS] [PERSON]; визнати ? ідеальну частину житлового будинку під літерою «А» (жилою площею 82,6 кв.м., загальною площею 137,8 кв.м.), житловий будинок під літерою «Б» (загальною площею 102,6 кв.м., жилою площею 38,4 кв.м. без самочинно збудованої прибудови Б-1), сарай під літерою «Л» (площею 45 кв.м.) і гараж під літерою «К» (площею 25,8 кв.м.), та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0670 га, які розташовано по [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON]; визнати за [PERSON], як за дружиною померлого [PERSON] право власності на ? ідеальну частину житлового будинку під літерою «А» (жилою площею 82,6 кв.м., загальною площею 137,8 кв.м.) та на ? ідеальну частину наступних будівель: житлового будинку під літерою «Б» (загальною площею 102,6 кв.м., жилою площею 38,4 кв.м. без самочинно збудованої прибудови Б-1), сарая під літерою «Л» (площею 45 кв.м.) і гаража під літерою «К» (площею 25,8 кв.м.), а також на ? ід. ч. земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0670 га, які розташовано по [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 від ?, що складає 1/12 ідеальну частину житлового будинку під літерою «А» (жилою площею 82,6 кв.м., загальною площею 137,8 кв.м.) та на 1/6 ідеальну частину наступних будівель: житлового будинку під літерою «Б» (загальною площею 102,6 кв.м., жилою площею 38,4 кв.м. без самочинно збудованої прибудови Б-1), сарая під літерою «Л» (площею 45 кв.м.) і гаража під літерою «К» (площею 25,8 кв.м.), а також на 1/6 ід. ч. земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0670 га, які розташовано по [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 від ?, що складає 1/12 ідеальну частину житлового будинку під літерою «А» (жилою площею 82,6 кв.м., загальною площею 137,8 кв.м.) та на 1/6 ідеальну частину наступних будівель: житлового будинку під літерою «Б» (загальною площею 102,6 кв.м., жилою площею 38,4 кв.м. без самочинно збудованої прибудови Б-1), сарая під літерою «Л» (площею 45 кв.м.) і гаража під літерою «К» (площею 25,8 кв.м.), а також на 1/6 ід. ч. земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0670 га, які розташовано по [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON] При цьому посилаються на те, що вони та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], якому на праві власності належала ? частина жилого будинку та земельна ділянка за вищевказаною адресою, які було придбано подружжям в шлюбі. Будинок під літерою «Б» та господарські будівлі були побудовані за кошти і за трудовою участю подружжя і також є їх сумісною власністю, а тому рішення Іванівської сільської ради про узаконення цього будинку відповідачем [PERSON] є незаконним. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 157,4 кв.м., розташований по [ADDRESS], визначений в технічному паспорті літерою «Б» на підставі рішення Виконавчого комітету Іванівської сільської ради «Про узаконення жилого будинку» від 26.03.1992 року. При цьому посилається на те, що йому на підставі вищезазначеного рішення належить на праві власності житловий будинок, який позначений в технічному паспорті під літерою «Б» та вказане право не визнається позивачами. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові і відмовити в задоволенні зустрічного позову. Після перерви позивач [PERSON] не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON], його представник та представник відповідача Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області в судовому засіданні заперечували щодо задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов. В судове засідання третя особа не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.06.1965 року, а [PERSON] та [PERSON] є їх синами. Відповідно до рішення Іванівської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області від 09.07.1991 року закріплено земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства у довічне успадковуване володіння в межах населеного пункту [PERSON] в кількості 0,05 га в [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Іванівської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області «Про узаконення жилого будинку» від 26.03.1992 року №23, узаконено жилий будинок, побудований [PERSON] на ділянці 0,05 га в [ADDRESS]. Рішенням Іванівської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області «Про перехід права володіння земельною ділянкою в зв'язку з переходом права власності на будівлі» від 26.03.1992 року №25, земельну ділянку площею 0,05 га, яка належала [PERSON], передано у довічне успадковуване володіння його сину [PERSON] Відповідно до свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 03.11.1992 року, виданого на підставі рішення виконкому Богунської районної ради народних депутатів №188 від 21.10.1992 року, [PERSON] на праві власності належала ? частини жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради №106 від 22.12.1999 року домоволодіння [ADDRESS] перейменовано в домоволодіння [ADDRESS]. Згідно довідки про технічні показники об'єкту №3441 від 10.06.2015 року, складеної Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, об'єкт нерухомості по [ADDRESS] складається з двох житлових будинків та надвірних будівель. В житловому будинку літ. «А» загальна площа складає 137,8 кв.м., житлова - 82,6 кв.м. В житловому будинку літ. «Б» загальна площа складає 157,4 кв.м., житлова 58,3 кв.м., в тому числі самовільно побудовано прибудову літ. «Б-1» загальною площею 54,8 кв.м., житловою 19,9 кв.м. Житловий будинок літ. «Б» побудовано у 1990 році, і не є самовільним згідно наказу Мінрегіонбуду України №127 від 24.05.2001 року зі змінами. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 29.12.2000 року [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0670 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка була чинною на час набуття майна у власність, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки ? частину жилого будинку та земельну ділянку площею 0,0670 га по [ADDRESS] було набуто подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу і вказане майно є їх спільною сумісною власністю, а тому позивач [PERSON] набула право власності на половину вказаного майна, тобто на ? частину будинку та на ? частину земельної ділянки. Як вбачається з матеріалів справи, в рішенні Виконавчого комітету Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області «Про узаконення жилого будинку» від 26.03.1992 року №23 не зазначено, яку саме будівлю по [ADDRESS] узаконено [PERSON], а тому у суду не має підстав вважати, що саме цей будинок побудований подружжям [PERSON] та [PERSON] Доказів того, що спадкодавець [PERSON], як власник земельної ділянки, заперечував щодо узаконення сином [PERSON] вказаного будинку, позивачами суду не надано. Навпаки, наявність рішення Іванівської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області від 26.03.1992 року №25 про передачу земельної ділянки, яка належала [PERSON] у довічне успадковуване володіння його сину [PERSON] дає суду підстави вважати, що узаконення будинку відбувалося зі згоди спадкодавця. В судовому засіданні позивачами не надано жодних доказів, які б свідчили, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням встановленого законом порядку та поза межами компетенції органу місцевого самоврядування, а тому вимога про визнання вказаного рішення незаконним та його скасування, не підлягає до задоволення. Також слід зазначити, що в рішенні Виконавчого комітету Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області «Про узаконення жилого будинку» від 26.03.1992 року №23 не зазначено про узаконення саме будівлі літера «Б» та не зазначено площі цього будинку. З огляду на наведене, та те, що відповідач [PERSON] не надав суду жодних доказів неможливості оформлення права власності на узаконений будинок у позасудовому, встановленому законом порядку, у суду відсутні підстави для задоволення зустрічного позову, що не позбавляє його права звернутися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулися: його дружина - [PERSON] та сини - [PERSON] та [PERSON] Постановами нотаріуса від 22.12.2016 року [PERSON] та від 06.04.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Відповідно до статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи викладене, спадкоємці за законом першої черги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають право на спадкування в рівних частках кожний спадкового майна, а саме: по 1/12 частині жилого будинку та по 1/6 частині земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель площею 0,0670 га по [ADDRESS]. Жодних будівель та господарських споруд під літерами «А», «Б», «Л», «К» по [ADDRESS] правовстановлюючим документом на ім'я спадкодавця, а саме: свідоцтвом [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 03.11.1992 року, не передбачено, а тому у суду не має підстав для визнання на них права власності в порядку спадкування за спадкоємцями. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, позивачу [PERSON] не було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому він не позбавлений такої можливості, що є підставою для відмови в задоволенні його вимог про визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання ? частини спадкового майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на цю частину, а також на 1/3 частину спадкового майна в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, підлягають до задоволення зі стягненням з відповідача [PERSON] на її користь судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial