Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилаються на те, що вони на підставі свідоцтва про право власності є власниками квартири [ADDRESS]. Власники кв. №2 є відповідачі по справі, квартира яких розташована над їх квартирою та які збудували у дворі незаконну, на їх думку, житлову двоповерхову будову. Будівництво було здійснено на земельній ділянці, де раніше всі мешканці будинку могли вирощувати зелень, квіти, тощо. Також, після цього, відповідачі здійснили самовільне будівництво гаражу, прибудови та надбудови до належної їм квартири, чим порушили їх права, порушили інсоляцію в приміщеннях та діючі будівельні норми. З цього приводу вони стверджують, що зверталися до контролюючих та правоохоронних органів, які встановили, що будівництво відповідачами здійснювалося без дозволу відповідних органів та необхідних документів. Вважають, що всі, допущені відповідачами при будівництві прибудови порушення, створюють для них небезпечні для життя умови проживання та фактично позбавили їх можливості користуватися своїм житлом. Також відповідачі відрізали труби газопостачання, які йшли по будинку з зовнішньої сторони. Вважають, що незаконним діями відповідачів їм було спричинено моральну шкоду, яка виражається в тому, що окрім того, що вони позбавлені можливості користуватися житлом, вини змушені витрачати свій час на відновлення своїх прав. В ході судового розгляду позивачами було подано уточнену позовну заяву від 14.03.2013 року, яка була прийнята судом та за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог. В остаточній редакції позовної заяви від 14.03.2013 року позивачі просять усунути небезпечні для життя умови, зобов'язавши відповідачів : [PERSON], [PERSON], [PERSON], провести демонтаж незаконно побудованого двоповерхового будинку, гаражу, а також надбудови над гаражем і їх за адресою: [ADDRESS] привівши перекриття і дах над їх квартирою в належний стан. Зобов'язати відповідачів відновити трубу газопостачання до їх квартири . Стягнути солідарно у якості відшкодування моральної шкоди по 8333,0 грн. кожному та судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. При цьому позивач [PERSON] пояснила суду, що у належній їй квартирі вона та її донька ніколи не проживали. Чоловік, [PERSON] , єдиний, хто проживав у належній їм квартирі та з 2000 року більше там також не проживає. Дійсно газопостачання до належної їм квартири було припинено в 2000 році за заявою самих позивачів з підстав їх не проживання у квартирі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності і підтримання позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, стверджував про його безпідставність та на вимогу суду надав докази щодо права відповідачів на здійснене будівництво. Представник Інспекції ДАБК у Харківській області у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У раніше поданих запереченнях на позов проти задоволення позову не заперечував. Представник Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник територіальної громади міста Харкова, в особі Харківської міської ради, у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник Головного управління Державної інспекції техногенної безпеки у Харківській області у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У раніше поданих поясненнях проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, що з'явилися, суд приходить до висновку про наступне. Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін щодо здійсненого будівництва та можливого у зв'язку з цим порушення прав позивачів суд вважає за необхідне відмітити наступне. Суд першої інстанції, згідно ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. (ст.ст.10,11, 60 ЦПК України). Звернувшись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю, та зобов'язати відповідачів знести самовільну забудову, позивачі, згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, повинні довести, що мають місце саме ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності на житло Р.№6-06-260903 від 15.06.2006 року, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] ( а.с.5). Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.10.2012 року, складеної ДІМ Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області старшиною міліції Федоровим І.О., листа КП «Жилкомсервіс» №3-12/8138.07-03 від 14.11.2012 року та листа Інспекції ДАБК у Харківській області №7/20-3-406 від 12.11.2012 року вбачається, що відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] над входом до квартири позивачів і приміщенням кухні самовільно було здійснено роботи по благоустрою жилої кімнати (прибудова та надбудова над квартирою позивачів). Також у дворі будинку здійснено будівництво нового двоповерхового житлового будинку ( а.с.13,14,16). Позивачі, з посилання на зазначені листи, стверджують, що здійснене відповідачами будівництво є самовільним, здійсненим з порушенням існуючих будівельних та інших норм і ставить їх права щодо користування належним майном під загрозу порушення та наявним будівництвом створено тим самим небезпечні умови для поживання. Відповідно до частин 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважається будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно частин 3,4,5 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до положень частини 7 вказаної статті суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі за текстом - Постанова) позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Згідно ч.1 п.22 Постанови знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до ч.1, 3-5 п.24 Постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Тобто правила про зобов'язання знести самочинне будівництво, застосовується лише у разі, коли буде встановлено, що самочинне будівництво неможливо привести у стан, який буде відповідати будівельним нормам та правилам, або особа відмовляється вчинити такі дії. Разом з тим, позивачами не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про порушення їхніх прав у зв'язку зі здійсненням відповідачами будівництва. В порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом неодноразово роз'яснювалося позивачу [PERSON] право на заявлення клопотання щодо призначення у справі відповідної судової експертизи на предмет визначення відповідності здійсненого будівництва чинним будівельним та іншим нормам, а також попереджувалося про наслідки не вчинення подібних дій, однак від звернення із таким клопотанням позивач відмовилась, тоді як факт порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (п.23 зазначеної Постанови). Таким чином, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Так, відповідно до технічного висновку про стан будівельних конструкцій і можливості експлуатації самовільно реконструйованих з улаштуванням прибудови та додаткового входу приміщень квартири [ADDRESS] в м. Харкові, виконаного на замовлення позивача ТОВ «НТК Енерго-Тайм» (ліцензія АВ №591993), здійснене будівництво визнане таким, що технічний стан будівельних конструкцій знаходиться в задовільному стані, відповідає вимогам надійності та безпечності в подальшій експлуатації. Суттєвих ознак пошкодження основних конструкцій в межах приміщень квартири на момент обстеження не встановлено. Зовнішній огляд приміщень та фасадів будинку на момент обстеження не виявив наявності ушкоджень і деформацій несучих і огороджуючих конструкцій та відхилень від архітектурно-будівельних норм. Використані при будівництві матеріали та конструктивні елементи мають достатньою міцність і відповідають вимогам будівельних норм по несучій здатності. Ступінь зносу перетинів несучих та огороджуючих конструкцій не перевищує гранично допустимих параметрів. Конструктивні елементи обстежених приміщень не протирічать будівельно-технічним, протипожежним і санітарно-гігієнічним вимогам (а.с.117-132). У ході судового розгляду судом було встановлено, що ні позивач [PERSON], ні її донька [PERSON] ніколи не поживали у належній їм [ADDRESS]. Лише позивач [PERSON] єдиний до 2000 року проживав за вказаною адресою та з цього часу більше там не проживає. Зазначене підтверджується заявою мешканці будинку на ім'я директора КП «Жилкомсервіс» від 12.12.2012 року ( а.с.112) та поясненнями самої [PERSON], які вона надала в судовому засіданні. З дослідженої у судовому засіданні технічної характеристики квартири №5, яка належить відповідачам, було встановлено, що загальна площа квартири складає 131,1 кв.м., житлова - 62,3 кв.м. Квартира не містить жодного збудованого/приєднаного приміщення гаражу, про наявність якого на відстані 50 см. від житлового будинку посилалися позивачі у своєму позові. У в'язку з чим, судом не встановлено порушення відповідачами ДБН 360-92 щодо граничної відстані приміщення гаражу від житлового будинку з підстав відсутності такого ( а.с.114). Також суд критично ставиться до посилань позивачів на порушення відповідачами під час будівництва п. 3,25 зазначеного ДБН в частині недотримання інсоляції і норм освітлення у квартирі позивачів. Такі висновки суду обумовлені тим, що саме по собі посилання позивача на чинне законодавство без надання належних підтверджуючих доказів цьому не є свідченням порушення відповідних прав. Самостійно зробити висновок про можливий негативний вплив прибудови до квартири позивачів на інсоляцію житлових кімнат останніх не можливо у зв'язку з тим, що розрахунок інсоляції у житлових та громадських будівлях не входить до компетенції суду та проводиться проектними організаціями. Таким чином, за відсутністю у суду належних і допустимих доказів немає правових підстав вважати, що відповідачами були порушені будівельні норми і правила, недодержано архітектурні, санітарні, екологічні та протипожежні та інших вимоги і правила, а також зміна окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі споруди, що вплинула на їх міцність і безпечність. За таких обставин, на думку суду, не підлягають задоволенню вимоги позивачів про знесення об'єкту, усунення перешкод, оскільки не доведено порушення їх прав. Щодо можливого порушення прав позивачів у зв'язку зі здійсненням відповідачами будівництва окремого двоповерхового житлового будинку на території земельної ділянки по [ADDRESS] у місті Харкові суд приходить до наступних висновків. На підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові ради №82-80 від 04.12.2007 року було дозволено [PERSON] побудувати двоповерховий будинок по [ADDRESS] ( а.с.106,107-110,111)). Як було встановлено судом та не заперечувалося сторонами, зазначений житловий будинок було збудовано відповідачем [PERSON] на певній відстані від будинку, де розташована квартира позивачів. У підтвердження своїх доводів щодо необхідності знесення цього житлового будинку позивачі зазначають, що земельна ділянка під цим будинком використовувалася всіма сусідами для вирощування плодових кустарників, зелені та квітів. В ході судового розгляду зазначені обставини, на які посилалися позивачі у своєму позові щодо необхідності знесення окремого двоповерхового житлового будинку, свого підтвердження не знайшли. Натомість, судом було встановлено, що земельна ділянка навколо житлового будинку по [ADDRESS] у місті Харкові нікому у користування або у власність не виділась. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Окремою підставою для відмови у задоволенні позову в частині, що стосується здійсненого будівництва суд вважає встановлений в ході судового розгляду факт того, що право власності на реконструйовану позивачами квартиру [ADDRESS] 29.12.2012 року було зареєстровано в КП ХМБТІ. Право власності на новостворений двоповерховий житловий будинок та земельну ділянку під ним станом на 15.07.2009 року та 06.08.2013 року відповідно зареєстровано за відповідачем [PERSON] з присвоєнням нової адреси: [ADDRESS] Вирішуючи питання про можливість задоволення позову в частині зобов'язання відповідачів відновити трубу газопостачання до квартири позивачів, суд приймає до уваги пояснення самої позивача, що газопостачання до належної їм квартири було припинено за їх заявою. Представник відповідачів проти того, що відповідну трубу було демонтовано саме відповідачами, заперечував. Також у своєму позові від 14.03.2013 року позивачі зазначили, що раніше труби на вході в квартиру були відрізані за їхньою заявою. Доказів тому, що відповідну трубу газопостачання до квартири позивачів, після того як її було відрізано за заявою позивачів, було повторно приєднано і після цього демонтовано саме відповідачами, суду надано не було. Таким чином, позов в цій частині задоволенню не підлягає. В ході судового розгляду суд не встановив обставин порушення прав позивачів, тому підстав для відшкодування моральної шкоди не вбачає, оскільки спричинення останньої можливо лише у зв'язку з порушенням прав. Таким чином, в цій частині позову суд також відмовляє у його задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed