Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою, в якій вказує, що співпозивачі є споживачами послуг з газопостачання Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» у м. Авдіївка: [PERSON] за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Влітку 2016 року Авдіївською дільницею Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» співпозивачам було усно повідомлено про донарахування їм заборгованості за послуги з газопостачання за 2015 рік. Співпозивачами до Авдіївської дільниці Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ Донецькоблгаз» було подано заяви щодо надання їм інформації у письмовій формі про суми їх заборгованості за послуги з газопостачання із зазначенням тарифів та відповідних розрахунків такої нарахованої заборгованості, а також щодо надання їм копії відповідного розпорядження/наказу або іншого документа, на підставі якого їм було здійснено перерахунок заборгованості за послуги з газопостачання за 2015 рік.: [PERSON] заяву було подано 31.10.2016р.; -[PERSON] заяву було подано 31.10.2016р.; [PERSON] заяву було подано 03.11.2016р.; -[PERSON] заяву було подано 07.11.2016р.; -[PERSON] заяву було подано 31.10.2016р. У зв'язку із значним порушенням строків надання відповідей на звернення громадян, співпозивачі подали колективне звернення до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини щодо захисту прав громадян та проведення перевірки діяльності відповідача з питання донарахування мешканцям міста Авдіївки заборгованості за послуги з газопостачання за 2015 рік, а також стану та результату розгляду поданих до Авдіївської дільниці Костянтинівського УГГ ПАТ «По газопостачання та газифікації «Донецькоблгаз» заяв співпозивачів. На подане колективне звернення Представником Уповноваженого ВРУ з прав людини з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав на адресу [PERSON] (яка була зазначена у зверненні як зворотня адреса для листування) надано листа №8.3/7-К281190.16-1/05-14 від 20.01.2017р., в якому повідомлено про відкриття провадження та про направлення відповідного запиту до відповідача. Після цього від відповідача на адресу [PERSON] було надано листа №Кол-6- 2/15 від 06.02.2017р. разом із розрахунками заборгованості за послуги за газопостачання для співпозивачів (у листі та розрахунку стосовно [PERSON] за її адресою та за номером особового рахунку помилково зазначено інше ім'я - [PERSON].). Одночасно кожному з співпозивачів також було надіслано письмові відповіді на подані ними заяви від Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (№58 від 14.12.2016р. [PERSON]; №83 від 14.12.2016р. [PERSON]; №147 від 11.01.2017р. [PERSON]; №273 від 23.12.2016р. [PERSON]; №57 від 14.12.2016р. [PERSON].). Відповідно до вказаних листів Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за період з 06.05.2015р. до 31.01.2016р. включно за особовими рахунками споживачів здійснено перерахунок оплати вартості спожитого природного газу з застосуванням норм споживання природного газу: 6, 9 та 18 куб.м., тобто відповідно до норм споживання, які були встановлено постановою Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996р. у редакції до набрання чинності 06.05.2015р. постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015р. При цьому копії або реквізитів відповідного розпорядження/наказу або іншого документа, на підставі якого споживачу було здійснено перерахунок заборгованості за послуги з газопостачання за 2015 рік, співпозивачам надано не було. Вважають, що перерахунок оплати вартості спожитого природного газу з застосуванням норм споживання природного газу: 6, 9 та 18куб.м., за період з 06.05.2015р. до 04.11.2015р. здійснено безпідставно та протиправно з огляду на наступне. Станом на 29.04.2015р. відносини між газопостачальними організаціями, газотранспортними організаціями та громадянами - споживачами газу на час виникнення спірних правовідносин - прийняття спірного наказу, регламентувалися Правилами (надалі Правила) надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999р. зі змінами та доповненнями. Пунктом 11 вказаних Правил визначено, що у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ. Постановою Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996р. «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» було затверджено норми споживання природного газу населенням у разу відсутності газових лічильників: 6, 9 та 18 куб.м. Постановою Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015р. «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі за текстом - постанова КМУ №237), яка набула чинності з 06.05.2015р., було внесено зміни до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996р. вдвічі зменшено норми споживання природного газу (з 6, 9 та 18 куб.м. до 3, 4,5 та 9 куб.м.). Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015р. в адміністративній справі №826/16447/15 (яка у наступному була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р., ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.01.2016р.) визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №237. Згідно з п.1 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або «знання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Як визначено в п.10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі» із змісту ст.162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Визнання акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Ухваливши рішення про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його з цих підстав нечинним, суд у порядку, визначеному ч. 11ст. 171 КАС України, повинен зобов'язати орган, який видав оскаржуваний акт, невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому такий акт було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили. Так, Окружний адміністративний суд м. Києва окремим пунктом резолютивної частини свого рішення від 21.09.2015р. у справі №№826/16447/15, яким було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №237, зобов'язав Кабінет Міністрів України відповідно до положень ч.11 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому такий акт було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Отже, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015р. в адміністративній справі №826/16447/15 застосовано саме порядок визнання нечинним рішення Кабінету Міністрів України, а не скасування його. Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015р. в адміністративній справі №826/16447/15 визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №237, що означає втрату чинності такої постанови КМУ з моменту набрання законної сили судовим рішенням, тобто з 04.11.2015р. з огляду на положення ч.ч.1, 3, 5 ст.254 КАС України, коли проголошено ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р. Також необхідно зазначити, що питання щодо моменту, з якого постанова КМУ №237 є нечинною, розглядалося у судовому порядку окремо та не є спірним. Так, особами, які брали участь у справі №826/16447/15, було подано заяви про роз'яснення постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015р. у справі №826/16447/15 у зв'язку з незрозумілістю для позивачів зазначеної постанови суду в частині моменту у часі, з якого оскаржений нормативно-правовий акт, тобто постанова КМУ №237, є нечинним та незаконним. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2015р. у справі №826/16447/15 було роз'яснено постанову суду від 21.09.2015р., а саме роз'яснено, що постанова КМУ №237 є незаконною та нечинною з моменту її прийняття. Однак зазначена ухвала суду від 27.11.2015р. була скасована за результатом апеляційного оскарження. Так, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016р. (яка набрала законної сили 24.03.2016р. та станом на теперішній час є чинною) у справі №826/16447/15 було скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2015р. про роз'яснення постанови суду від 21.09.2015р. та було відмовлено у задоволенні заяв про роз'яснення такої постанови. У мотивувальній частині ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2016р. зазначено наступне обґрунтування: «Підстави та порядок роз'яснення судових рішень в адміністративному судочинстві визначені в статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України». Так, відповідно до частин першої та другої вказаної статті, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Рішення суду повинно бути зрозумілим. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Підставою для роз'яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз'ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. Згідно резолютивної частини цієї постанови, суд визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» № 237 від 29.04.2015. Згідно п.10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» №7 від 20.05.2013р., із змісту ст.162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень. Статтею 162 КАС України визначено повноваження суду при вирішенні справи, а саме, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. Судовим рішенням, яке заявники просили роз'яснити, задоволено позов шляхом визнання незаконним та нечинним рішення суб'єкта владних повноважень, що відповідає ст.162 КАС України. Отже, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 є зрозумілою, її резолютивна частина викладена чітко та не припускає кілька варіантів тлумачення». Таким чином, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015р.. якою було визнано нечинною постанову КМУ №237, не припускає кілька варіантів тлумачення, а момент, з якого постанова КМУ №237 є нечинною, є чітко визначеним - з моменту набрання законної сили судовим рішенням, тобто з 04.11.2015р. тобто коли за результатом апеляційного оскарження постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015р. проголошено ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р. Отже, в період з 06.05.2015р. до 04.11.2015р. оплата за спожитий природний газ, у разі відсутності газових лічильників, має розраховуватись за нормами відповідно до постанови КМУ №237. Відповідно до п.7 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо ціну продукції визначено неналежним чином. При цьому згідно з п.19 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних погреб. Відповідно до п.п.1, 6 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, у тому числі, на захист своїх прав державою, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно з ч.3 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом; споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно зі ст.ст.3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п.4 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі, відновлення становища, яке існувало до порушення. Перерахунок оплати вартості спожитого природного газу із застосуванням норм споживання природного газу: 6, 9 та 18куб.м., за період з 06.05.2015р. до 04.11.2015р., грубо порушує права співпозивачів як споживачів, оскільки ціну за послуги з газопостачання (яка розраховується з встановлених норм споживання та цін на газ) за вказаний період співпозивачам як споживачам розраховано неналежним чином, в порушення п. 11 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999р. та постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015р. «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», яка набула чинності з 06.05.2015р. та була чинною до дати набрання законної сили рішенням суду, яким було визнано нечинною такою постанову КМУ, тобто до 04.11.2015р. Відновлення становища, яке існувало до порушення, в даному випадку можливе та доцільне саме шляхом скасування перерахунку оплати вартості спожитого природного газу з застосуванням норм споживання природного газу: 6, 9 та 18 куб.м., за період з 06.05.2015р. до 04.11.2015р. та зобов'язання відповідача при визначенні співпозивачам за період з 06.05.2015р. до 04.11.2015р. ціни за послуги з газопостачання керуватися нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників відповідно до постанови КМУ №237: 3, 4,5 та 9 куб.м. Відповідно до ст.109 Цивільного процесуального кодексу України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням. Відповідно до Витягу від 01.02.2013р. з узагальнення Верховним судом України судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.) судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг. Згідно з ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до п.1.2 Положення Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації, затвердженого протоколом Наглядової ради Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» №149 від 10.08.2015р., Костянтинівське управління по газопостачанню та газифікації (код ЄДРПОУ 20316946) за своєю організаційно-правовою формою є Відокремленим структурним підрозділом ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» із правовим статусом суб'єкта без права юридичної особи. Отже, відповідачем визначено саме Публічне акціонерне товариство «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», а не Костянтинівське управління по газопостачанню та газифікації як відокремлений структурний підрозділ та, відповідно, не Авдіївську дільницю Костянтинівського УГГ. Відповідно до ч.1 ст.32 Цивільного процесуального кодексу України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Згідно з ч.2 ст.32 Цивільного процесуального кодексу України участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1)предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2)права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3)предметом спору є однорідні права і обов'язки. У зв'язку з наявністю однієї підстави виникнення прав та обов'язків співвпозивачів (протиправне донарахування відповідачем заборгованості за послуги з газопостачання за період з 06.05.2015р. до 04.11.2015р. з однієї підстави, на яку посилається відповідач у листах), а також у зв'язку з тим, що предметом спору є однорідні права та обов'язки співпозивачів, вбачається обґрунтована доцільність пред'явлення позову спільно кількома позивачами. Відповідно до ч.1 ст.38 Цивільного процесуального кодексу України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Згідно з ч.1 ст.40 Цивільного процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у ст.41 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.40 Цивільного процесуального кодексу України одна й та сама особа не може бути одночасно представником іншої сторони, третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору або беруть участь у справі на другій стороні. Оскільки співпозивачами є особи, які приймають участь у справі на одній стороні, вбачається відсутність обмежень щодо представлення інтересів їх одним представником. Просять суд, задовольнити позовну заяву та здійснити захист прав співпозивачів як споживачів, порушених внаслідок визначення співпозивачам Публічним акціонерним товариством «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» неналежним чином ціни продукції - послуг з газопостачання ([PERSON] за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; [PERSON] за особовим рахунком [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]) - за період з 06.05.2015р. до 04.11.2015р. у зв'язку з перерахунком оплати вартості спожитого природного газу із застосуванням норм споживання природного газу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996р. «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» у редакції до набрання чинності 06.05.2015р. постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015р. «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». Відновити становище, яке існувало до порушення прав співпозивачів, шляхом зобов'язання відповідача скасувати перерахунок оплати вартості спожитого природного газу за особовими рахунками [PERSON] [NUMBER], [PERSON] [NUMBER], [PERSON] [NUMBER], [PERSON] [NUMBER], [PERSON] [NUMBER]) із застосуванням норм споживання природного газу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996р. «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» у редакції до набрання чинності 06.05.2015р. постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015р. «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та зобов'язання відповідача при визначенні позивачеві ціни за послуги з газопостачання у періоді з 06.05.2015р. до 04.11.2015р. керуватися нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, встановленими постановою Кабінету Міністрів України №237 від 29.04.2015р. «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». Представник позивачів в судове засідання не з'явився але надав заяву в якій просив позов розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, суду представив заперечення з яких вбачається, що згідно з вимогами частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» до моменту встановлення лічильників газу його облік здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.11 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999р. №2246 із змінами станом на 02.03.2015р. (остання постанова Кабінету Міністрів України про внесення змін від 02.03.2015р. №74) у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015року №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», яка набула чинності з 06 травня 2015р., було внесено зміни до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996р. №619, якою було вдвічі зменшено норми споживання природного газу. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015року №237. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року К/800/49436/15 постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року залишені без змін. Суть спору та адміністративного позову міського голови [PERSON] до Відповідача полягає у тому, що в резолютивній частині Постанови Окружного адміністративного суду міста Киева від 21.09.2015 №826/16447/15 вказано: «Визнати незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року №237». Тепер постає питання з якого моменту оскаржувана Постанова КМУ від 29 квітня 2015 року №237 втратила чинність. Чи з моменту прийняття Постанови КМУ від 29 квітня 2015 року №237, або з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням, тобто з 04.11.2015 р. (з дати прийняття ухвали Київським апеляційним адміністративним судом). Відповідач вважає, що Постанова КМУ від 29 квітня 2015 року № 237 була визнана незаконною та не чинною з моменту її прийняття із таких підстав: В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року К/800/49436/15 (розгляд касаційної скарги на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 №826/16447/15 ), встановлено: «З огляду на те, що проект регуляторного акту не був у жодний спосіб оприлюднений, за умови відсутності аналізу регуляторного впливу акту та погодження з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, а також зважаючи на порушення відповідачем принципу передбачуваності, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов законного та обґрунтованого висновку, що наведені порушення, допущені Кабінетом Міністрів України під час прийняття спірної постанови, у сукупності є достатньою підставою для визнання її незаконною, не чинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття». Згідно ЦПК України судове рішення повинно бути законними і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Вважаємо, дії ПАТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» перебувають в правовому полі законодавства України. Облік по особовому рахунку [ADDRESS], [NUMBER], [ADDRESS], [NUMBER], [NUMBER] здійснюється Філією Костянтин і вське управління по газопостачанню та газифікації (Авдіївська дільниця), усі первинні документи з приводу нарахування за спожитий природній газ населенням м. Авдіївка знаходяться у вище наведеній філії. Рішеннями Селидівського міського суду Донецької області, Слов'янського міськрайонного суду Донецької області що набрали законної сили за 2016,2017рік (Витяги з реєстру судових рішень в матеріалах справи) вище перелічена правова позиція Відповідача встановлена та доказуванню не підлягає. За період з 06.05.2015р. до 31.01.2016р. (включно) за особовими рахунками споживачів здійснено перерахунок оплати вартості спожитого природного газу з застосуванням норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996р. №619 без змін, внесених постановою КМУ від 29.04.2015р. №237 (яка визнана не чинною з 06.05.2015р.): 6, 9 та 18куб.м. людино/місяць. У своїй роботі ПАТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» керується виключно вищезазначеними постановами Кабінету Міністрів України, які згідно статті 117 Конституції України є обов'язковими до виконання, та Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року, яка згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх органів, підприємств, установ та організацій і підлягає виконанню на всій території України. Наказ №105 від 28.04.2016р. є відповідним розпорядчим документом ПАТ «Донецькоблгаз», що внесений органом, який не наділений владними повноваженнями. Просить суд відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог. Дослідивши подані представником позивачів документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами частини 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» до моменту встановлення лічильників газу його облік здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.11 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999р. №2246 із змінами станом на 02.03.2015р. (остання постанова Кабінету Міністрів України про внесення змін від 02.03.2015р. №74) у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015року №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», яка набула чинності з 06 травня 2015р., було внесено зміни до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996р. №619, якою було вдвічі зменшено норми споживання природного газу. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року, визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015року №237. 28.04.2015року Публічним акціонерним товариством «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» був прийнятий наказ №105 «про коригування нарахування за природний газ для населення у разі відсутності газових лічильників». Відповідно до наказу начальникам управлінь газопостачання та газифікації, зокрема Слов'янського необхідно відкоригувати розрахунки за природний газ з населенням у разі відсутності газових лічильників з 06.05.2015 року по 31.01.2016 року. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва про роз'яснення судового рішення від 27 листопада 2015 року по справі №826/16447/15 роз'яснено, що Постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року №237 є незаконною та не чинною з моменту її прийняття. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року залишені без змін. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.2016р. №203 «Про норми споживання природного газу» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016р. №316, з 1 лютого 2016 року застосовуються норми споживання природного газу, затверджені п.1 цієї постанови. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016р. №203 «Про норми споживання природного газу», яка набула чинності з 24.03.2016р., постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.1996р. №619 визнана такою, що втратила чинність. За період з 06.05.2015р. до 31.01.2016р. за особовими рахунками споживачів здійснено перерахунок оплати вартості спожитого природного газу з застосуванням норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.1996р. №619 без змін, внесених постановою КМУ від 29.04.2015р. №237 (яка визнана не чинною з 06.05.2015р.): 6, 9 та 18куб.м. людино/місяць. Звертаючись до суду з позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] просили суд визнати неправомірними дії відповідача, щодо здійснення коригувань розрахунків за природний газ для населення у разі відсутності газових лічильників, скасувати наказ відповідача №105 від 28.04.2016року та зобов'язати відповідача скасувати нарахування по особовим рахункам. Таким чином, предметом даного судового розгляду є визнання незаконним та скасування відомчого акту про проведення відповідних корегування та розрахунків на природний газ для населення відповідно до постанови КМУ, яка була скасована в судовому порядку. Проте обраний позивачами спосіб захисту порушеного права не відповідає вимогам закону, оскільки захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких провадиться відновлення або визнання порушених або оспорювань прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наданий у ст.16 ЦК України. Отже власник порушеного права за законом може скористатись не будь-яким, а конкретним, передбаченим законом способом захисту свого порушеного права. Судом встановлено, що нормативний акт, який намагаються оскаржити позивачі фактично ні несе для них ні яких правових наслідків, оскільки безпосередньо відповідач після скасування в судовому порядку постанови КМУ №237 від 29 квітня 2015 року повернувся до нарахувань відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996р. №619 до ухвалення нової постанови №203 від 23.03.2016р. Таким чином, оскарження відомчого нормативного акту по нарахуванню розрахунків не передбачене діючим законодавством як спосіб захисту порушеного права, оскільки вказані документи не встановлюють для позивачів будь-яких обов'язків, окрім рекомендації сплатити нараховані збитки, тобто є різновидом претензії, а з позовом про відшкодування нарахованих збитків відповідач до суду не звертався. Враховуючи вищенаведені обставини суд вважає за необхідне відмовити позивачам в задоволенні усіх позовних вимог оскільки вони, не ґрунтуються на законі, не є засобом захисту їх права.

Outcome: dismissed