Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просили визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Як на підставу позовних вимог вказали, що вони є співвласниками квартири в якій крім них зареєстровані їхні діти, онуки та дружина їх сина [PERSON] відповідач у справі. Син з відповідачем більше року разом не проживають та сином до суду подана позовна заява про розірвання шлюбу. Так як відповідач в квартирі не проживає з 31.03.2017, комунальні послуги не сплачує і на прохання в телефонному режимі знятися з реєстраційного обліку відмовляється, вказуючи на відсутність вільного часу, подальша її реєстрація в квартирі порушує їхнє право, яке підлягає захисту в судовому порядку. Ухвалою суду від 02.11.2018 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Від позивачів надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, в який вони просили задовольнити позовні вимоги та проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач про розгляд справи повідомлена неодноразово та належним чином, причини неявки суду не повідомила та відзиву на позовну не надала. За вказаних обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини, суд приходить до наступного. Як вбачається із нотаріального посвідченого договору дарування від 19.05.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 334, позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до довідки ЖКП ММР «Південь» від 21.09.2018 № 6579/д за адресою: [ADDRESS] зареєстровані десять осіб, в т. ч. [PERSON] , що також підтверджується копіює паспорта останньої та відомостями Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 23.10.2018 № 19.02.02.10/13491/18. Факт не проживання з 31.03.2017 відповідача за вказаною адресою підтверджується повідомленням Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області від 03.10.2018 № 18869/57-2018. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачі, як власники квартири, позбавлені можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою їх нерухомого майна зареєстрована відповідач, яка в квартирі не проживає без поважної причини понад один рік та участі в утриманні квартири не приймає, а тому відповідно до вимог статті 405 ЦК України вважається такою втратила право на користування цим житлом. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved