Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що вони із відповідачем не зійшлись характерами, мають кардинально різні погляди на життя, сім'ю, не розуміють один одного, внаслідок чого між ними виникали непорозуміння, часті сварки. Крім того, тривалий час проживають окремо, не підтримують подружніх відносин. Позивачка [PERSON] до початку судового засідання подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі, просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] також подав письмову заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позов визнає, на розлучення згідний. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, та у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Оглянувши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони зареєстрували шлюб 20 червня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1102, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від подружнього життя мають одну дитину: сина [PERSON] - [INFO]. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося через те, що в них різні характери, погляди на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства, вони не розуміють один одного, втратили почуття поваги і любові один до одного, що й призвело до розпаду сім'ї. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім'єю. На протязі тривалого часу сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім'ї. Крім цього, суд враховує інтереси малолітньої дитини сторін, оскільки її повноцінний розвиток та виховання у сім'ї, у якій відсутнє взаєморозуміння та існують постійні конфлікти є неможливим. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Майнового спору сторони не мають. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розлучення позивачка має бажання залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved