Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом та з уточненими позовними вимогами до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» про встановлення фактів, визнання недійсними договору іпотеки та договорів поруки. Свої вимоги поивачі мотивують тим, що 04.09.2007року [PERSON] звернувся до до філії «Слобожанське РУ» ВАТ «Банк« Фінанси та Кредит », де від представників банку дізнався, що він зможе отримати кредитні кошти в сумі 298 000 доларів США, на умовах застави придбаного нежитлового приміщення, оплати річної процентної ставки 11, 5%, терміном повернення кредитних коштів 180 місяців і написав заяву на отримання споживчого кредиту. Проте, після написання заяви представники банку не повідомили [PERSON] про умови кредитування, і не надали йому письмово інформацію: - про найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи, особи кредитодавця; - Про терміни, на які кредит може бути отриманий; - Про цілі, на які кредит може бути використаний; - Про переваги і недоліки пропонованих схем кредитування; - Про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг (у тому числі на користь третіх осіб: страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо), а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту; б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; в) типу процентної ставки (фіксована, плаваюча т.п.) -, г) можливості та умов дострокового повернення кредиту; - Про податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого позичальник може отримати докладну інформацію. Також представники банку не надали інформацію при укладенні кредитного договору про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе позичальник, не надали інформацію про методику, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом і відсотками за користування ним. Позичальник дізнався про можливість повчання кредитних коштів тільки в момент вчинення правочину (тобто підписання кредитного договору № 278/09-ф від 20. 09. 2007р). 20. 09. 2007 між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Банк« Фінанси та Кредит », в особі заступника керуючого філією « Слобожанське РУ »АТ« Банк «Фінанси та Кредит», була здійснена кредитна угода на загальну суму 350 000 доларів США, в результаті якої були підписані два кредитні договори, на умовах: застави нерухомого майна, поруки третіх осіб, сплати річної процентної ставки в розмірі 12,75%, сплати щомісячної комісійної винагороди в розмірі 0, 1075% від суми позики, сплати одноразового комісійної винагороди в розмірі 1% від суми позики, терміном користування засобами - 180 місяців і страхування заставного майна та життя позичальників, у страхових компаніях попередньо визначених банком в односторонньому порядку. Кредитний договір № 277/09-ф від 20. 09. 2007 р., на суму 250 000 доларів США і терміном дії договору до 20. 09. 2022 року, був підписаний між банком і [PERSON]. Кредитний договір № 278/09-ф від 20. 09.2007 р., на суму 100 000 доларів США і терміном дії договору до 20. 09. 2022 року, був підписаний між банком і [PERSON] який є предметом спору. В той же день, між [PERSON], [PERSON] та банком було укладено договір поруки № П-1-278/09-Ф, між [PERSON], [PERSON] та банком договір поруки № П-2-278/09-Ф; між [PERSON], [PERSON] та банком було укладено договір поруки № П-3-278/09-Ф. 20. 09. 2007 року було підписано іпотечний договір між ПП «Автоспрінт», в особі директора Сергєєвої Наталії Миколаївни та банком про передачу в іпотеку нежитлових приміщень підвалу № 66 - 1 -: - 66 - 3, 66 - 5, в будові літ . «А-5», загальною площею - 121, 1 кв. м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1031. 20.09.2007року на підставі вищевказаних договорів згідно із заявою на видачу готівки 20/09 - 1 від 20. 09. 2007 було отримано 100 000 (сто тисяч) доларів США шляхом видачі позичальнику готівки на руки в банку. Однак, 02.06.2008року банком в односторонньому порядку була підвищена річна процентна ставка до 13, 5%, без підписання додаткової угоди. 26. 09. 2008 року було підписано договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 278/09-Ф від 20. 09. 2007 між [PERSON] та банком. 01.11.2008 р. банком в односторонньому порядку була підвищена річна процентна ставка до 17,5%, без підписання додаткової угоди. Після підписання договору [PERSON] неодноразово звертався до представників банку із заявами про надання докладного економічного обгрунтування річної процентної ставки, обгрунтування оплати щомісячної комісійної винагороди за надання кредитних ресурсів і разової комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій та просив роз'яснити, якими нормами права керувалися представники банку при: підписанні кредитного договору, без проведення переддоговірної роботи з позичальником; складанні кредитного договору, умови якого містять порушення вимог ЦК України, нормативних документів Національного Банку України, інших актів цивільного законодавства. Однак ,до теперішнього часу всі заяви позичальника залишаються без відповіді, що унеможливлює надання до суду доказів, що підтверджують порушення, допущені представниками банку, як при проведенні переддоговірної роботи, так і при виконанні взятих на себе зобов'язань. Позивач [PERSON] вважає, що представниками банку були порушені вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п. 2.1 Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007г. «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту« (далі Правила), відповідно до яких банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, вказавши найменування і місцезнаходження банку; можливу суму кредиту; термін, на який кредит може бути отриманий; мета, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки; переваги і недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі в інтересах третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів; варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяг; можливість та умови дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством. Також, у відповідності з п. 2. 4 цих Правил, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вказаною вище інформацією. А відповідно до п. 3. 8 Правил, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити позичальника, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе позичальник; надати інформацію про методику, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом і відсотками за користування ним. Таким чином, в порушення вимог діючого законодавства перед укладенням кредитного договору, службовці банку, не провели переддоговірну роботу з позичальником і не надали повну та об'єктивну інформацію про кінцеву сукупну вартість кредиту, для здійснення ним свідомого вибору схеми кредитування. До того ж в Главі IV Узагальнення судової практики розгляду цивільних які виникають з кредитних правовідносин акцентується увага на тому, що: «... згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті або їх еквівалент. Ст. 47 і 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується ». А значить, викладені обставини вказують на те, що при не повідомленні чи неналежному повідомленні позичальника: з умовами кредитування до підписання Договору, і про його (позичальник] відповідальності за валютним ризикам в період дії кредитного договору, повноважні представники банку поклали відповідальність за всіма ризиками кредитування, в рамках підписаного договору, на себе. Відповідно до глави 1 кредитного договору, «Кредитні ресурси» - грошові кошти банку, які підлягають видачі позичальникові у розмірі, який не перевищує суму, зазначену п. 2.1. цього договору і на умовах, обумовлених в цьому договорі. «Щомісячна комісійна винагорода» - комісійна винагорода за надання Кредитних ресурсів, що сплачується позичальником щомісячно банку в розмірі, встановленому п. 4. 7. Цього договору. Відповідно до п. 2. 1.кредитного договору, банк надає позичальникові в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності, Кредитні ресурси в сумі 100 000 доларів США 00 центів з оплатою процентної ставки 12, 75% відсотків річних. Відповідно до п. 3. 1 кредитного договору, видача Кредитних ресурсів за цим договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком. Відповідно до п. 4. 7. Договору, позичальник щомісяця, в термін з « 01» по « 10» число кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів у розмірі 542 грн. 88 коп. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок № [NUMBER]. Зазначене в цьому пункті договору комісійна винагорода банку сплачується позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов'язань по поверненню отриманих Кредитних ресурсів. Відповідно до п. 7. 9. Договору, позичальник платить банку комісійну винагороду за розрахунково - касове обслуговування при проведенні кредитних операцій у розмірі 5 050 грн. 00 коп. (Одноразово). Комісія сплачується позичальником у момент укладення цього договору на рахунок № [NUMBER]. Отже, умовами Договору встановлено, що надання кредиту є разовою операцією, яка полягає у видачі Кредитних ресурсів і проводиться банком на підставі письмової заяви позичальника. Тому, обов'язок банку надати Кредитні ресурси, обов'язок банку видати Кредитні ресурси і обов'язок банку провести одноразове розрахунково-касове обслуговування позичальника при здійсненні кредитної операції не можуть розглядатися, як різні зобов'язання банку, оскільки спрямовані на здійснення однієї операції, яку виконує банк в межах, взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а саме - надання в тимчасове користування коштів. Відповідно до ч. 1 п.1.11 Постанови Правління НБУ № 279 від 06.07.2000 року, «Про затвердження Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків», банки зобов'язані розробити та затвердити за рішенням відповідного органу банку внутрішньобанківське положення про порядок проведення кредитних операцій та методику проведення оцінки фінансового стану позичальника (контрагента банку). Відсутність або ненадання даних документів для ознайомлення, вважається підставою для негативних висновків щодо якості активів та управління банку. Відповідно до п. 3. 6 Правил, банки не мають право встановлювати платежі які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку або які робить банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. А так, як у кредитному договорі: надання Кредитних ресурсів, видача Кредитних ресурсів та проведення одноразового розрахунково-касового обслуговування при здійсненні кредитних операцій, визначаються, як окремі дії банку, за виконання яких, банк встановлює оплату окремо за кожну дію, а позичальник оплачує окремо, кожну таку дію, то це вказує на те, що службовці банку, зобов'язали [PERSON] здійснити оплату однієї проведеної операції, видачу готівкових валютних коштів, фактично три рази: - шляхом сплати річної процентної ставки за користування кредитними коштами (п. 2.1 Договору); - шляхом сплати щомісячної комісії за надання кредитних коштів (п. 4.7 Договору); - Шляхом сплати комісії за одноразове розрахунково-касове обслуговування позичальника при здійсненні кредитних операцій (п. 7.9 Договору). А значить за допомогою зобов'язань, щодо комісійної винагороди, зазначених у Договорі, повноважні представники банку, занизили значення показників істотних умов Договору (реальної (ефективної) процентної ставки), тобто ввели [PERSON] в оману щодо ціни кредитних ресурсів, абсолютного значення подорожчання кредиту і кінцевої загальної суми кредиту, яку він сплатив б банку, проводячи оплату встановленими в Договорі розмірами щомісячних платежів в певній кількості таких платежів. Підтвердженням зазначеного факту є: лист, в якому сказано, що розробленого внутрішньобанківського «Положення про порядок проведення кредитних операцій» в структурі ПАТ «Банк« Фінанси та Кредит », - немає, і що в рамках Договору, банк не здійснював операцій за дорученням позичальника. А викладене в листі, економічне обгрунтування реальної (ефективної) процентної ставки за Договором вказує на те, що співробітники банку не враховують витрати пов'язані з оформленням та обслуговуванням кредитної угоди при формуванні річної процентної ставки. Хоча відповідно до п. 3. 2. Гл. 3 розд. 2 Постанови Правління НБУ № 255 від 18.06.2003 року «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України», для розрахунку ефективної ставки відсотка визначаються потоки грошових коштів з урахуванням усіх умов договору за фінансовим інструментам. У тому числі включаються всі комісії та інші, оплачені або отримані сторонами суми, що є невід'ємною частиною доходу (витрат) фінансового інструменту. Відповідно до комісійного експертного економічного дослідження № 4872 то 14. 05. 2012 кредитного договору № 278/09-ф від 20.09.2007 року, яке проведене в Харківському НДІ судових експертиз ім. професора М.С. Бокаріуса, встановлено, що ефективна процентна ставка за договором складає 15, 67%, що на 2, 92% більше ніж встановлена ??в кредитному договорі, реальна процентна ставка становить 17, 25%, що на 4, 5% більше ніж встановлена ??в кредитному договорі і подорожчання кредитних коштів за кредитним договором становить 102 758 (сто дві тисячі сімсот п'ятьдесят вісім) грн. 40 коп., що в доларовому еквіваленті становить - 20 348 (двадцять тисяч триста сорок вісім) доларів США 20 центів. А з урахуванням умов викладених в договорі про внесення змін до кредитного договору № 278/09-Ф від 20. 09. 2007 р. і додатки 1 (нова редакція) подорожчання кредиту становить - 32 599 (тридцять дві тисячі п'ятсот дев'яносто дев'ять) доларів США 64 цента. На підставі вищенаведеного, [PERSON] вважає, що службовці банку, перед вчиненням кредитної угоди не надали йому всебічну, повну і об'єктивну інформацію про кінцеву сукупну вартість кредиту, для здійснення ним свідомого вибору схеми кредитування. Під час укладення кредитного договору, скориставшись його необізнаністю, ввели його в оману щодо реальної річної процентної ставки і ціни кредиту, за допомогою встановлення комісійних платежів за дії, які банк здійснює у своїх інтересах і на власну користь, що в свою чергу сприяло подорожчання кредитних коштів і спонукало його дати згоду на вчинення кредитної угоди, на яку в іншому випадку він би не погодився. Також [PERSON] вважає, що при укладенні кредитного договору з ним повноважні представники банку здійснили нечесну підприємницьку практику, яка заборонена законом, а значить, укладений між ВАТ «Банк« Фінанси та Кредит» в особі філії« Слобожанське РУ »АТ« Банк «Фінанси та Кредит» та ним, кредитний договір № 278/09 - ф від 20. 09.200р., є нікчемним, з причини прямої вказівки на недійсність угоди в ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач вважає, що нікчемність (недійсність) основного зобов'язання тягне за собою недійсність правочину щодо його забезпечення. І тому договору поруки та іпотечний договір, які були укладені у забезпечення Договорі, є недійсними з моменту вчинення і не тягнуть за собою юридичних наслідків. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з,явилась,надала суду заяву про підтримання позовних вимог та просила розглядати справу за її відсутністю. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні, оскільки обставини на які посилається позивач були предметом розгляду у Київському районому суді м.Харкова та відповідно до цього є судове рішення яке набрало чинності та яким відмовлено позивачеві у задоволенні позову про визнання кредитних договорів недійсними. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 05.10.2010року [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», 3-ті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватне підприємство «Автоспринт» про визнання угод недійсними. Підставами звернення до суду з даними вимогами позивач зазначив порушення банком при укладанні кредитного договору та договорів поруки вимог діючого законодавства, а саме: не повідомлення його про умови кредитування, не проведення з ним працівниками банку переддоговірної роботи, не надання йому письмової інформації, яке передбачена законом, підвищення банком в односторонньому порядку річної відстокової ставки, не попередження його про валютні ризики при виконання зобов*язань за кредитним договором та здійснення працівниками банку нечесної підприємницької практики. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.02.2012року в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», 3-ті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], приватне підприємство «Автоспринт» про визнання угод недійсними було відмовлено в повному обсязі. Вищезазначеним рішенням була надана правова оцінка вимогам позивача за цих підстав з які вказані в даному позові та за тими ж обставинами та відмовлено в задоволенні позову у зв*язку з його безпідставністю. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.05.2012року рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.02.2012року було змінено в частині порядку стягнення судових витрат, в іншій частині рішення залишено без змін. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави та предмет позову, який було подано позивачами до Дзержинського районного суду м. Харкова є тими ж самими, що і при зверненні позивача [PERSON] до Київського районного суду м. Харкова, в задоволенні яких було відмовлено. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В своїй позовній заяві позивачі зазначають, що підставами про визнання договорів поруки та іпотечного договору недійсними є нікчемність кредитного договору у зв,язку з порушення банком при його укладанні вимог діючого законодавства, а саме: не повідомлення [PERSON] про умови кредитування, не проведення з ним працівниками банку переддоговірної роботи, не надання йому письмової інформації, яке передбачена законом, підвищення банком в односторонньому порядку річної відстокової ставки, не попередження його про валютні ризики при виконання зобов*язань за кредитним договором та здійснення працівниками банку нечесної підприємницької практики. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб ,поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. Оскільки договори поруки та іпотеки, які оспорюються позивачем, укладені між сторонами на підставі укладеного між банком та [PERSON] кредитного договору № 27809-ф від 20.09.2007року, який в установленому законом порядку не визнаний недійсним, та за цими ж підставами та з цього ж предмету є судове рішення, яке набрало чинності й яким відмовлено в задоволенні позову про визнання договору недійсним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивачам за їх безпідставністю. Інших правових підстав, які вказують на недійсність договорів поруки та іпотечного договору позивачі в судовому засіданні не заявляли, тому спір розглянуто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed