Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.10.2021 року до досягнення дітьми повнолітня, а також просить стягувати аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.10.2021 року та до закінчення дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.\~ Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що їх спільні з відповідачем діти проживають разом з нею, в позасудовому порядку домовленості щодо надання аліментів на утримання спільних дітей з відповідачем не досягнуто, тому вона змушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судовому засіданні адвокат Гербей А.А., який діє в інтересах позивача [PERSON] \~ позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що позивач самостійно здійснює виховання дітей, які повністю знаходяться на її утриманні. На даний час повнолітня дитини [PERSON] навчається на денній формі навчання, через що позбавлена можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, дитина навчається в університеті на платній основі, відповідач добровільно матеріальної допомоги дітям не надає, спілкується з дітьми рідко.\~ В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця, щодо аліментів на утримання повнолітньої дитини\~ [PERSON] , відповідач пояснив, що не має можливості надавати матеріальну допомогу на її утримання, оскільки він працює у ТОВ «Мітвіркунг» на посаді електромеханіка торгівельного та холодильного устаткування та отримує щомісячну заробітну плату у розмірі 5071,00 грн. Вказана заробітна плата є єдиним його заробітком. Також, на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, які є пенсіонерами та з якими він разом проживає, оскільки вони постійно потребують його допомоги. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 липня 2020 року було розірвано.\~\~ Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] .\~ Станом на теперішній час спільні діти сторін проживають разом з позивачкою [PERSON] , що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні та підтверджується довідкою №1480 від 17.09.2021 року, яка видана виконавчим комітетом Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.\~ Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні спору суд має виходити з положень\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. 1\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1\~статті 182 СК України\~зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідність до\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , він за законом зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання. Положеннями\~ст.199 СК України\~передбачено, що якщо повнолітні дочка, син які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тобто право на утримання аліментів на повнолітню дитину виникає тільки за певних необхідних умов. Першої умовою є те, що повнолітня донька, син у віці від 18 років до 23 років має навчатися, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а другою умовою є фінансова спроможність батьків надавати допомогу на утримання. У разі настання таких обставин, утримання повнолітніх дітей на період їх навчання до 23 років є для батьків саме обов`язком. Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка навчається на другому курсі природничо-економічного факультету, денної форми навчання Кам`янець-Подільського національного університету імені Івана Огієнка на бюджетній формі навчання. Позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний та у змозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини у встановленому законом розмірі. Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частиною 1\~статті 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує обставини, зазначені у статті 182 СК України, зокрема, наявність у відповідача на утриманні непрацездатних батьків, відсутність доходів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем, та приходить до висновку, що відповідач [PERSON] фактично спроможний надавати допомогу на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , та повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі Ѕ частини усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 07.10.2021 року до закінчення повнолітньою [PERSON] , [INFO] , навчання, тобто до [INFO] , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а з 01.07.2024 року до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; потім з 04.08 2026 року до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей, суд враховує матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму визначений для утримання дитини відповідного віку, стан здоров`я позивача, відповідача, стан здоров`я дітей, той факт, що відповідач спроможний сплачувати на утримання дітей аліменти в такому розмірі. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, оскільки стороною позивача не надано суду доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України, якою передбачені вимоги щодо допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial