Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, визнання договору міни недійсним, визнання особи такою, що втратила право власності, посилаючись на наступне. Позивачка є власницею ? частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 23.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідачці належить 3/6 частини вказаного будинку згідно довідки КП «БТІ м. Донецька» на підставі договору обміну, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] На земельній ділянці розташовано будинок літ. А-1, загальною площею 66,9 кв.м. 66,9 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., літня кухня - літ. Б, тамбур літ-б, сараї літ. В-1, уборна - літ. Л, душ - літ. К. Позивачка зазначає, що дарувальник за договором дарування від 23.07.2003 року - [PERSON] сам побудував всі споруди та будівлі на території земельної ділянки, а саме, в 2003 році: літ А-1, а, а1, а2, а3 (в літ А-1 збільшена житлова площа на 19,7 кв.м., сені - літ. а, а1, а2, веранда - літ. а3, літня кухня - літ. Б, тамбур - літ. б). за життя [PERSON] узаконив самовільні будівлі та перепланування, але в 2003 році, коли оформлялись документи, не було вказано, що вони йому належить. Крім того, позивачка зазначає, що ? частина домоволодіння [ADDRESS], яка належала іншим співвласникам, була зруйнована, тому що вони там не проживали та не заямалися ремонтом та обслуговуванням квартири №2. Під впливом часу та погодних умов квартира була зруйнована, але в 2009 році зруйнована частина будинку по невідомим позивачці підставам була по обміну придбана відповідачкою. Позивачка вважає, що дії щодо обміну зруйнованої неіснуючої частини будинку [ADDRESS] було зроблено з порушенням закону та вважає, що необхідно визнати право власності на будівлі, які побудував [PERSON] за нею та визначити, що доля відповідачки зменшилась за рахунок цих будівель. Просила визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS], літ. А-1, загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., літня кухня- літ. Б, тамбур літ-б, сараї літ. В-1, уборна - літ. Л, душ - літ. К, на літ А-1 збільшену житлову площу на 19,7 кв.м., сені - літ. а, а1, а2, веранда - літ. а3, літня кухня - літ. Б, тамбур - літ. б; визнати договір міни з [PERSON] недійсним на підставі того, що вона придбала зруйновану неіснуючу частину будинку [ADDRESS]; визнати [PERSON] такою, що втратила право власності на 3/6 частини будинку [ADDRESS] у зв'язку зі знищенням її частини будинку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Просила позов задовольнити. Представники відповідачки в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Просили відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представників відповідачки, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. Позивачка [PERSON] є власницею ? частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 23.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 10). Відповідачка [PERSON] є власницею 3/6 частини будинку [ADDRESS] на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 23.04.2009 року (а.с. 19-21). У той же час, статтею 715 ЦК України встановлено, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачка посилається на те, що договір міни, укладений відповідачкою 23.04.2009 року, згідно якого нею було набуто право власності на 3/6 частини спірного будинку, має бути визнаний недійсним у зв'язку з тим, що на момент укладання правочину предмет договору (частина будинку) був фактично знищений. У той же час, статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Однак, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається законних підстав для визнання вказаного договору міни недійсним. Позивачкою не надано суду жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування своїх вимог щодо визнання договору недійсним. Отже, позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право власності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] володіє належним їй майном, а саме, 3/6 частиною будинку [ADDRESS] на законних підставах. Згідно ст. 321 ЦК України право власності ж непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином, вимоги про визнання особи такою, що втратила право власності є такими, що не засновані на законі. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У той же час, суд не вбачає законних підстав для визнання за позивачкою права власності на будинок [ADDRESS]. Право власності відповідачки на 3/6 частини вказаного будинку є непорушним та не припинено ані в судовому, ані в іншому законному порядку. Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок також є безпідставними та неправомірними. Правових підстав для їх задоволення у суду немає. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, визнання договору міни недійсним, визнання особи такою, що втратила право власності - відмовити повністю. Справу розглянуто в межах заявлених позивачкою позовних вимог з урахуванням обраного нею способу захисту права. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed