Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що вони є співвласниками будинку [ADDRESS] . Зазначають, що відповідач є їхнім сином. Даний будинок був придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2003 року та зареєстрований в реєстрі за № 13166 та належить їм на праві власності по Ѕ частці. На даний час в вказаному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Відповідач в 2017 році добровільно виселився з будинку та по даний час в будинку не проживає, його особисті речі в будинку відсутні. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований у житловому приміщенні позивачі сплачують додаткові кошти за комунальні послуги та позбавлені можливості оформити субсидію по сплаті комунальних платежів, обмежені у праві розпорядження майном. Позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . Ухвалою від 17.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 22.08.2019 року клопотання позивача задоволено, витребувано з Чернівецького комунального бюро технічної інвентаризації відомості щодо права власності на будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачі [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в ньому, обґрунтовуючи позовні вимоги доводами, викладеними в позовній заві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у поданій заяві позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, місце та час слухання справи повідомлений належним чином відповідно до положень ст.ст. 128-131 ЦПК України. Свідок [PERSON] пояснила суду, що відповідач її колишній зять, вона проживає поруч з позивачами [PERSON] , [PERSON] Зазначила, що їй відомо про те, що [PERSON] більше року не проживає за адресою будинку [ADDRESS] , де проживають позивачі. У відповідача є інша сім`я, він проживає фактично за іншою адресою. Свідок показала, що вона часто приходить в будинок до позивачів, бачила, що відповідач там не проживає, його речі в будинку відсутні. Позивачі не перешкоджали [PERSON] у проживанні в будинку. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , показання свідка, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] є співвласниками по Ѕ частці житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.12.2003 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №2337863 від 18.12.2003 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181940201 від 23.09.2019 (а.с. 9, 10, 50). З довідки КЖРЕП №5 від 01.07.2019 року встановлено, що у вищезазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). З акту КЖРЕП 5 від 01.07.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] , однак фактично за вказаною адресою відповідач не проживає з 2017 року (а.с.14). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на даний момент дійсно зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але фактично з 2017 року в зазначеному будинку не проживає. На даний час позивачі [PERSON] , [PERSON] , які є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] не можуть вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у їх домоволодінні. Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів [PERSON] , [PERSON] та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні та розпорядженні житловим приміщенням та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно ст.141ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved