Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу, на підтвердження чого зазначила, що з 28 квітня 1995 року перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Шлюб реєстрували в Дунаєвецькому районному відділі реєстрації актів громадянського стану, про що зроблено відповідний актовий запис №40. Від спільного проживання неповнолітніх дітей немає. Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, та те, що відповідач не дбав про збереження та матеріальне забезпечення сім'ї, що привело до того, що припинили подружні відносини та ведення спільного господарства. А тому, просить суд шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] до судового засідання подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, оскільки сім'я розпалась остаточно, збереження сім'ї суперечить її інтересам, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] до судового засідання також подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнає, оскільки збереження подружніх відносин з позивачкою суперечить його інтересам. Суд, дослідивши матеріали справи та заяви сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення, а розгляд справи слід провести в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України - без фіксації технічними засобами. Судом встановлено, що 28 квітня 1995 року сторони зареєстрували шлюб в Дунаєвецькому районному відділі реєстрації актів громадянського стану, про що було зроблено відповідний актовий запис №40, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ №283050. Від спільного проживання неповнолітніх дітей немає. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки, миритися не бажають, на розірванні шлюбу наполягають, вказуючи, що сім'я розпалась остаточно, що підтвердили в поданих заявах. Відповідно до ст. 112 СК України суд при розірванні шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу, дійсно суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення і вимоги позову є обґрунтованими, а тому задовольняє позов. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved