Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернулися до суду з позовом до [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , третя особа: товарна біржа «Центральна одеська біржа», місцезнаходження: м.Одеса, вул. Жуковського, 38. про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №3153 від 15.08.1997 року, а саме квартири під [ADDRESS], яка складається з двох кімнат житловою площею 26,3 кв.м., загальною площею 42,0 кв.м., корисною площею 41,4 кв.м., що укладений між сторонами на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під реєстраційним номером № 3153 від 15 серпня 1997 року, а також зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 239 пр-стр. 26-р. № 343 від 11 вересня 1997 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позову позивачі зазначають, що 15.08.1997 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» було укладено договір купівлі-продажу № 3153, відповідно до умов якого [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] купили в рівних частках квартиру [ADDRESS]. Позивачі за квартиру сплатили 7072 грн. та прийняли її шляхом проживання в квартирі та реєстрацією. Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу сторонами повністю виконані, тому договір може бути визнаний дійсним. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року вказану позовну заяву [PERSON] , [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача - адвокат Сучілова І.В . в судове засідання не з`явилася, надавши до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, при цьому не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не надали. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280-281 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 серпня 1997 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №3153, відповідно до умов якого член біржі [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] купили в рівних частках квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат житловою площею 26,3 кв.м., загальною площею 42,0 кв.м., корисною площею 41,4 кв.м. Згідно п. 3 Договору продаж здійснено за 7072 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання договору. Зазначений договір 11 вересня 1997 року зареєстровано Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 239 пр-стр. 26-р. № 343. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (замовник [PERSON].), квартира складається з двох кімнат житловою площею 26,3 кв.м., загальною площею 42,0 кв.м. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 153 ЦК Української РСР, було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3153, що укладений 15 серпня 1997 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа», відповідно до умов якого член біржі [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] купили в рівних частках квартиру [ADDRESS], яка складається з двох кімнат житловою площею 26,3 кв.м., загальною площею 42,0 кв.м., корисною площею 41,4 кв.м., підлягає визнанню дійсним. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України, у тому числі ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст.ст. 1, 3, 4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Суд вважає, що позивачі позбавлені, з урахуванням наведених причин, розпорядитися належним їм майном, таким чином цей спір підлягає розгляду судом, а за результатами такого розгляду встановлено, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved