Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] , [PERSON] , їхня донька [PERSON] та онук [PERSON] проживають в кімнаті [ADDRESS] на праві користування житлом, що підтверджується наявними документами. У позові вказують, що мають на меті приватизувати вказану кімнату. Кімнати [ADDRESS] та [ADDRESS] були надані позивачу [PERSON] на підставі ордеру та розпорядження №2 від 15.02.1992 року, оскільки останній працював на Полтавському електромеханічному заводу «Електромотор». У кімнатах [ADDRESS] та [ADDRESS] даного гуртожитку [PERSON] постійно проживає з 15.02.1992 року, дружина [PERSON] з 30.03.1993 року, дочка [PERSON] з дати народження - з [INFO] , та онук [PERSON] з дати народження - з [INFO] року. Проте, згідно відмітки в паспортах [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] було здійснено реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , але з невідомих причин не було вказано кімнати, в якій вони проживають. З метою покращення житлових умов, позивачами було об`єднано кімнати. Позивачі мають намір реалізувати своє право на приватизацію кімнати у гуртожитку. Оскільки більше 25 років зареєстровані в ній і фактично проживають. Відсутність документального підтвердження факту проживання на законних підставах та реєстрації у конкретній кімнаті гуртожитку є перешкодою для реалізації законних прав позивачів. 09.04.2020 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представником відповідача Управлінням майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради 29.04.2020 року надано відзив, у якому зазначено, що право на приватизацію - це закріплене, визнане та гарантоване чинним законодавством України право громадян. Однак, для його реалізації особа має подати до уповноваженого органу всі необхідні документи, які в тому числі, підтверджують її право користування житловим приміщенням на правових підставах та факт проживання в гуртожитку протягом тривалого часу (більше 5 років). Відповідач у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду . Третя особа комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна дільниця №2», пояснень по суті справи не надавали. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Державне підприємство Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» було перетворено в Відкрите акціонерне товариство відповідно до Закону України «Про приватизацію державних підприємств», згідно Наказу Фонду державного майна України №30-АТ від 11.05.1994 року та перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Електромотор» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року, та згідно протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «Електромотор» №34 від 28.11.2017 року, останнє було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Електромотор». 01.11.1998 року ВАТ «Електромотор» передав на баланс Дочірнього підприємства «Електромотор-побут» ВАТ «Електромотор» гуртожиток в м. Полтаві, по вул. Київське Шосе 58 (нинішня назва вул. шосе Київське). Згідно рішення двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19.02.2019 року даний гуртожиток по [ADDRESS] було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави. Згідно рішення позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12.07.2019 року надано дозвіл мешканцям гуртожитку на приватизацію кімнат в гуртожитку по [ADDRESS] . Наданим правом на приватизацію займаної кімнати та згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п`яти років). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що кімнати [ADDRESS] та [ADDRESS] були надані позивачу [PERSON] на підставі розпорядження №2 від 15.02.1992 року, оскільки останній працював на Полтавському електромеханічному заводу «Електромотор» ливарником, що підтверджується копією розпорядження. Відповідно до довідки від 30.05.2020 року за №87 про склад сім`ї, виданої Дочірнім підприємством «Електромотр-побут» уповноваженому наймачу житлового приміщення гуртожитку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою зареєстровані [PERSON] з 15.02.1992 року, [PERSON] з 30.03.1993 року, [PERSON] з дати народження - з 27.02.1993 року, [PERSON] з дати народження - з 21.06.2014 року. Довідкою ПрАТ «Електромотор» від 07.06.2018 року за № 07/715 щодо надання дублікату ордеру, який був підставою для вселення [PERSON] в кімнату [ADDRESS] в гуртожиток за адресою : [ADDRESS] , від 15.02.1992 року, було повідомлено позивача [PERSON] про неможливість видати дублікат ордеру у зв`язку з тим, що ордер видано Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор», а книги обліку таких ордерів у зв`язку з реорганізацією підприємства у правонаступника ПрАТ «Електромотор» в архівах не збереглися. Відповідно до технічного паспорту позивачі використовують для проживання кімнату [ADDRESS] , яка складається з коридору (1) площею 4,3 кв. м, санвузолу (2) площею 3,6 кв.м, шафи (3) площею 0,6 кв.м., кімнати (4) площею 11,1 кв.м, кімнати (5) площею 11,4 кв. м., коридору (6) площею 3,5 кв.м., загальною площею 34,5 кв. м, житловою площею 22,5 кв.м., допоміжною площею 12,0 кв.м. Отже, [PERSON] з 15.02.1992 року, [PERSON] з 30.03.1993 року, [PERSON] з 27.02.1993 року, [PERSON] з 21.06.2014 року постійно проживають в кімнаті [ADDRESS] на праві користування житлом, що підтверджується наявними документами. Пунктом 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з п. п. 5, 6 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Статтею 127 ЖК України визначено поняття гуртожиток, якою передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Для гуртожитків надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Доказами того, що позивачі правомірно і тривалий час проживають в гуртожитку та користуються визначеною кімнатою [ADDRESS] ) є квитанції про сплачені рахунки за житлово-комунальні послуги вибірково за період проживання у вказаній кімнаті, технічний паспорт на кімнату в гуртожитку. Позивачі в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Але станом на теперішній час у позивачів виникають труднощі в реалізації їх житлових прав на вказану кімнату в гуртожитку, пов`язані із встановленням факту проживання на правових підставах та визнанням за ними права користування вказаним жилим приміщенням в гуртожитку на законних підставах, та щодо можливої приватизації житла у подальшому. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 16 ЦК України визначає, що одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Отже, на підставі оцінки встановлених фактичних обставин та аналізу наведених норм матеріального права суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання за позивачами права користування жилим приміщенням в гуртожитку на законних підставах. Без встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням на законних підставах позивачі не зможуть реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved