Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) у зв»язку з несплатою аліментів посилаючись на те, що вони з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. народження на утримання якого з відповідача [PERSON] рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.04.12р. стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.03.12р. і до його повноліття, але відповідач нерегулярно та не в повному обсязі сплачував аліменти, що призвело до заборгованості на 01.03.14р. 7 289,13 грн. Стаття 196 СК України передбачає право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Згідно розрахунку розмір пені складає 27 663,33 грн. 14.04.14р. позивачкою було подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог у зв»язку з неточностями в розрахунку до суми 27 312,21 грн., а 17.11.14р. подано клопотання про збільшення розміру позовних вимог до 28 283,70 грн. у зв»язку з отриманням уточненої довідки-розрахунку боргу по аліментах від 31.10.14р. Ухвалою суду від 06.05.14р. третьою особою, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача було залучено ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги заяви з підстав, що викладені в ній. Представник позивачки пояснив, що з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона на утримання неповнолітнього сина і виконавчий лист знаходиться на виконанні в ВДВС Дніпровського РУЮ м.Херсона. Згідно довідки борг по виплаті аліментів станом на 01.03.14р. склав 7 298,12 грн. З неї вбачається, що аліменти платились нерегулярно і не в повному обсязі. Згідно довідки зроблено розрахунок пені. Цей розрахунок уточнювався у зв»язку з тим, що за виписками з банку було уточнено всі сплачені відповідачем суми аліментів та отримано довідку-розрахунок від 31.10.14р. Просять стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів в сумі 28 283,70 грн. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги пояснивши, що [PERSON] лише в червні місяці 2012 року отримав лист з ВДВС Дніпровського РУЮ м.Херсона і, з»явившись туди, довідався про існування заочного рішення суду про стягнення аліментів. Тому він спочатку аліменти не сплачував. Крім того, аліменти до сплати нараховані в більшому розмірі, ніж встановлено рішенням суду у зв»язку з чим [PERSON] подано скаргу на дії державного виконавця - нараховано виходячи з мінімального розміру заробітної плати, хоча повинно нараховуватись 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, бо відповідач не працює. Причиною несплати аліментів є те, що [PERSON] не має постійної роботи тому аліменти виплачувались нерегулярно і різними сумами. Відповідач [PERSON] в судове засідання будучи належним чином повідомленим не з»явився жодного разу, заяви про відкладення судового розгляду не надав. Представник третьої особи в судове засідання будучи належним чином повідомленим не з»явився жодного разу, заяви про відкладення судового розгляду не надав. Вислухавши позивачку та її представника, представника відповідача, дослідивши подані матеріали суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З пояснень та наданих документів в судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона 19.04.12р. з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.03.12р. і до повноліття дитини 03 березня 2026 року. Виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду, перебуває на виконанні ВДВС Дніпровського РУЮ м.Херсона. Довідка-розрахунок, видана позивачці [PERSON], підтверджує, що на момент звернення до суду за відповідачем існує заборгованість по виплаті аліментів, вони сплачувались нерегулярно та не в повному обсязі. За останньою довідкою від 31.10.14р. борг на 01.03.14р. складає 6 420,19 грн. Відповідно до ч 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.06 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Представник відповідача посилалась на неправильне визначення державним виконавцем розміру аліментів, що підлягали виплаті. У зв»язку з цим [PERSON] було подано скаргу на дії державного виконавця спочатку на ім»я начальника ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні, а потім до Дніпровського районного суду м.Херсона. Однак, в задоволенні скарги [PERSON] було відмовлено, ухвала суду набрала законної сили. Сторонами по справі направлялися суду виписки з банку, дублікати квитанцій для підтвердження доводів та заперечень по сумі заборгованості по виплаті аліментів. Однак, згідно ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем а у разі спору - судом. До суду з питання визначення заборгованості сторони з позовом не звертались. Виходячи з викладеного суд приймає до уваги довідку-розрахунок, яка була видана 31.10.14р. ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні і ніким не була оспорена. Представник відповідача вказувала, що [PERSON] дізнався про необхідність виплати аліментів лише в червні 2012р., бо приймалось заочне рішення суду. В матеріалах справи дійсно знаходиться копія заочного рішення, але з його з місту вбачається, що відповідач [PERSON] про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Тобто, [PERSON] було відомо, що до нього пред»явлено вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина і про свій обов»язок платити аліменти. Рішення набрало законної сили, не було оскаржене у встановленому законом порядку. Про те, що рішення суду не було отримано відповідачем, в судовому засіданні не зазначалося. Тому суд вважає доводи щодо відсутності вини [PERSON] в несплаті аліментів до червня 2012 року неприйнятними. Суд враховує позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про те, що законодавець не ставить право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в залежність від того, чи існувала така заборгованість на час звернення до суду з такою вимогою, чи від відкриття виконавчого провадження у справі, а також від виклику боржника до виконавчої служби і попередження його про наявність заборгованості (справа № 6-6063 ск13). Як на поважну причину невиплати аліментів вказується відсутність постійного місця роботи у відповідача. Однак закон не відносить її до числа поважних причин, які визначені в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.06р. «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Тобто, суд вважає доведеною вину [PERSON] в невиплаті аліментів. На підтвердження заперечень відповідачем та його представником не було подано ніяких доказів. Тобто, пеня підлягає стягненню з відповідача. На думку суду розрахунок пені, який подано позивачкою по справі, не зовсім відповідає правовим позиціям, що викладені в Постанові Верховного Суду України від 11.09.13р. Згідно довідки - розрахунку від 31.10.14р. з березня по липень 2012р. включно позивачка аліменти не отримувала. В серпні 2012р. [PERSON] сплатив 540 грн. Вказана сума закрила заборгованість за березень 2012р. Тому пеня за березень 2012р. повинна нараховуватись з 01.04.12р. по 31.08.12р.- 378,30х153=578,80 грн. За квітень 2012р. борг 471,51 гр-на. Пеня розраховується з 01.05.12р. по 31.08.12р., поскільки в серпні 2012р. платіж закрив борг березня і 161,70 грн. перейшло на квітень 2012р.: 471,51х1%х123=579,96 грн.; 471,51-161,70=309,81 гр-на,; 309,81х1%х30=92,94 грн. (за період з 01.09.12р. по 31.09.12р., бо у вересні 2012р. боржник доплатив 360,96 грн. і закрив борг квітня). За травень 2012р. борг 471,51 гр-на. Пеня на цю суму нараховується з 01.06.12р. по 31.09.12р.-471,51х1%х122=575,24 грн. У вересні боржник закрив борг квітня та 51,15 коп. перейшло на травень: 471,51-51,15=420,36 грн.х1%х31=130,31 грн. (період з 01.10.12р. по 31.10.12р., бо у жовтні було сплачено 200 грн.). 420,36-200=220,36х1%х30=66,11 грн. (з 01.11.12р. по 30.11.12р. бо в листопаді було сплачено 150,48 грн.). 220,36-150,48=69,88 грн.х1%х31=21,66 грн. (з 01.11.12р. по 31.12.12р., коли боржник сплатив у грудні 150,48 грн.). І так за кожен місяць з урахуванням суми несплати, періоду та кількості днів до сплати певної суми заборгованості за які нараховується пеня. Таким чином, виходячи з даного розрахунку, сума пені за період, який було розраховано позивачкою до дня подачі позову-17.03.14р. складає 28 189,95 грн. Суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів-ст.11 ЦПК України. На підстави зменшення неустойки вказує стаття 551 ЦК України та ст.196 СК України. Суд вважає за можливе дещо зменшити розмір пені враховуючи наявність на утриманні відповідача малолітньої дитини в другій сім»ї, виплату, хоча і нерегулярну і не в повному обсязі аліментів за період 2012р.-початок 2014р., відсутність постійного місця роботи. Разом з тим відповідач є працездатною особою, має іншу сім»ю, яку утримує, тому зобов»язаний вживати заходи для належного утримання неповнолітнього сина [PERSON] згідно рішення суду.

Outcome: partial