Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 19.09.2013 року звернулися в суд із позовною заявою до відповідачів - [PERSON] та [PERSON], уточненою 27.05.2014 року у ході судового розгляду справи, в якій просять визнати за ними право спільної часткової власності - по 1/6 частині кожній на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року та після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування уточнених позовних вимог посилаються на те, що їх батьки за життя володіли вказаним вище житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, який збудували у 1962 році за час перебування у зареєстрованому шлюбі і на який свідоцтво про право власності не видавалось, відповідне право за ними не реєструвалось, хоча про факт забудови у відповідності до вимог діючого на той час законодавства було внесено до погосподарського обліку і існують інші правовстановлюючі документи з вказаного приводу. Спершу помер їх батько [PERSON] - а саме [INFO] року, згодом померла і матір [PERSON] - [INFO] року. Заповіту ані батько [PERSON], ані матір [PERSON] не складали. Спадкоємцями після смерті обох батьків за законом є вони та їх брати - відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах - по 1/6 кожному. Інших спадкоємців після смерті батька та після смерті матері за законом першої черги на даний час уже немає. Таким чином вони та відповідачі є єдиними спадкоємцями прав на спірне домоволодіння, що залишились після смерті батьків, однак оформити право спільної часткової власності на таке вони не можуть у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно і необхідністю у зв'язку з цим звертатися до суду. Зазначають, що вони всі, у тому числі і відповідачі у встановленому порядку прийняли спадщину після смерті батьків, так як фактично вступили в управлінні та володіння майном спадкодавців - батька та матері. З огляду на вказане, а також через невизнання одним із відповідачів - братом [PERSON] їх прав на спадкування після смерті батьків через наявність заповіту бабці [PERSON] нібито на це ж домоволодіння, вони були змушені звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом, не претендуючи при цьому на частки у спадковому майні після смерті батька та матері - по 1/6 частині кожного з братів - відповідачів. У свою чергу один із відповідачів за первісним позовом - [PERSON], не визнаючи первісних позовних вимог своїх сестер [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], 12.02.2014 року звернувся в суд із зустрічною позовною заявою до них та брата [PERSON], двічі уточненою 15.08.2014 року та 06.11.2014 року у ході судового розгляду справи, в якій просить визнати його таким, що прийняв спадщину за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, встановити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] за бабцею [PERSON], яка померла [INFO] року та визнати за ним право власності на вказане домоволодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті бабці [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування уточнених зустрічних позовних вимог посилається на те, що [INFO] року померла їх бабця [PERSON], яка за життя розпорядилася своїм майном на випадок смерті, а саме 27.12.1996 року склала у сільській раді заповіт у його користь. Заповіт до дня смерті бабці не змінювався і не скасовувався у встановленому порядку. Він прийняв спадщину як після смерті батьків, так і після смерті бабці, оскільки також вступив в управління та володіння спадковим майном. Разом з тим, спірний житловий будинок належав бабці [PERSON], а не був збудований батьками [PERSON] та [PERSON], які лише проживали у ньому і допомагали бабці вести господарство. Такий житловий будинок був повернутий бабці, коли та повернулася з Омської області і була реабілітована. Всі сестри та брат добровільно відмовились від прийняття спадщини після смерті бабці за заповітом у його користь, а тому не можуть претендувати на спірне нерухоме майно. Разом з тим вони вводять в оману суд щодо будівництва спірного домоволодіння батьками, а не бабцею, у зв'язку з чим, на його думку, існує необхідність встановлення саме за покійною бабцею права власності на таке нерухоме майно і вже потім слід ставити питання про його успадкування після смерті останньої. З огляду на вказане, а також через невизнання всіма сестрами та братом його прав на спадкування після смерті бабці, він був змушений звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним зустрічним позовом. Ухвалою суду від 14.03.2014 року (том 1, а. с. 152) зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з участю третьої особи - Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області про визнання особи такою, що прийняла спадщину за законом, встановлення права власності на житловий будинок за померлою особою та визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], з участю третьої особи - Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області про визнання права спільної часткової власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом. У подальшому проводився їх спільний розгляд. Позивачі за первісним позовом і відповідачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також їх належним чином уповноважена представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у первісній позовній заяві (том 1, а. с. 3-5), заяві про уточнення первісних позовних вимог (том 1, а. с. 208-209), надали пояснення, аналогічні наведеним у вказаному позові та уточненні до нього. Проти вимог зустрічної позовної заяви заперечили повністю з підстав, наведених у письмовому запереченні на зустрічну позовну заяву від 30.04.2014 року (том 1, а. с. 191) та додатково надали пояснення, згідно з якими будинок, яким володіла їх бабця і будинок, який збудували їх батьки за час перебування у шлюбі - два різні будинки, хоча й рахувалися за одним господарством - по [ADDRESS] Брат [PERSON] дійсно за заповітом успадкував будинок бабці, який одразу ж розібрав, так як той у подальшому був непридатним для проживання та використання, а будинок, який збудували батьки, є новим і придатним для проживання, вони всі - шестеро дітей вправі успадкувати його у рівних частинах. Тому вони, незалежно від своїх братів, які не ставлять питання про право на свою частку, вправі успадкувати свої частки у такому майні і вільно ними розпоряджатись у подальшому. Просили відмовити у задоволенні зустрічного позову у зв'язку з його безпідставністю. Відповідач за первісним та зустрічним позовами [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог не заперечував, вважає їх підставними та обґрунтованими, а проти зустрічних позовних вимог заперечив у повному обсязі з тих-же підстав, що і їх сестри - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], просив у такому відмовити. Відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом [PERSON], а також його належним чином уповноважені представники - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві (том 1, а. с. 116-120), заявах про уточнення зустрічного позову (том 2, а. с. 1, 80), надали пояснення, аналогічні наведеним у вказаному позові та уточненні до нього. Проти вимог первісного позову заперечили у повному обсязі та надали пояснення, а один із представників - [PERSON] надала пояснення, будучи допитаною у якості свідка, згідно з якими спірне домоволодіння належало бабці [PERSON], яке їй було передане після її реабілітації і повернення з Омської області, куди вона свого часу була вивезена. Твердження іншого брата та всіх сестер про те, що існували два житлові будинки під одним номером вважають надуманими, так як насправді був лише один житловий будинок, а ще один був нічим іншим, як хлів і у ньому ніхто те проживав. Відповідно, коли [PERSON] успадкував спірне домоволодіння за заповітом після смерті бабці, то одразу ж цей хлів розібрав, так як той уже частково сам впав, а він лише привів подвір'я у порядок. Вказали, що лише [PERSON] та його сім'я доглядали до дня смерті за бабцею, а всі інші внуки відмовились це робити, тому бабця за життя і склала заповіт у його користь. Ще ствердили, що всі інші внуки не претендували на обов'язкову частку після смерті бабці у спадку, а тому не можуть ставити вимоги про частку у спірному будинок оволодінні у порядку спадкування. Подали суду клопотання від 27.05.2014 року (том 1, а. с. 207, 227), в якому просили застосувати до первісних позовних вимог загальну позовну давність. Відтак, просили у задоволенні первісного позову відмовити у тому числі і у зв'язку із спливом позовної давності. Належним чином уповноважений представник третьої особи Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області, у підпорядкування якої входить і с. Тернавка, - сільський голова Годзінець Я.Ф. у судовому засіданні первісні проти задоволення первісних позовних вимог не заперечував, вважав їх підставними та обґрунтованими, а проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив повністю, посилаючись на їх безпідставність та надуманість. Додатково надав пояснення, згідно з якими насправді за домогосподарством згідно погосподарського обліку у сілкій раді рахувалося два житлових будинки, один з яких побудований ще до 1918 року, а інший - у період з 1959 по 1962 роки, який і був збудований батьками сторін у справі. Всі вони прийняли спадщину після смерті батьків, так як фактично вступили в управління та володіння спадковим майном спершу після смерті батька, а потім і після смерті матері, а тому повинні спадкувати по 1/6 частині спірного домоволодіння кожен, як всі діти. Що стосується заповіту, який склала бабця [PERSON] у користь одного із внуків - [PERSON], то такий, хоча і складений у встановленому порядку, є законним, однак бабця за життя не володіла спірним домоволодінням, а фактично заповіла старий житловий будинок, який у подальшому був розібраний внуком [PERSON]. Відтак, спадкування у даному випадку за заповітом не може мати місця. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх належно уповноважених представників, пояснення належно уповноваженого представника третьої особи у справі, заслухавши покази свідків у справі, давши належну оцінку доказам, зібраним у справі та оглянувши оригінали документів, копії яких долучені до матеріалів справи, прийшов до висновку, що підстав для застосування позовної давності до первісних позовних вимог у справі немає, спір підлягає розгляду по суті, а у задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити у повному обсязі у зв'язку з їх безпідставністю, у задоволенні зустрічних позовних вимог також слід відмовити у повному обсязі у зв'язку з їх безпідставністю, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції Львівської області 07.09.2010 року (том 1, а. с. 7), батьком останньої є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON]. серії [NUMBER] виданого Славським рай бюро ЗАГС Львівської області 17.02.1959 року (том 1, а. с. 10), батьком останньої є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON]. серії [NUMBER] виданого Лавочненською сільською радою Стрийського райбюро ЗАГСУ Львівської області 16.04.1963 року (том 1, а. с. 13), батьком останньої є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого Лавочненською сільською радою Стрийського рай бюро ЗАГСУ Львівської області 22.09.1973 року (том 1, а. с. 16), батьком останньої є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданого Лавочненською сільською радою Стрийського райбюро ЗАГСУ Львівської області 22.03.1965 року (том 2, а. с. 59), батьком останнього є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно довідки, виданої 30.07.2013 року виконавчим комітетом Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області за вих. № 600 (том 1, а. с. 23), померлий [PERSON] та померла [PERSON] до дня смерті проживали у [ADDRESS] У судовому засіданні встановлено, що батько позивачів за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - [PERSON], після смерті якого позивачі за первісним позовом мають намір оформити спадщину за законом, помер [INFO] року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області 02.10.1989 року (том 1, а. с. 17). Матір позивачів за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - [PERSON], після смерті якої позивачі за первісним позовом мають намір оформити спадщину за законом, а позивач за зустрічним позовом просить визнати його таким, що прийняв спадщину за законом, померла [INFO] року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області 13.07.1992 року (том 1, а. с. 17). Бабця позивача за зустрічним позовом - [PERSON], після якої він має намір оформити спадщину за заповітом, встановивши перед цим її право на спірне спадкове майно, померла [INFO] року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області 21.01.1997 року (том 1, а. с. 121). Заповіт був оформлений бабцею позивача за зустрічним позовом [PERSON] у Лавочненській сільській раді Сколівського району Львівської області 27.12.1996 року (том 1, а. с. 122), він до дня смерті останньої не змінювався і не скасовувався, що стверджується довідкою Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області за вих. № 911 від 06.11.2013 року (том 1, а. с. 123). Чинний ЦК України вступив у дію 01.01.2004 року. Відповідно до п. п. 4 та 5 Прикінцевих і перехідних положень вказаний ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої «Спадкове право» ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Спадкове майно, що є предметом спору, вважається прийняте спадкоємцями до набрання чинності ЦК України. Таким чином, позивачі за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом мали прийняти спадщину за законом чи за заповітом за правилами ЦК Української РСР 1963 року. Спадщина як після смерті батьків позивачів за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом, так і після смерті бабці позивача за зустрічним позовом відкрилася у день смерті кожного з батьків та бабці, у відповідності до вимог ст. 525 ЦК Української РСР1963 року. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 зазначеного кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном і якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З часу відкриття спадщини, впродовж подальших шести місяців і до цього часу позивачі за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, як і відповідач за первісним та зустрічним позовами хоча і не подали до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяв про прийняття спадщини після смерті батька, а згодом матері, а позивач за зустрічним позовом не подав такої заяви про прийняття спадщини після смерті бабці, однак у матеріалах справи достатньо доказів (письмових доказів, показань свідків) на підтвердження факту вступу кожного з них в управління та володіння спадковим майном після смерті кожного з батьків, а позивача за зустрічним позовом і після смерті бабці. Зокрема, після смерті матері [PERSON] у липні 1992 року позивачі за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним і зустрічним позовами, як всі діти спадкодавця, взяли участь у її похованні, після чого поділили між собою особисті речі останньої, володіли та користувалася спадковим майном у межах своїх потреб, заяви про відмову від спадщини ані до виконавчого комітету сільської ради, ані до нотаріальної контори за місцем її відкриття після смерті матері не подавали. Факт своєчасного прийняття у тому числі позивачами за первісним позовом спадщини після смерті матері вже само по собі виключає можливість застосування у справі позовної давності до заявлених ними позовних вимог і відмови у первісному позові з цієї підстави. Враховуючи також те, що факт прийняття спадщини після смерті матері всіма спадкоємцями за законом, у тому числі і позивачем за зустрічним позовом, ніким не оспорюється, з цього приводу відсутня обґрунтована відмова нотаріуса про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, як і у даному спорі не вирішується питання про продовження строку на прийняття спадщини, відтак немає необхідності визнавати його таким, що прийняв спадщину за законом після смерті матері і така позовна вимога заявлена останнім безпідставно, задоволенню не підлягає. Детально перевіряючи права та обов'язки, які належали спадкодавцям [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті кожного з них, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у [ADDRESS], що є предметом спору у межах заявлених первісних та зустрічних позовних вимог, судом встановлено наступне. Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у кожного із спадкодавців, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом з'ясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась. Так, з копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] виготовленого ТзОВ «БуТОН» 06.08.2013 року (том 1, а. с. 18а-21) вбачається, що вказаний будинок збудований у 1962 році із зведенням господарських будівель та споруд також у 1962 році. Інформація про забудовника відсутня, як і відсутня відмітка про самочинне будівництво на ньому. Натомість згідно належно завірених витягів з погосподарського обліку за 1961-1995 роки (том 2, а. с. 20-35), за домогосподарством по [ADDRESS] рахувалося два житлові будинки - старий, що був збудований ще до 1918 року і головою сім'ї де з 1974 року рахувалася бабця позивача за зустрічним позовом [PERSON], та новий, що був збудований у 1959 році з добудовою господарських споруд у 1960 році і головою сім'ї де з 1961 року рахувався батько позивачів за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом [PERSON], а членом сім'ї вже на той час числилась їхня матір - [PERSON]. Саме з приводу вказаного домоволодіння виник спір між сторонами. Згідно довідки, виданої Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області 19.08.2013 року за вих. № 660 (том 1, а. с. 22) старим будинком та господарськими будівлями володіла померла [PERSON], але у сільській раді відсутні дані про те, хто і у якому році розібрав цей житловий будинок. Таким чином, констатовано факт відсутності на даний час зазначеного нерухомого майна. Вказана вище і встановлена у судовому засіданні обставина повністю спростовує твердження сторони позивача за зустрічним позовом про належність згаданого вище домоволодіння бабці [PERSON], а, відтак, немає підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення за померлою бабцею права власності на таке домоволодіння. Наявні у матеріалах справи численні довідки Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області про постійне проживання покійної [PERSON] до дня смерті у спірному домоволодінні не підтверджують її право на таке нерухоме майно. До того ж, із смертю особи припиняється її правоздатність і дієздатність, що унеможливлює встановлювати за такою особою будь-яке право, у тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно довідки, виданої КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на вимогу суду 02.06.2014 року за вих. № 1186 (том 1, а. с. 214) відомості щодо інвентаризації та реєстрації нерухомого майна, яке розташоване у [ADDRESS], відповідно даних технічного архіву БТІ - відсутні. Документи на підтвердження законності спорудження спірного домоволодіння (надання землі під забудову у встановленому порядку, виготовлення проекту забудови, отримання дозволу на право закладки фундаменту, введення об'єкта в експлуатацію і таке інше) сторонами не подані і у матеріалах справи також відсутні. Натомість сторонами не заперечувалось, що земля для будівництва та обслуговування спірного домоволодіння не виділялася до цього часу, ні за ким із спадкодавців чи спадкоємців не закріплена, а наданою Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області довідкою за вих. № 174 від 23.09.2013 року (том 2, а. с. 65) стверджується факт відсутності у сільській раді інформації про забудовника спірного домоволодіння, так як відповідне рішення з цього приводу не приймалось. Як уже йшлося вище, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то орган місцевого самоврядування в особі Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Лише при дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивачі за первісним позовом вправі були звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса і визнання права на спадкування. Судом також встановлено, що, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавці [PERSON] та [PERSON] своє право власності в органах БТІ не зареєстрували (не оформили). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Однак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, записи у згаданих вище погосподарських книгах суд оцінює у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі відсутністю у таких матеріалах ухваленого Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області рішення про оформлення права власності позивачів за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом на спірне домоволодіння і рішення про виділення земельної ділянки для його обслуговування, наявністю виготовленого на замовлення одного із позивачів за первісним позовом технічного паспорта на таке домоволодіння, у якому існують розбіжності у даних щодо року побудови житлового будинку і господарських споруд та введення їх в експлуатацію з даними, що містяться у погосподарських книгах, відсутністю у матеріалах справи документів про відведення свого часу в установленому порядку земельної ділянки під забудову тощо. Відтак, суд встановив час завершення спорудження спірного домоволодіння у період між 1959 та 1962 роками батьком позивачів за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом - [PERSON], як і встановив про відсутність за покійними батьком чи згодом матір'ю позивачів за первісним позовом і позивача за зустрічним позовом проведення на таке домоволодіння державної реєстрації, від якої до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» таке право не залежало (при цьому не має істотного значення, чи збудований будинок у 1959 році, чи 1962 році, так як охоплюється один період дії зазначеного вище законодавства Українскьої РСР). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене у передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, тобто позивачі за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним і зустрічним позовами мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, чого не зробили у встановленому порядку і до нотаріуса з вказаного приводу не звертались. Відповідної відмови нотаріуса про видачу вказаним особам свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері немає. До того ж, обома синами спадкодавця [PERSON] - позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за первісним і зустрічним позовами взагалі не ставиться питання про визнання за ними права на частку у спадщині за законом після смерті матері і про таке право позовні вимоги ними не заявлені. Щодо листа завідуючого Сколівської держнотконтори В.І. Батлюка вих. № 376/01-16 від 12.07.2013 року (том 1, а. с. 137), то такий стосується відповіді на звернення позивача за зустрічним позовом щодо оформлення спадщини після смерті бабці, а не після смерті батька чи матері, у зв'язку з чим братись до уваги не може. Що стосується позовних вимог усіх дочок спадкодавця [PERSON] - позивачів за первісним позовом, то такі вимоги, виходячи із зазначених вище викладених у даному рішенні обставин (основним чином через відсутність звернення до нотаріуса з вказаного приводу і, відповідно, відсутність обгрнутованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність звернення у сільську раду для видачі необхідних документів для оформлення права на спадщину у нотаріуса, виділення землі) суд вважає передчасними, так як наявність відповідних записів про рік забудови і прийняття в експлуатацію спірного домоволодіння у погосподарських книгах, які відповідно до діючого на той час законодавства визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, а також ймовірна можливість Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області видати на основі цих записів довідку у нотаріальну контору про належність вказаного житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, визначити також землю для його обслуговування, дає реальну можливість всім сторонам звернутися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] у встановленому порядку. Позивачі за первісним позовом безпідставно звернулись одразу до суду за захистом своїх спадкових прав, а тому у задоволенні їх вимог про визнання права на спірне домоволодіння у порядку спадкування за законом після смерті батьків слід відмовити. Щодо зустрічних позовних вимог про визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті бабці, то такі також заявлені безпідставно, так як судом беззаперечно встановлено відсутність у спадкодавця (бабці позивача за зустрічним позовом) прав на таке домоволодіння на день смерті. Покази свідків, допитаних за клопотанням зазначеної сторони, викладених обставин аж ніяк не спростовують, не відносяться до належних та допустимих засобів доказування наявності такого права у спадкодавця за життя.

Outcome: dismissed