Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON], ПАТ «Європейський страховий союз» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 10.08.2015 року приблизно о 10.00 годині водій автомобіля марки «Тоуоta НІ АСЕ» д/з ВН1851ВІ [PERSON], [INFO] на 74 км. + 750 м. автомобільної дороги Р-70 «Одсса - Білгород-Дністровський - Монаші», виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям на проїзної частині даного напрямку, створивши перешкоду та небезпеку іншим учасникам руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «MERSEDES-BENZ 316 С» д/з ВН9031СВ під керуванням водія [PERSON]. В судове засідання позивачі не зявились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. В судове засідання, призначене на 30 січня 2018 року відповідач [PERSON] не зявився, про час там місце розгляду справи був сповіщений належним чином, що підтверджується його особистим підписом у довідковому листі, причину своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв на адресу суду не надавав. В судове засідання, призначене на 07 березня 2018 року відповідач [PERSON] не зявився, про час там місце розгляду справи був сповіщений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомив, будь-яких заяв на адресу суду не надавав. Тобто, відповідач [PERSON] двічі поспіль не зявився у судові засідання, будучі належним чином сповіщеними про їх час та дату, про причини своєї неявки суд не сповіщав. Представник відповідача - ПАТ «Європейський страховий союз» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи неодноразово були сповіщені належним чином, причину своєї неявки суду не повідомили, будь-яких заяв на адресу суду не надавали. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. В судовому засіданні встановлено, що 10.08.2015 року приблизно о 10.00 годині водій автомобіля марки «Тоуоta НІ АСЕ» д/з ВН 18 51 ВІ [PERSON] на 74 км. + 750 м. автомобільної дороги Р-70 «Одсса - Білгород-Дністровський - Монаші», виконуючи поворот ліворуч поза перехрестям на проїзної частині даного напрямку, створивши перешкоду та небезпеку іншим учасникам руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «MERSEDES-BENZ 316 С» д/з ВН9031СВ під керуванням водія [PERSON]. Згідно висновку авто-технічної експертизи обставинам зіткнення № 35 від 24.03.2016 року, у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Toyota НІ АСЕ» [PERSON] регламентувалися вимогами пунктів 10.1,10.4 ПДР, згідно з якими йому перед маневром розвороту належало переконатися, що це буде безпечним, а перед виконанням розвороту поза перехрестям не з крайнього лівого положення на проїзній частині дати дорогу автомобілю «MERSEDES-BENZ 316 С», під керуванням [PERSON], який рухався зліва по проїзній частині. Водій автомобіля «Toyota НІ АСЕ» мав технічну можливість запобігти зіткнення з автомобілем «MERSEDES-BENZ 316 С». Дії водія автомобіля «MERSEDES-BENZ 316 С» [PERSON] регламентувалися вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху, згідно з якими, у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Водій автомобіля «MERSEDES- BENZ 316 С» не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Toyota НІ АСЕ». Дії водія автомобіля «Toyota НІ АСЕ», які не відповідали до вимог п.10.1.,10.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, перебувають в причинному звязку з ДТП. Згідно висновку судово-медичної експертизи №282 від 30.09.2015 року у [PERSON], [INFO], встановлені легкі тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи №281 від 30.09.2015 року у [PERSON], [INFO], встановлені легкі тілесні ушкодження. 08.08.2016 року, на підставі викладеного та зважаючи на те, що основною кваліфікуючою ознакою ст.286 КК України є порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, старшим слідчим Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області винесено постанову про закриття кримінального провадження. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12016160240002204 від 10.08.2015 року, закрито у звязку із відсутністю складу злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. (а.с. 31-33) 15.08.2016 року старшим інспектором Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, був складений протокол серії АП 2 №157519 про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 17.08.2016 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області були надіслані матеріали про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП у відношення [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] вину свою визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, що підтверджується Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.08.2016 року (а.с.29). . Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини транспортного засобу, належного відповідачу, про що свідчить постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.08.2016 року по справи №495/6406/16-ц про адміністративне правопорушення.(а.с.29). Надані відповідачем [PERSON] Витяг з кримінального провадження (а.с.с182), копія заяви про залучення до провадження його як потерпілого, памятка про процесуальні права та обовязки потерпілого та протокол його допиту в якості потерпілого не можуть бути прийняті судом як докази на підтвердження відсутності вини [PERSON] у вчиненні ДТП, оскільки матеріали містять постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.08.2016 року по справи №495/6406/16-ц, згідно якої [PERSON] визнаним винним у вчиненні ДТП, яка не є зміненою або скасованою, а надані [PERSON] матеріали цієї постанови не скасовують. Згідно ст.1166 ЦК України шкода, заподіяна особі чи її майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо ця особа не доведе відсутності своєї вини. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної безпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє транспортним засобом, за наявності вини. Після вказаного ДТП, позивач звернувся до ПАТ «Європейський страховий союз» з відповідною заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.12), у відповідь на яку ПАТ «Європейський страховий союз» повідомило позивача, що виплата страхового відшкодування буде здійснена у межах ліміту, визначеного полісом цивільно-правової відповідальності у розмірі 49\~000,00 гривень, за відрахуванням франшизи за полісом у сумі 1000,00 гривень (а.с. 14) Виплата страхового відшкодування співвідповідачем ПАТ «Європейський страховий союз» позивачу була здійснена у розмірі 49\~000,57 гривень, що підтверджується довідкою ПАТ «А-Банк» від 15.05.2017 року (а.с.175). Таким чином, відповідач - ПАТ «Європейський страховий союз» у повному обсязі виконав взяті на себе перед позивачем зобовязання. Згідно п.9.1 ст.9 Закону «Про страхування», обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому пункті ліміти. При настанні\~страхового випадку\~страховик відповідно\~до лімітів\~страховика відшкодовує\~у встановленому\~вищевказаним Законом\~порядку спричинену\~шкоду, яка заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої (п.22.1 ст.22 Закону України «Про страхування»). Згідно узагальнень Верховного Суду України судової практики з розгляду цивільних справ, що виникають із договорів страхування від 11.11.2011 року, різницю між сумою відшкодування, визначеною Законом України «Про страхування» та фактичним розміром збитків, які підтверджуються належними та допустимими доказами по справі, суди постановляють стягнути з особи, винної у заподіянні збитків, яка і притягується до участі у розгляді справи як співвідповідач. У випадках, коли позивачем предявлені позовні вимоги лише до страховика, і в суді не порушувалося питання про залученні справи особи, винної в заподіянні збитків, суди робили правильні висновки про відмову у задоволенні позовних вимог, розмір яких перевищував ліміти відповідальності страховика. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ також вказує на правильність висновку апеляційних судів в тому, якщо доведений розмір матеріальної шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, суди першої інстанції необґрунтовано стягують з винної особи суму на відшкодування відновлювального ремонту. Таким чином, різниця між сумою відшкодування, виплаченою ПАТ «Європейський страховий союз» та фактичним розміром збитків, які підтверджуються належними та допустимими доказами по справі, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 15.08.2016 року, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобілю «MERSEDES-BENZ 316 С» д/з ВН9031СВ, вартість збитку складає 273\~124, 51 гривня, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Як вказує позивач, вказана сума матеріального збитку не була сплачена відповідачем [PERSON] позивачам. Згідно ч. 2 статті 625 ЦК України, боржник, який построчив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час. Жодних заперечень щодо суми розрахунку суми матеріального збитку та інфляційних витрат відповідачем [PERSON] суду не надано, тому суд приймає розрахунки, надані позивачем (а.с.6-7) і вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів суму інфляційних витрат у розмірі 118 262,91 гривня. Також, позивачами були понесені наступні витрати. Згідно договору про надання послуг від 10.10.2016 року, укладеному між : [PERSON] та [PERSON], [PERSON], позивачами було витрачено 5\~000,00 гривень за підготовку та складання позовної заяви, збір доказів та складання відповідних заяв по даній цивільній справі, що підтверджується договором про надання послуг та квитанцією (а.с. 15, 62,63). Згідно квитанції №99 до прибуткового касового ордеру від 01.09.2015 року, позивачем було сплачено 1000,00 гривень за дослідження автомобілю ««MERSEDES-BENZ 316 С» д/з ВН9031СВ (а.с.12). Також позивачем було сплачено 1000,00 гривень за послуги евакуатора, що підтверджується квитанцією від 14.08.2015 року (а.с.24). Дані витрати, як такі, що є документально підтвердженими, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення кошті витрачених ним на перевезення транспортного засобу у сумі 600,00 гривень. Однак, жодних підтверджуючих документів щодо цих понесених витрат, позивачем не надано. Тому, у задоволенні цих вимог суд відмовляє у звязку з недоведеністю. Також позивачами заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на їх користь моральної шкоди. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вказують позивачі, внаслідок значних ушкоджень транспортного засобу, позивачі перенесли певні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості використовувати свою власність за її прямим призначенням, також було завдано моральної шкоди, що полягає в переживаннях з приводу втрати звичного образу життя та втратою стабільного фінансового стану і життєвих досягнень, клопотами щодо подання позову до суду, втрата предмету заробітку, у звязку з чим [PERSON] трапляються нервові зриви, тощо. Позивач є батьком трьох дітей, яких він повинен годувати, що неможливо робити без належного позивачу автомобілю, саме від якого отримував заробіток. На підставі викладеного та з урахуванням: глибини душевних страждань отриманих підчас ДТП, погіршення сну, зміну звичного укладу життя, необхідністю звертатися до різних інстанцій, отриманих тілесних ушкоджень, з урахуванням проходженням лікування та грошових затрат (копії квитанцій додаються), просять суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 50\~000,00 гривень, та на користь позивача [PERSON] суму моральної шкоди у розмірі 10\~000,00 гривень. Дослідивши позовні вимоги, та надані на їх підтвердження докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 3 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.1 ч.1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода,завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено,в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Приймаючи до уваги той факт, що неправомірність дій відповідача [PERSON] є доведеною, обсяг та характер психологічних страждань позивачів [PERSON] та [PERSON] від наслідків ДТП суд визначає з урахуванням усіх істотних обставин справи в їх сукупності, та у відповідності до загальних засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги позивачів в цій частині задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень, на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3000,00 гривень. Відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її вивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення аввільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків є основною підставою для їх відшкодування. Судові витрати є майновими збитками, які відшкодовуються боржником за наявності його вини, якщо боржник доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів. Судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права нри вирішенні цивільної справ. 08.02.2016 року позивачі уклали з ФОП [PERSON] (юристом) договір про надання юридичних послуг, згідно якого остання зобов'язалася надати юридичні послуги щодо складання даного позову. Згідно договору про надання правової допомоги від 10.10.2016 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та адвокатом [PERSON] надала [PERSON], [PERSON] правову допомогу, сума якої, у відповідності до договору складає 5 000,00 гривень, підтверджені витрати суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON]. Відновідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК україни, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Позивачами [PERSON], [PERSON] при подачі цього позову був сплачений судовий збір у розмірі 1104,00 гривні. Згідно Закону України «Про судовий збір», в редакції від 24.02.2018 року, яка діяла на момент винесення рішення, за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору для фізичної особи складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судом задоволені позовні вимоги позивачів на загальну суму 411\~987, 43 гривні (273 124,52+118\~262,91+2\~600,00+10\~000,00+3\~000,00+5\~000,00). Позивачами при подачі цього позову був сплачений судовий збір у розмірі 1104,00 гривні. Одночасно позивачі просили суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення по даній справі. Тобто, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з позивачів на користь держави недоплачену суму судового збору у розмірі 3015, 87 гривень. Згідно ч. 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивачів\~судові витрати\~у розмірі\~ 4\~119,\~87\~гривень.\~ Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ\~ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ Згідно\~ статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. \~ \~ Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах\~ цивільно-правового спору.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказі в їх сукупності. Суд надає\~оцінку як\~зібраним у\~справі доказам\~в цілому,\~так і\~\~кожному доказу,\~який міститься\~у справі,\~мотивує відхилення\~або врахування\~кожного доказу\~(групи\~доказів).\~\~\~\~ Згідно\~ст.263 ЦПК України\~Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до вимог\~ст.264 ЦПК України, Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до вимог\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial