Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] 12 листопада 2021 року звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: Білозерський районний відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. винесено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 247190 про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 16\~885 грн. 14 вересня 2021 року Білозерський районний відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 28 червня 2021 року, реєстровий номер 247190. Ознайомившись з цим виконавчим написом, вважає, що він вчинений з численним порушенням вимог закону та порядку його вчинення. Окрім того, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірності заборгованості. Крім того, вказала, що жодних договорів із відповідачем не укладала. Просила визнати вказаний вище виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 66672112. Позивачка в судове засідання не прибула, однак спрямувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не прибув, однак директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» Велікданов С.К., подав до суду заяви про визнання позовних вимог, зазначивши що не заперечує щодо стягнення із товариства 50% судового збору за подання позовної заяви - 454 грн та за подання заяви про забезпечення позову - 227 грн, та про врегулювання спору за участю судді, в якому пропонує вирішити даний спір в мирному порядку на наступних умовах: у разі сплати коштів у розмірі 5019 грн 50 коп. на розрахункові рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» у строк до 18:00 год. 20 грудня 2021 року, частина заборгованості у розмірі 11865 грн 50 коп буде списана, а заборгованість за кредитним договором № 3286944 від 18 листопада 2020 року та виконавчим написом № 247\~190 вважатиметься такою, яка погашена в повному обсязі. Зазначені заяви надійшли до суду 7 грудня 2021 року Копія такої заяви була надіслана відповідачем позивачці. Однак, позивачка цю заяву проігнорувала та 16 грудня 2021 року подала до суду заяву про підтримання позовним вимог в повному обсязі. Представник третьої особи Білозерського районного відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув, заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до статті 247 частини 2 Цивільно-процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням викладеного суд, перевіривши матеріали справи вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі наданих позивачем письмових доказів у справі, оскільки відповідач подав заяву про визнання позову. Відповідно до\~ статті 201 ЦПК України,\~врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Позивачка свою згоду на врегулювання спору за участю судді не надала. На підставі викладеного, враховуючи відсутність спільної згоди сторін на врегулювання спору за участю судді, суд вважає за необхідне відмовити представнику відповідача у задоволенні клопотання про врегулювання спору за участю судді. Відповідно до частин 1, 4 статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що по справі відсутні підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, а надані позивачкою докази свідчать про те, що визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд на підставі частин 1, 4 статті 206 ЦПК України, дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що згідно копії виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 3286944 від 18 листопада 2020 року укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги від 21 червня 2021 року за № 2106 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами») за період з 20 червня 2021 року по 28 червня 2021 року включно в загальному розмірі 16 885 грн, в розмір якої зокрема входить і плата за вчинення цього виконавчого напису. Із копії постанови про відкриття провадження ВП № 66672112 від 14 вересня 2021 року вбачається, що 14 вересня 2021 року старшим державним виконавцем Білозерського районного відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Терпецькою Р.А. було розглянуто заяву стягувача про примусове виконання - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про примусове виконання виконавчого напису № 247190 виданого 28 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення зі [PERSON] заборгованості в розмірі 16 885 грн та прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», \~нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис нотаріуса це розпорядження нотаріуса щодо стягнення грошової суми від боржника до кредитора, або\~ повернення чи передачі майна кредитору, здійснене на документах, що підтверджують зобов`язання боржника. Виконавчий напис здійснюється за заявою стягувача на оригіналі документа. Виконавчий напис нотаріуса є видом виконавчого документу, на підставі якого може відкриватися виконавче провадження. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністрества юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до статтей 88, 89 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів № 1172 від 29 червня 1999 року, зокрема п.1, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. На підставі викладеного вище, суд вважає, що в даному випадку, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів безспірності заборгованості, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Окрім того, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у виконавчому написі від 28 червня 2021 року № 247190 послався на пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 який є не чинним, так як постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». В той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, оскільки у судовому порядку Постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Враховуючи, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням чинного законодавства, він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідачем позов визнано у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, тому відповідно до статті 142 ЦПК України\~50% судового збору за подачу позовної заяви 454 грн та заяви про забезпечення позову 227 грн, що разом становить 681 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивачки, а іншу частину судового збору слід компенсувати позивачці за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.\~\~\~\~\~\~\~\~ Круючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-264, 268, 273, 354 ЦПК України, \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved