Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивачі у жовтні 2017 р. звернулись в суд з позовом до відповідача про стягнення шкоди, завданої злочином. Заявлений позов обґрунтовували тим, що у період з 2009 р. до 2017 р. в органах досудового слідства, Тисменицькому районному суді та Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебувала кримінальна справа про обвинувачення відповідача [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, вчиненого стосовно їх сина [PERSON] Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13.05.2015 р., яка набрала законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.09.2015 р., судові рішення залишені без зміни ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2017 р., відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо останнього закрито. Позивачі були визнані потерпілими у даному кримінальному провадженні, відповідач визнав свою вину у вчиненні необережного вбивства сина позивачів, що підтверджується ухвалою міського суду. Відповідач наніс їх синові кілька ударів руками в обличчя та інші ділянки тіла, внаслідок чого потерпілий впав та потиличною ділянкою голови вдарився до дорожнього покриття, отримавши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м'які мозкові оболонки головного мозку та мозочка, в речовину півкуль, в стовбурові та базальні ділянки головного мозку, в речовину мозочка, в правий шлуночок головного мозку, м'які тканини голови в потиличній ділянці на межі з шиєю, яка ускладнилась набряком головного мозку, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, від якої настала смерть сина. Вчинивши вбивство їхнього сина через необережність, відповідач спричинив їм моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях і моральних переживаннях, спричинених втратою сина, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через необхідність постійної участі у досудових заходах та судових засіданнях, які відбувалися протягом восьми років. Втрата сина вкрай негативно вплинула на життя позивачів, які є особами похилого віку, оскільки позбавила їх підтримки сина. Просили стягнути з відповідача на свою, [PERSON] та [PERSON], користь моральну шкоду у розмірі 500000 (п'ятсот тисяч) грн. Позивачі та їх представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що моральна шкода може бути стягнута лише у випадку неправомірних дій та за умови наявності вини. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13.05.2015 р., якою відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за строком давності, підтверджено лише подію вчинення злочину з необережності щодо сина позивачів [PERSON] Відповідач обвинувачувався у тому, що 26.09.2009 р. близько 20 год. в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області став учасником конфлікту, ініційованого [PERSON], який, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, умисно, з хуліганських спонукань наніс [PERSON] удар рукою в обличчя; лише після цього відповідач у відповідь наніс потерпілому кілька ударів, внаслідок яких той впав і потиличною ділянкою голови вдарився до дорожнього покриття, отримавши черепно-мозкову травму, від якої помер. Статтею 27 Конституції України кожному гарантоване право захищати своє життя і здоров'я від протиправних посягань. Згідно ст.1169 ЦК України шкода, завдана особою при здійсненні нею права на самозахист від протиправних посягань, у тому числі у стані необхідної оборони, якщо при цьому не були перевищені її межі, не відшкодовується. Саме такий самозахист від протиправних посягань зі сторони потерпілого здійснювався відповідачем, що виключає обов'язок відшкодування шкоди. Просив у позові відмовити. Вислухавши вступні слова сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 26.09.2009 р. близько 20 год. в с. Ямниця Тисменицького району Івано-Франківської області між відповідачем [PERSON], який перебував у стані алкогольного сп'яніння, та потерпілим [PERSON], який також перебував у стані алкогольного сп'яніння, виник конфлікт, у ході якого [PERSON] рукою наніс удар [PERSON] в обличчя. Останній, будучи озлобленим негативною поведінкою потерпілого, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс потерпілому у відповідь кілька ударів руками в обличчя та інші ділянки тіла, внаслідок чого [PERSON] впав та потиличною ділянкою голови вдарився до дорожнього покриття, отримавши тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться у прямому причинному зв'язку із настанням його смерті. Вказані обставини встановлені ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13.05.2015 р., яка набрала законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.09.2015 р. та залишена без зміни ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2017 р. (а.с.3-8), якою відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.119 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження щодо останнього закрито у порядку, передбаченому п.1 ч.2 ст.284 КПК України. У відповідності з вимогами ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, постановлена ухвала суду, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, встановлено, що відповідач вчинив вбивство через необережність сина позивачів [PERSON], визнав свою вину у вчиненому. У відповідності з вимогами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно положення ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачам завдана моральна шкода, що полягає душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо їхнього сина, смертю та втратою сина, який був для них, пенсіонерів, підтримкою і опорою, у порушенні нормальних життєвих зв'язків у зв'язку із шестирічною тривалістю досудового слідства і судового розгляду кримінальної справи. З урахуванням вимог ст.50 ЦПК України, згідно якої позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами, при цьому кожен із позивачів щодо другої сторони діє у цивільному процесі самостійно, виходячи з вимог розумності і справедливості, з урахуванням характеру вчиненого злочину, глибини душевних страждань кожного позивача, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди для кожного позивача у 50000 грн. Суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача на те, що відповідачем здійснювався самозахист від протиправного посягання зі сторони потерпілого, що виключає обов'язок відшкодування шкоди відповідно до вимог ч.1 ст.1169 ЦК України, з огляду на те, що у рамках кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, не встановлено обставин, які б підтверджували наявність такого протиправного посягання у діях [PERSON] З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленого позову. З відповідача слід стягнути на користь кожного з позивачів по 50000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди та 1409,60 грн. судового збору в дохід державного бюджету (по 704,80 грн. за стягнення моральної шкоди у користь кожного позивача). На підставі наведеного, відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України,

Outcome: partial