Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй та відповідачу по справі на праві власності належить по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. Оскільки після розірвання шлюбу у неї з відповідачем почали виникати спори стосовно користування вказаною вище квартирою, вона була вимушена звернутися з даними позовними вимогами до суду, просила встановити порядок користування житловими приміщеннями в спірній квартирі, виділивши їй та неповнолітній донці в користування кімнату площею 17,2 кв.м., а відповідачу по справі в користування житлову кімнату площею 12,3 кв.м., інші приміщення (кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор) залишити у їх спільному користуванні. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позовної заяви, просили суд про їх задоволення в повному обсязі. Позивачка пояснила, що на даний час не має змоги проживати в спірній кватирі, оскільки з відповідачем постійно виникають суперечки та конфлікти. Проте, має намір проживати в квартирі разом із своєю донькою, коли судом буде встановлено порядок її користуванням. Відповідач [PERSON] на початку судового розгляду не визнав пред»явлений до нього позов, зазначивши, що на даний час він один проживає в спірній квартирі. Позивачка мешкає в іншому місці, проте має вільний доступ до спірної квартири, що належить їм на праві власності в рівних частинах, маючи ключі від вхідних дверей, жодних перешкод в користуванні позивачкою квартирою він не здійснював і не здійснює. В останньому судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги та просив суд про задоволення позовних вимог [PERSON] Зазначив, що він не проти її проживання та проживання доньки в квартирі і користування кімнатами в такому порядку, як просить позивачка. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав пояснення свого довірителя в повному обсязі. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, надіславши письмові пояснення, в яких просить суд про ухвалення рішення згідно вимог чинного законодавства з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2003 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності в рівних долях позивачці та відповідачу по справі (а.с. 14), складається з двох ізольованих кімнат площею 17,2 кв.м. та 12,3 кв.м., балкону, кухні, ванної кімнати та коридору. Жила площа квартири складає 29,5 кв.м., загальна площа 64,6 кв.м. (а.с. 15). Від шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.11.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 02.11.2012 року (а.с. 12). На момент розгляду справи згідно довідки №422 від 03.10.2014 року, виданої ЖЕК №317, у спірній квартирі зареєстровані 3 особи: позивачка, відповідач та їх спільна дитина (а.с . 17). Фактично в квартирі на даний час проживає відповідач по справі. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до частини 3 даної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Кожний з учасників спільної часткової власності, згідно із ч.1 ст. 364 ЦК України, має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»:- квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов». Відповідно до ч.1-2 ст. 176 СК України батьки зобов»язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ, діти - члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. В своїх позовних вимогах позивачка просить суд виділити їй та неповнолітній донці в користування кімнату, розміром 17,2 кв.м., а відповідачу - кімнату, розміром 12,3 кв.м. Жила площа квартири, відповідно до технічного паспорту складає 29,5 кв.м.:2 співвласника = 14,75 кв.м. Такий порядок користування житловими приміщеннями квартири не відповідає ідеальним часткам сторін у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, проте відповідачем в судовому засіданні такий порядок користування визнавався, оскільки враховує вимоги закону щодо житлових прав їх з позивачкою неповнолітньої дитини, яка за законом має право на користування житловими приміщеннями спірної квартири нарівні з власниками, тобто її батьками. Аналізуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що порядок користування спірною квартирою, який просить встановити позивачка не буде суперечити інтересам сторін та інтересам їх неповнолітньої дитини, тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог частково. Судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial