Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вимогами про зобов'язання відповідача зняти арешт з квартири [ADDRESS]. Позовачі вимоги мотивують тим, що відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30.08.2012 року за ними визнано право власності, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Державним реєстратором відмовлено в реєстрації права власності через те, що є обтяження на вказане майно, а саме, відповідачем 18.08.2005 року накладено арешт на підставі виконавчого листа №2-9459/04 виданого Приморським районним судом м.Одеси 13.03.2005 року, на виконання судового наказу про стягнення боргу на користь КП «Теплопостачання». З відповіді КП «Теплопостачання» стало відомо, що боржник [PERSON] проживає за іншою адресою та не є родичем позивачів і ніякого відношення до їх майна немає, тим більше, що борг сплачено. Незважаючи на вищевказані обставини відповідач самостійно зняти арешт з майна не може у зв'язку з тим, що виконавче провадження було завершено в 2006 році на підставі п.5 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а матеріали провадження знищено. Позивачі посилаються на положення ст.16 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». В судове засідання, на розгляд справи по суті, позивачі не з'явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Судом встановлено: Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30.08.2012 року та додатковим рішенням від 27.09.2012 року, за позивачами визнано право власності, в рівних частинах, в порядку спадкування, після смерті [PERSON], 1/5 частини квартири [ADDRESS] (а.с.5-12). Рішенням державного реєстратора від 28.05.2013 року №2657292 відмовлено в державній реєстрації права власності за позивачами 1/5 частини квартири [ADDRESS] через те, що заяву про державну реєстрацію прав подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (а.с.13). Згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформованих 28.05.2013 року, обтяження - арешт нерухомого майна, 1/5 частини квартири [ADDRESS], власник - [PERSON], зареєстровано 22.08.2005 року реєстратором Шостою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 22.08.2005 року винесеною Першим відділом ДВС Приморського районного управління юстиції м.Одеси (а.с.14). Листом Першого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 30.08.2013 року позивачів повідомлено, що 18.08.2005 року накладено арешт на 1/5 частини квартири [ADDRESS], на підставі виконавчого листа №2-9459/04 виданого Приморським районним судом м.Одеси 13.03.2005 року, на виконання судового наказу про стягнення боргу на користь КП «Теплопостачання». Виконавче провадження було завершено в 2006 році на підставі п.5 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а матеріали провадження знищено (а.с.15). Відповідно до листа КП «Теплопостачання міста Одеси» від 23.08.2013 року, борг по судовому наказу №2-9459/04 від 13.03.2005 року - сплачено в повному обсязі (а.с.16). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Одним із шляхів захисту права власності є звернення особи з позовом про звільнення майна з-під арешту, який полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном, вилученні у боржника та передаванні майна на зберігання іншим особам. Відповідно до ст.57 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець застосовує арешт майна з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця. У спорах про звільнення майна з-під арешту підставою для звернення до суду є оспорювання правомірності включення конкретного майна до акту опису майна. Згідно ч.1 ст.60 Закону «Про виконавче провадження» особа,яка вважає,що майно, на яке накладено арешт,належить їй,а не боржникові,може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Отже позов є обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню частково, через те, що вимога про зобов'язання вчинити дії є передчасною.

Outcome: partial