Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: відповідач [PERSON] (сестра) та вони. Дана квартира є не приватизована. Відповідач [PERSON] , хоча і є зареєстрованою у вказаній квартирі, проте понад 10 років не проживає, житлово-комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться. Натомість, вони змушені нести вказані витрати. Із врахуванням того, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлений ст. 71 ЖК УРСР строк, його місцезнаходження не відоме, він не оплачує житлово-комунальних послуг, йому не чиняться перешкоди у проживанні в даній квартирі, вважають, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою. Ухвалою від 25.06.2021 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачі у судове засідання не з`явились, 04.10.2021 представник позивачів подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень сторони позивачів щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно дост.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно дост.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71,72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правилст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановленіст.71 ЖК України. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира [ADDRESS] була надана для проживання сторонам. Основний квартиронаймач даної квартири [PERSON] . Згідно із довідкою ОСББ «Хоткевича 38» №138 від 28.05.2021, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до актів комісії ОСББ «Хоткевича 38» від 23.10.2020, 09.02.2021, 22.04.2021, зі слів сусідів, [PERSON] , зареєстрована за вищевказаною адресою, але у квартирі не проживає останніх 10 років. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування нею, поважних причин непроживання чи доказів щодо чинення їй перешкод у користуванні такою, суду не надано. Таким чином, позовні вимоги позивачів про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved