Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, зазначивши, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на [INFO] в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його мати [PERSON] , дружина [PERSON] та син [PERSON] , який в свою чергу прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , баби [PERSON] та двоюрідного дядька [PERSON] . Вони (позивачі) є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняли, але нотаріус відмовив їм й видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначений житловий будинок. У зв`язку із тим, що свідоцтва про народження [PERSON] , його батька [PERSON] та дядька [PERSON] не збереглися вони (позивачі) не можуть документально підтвердити те, що [PERSON] є двоюрідним племінником [PERSON] . Позивачі просили суд: - встановити факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] , був двоюрідним племінником [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за ним в рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили задовольнити. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. У судове засідання представник третьої особи - Носівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти. Суд проводить підготовче засідання у відсутності представників відповідача і третьої особи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що [PERSON] дійсно був двоюрідним племінником [PERSON] . У зв`язку із неявкою 4 серпня 2020 року всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення позивачів, їх представника, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради № 14-27/45 від 19 червня 2018 року (а.с. 18). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30 січня 2020 року (а.с. 58), а тому спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. У судовому засіданні встановлено, що в силу ст. 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняли його мати [PERSON] , дружина [PERSON] та син [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 15; 16; 19; 55-56). Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, в рівних частинах успадкували після смерті [PERSON] належну йому 1/4 частину (по 1/12 частині кожен) житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30 січня 2020 року (а.с. 63), а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 16; 20; 60-61). Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкував після смерті [PERSON] належну їй 1/3 (1/4+1/12) частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняв її внук [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 15; 16; 21). Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом другого ступеня спорідення, успадкував після смерті [PERSON] належну їй 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 48-50). Таким чином, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. З матеріалів справи (а.с. 22) вбачається, що в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняв його двоюрідний племінник [PERSON] . Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом п`ятого ступеня спорідення, успадкував після смерті [PERSON] належну йому 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14). З копії спадкової справи № 81/2018 до майна померлого [PERSON] (а.с. 65-75) вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, на їх ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (по 1/2 частині кожна) успадкували після смерті [PERSON] належний йому житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 907/02-31 від 19 червня 2019 року (а.с. 27) вбачається, що нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок у зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа. У судовому засіданні встановлено, що у зв`язку із тим, що свідоцтва про народження [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не збереглися, актові записи про їх народження відсутні, позивачі не можуть документально підтвердити те, що [PERSON] був двоюрідним племінником [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] необхідне позивачам для успадкування після смерті [PERSON] частини житлового будинку [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Докази по справі в їх сукупності суд визнає належними і допустимими, та такими, що підтверджують те, що [PERSON] був двоюрідним племінником [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 23-25). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: approved