Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] 01.08.2016 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 05.10.1996 року перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано відділом РАЦС м. Керч АР Крим, актовий запис №788. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей Олексія, [INFO] та Дениса, [INFO]. Сімя фактично розпалась, причиною розпаду, якої є те, що вони не змогли зберегти почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Проживання однією сімєю стало неможливим, на даний момент сімя фактично розпалася. З квітня 2016 року проживають окремо. Шлюб існує формально. Майнових спорів між ними не має. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка до судового засідання не зявилася надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та просила розірвати шлюб. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача, так як це передбачено чинним законодавством. Відповідач до судового засідання не зявився повторно, та не повідомив про причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про виклик до суду. Суд вважає можливим, відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України, визнати причину неявки відповідача неповажною і ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи сторони в обґрунтування позову позивачем та ті обставини, що подальше спільне життя і збереження сімї стали неможливими, оскільки сімя зруйнувалася остаточно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані правовідносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст. 105 ч. 3, 110 ч. 1, 112, 160, 161 Сімейного Кодексу України, п. 3-12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, ст. 51 Конституції України відповідно до яких, сімя охороняється державою та при ухваленні рішення про розірвання шлюбу суд зясовує всі обставини справи та приймає заходи до примирення подружжя. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя неможливе, сімя зруйнувалася остаточно і відновити її не можливо, оскільки стосунки між подружжям суперечать їх інтересам та інтересам їхніх дітей, тому вони проживають окремо один від одного. Збереження сімї стало недоцільним. Отже, слід розірвати шлюб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачка довела обставини, на які вона посилалася, а саме факт недоцільності спільного проживання з відповідачем та факт неможливості збереження сімї. Таким чином позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову і розірвання шлюбу. Оскільки позов задоволений в повному обсязі, то суд відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне сплачені судові витрати в розмірі 551,20 гривень судового збору, віднести на рахунок відповідача і стягнути на користь позивача. На підставі зазначеного, ст. 105 ч. 3, 110 ч. 1, 112, 160, 161 Сімейного Кодексу України; п.п. 3-12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11; ст. 51 Конституції України і

Outcome: approved