Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із вищевказаним позовом, який уточнили в ході судового розгляду та просили визнати за [PERSON] , [INFO] , право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] (кімната (3) площею 11,8 кв.м., кімната (4) площею 11,5 кв.м., кімната (5) площею 8,9 кв.м., коридор (1) площею 12,6 кв.м., санвузол (2) площею 3,8 кв.м., балкон (к=0,8) площею 1,9 кв.м.) у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , з 09.06.1987 року з правом подальшої реєстрації, а також визнати за [PERSON] , [INFO] , право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] (кімната (3) площею 11,8 кв.м., кімната (4) площею 11,5 кв.м., кімната (5) площею 8,9 кв.м., коридор (1) площею 12,6 кв.м., санвузол (2) площею 3,8 кв.м., балкон (к=0,8) площею 1,9 кв.м.) у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , з 03.05.1991 року з правом подальшої реєстрації. В обґрунтування вимог позивачі вказали, що постановою сумісного засідання правління та профспілкового комітету ПАТ «Електромотор» від 25.10.2013 № 11 виділено [PERSON] , проживаючій у кімнаті [ADDRESS] , кімнату площею 14,2 кв.м., розташовану між балконом та кімнатою [ADDRESS] , як доповнення до житлової площі. Позивач [PERSON] прописана у гуртожитку по [ADDRESS] у кімнаті № [NUMBER] з 09.06.1987 року, а позивач [PERSON] прописана у гуртожитку по [ADDRESS] у кімнаті № [NUMBER] з 03.05.1991 року. Донька [PERSON] - [PERSON] не зареєстрована у кімнаті № [NUMBER] , оскільки є громадянином Німеччини. Донька позивача [PERSON] - [PERSON] та онук [PERSON] зняті із реєстраційного обліку 17.08.2020 року. З метою поліпшення житлових умов експлуатації позивачами проведено перепланування кімнати [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 11.08.2020 р. № 179 на підставі звернення та наданих документів, погоджено з виконаним переплануванням та дозволено [PERSON] зареєструвати, як об`єкт нерухомого майна кімнату [ADDRESS] в складі приміщень: кімната (3) площею 11,8 кв.м., кімната (4) площею 11,5 кв.м., кімната (5) площею 8,9 кв.м., коридор (1) площею 12,6 кв.м., санвузол (2) площею 3,8 кв.м., балкон (к-0,8) площею 1,9 кв.м. Рішенням двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19 лютого 2019 року даний гуртожиток було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави, а КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради визнано управителем, виконавцем та/або замовником послуг житлово-експлуатаційного обладнання і утримання гуртожитку за адресою [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 98 від 22.05.2019 затверджено Акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Полтавської міської ради від 12.07.2019 року залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у статусі «гуртожиток», дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень. Позивачі зазначили, що обов`язковою складовою статусу мешканця гуртожитку (окрім відсутності власного житла та законної реєстрації за місцем проживання у гуртожитку), яка є обов`язковою умовою для реалізації конституційного права на житло на підставі Закону № 500-VI, є фактичне проживання протягом п`яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Вказали, що способом захисту їхніх прав є визнання права користування житловим приміщенням, тому вимушена звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради до суду надіслав заперечення, в яких вказано, що виходячи із позовних вимог, незважаючи на те, що Постановою сумісного засідання правління та профспілкового комітету ПАТ «Електромотор» [PERSON] виділено житло у гуртожитку № 11 від 25.10.2013 року, тобто [PERSON] вже проживала у кімнаті № [NUMBER] , їй 23 серпня 2016 року надано ордер № 76 на кімнату [ADDRESS] . Згідно ст. 129 ЖК України єдиною підставою для вселення є ордер. Крім того, згідно довідки КП «ЖЕО № 2» від 31.08.2020 року за № 493 у кімнаті № [NUMBER] зареєстровані лише позивачі. Однак рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 серпня 2014 року (справа № 1622/14990/2012) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає з [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Зважаючи на це, місцем проживання [PERSON] є кімната [ADDRESS] , тому місцем проживання її малолітньої доньки [PERSON] також має бути кімната [ADDRESS] . Разом з тим, позивачами не надано інформації про місце проживання дитини та не заявлено позовних вимог щодо визнання за нею права користування жилим приміщенням. Таким чином, [PERSON] може бути позбавлена права участі у здійсненні приватизації кімнати. Крім того, позивачі не акцентують уваги на правових підставах їхнього вселення у кімнату № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] , а тому питання належного оформлення та правомірності вселення позивачів в кімнату, що мала [ADDRESS] , є спірним. Також [PERSON] просить визнати за нею право користування кімнатою № [NUMBER] з 09.06.1987 року, а Герстнер - з 03.05.1991 року (фактично з народження), але на той час у них у користування була кімната № [NUMBER] , яка надавалася Розпорядженням № 6 від 09.06.1987 року на вселення. Підстави вселення позивачів у кімнату № [NUMBER] , яка існувала до об`єдання, не відомі. Створення кімнати № [NUMBER] в теперішньому вигляді, яка фактично складається із трьох кімнат, могла утворитися з 25 жовтня 2013 року або з 23 серпня 2016 року, тому визнання права користування кімнатою з 09 червня 1987 року та з 03 травня 1991 року відповідно є недопустимим. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримала (а.с.61). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Управління майном комунальної власності міста Алексеєва В.В. у судовому засіданні прохала у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, до суду не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.51). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради, у судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника, при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с. 75). Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.ст.211,223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів позову, позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання права користування житлом в судовому порядку, а тому звернулися до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Також ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що розпорядженням № 6 від 09.06.1987 Полтавського електромеханічного заводу «Електромотор» [PERSON] надано для вселення кімнату № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.12). Постановою ПАТ «Електромотор» № 11 від 25.10.2013 року [PERSON] , проживаючій у кімнаті [ADDRESS] , виділено кімнату площею 14,2 кв.м., розташовану між балконом та кімнатою [ADDRESS] , як доповнення до житлової площі (а.с.13). Згідно ордеру на жилу площу в гуртожитку від 23.08.2016 року ПАТ «Електромотор» № 76, [PERSON] надано право зайняття із сім`єю з 4 осіб жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS] площею 13, 36 кв.м., а саме [PERSON] , [PERSON] - доньці, [PERSON] - онуку, [PERSON] - доньці (а.с.14). З довідки про реєстрацію місця проживання особи за № 16.1-08/13497 від 05.11.2018 року виданої Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради слідує, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 03.05.1991 року (а.с.19). З копії паспорту серії [NUMBER] виданого 26 вересня 2011 року Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області слідує, що [PERSON] 17.08.2020 року зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.20). З Довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту з питань реєстрації від 17 серпня 2020 року слідує, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у кімнаті [ADDRESS] (а.с.22). З копії Витягу із рішення Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 179 від 11 серпня 2020 р. [PERSON] надано дозвіл на перепланування кімнати № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] (а.с.23). З копії технічного паспорту, виданого Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» , вбачається, що на кімнату № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] виданий технічний паспорт на кімнату № [NUMBER] , яка складається із кімната (3) площею 11,8 кв.м., кімната (4) площею 11,5 кв.м., кімната (5) площею 8,9 кв.м., коридор (1) площею 12,6 кв.м., санвузол (2) площею 3,8 кв.м., балкон (к=0,8) площею 1,9 кв.м. (а.с.24-26). Рішенням Полтавської міської ради від 19 лютого 2019 року гуртожиток по [ADDRESS] прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтава (а.с.11), на підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 98 від 22.05.2019 року вказаний гуртожиток прийнято у комунальну власність міста (а.с.9), а рішенням Полтавської міської ради від 12.07.2019 року залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у статусі «Гуртожиток» та дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень (а.с.10 ) . Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч.1. ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення . Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартири державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. В силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст.8 вищевказаного закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Пункт 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 р. № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404 зі змінами внесеними згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 114 від 10.05.2018 року передбачено подання до органу приватизації цілий ряд документів. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими що не порушують прав та інтересів відповідача та інших осіб, оскільки позивачі довели, що фактично проживали та була зареєстровані на законних підставах в житловому приміщенні - кімнаті № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] ), та мають право користування на законних підставах вказаним житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню. Доводи відповідача, що вказаним рішенням буде порушено право неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , судом спростовуються, оскільки ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, ї місце проживання її батьків, а визначаючи право користування позивача [PERSON] кімнатою [ADDRESS] , суд не позбавляє права на проживання у вказаному житловому приміщення дитини останньої. Також суд вважає неспроможними доводи відповідача щодо безпідставності проживання позивачів у кімнатах № № [NUMBER] вказаного гуртожитку, оскільки вони суперечать постанові сумісного засідання правління та профспілкового комітету від 25.10.2013 року № 11, з якої слідує, що [PERSON] проживає у кімнатах № [NUMBER] , розпорядженню про вселення від 09 червня 1987 року [PERSON] .

Outcome: approved