Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування квартири від 17 лютого 1996 року. 02 березня 2019 року з квартири [ADDRESS] , яка знаходиться над їхньою квартирою та у якій проживає разом із сім`єю відповідач ( [PERSON] ), відбулося затоплення стелі у туалеті. Згідно відповіді КП «Управитель ЖЕО» ДМР №81 від 14.03.2019 року причиною заливу було недбале ставлення до користування сантехнічними приладами мешканцями квартири [ADDRESS] . 12 травня 2019 року з квартири [ADDRESS] знову відбулося залиття: затоплено стелю і стіни у ванній кімнаті. Комісією КП «Управитель ЖЕО» ДМР зафіксовано затоплення стелі ванної кімнати площею 2 м.кв. та стіни площею 1 м.кв., загальна площа заливу складає 3 м.кв. Причину заливу встановити не вдалося, так як відповідач відмовився відчинити двері квартири для встановлення причин залиття. Вимоги про відшкодування завданої їм залиттям шкоди, відповідач ігнорує, добровільно шкоду не відшкодовує, причому те, що лише з його квартири відбувається залиття підтверджується також тим, що їхній будинок є двоповерховим, де на першому поверсі знаходиться квартира [ADDRESS] , належна їм, на другому поверсі квартира [ADDRESS] , у якій, проживає відповідач. Окрім того Ѕ частки квартири [ADDRESS] належить [PERSON] . Однак відповідач не допускає її у дану квартиру, з приводу чого Дрогобицьким міськрайонним судом 11 жовтня 2019 року було прийнято рішення про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] своєю власністю. 01 червня 2019 року, інженером технічного нагляду [PERSON] , на підставі заяви позивачів було складено Дефектний акт на поточний ремонт ванни і туалету квартири [ADDRESS] . Відповідно до даного акту, вартість затрат на будівельні роботи складає 2397,17 грн. У зв`язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно відшкодувати завдану залиттям квартири шкоду, вони змушені вирішувати це у судовому порядку. Оскільки відповідач заливає їх не вперше, в результаті неправомірних дій відповідача, його ігнорування вимог позивачів, тривалість порушення їхніх прав, глибину душевних та психічних страждань пов`язаних з пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя (необхідність викликати комісію, звертатися до осіб, які надають правову допомогу за захистом своїх прав, тобто вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану житлового приміщення, тобто відповідачем їм завдана моральна шкода. Позивач [PERSON] та адвокат Гирич О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Позов просять задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання вкотре не з`явились, не повідомивши причин. В матеріалах справи є відзив на позовну заяву, в якому відповідач висловив свою позицію щодо позову. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Поряд з цим, ч. 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Аналізуючи дії відповідача та його представника, суд прийшов до переконання, що останні зловживають своїми процесуальними правами. Вислухавши доводи позивача, захисника позивача, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору дарування квартири від 17 лютого 1996 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , яка розташована на першому поверсі двоповерхового будинку. Квартира [ADDRESS] , в якій проживає [PERSON] разом із сім`єю розташована на другому поверсі над квартирою позивачів. Власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] , однак остання в даній квартирі не проживає так як відповідач не допускає її у дану квартиру, що підтверджується рішенням Дрогобицького міськрайонного суду № 442/4078/19. 02 березня 2019 року, відбулося затоплення стелі у туалеті в квартирі [ADDRESS] . Причиною заливу було недбале ставлення до користування сантехнічними приладами мешканцями квартири [ADDRESS] , що підтверджується відповідю КП «Управитель ЖЕО» ДМР №81 від 14.03.2019 року. 12 травня 2019 року з квартири [ADDRESS] знову відбулося залиття квартири [ADDRESS] , а саме затоплено стелю і стіни у ванній кімнаті. Комісією КП «Управитель ЖЕО» ДМР зафіксовано затоплення стелі ванної кімнати площею 2 м.кв. та стіни площею 1 м.кв., загальна площа заливу складає 3 м.кв. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона двічі в складі комісії КП «Управитель ЖЕО» ДМР виходила за адресою: [ADDRESS] .Дрогобич, вул..Грушевського, 18, де дійсно в квартирі [ADDRESS] було виявлено затоплення перший раз туалету, а другий раз ванної кімнати. Причиною заливу є недбале ставлення до користування сантехнічними приладами мешканцями квартири [ADDRESS] . Згідно Дефектного Акту на поточний ремонт ванни та туалета квартири [ADDRESS] від 01.06.2019 року, складеного інженером технічного нагляду [PERSON] , вартість затрат на будівельні роботи складає 2397,17 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він дійсно проводив обстеження квартири [ADDRESS] , про що склав Дефектний Акт. Додатково пояснив, що згідно проведених ним обстежень квартира [ADDRESS] вже неодноразово затоплювалася, на стелі утворилися вологі плями із пліснявою. Окрім цього, перекриття між поверхами дерев`яне, а постійні затоплення становлять загрозу руйнування цього перекриття та небезпеки обвалу між поверхами. Відповідно до положень ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах по відшкодуванню шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Як вбачається із справи, надані позивачем докази містять відповідну інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо вини та розміру завданої шкоди, а відтак є належними доказами в розумінні ст.ст. 76,77 ЦПК України. Відповідачем [PERSON] надані позивачем докази, у тому числі щодо вини, розміру шкоди, не спростовані. Таким чином, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановлені обставини і правові наслідки, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2397,17 грн. - завданої залиттям квартири слід задоволити. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Разом з тим, у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) міститься роз`яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує наявність такої, протиправність дій її заподіювача (відповідача), причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивачі зазнали у зв`язку із затопленням їх квартири. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер дій (бездіяльності) відповідача. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А тому, враховуючи вимоги п.п.3,5,9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, з відповідача слід стягнути в користь позивачів 1000 грн. моральної шкоди. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.1, 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України «Види судових витрат»: До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 28.10.2019 року укладено Договора про надання правової допомоги, згідно якого [PERSON] прийняв на себе зобов`язання здійснювати захист [PERSON] та [PERSON] та надавати їм правову допомогу. Понесені витрати [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із наданням послуг правничої допомоги, підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 31.10.2019 року та актом прийняття-передачі наданих послуг від 28.10.2019р., з яких вбачається, що позивачі здійснили оплату за надання правової допомоги в сумі 4000 грн.. Вказані обставини свідчать, що витрати в сумі 4000,00 грн. пов`язані з розглядом справи, є обгрунтованими та пропорційними до предмета спору. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. слід стягнути з відповідача в користь позивачів. Виходячи із вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь: позивачів понесені ними витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved