Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини й дружини, з якою проживає дитина, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбу з 09 червня 2012 року, спільне подружнє життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім»єю та за різними адресами з 2012 року з тих підстав, що мають різні характери та погляди на життя, а тому шлюб не може в подальшому існувати. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює, має нерегулярний дохід, проте з часу народження дитини не надає матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Окрім цього, захищаючи свої права як дружини, на утриманні якої знаходиться дитина, просить стягнути з відповідача кошти на її утримання до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила їх задовольнити: стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до повноліття дитини, й на її утримання 500 грн. до досягнення дитиною трьох років, а відповідач їх визнав частково та просив розмір аліментів визначити меншим, ніж просить позивачка, оскільки він не працює, у нього відсутній постійний заробіток/дохід, наразі з підстав безробітності він перебуває на утриманні своїх батьків. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням часткового визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 09 червня 2012 року, укладеного у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 115. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.11, 12). Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім»єю з 2012 року та за різними адресами з підстав відсутності взаємопорозуміння. Від можливості призначення судом строку на примирення сторони відмовилися, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вони свідомо прийняли рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що сторони довели дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім»я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів, судом встановлено, що від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач наразі не працює, постійного місця роботи й регулярного заробітку/доходу немає, проте періодично надає позивачці матеріальну допомогу на утримання та виховання дитини, востаннє кошти надав 22 травня 2014 року в сумі 500 грн., що не спростовується позивачкою. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивачки, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, перебуває у декретній відпустці, та на утриманні якої знаходиться малолітня дитина, її стан здоров»я, потреби, та відповідача, який не працює, має позитивний стан здоров»я, є працездатною особою, інших утриманців, крім дочки [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 1000 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає такі вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Підстав для відмови у їх задоволенні судом не встановлено, й з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дісної участі батьків дитини у її утриманні, доведеності, підлягають стягненню аліменти у визначеному розмірі. Суд вважає, що визначена судом частка аліментів є прийнятною як для стягувача, так й платника аліментів. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів, відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 23 травня 2014 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.6 ст. 84 СК України суд вважає частково доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь коштів, як дружини, на підставі наданих доказів, вимог закону, принципу співмірності та потреб, й вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 400 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 23 травня 2014 року, й до досягнення дочкою [PERSON] трьох років - [INFO]. Відповідно до ч.ч.2, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має також дружина, з якою проживає дитина, й в разі розірвання шлюбу. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1, ч.ч. 2, 6 ст. 84 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя» та,

Outcome: approved