Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] березні 2014 року звернулася в суд із позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, до досягнення сином повноліття; а також аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісяця починаючи від дня подання позовної заяви до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що фактично шлюбні відносини сторін припинені, відповідач не надає матеріального утримання дружині, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а також малолітньому синові. В судове засідання сторони не з'явилися, проте надали суду заяви із проханням про розгляд справи за їх відсутності, у заяві позивачка свої позовні вимоги підтримала, відповідач їх визнав повністю. Дослідивши матеріали справи та врахувавши позиції сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з слідуючих підстав. Як убачається з матеріалів справи, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05 листопада 2012 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Хорольського РУЮ Полтавської області . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, у той час як відповідач не надає дружині та синові матеріальної допомоги. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, якщо батько може надавати таку допомогу. Враховуючи, що малолітній [PERSON] проживає з позивачкою, а батько добровільно матеріального утримання їм не надає, хоча працює , суд приходить до переконання про необхідність стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, в розмірі погодженому сторонами. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходить із насутпного. Позивачка просить суд стягувати із відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісяця. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином мінімальний розмір аліментів дорівнює не одному неоподаткованому мінімуму доходів громадян, а 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача, мінімального розміру аліментів, підлягають частковому задоволенню, саме в розмірі визначеному ст. 182 ч.2 СК України. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору та витрат, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial