Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просять визнати за ними в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно вказане в позовній заяві. Оформити спадщину в нотаріальному порядку вони не можуть, оскільки у заповіті не вказано в яких частках розподілена спадщина між спадкоємцями, а також відсутні докази про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, що унеможливлює прийняття позивачами спадщини на підставі та у спосіб передбачених законом. В попереднє судове засідання позивачі не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їхній відсутності, підтримали позовні вимоги вказані в позовній заяві. Судом встановлено, що [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Шаліївської сільської ради, Сквирського району,0 Київської області від 14.07.2010 року, відповідно до якого все своє майно та майнові права, що належатимуть йому на час відкриття спадщини, заповів позивачам по справі. [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Шаліївської сільської ради, Сквирського району, Київської області від 14.07.2010 року, відповідно до якого все своє майно та майнові права, що належатимуть їй на час відкриття спадщини, заповіла позивачам по справі. 21.01.2011 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії I-ОК №206252, зареєстрованим виконкомом Шаліївської сільської ради, Сквирського району, Київської області 24 січня 2011 року, актовий запис №3. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на майно у складі земельної ділянки площею 3,1249 га, кадастровий номер: 3224087800:04:017:0001, що розташована на території Шаліївської сільської ради, Сквирського району, Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 113471, виданим Сквирською райдержадміністрацією Київської області від 11.10.2004 року. Позивачі з січня 2012 року по 19.09.2012 року проживали однією сімєю з [PERSON] в місті Києві та в селі Шаліївка, Сквирського району, Київської області, оскільки остання була похилого віку, хворіла та за станом свого здоров'я потребувала щоденного стороннього догляду. 19.09.2012 року [PERSON] померла, згідно Свідоцтва про смерть серії 1-ОК №241937, зареєстроване та видане виконкомом Шаліївської сільської ради, Сквирського району, Київської області від 20.09.2012 року, актовий запис № 7. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на майно у складі земельної ділянки площею 2,8014 га, кадастровий номер: 3224087800:03:006:0013, що розташована на території Шаліївської сільської ради, Сквирського району, Київської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 113297, виданим Сквирською райдержадміністрацією Київської області 11.10.2004 року. Позивачі є спадкоємця за заповітом та прийняли спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, згідно ст. 1268 ЦК України, проте оформити спадщину в нотаріуса не можуть, оскільки у заповіті не вказано в яких частках розподілена спадщина між спадкоємцями, а також відсутні докази про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Іншим чином визнати право власності на спадкове майно за позивачами, окрім прийняття ними спадщини в судовому порядку, неможливо. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Пунктом 7 Пленуму ВСУ України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідач Шаліївська сільська рада Сквирського району, Київської області, до попереднього судовового засідання позов визнала, про що подала до суду відповідну письмову заяву. Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч. 4 ст. 130 та ст. 174 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Outcome: approved