Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася в суд із указаним позовом до Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області. Просить визнати за нею право власності на середню земельну частку (пай) розміром 2,31 умовних кадастрових гектари, з них 1,99 га ріллі та 0,32 га кормових угідь, розташованих на території Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області, в порядку спадкування за законом, після смерті її сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що [INFO] померла її сестра [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належну спадкодавцю земельну частку (пай). На випадок своєї смерті сестра жодних заповітів не залишила, а тому спадкування після її смерті відбувалось за законом. Інших спадкоємців, окрім позивачки, у сестри не має. Позивачка після смерті сестри прийняла спадщину фактично. Відтак позивачка вважає, що вона фактично прийняла спадщину після смерті сестри, але не може оформити своїх спадкових прав через відсутність сертифіката на право приватної власності на спадкове майно (земельний пай), а тому просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направивши письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Відповідач Буська міська рада Золочівського району Львівської області (правонаступник відповідача на підставі ухвали суду від 29.03.2021) явку свого повноважного представника до суду не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, направивши письмову заяву від 28.04.2021 за №615, у якій проти задоволення заявленого позову заперечують, оскільки позивачка не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї сестри. Належних доказів того, що позивачка фактично вступила в управління спадковим майном нею не надано. Відтак просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду в справі №235/5845/17 від 10.02.2020 року. Третя особа Головне управління Держгеокадастру в Львівській області явку свого представника до суду не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У силу вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою - сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що на ім`я спадкодавця [PERSON] був зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №6206 від 06.03.1998 року із земель НААГ «Нове життя», внаслідок чого розроблено розпорядження голови Буської райдержадміністрації №71 від 25.02.1998 року загальною площею 2.67 га. Проте, беручи до уваги розпорядження голови Буської РДА №125 від 15.03.2000 року «Про затвердження технічної документації про внесення змін до проекту роздержавлення та приватизації земель» на спадкодавця розрахована частка розміром 12,31 умовних кадастрових гектари, з них 1,99 га ріллі та 0,32 га кормових угідь, про що вбачається із листа Відділу Держгеокадастру в Буському районі Львівської області від 07.07.2020. [PERSON] померла [INFO] в селі Закомар`я Буського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 20.07.1999. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є рідною сестрою спадкодавця [PERSON] , про що вбачається із наявних у справі свідоцтв про народження та одруження (а.с. 6-9). Як убачається із матеріалів спадкової справи №88/2004, заведеної Буською Львівською держнотконторою після смерті [PERSON] , слідує те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри позивачки звернувся її чоловік [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом у розумінні приписів статті 1261 ЦК України та чинної на той час ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Аналогічною за змістом є норма У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України). Відповідно до вимог статей 527, 529 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 530 ЦК УРСР встановлено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно вимог статті 548 УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 УРСР). Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (ст. 560 ЦК УРСР). Відтак із вищевказаних матеріалів слідує, що спадкування позивачкою спірного майна після смерті її сестри - [PERSON] , яка померла [INFO] , як спадкоємцем другої черги за законом є не можливим, з огляду на те, що спадщину після смерті сестри позивачки прийняв її чоловік [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.2006 року, будучи спадкоємцем першої черги за законом, що виключає спадкування інших черг, до яких входить позивачка. Окрім того, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами обставин, що вона прийняла спадщину після смерті сестри [PERSON] , а також того, що остання прийняла спадщину після смерті єдиного спадкоємця сестри, який прийняв спадщину після її смерті (чоловіка [PERSON] ). Відтак, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , є виключно її чоловік [PERSON] , а не позивачка, який є спадкоємцем другої черги за законом і спадщину не прийняла чи відповідач (Буська міська рада), що не претендує на спадщину. Відтак, суд вважає, що даний позов є безпідставним, оскільки є недоведеним та заявлений до неналежного відповідача (місцевої ради), а належним відповідачем є спадкоємець, який прийняв спадщину (син померлої), отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з вищенаведених мотивів. Разом із тим, суд вважає, що покликання позивачки на те, що чоловік її сестри, який прийняв спадщину після її смерті, помер [INFO] , вказує лише на те, що вона вправі претендувати на визнання за нею права власності на спадкове майно за наявності правових підстав і доведеності нею факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Крім того, в силу вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати сплачений позивачкою [PERSON] судовий збір за подання нею позовної заяви в сумі 840,80 грн. (а.с. 1) покладаються на неї, ураховуючи відмову в задоволенні позову. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed