Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06.02.2014 року по 27.04.2020 року. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання, у листопаді 2020 року, син залишився проживати з нею, а [PERSON] мав можливість безперешкодно спілкуватись з дитиною та брати участь в його вихованні. Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 06 квітня 2020 р. з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 19.12.2019 року до його повноліття. На вказане рішення [PERSON] було подано апеляційну скаргу, в якій він просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за вказаним рішенням з 1500 грн. до 1000 грн. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 червня 2020 р. в задоволенні апеляційної скарги [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 06 квітня 2020 р. відмовлено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. У той час, як тривали судові процеси щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів, [PERSON] 06 травня 2020 р. взяв сина на побачення, та після цього повертати відмовився. Вона неодноразово телефонувала до нього, просила повернути сина, однак [PERSON] вказав, що це буде можливе тільки при умові її відмови від стягнення аліментів. Вона також неодноразово приходила до батьків [PERSON] , де перебуває дитина в той час, коли він знаходиться на роботі, однак як тільки вона заходила до будинку, приїздив [PERSON] та силоміць виштовхував її з будинку, застосовуючи фізичне насильство, виражався на її адресу нецензурною лайкою. Все це відбувалось в присутності дитини. Вказані обставини підтверджується аудіо записами цих подій та стенограмами наших з [PERSON] розмов. З цього приводу вона зверталась до органів поліції, що підтверджується її заявою від 01.06.2020 року. За час проживання дитини з нею вона приділяла увагу його інтересам потребам, цікавилась його вподобаннями та смаками, допомагала йому у вивченні навколишнього світу, навчала поводженню у суспільстві, забезпечувала його всім необхідним, піклувалась про його стан здоров`я. Жодного разу вона не обговорювала з сином своїх відносини з колишнім чоловіком чи причини їх розриву, не налаштовувала дитину проти батька, оскільки розуміла, що дитина і так важко переживає розпад їхньої сім`ї, і негативні висловлювання проти чоловіка є дуже травматичними та вразливими для його нестійкої дитячої психіки. Натомість [PERSON] свідомо налаштовує дитину проти неї, дитина в присутності колишнього чоловіка, бачачи агресивну поведінку та негативне відношення батька до матері, імітує таку поведінку. Дитина на даний час потребує психологічної реабілітації, яка їй не забезпечена. До введення на території України карантинних заходів по запобіганню розповсюдженню корона вірусної інфекції, дитина з 2017 року відвідувала ДНЗ № 52. Як вбачається зі змісту довідки № 71 від 26.02.2020 року вона приймала активну участь у вихованні та навчанні дитини, була присутня на всіх святах, батьківських зборах, розвагах, що організовувала адміністрація садочку. Дитина охайна, доглянута та вихована. Батько дитини в садочку став з`являтись частіше в останніх півроку. Став періодично забирати дитину з садочка та не завжди приводив на наступний день. Батьківські збори не відвідує, на святкових ранках був один раз - на новорічному святі. Вона проживає у добрих матеріально-побутових умовах, будинок, в якому я мешкаю - по [ADDRESS] - облаштований всім необхідним для проживання дитини, зокрема, наявне місце для сну, ігор та навчання. Вказаний будинок - 26/100 його ідеальних частин перебувають у її спільній власності з батьком [PERSON] та сестрою [PERSON] . Для сну дитини виділена кімната на першому поверсі, для ігор та навчання - окрема кімната на другому поверсі. Вона позитивно характеризуюсь по місцю проживання, на обліку в наркодиспансері та психлікарні не перебуваю, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, наркотичними чи алкогольними засобами не зловживає. Вона забезпечена роботою, з 2003 року працює учителем англійської мови ЗОШ № 22, по місцю роботи характеризується позитивно. Розмір її заробітної плати за період з грудня 2019 року до червеня 2020 становить 85528,71 грн. Щодо майнового стану [PERSON] , як вбачається зі змісту його апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 06.04.2020 року про стягнення аліментів, він зазначив, що офіційно не працює, має мінливий, нестабільний дохід, а розмір його доходів становить значно нижче середнього заробітку по регіону. Також він має на утриманні дитину від іншого шлюбу [PERSON] , 2004 року народження та мати пенсіонерку [PERSON] , є годувальником сім`ї. На даний час [PERSON] проживає у [ADDRESS] . А тому просила визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] разом з нею [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки він згідний щоб дитина проживала разом з матір`ю та вважає що у даній справі відсутній спір. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Чернівецької міської ради в судовому засіданні вважала позовні вимоги обґрунтованими та підтримала висновок про доцільність місця проживання дітей разом з матір`ю, не порушуючи права батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною та просила при ухваленні рішення врахувати інтереси дітей. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] з 06.02.2014 по 27.04.2020 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.04.2020 року (а.с.9-10). Під час перебування сторін у шлюбі, у них народився син - [PERSON] , [INFO] . (а.с.11). На підставі рішення суду від 06.04.2020 р. з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн., щомісячно (а.с.12). Відповідно до довідки КЖРЕП №5 (а.с.20), в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON] її син [PERSON] . Позивач [PERSON] є співвласником вказаної квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок (а.с.21). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.17-18), 2/4 частки квартири [ADDRESS] належить [PERSON] та 1/4 частка квартири належить [PERSON] . Згідно довідки КЖРЕП №5 позивач [PERSON] позитивно характеризується по місцю проживання (а.с.22). Позивач [PERSON] працює вчителем в Чернівецькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 22, отримує заробітну плату і позитивно характеризується по місцю роботи, що підтверджується довідкою, характеристикою та довідкою про доходи з місця роботи (а.с.26,27,28). Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частиною 2 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з довідки дошкільного навчального закладу №52 комбінованого типу (а.с.19), [PERSON] відвідує заклад з 2017 року. За період відвідування дитиною закладу, батько в установі з`являвся став частіше останніх пів року. Став забирати дитину з садочка періодично. Не завжди приводить на наступний день, після того як забирав звечора, не відвідував батьківські збори, був один раз на новорічні свята. Згідно з інформацією психологічного обстеження [PERSON] , хлопчик не включає себе до складу сім`ї, що свідчить про відсутність почуття спілкування між членами сім`ї та присутність почуття покину тості. Для почуття безпеки дитини цього віку забезпечує мати дитини, а тому передчасне розлучення хлопця з матір`ю може нанести психологічну травму, яке може вплинути на все подальше життя. За результатами психологічного обстеження зроблено висновок про те, що напружені стосунки між дорослими можуть відбитися на емоційному стані дитини. Нестабільна невизначена життєва ситуація у якій опинився [PERSON] , може перешкоджати формуванню в нього почуттів захищеності, безпеки, які є базовими у формуванні особистості. З метою збереження психологічного здоров`я хлопця та, враховуючи вік дитини (5 років 7 місяців). [PERSON] доцільно захищає інтереси сина, що вказує на її батьківську відповідальність. Батькам слід більше між собою обговорювати, узгоджувати власні дії по відношенню до сина та виконувати домовленості (а.с.103). Відповідно до висновку органу опіки та піклування №01/02-24/2465 від 09.12.2020 року «Про доцільність визначення місця проживання дитини» (а.с.99-102), за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , не порушуючи права батька [PERSON] брати участь у вихованні та спілкування із дитиною. Частиною 1 ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.7 та ч.8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19). Надання органом опіки та піклування, висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір. Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, а також те, що на даний час малолітня дитина проживає з матір`ю, за місцем проживання дитини створені всі необхідні умови, а тому суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] , задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved