Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 17.12.2018 р. звернулись в суд із позовом до відповідача [PERSON] , у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.05.2019 р., просять стягнути з відповідача на їх користь аліменти на їх утримання у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000 грн. на кожного із батьків, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вони є батьками єдиного повнолітнього сина - [PERSON] Вони є пенсіонерами за віком, єдиним доходом для них є пенсія, яка станом на день подання позовної заяви становить - 1688,79 грн (мати) та 1479,09 грн (батько), інших джерел доходу у них немає. Розмір пенсії, яку вони отримують, не дає змоги забезпечити їх усім необхідним, оскільки самостійно сплачують за комунальні послуги, забезпечують себе медикаментами у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, постійним перебуванням на лікуванні матері, що також потребує фінансових затрат. Також зазначають, що відповідач вчиняє дії, які позбавляють їх права оформити субсидію для оплати житлово-комунальних послуг. Всі ці обставини є підставою для утримання батьків повнолітнім сином. Просять позов у відповідності до ст. 202, 205 Сімейного кодексу України, задовольнити повністю. Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.05.2019 р. позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батьків задоволено повністю; вирішено стягувати із відповідача на користь позивачів аліменти на їх утримання у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 000 грн. на кожного з батьків, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для осіб, які втратили працездатність, щомісячно, починаючи з 12 грудня 2018 року і довічно, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Окрім цього, вирішено стягнути із відповідача судовий збір у сумі 704,80 грн в доход держави. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 31.07.2019 р. скасовано заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24.05.2019 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.09.2019 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , у якому останній просить відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке. Позивачі не довели наявність обов`язкових умов, необхідних для пред`явлення вимог про стягнення аліментів на їх утримання, які передбачені Сімейним кодексом України. Зокрема зазначає, що позивачі не надали доказів того, що вони потребують додаткової матеріальної допомоги від нього, отримуючи при цьому пенсію від держави; з матеріалів справи не вбачається, що кожному з батьків розміру пенсії не вистачає для покриття їх щоденних потреб. Окрім цього, зазначає, що він є єдиним годувальником у своїй сім`ї, на його утриманні перебуває донька [PERSON] , 2007 року народження, дружина не працює. Щодо оплати житлово-комунальних послуг зазначив, що позивачі мають заборгованість по сплаті таких, ним особисто всю заборгованість станом на березень 2018 р. сплачено. У зв`язку з тим, що батьки створили умови, за яких проживання його сім`ї з ними є неможливими, змушений був переїхати із сім`єю з м.Львова та відповідно перестав оплачувати за житлово-комунальні послуги. Також зазначив, що між ними наявні тривалий час неприязні відносини, батьки були засуджені вироками Сихівського районного суду м.Львова за спричинення тілесних ушкоджень його дружині [PERSON] ; 21.06.2019 р. вона повторно звернулась у Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області щодо нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON] 21.06.2019 р. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені в такій, просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні повністю, надав пояснення, що відповідають змісту відзиву на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.08.1976 р. (а.с.5). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є особами пенсійного віку, що підтверджується копіями їх паспортів громадянина України та пенсійних посвідчень (а.с.3,4, 6,7). Відповідно до довідки Галицького відділу обслуговування громадян в м.Львові Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області №6574 від 27.11.2018 р. позивач [PERSON] отримує пенсію за віком, розмір такої за період з грудня 2017 р. по листопад 2018 р. становить 17 640,72 грн. (а.с.11). Відповідно до довідки Галицького відділу обслуговування громадян в м.Львові Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області №6575 від 27.11.2018 р. позивач [PERSON] отримує пенсію за віком, розмір такої за період з грудня 2017 р. по листопад 2018 р. становить 19 698 грн. (а.с.12). В обґрунтування позовних вимог позивачі стверджують, їх щомісячний дохід не дозволяє їм забезпечити достатній життєвий рівень, лікування, оплату житлово-комунальних послуг, тощо. Згідно із ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст. 203 СК України). Вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Згідно з нормою ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192, 194-197 СК України. Таким чином, обов`язковими умовами та підставами покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків є: 1) діти досягли вісімнадцяти років; 2) батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; 3) батьки потребують матеріальної допомоги; 4) відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Умовою виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При цьому, суд звертає увагу на те, що факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьками доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з положеннями чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік. Так, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня 2018 року становить 1373,00 грн. Натомість розмір пенсії позивачів [PERSON] та [PERSON] перевищує суму прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, та складала в середньому у 2018 р. 1470 грн. та 1640 грн. на місяць відповідно. Відповідно до висновку, зробленого Верховим Судом у постанові від 16 квітня 2018 року у справі № 759/1315/17, особа, яка отримує пенсію за віком у розмірі, який забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не є такою, що потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 202 СК України. Окрім цього, позивачами до матеріалів справи долучено виписки із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого № 496/6 та № 8573, з яких вбачається, що позивачу [PERSON] 18.03.2017 р. поставлено діагноз: цукровий діабет другого типу середньої важкості; позивачу [PERSON] 13.08.2015 р. поставлено діагноз - цереброваскулярна хвороба (а.с.2,3). Інших доказів, які б підтверджували те, що позивачі потребують матеріальної допомоги, що є однією із обов`язкових умов покладення на повнолітніх дітей обов`язку утримувати своїх батьків, суду не надано. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позивачі [PERSON] та [PERSON] не довели належними та допустимими доказами, що їх щомісячні витрати перевищують щомісячний дохід у вигляді пенсії, а відтак у задоволенні їх позову до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed