overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. Зазначила, що є власниками квартири № [ADDRESS], в якій зареєстрована відповідач, яка з 2009 року, тобто 9 років, без поважних причин не проживає в даній квартирі, чим ускладнює їм можливість повноцінно користуватися житловим приміщенням. У звязку з наведеним просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою № 20 у будинку № 52 по вул. Авіаційній у смт. Озерне Житомирського району Житомирської області. Також просять не стягувати з відповідача судові витрати (а.с. 47, 53). У судове засідання позивачі не зявилися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с. 47, 53). Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову (а.с. 50). Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 35). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира № [ADDRESS] (а.с. 4), в якій зареєстрована відповідач (а.с. 10), яка згідно з довідкою виконкому Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 75 від 16 січня 2018 року (а.с. 11) та відповідно до акту обстеження № 10 від 16 січня 2018 року (а.с. 12) в ній не проживає з 2009 року. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 41 Конституції України та статтях 319, 321 ЦК України закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. За приписами частини 2 статті 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1 ст. 405 ЦК України). Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України). З огляду на наведене, беручи до уваги тривале непроживання відповідача без поважних причин та визнання позову останньою, суд дійшов висновку що вона має бути визнана такою, що втратила право користування квартирою № 20 у будинку № 52 по вул. Авіаційній у смт. Озерне Житомирського району Житомирської області

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. Позивачі надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В обґрунтування позову посилаються на те, що батько [PERSON] був квартиронаймачем квартири [ADDRESS]. Після його смерті, на підставі рішення виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 23.10.2015 року №342 про зміну умов договору найму житлових приміщень КП «Жилсервіс-2» ДМР, договір найму спірної квартири було змінено з померлого наймача на позивача [PERSON], яка є його донькою. У спірній квартирі зареєстровані позивачі та відповідач, який є племінником. Відповідач з 2003 року не мешкає у спірній квартирі, в її утриманні не приймають участі, його особистих речей немає, тому позивачі просять визнати його таким, що втратив право на користування квартирою №96, в будинку №17 по вул. Тополиній у м. Дніпро. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. В судове засідання сторони не зявилися, тому, відповідно правил ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що батько [PERSON] [PERSON] був квартиронаймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру №1479 від 17.11.1983 року. Після його смерті, на підставі рішення виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради від 23.10.2015 року №342 про зміну умов договору найму житлових приміщень КП «Жилсервіс-2» ДМР, договір найму спірної квартири було змінено з померлого наймача на позивача [PERSON], яка є його донькою. У спірній квартирі зареєстровані позивачі та відповідач, який є племінником, що підтверджується довідкою про склад сімї від 20.12.2016 року виданою ОСББ «Тополина 17». Відповідач з 2003 року не мешкає у спірній кімнаті, в утриманні житла не приймає участі, його особистих речей немає, що підтверджується актом про не проживання від 28.12.2016 року. В силу ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанняв Україні» громадянин України зобовязаний протягом десяти днів після прибуття до нового місцяпроживання зареєструвати своє місце проживання. Дослідивши докази в їх сукупності, та враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користуватися квартирою №96, в будинку №17 по вул. Тополиній у м. Дніпро. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. Позивачі надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В позові позивачі посилаються на те, що їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] За даною адресою зареєстровані позивачі та [PERSON], який є колишнім чоловіком [PERSON]. З 1993 року відповідач за спірною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, не цікавиться спірною житловою площею, його особистих речей в квартирі немає. Враховуючи, що відповідач не мешкає біль ніж 6 місяців у спірній квартирі, позивачі просять визнати його таким, що втратив право користуватися вказаною житловою площею у квартирі [ADDRESS] Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача за правилами ст. 169,224,225,226 ЦПК України - заочно. В судове засідання сторони не з'явилися, тому, відповідно правил ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, позивачі є власниками квартири [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.09.1997 року. За даною адресою зареєстровані позивачі, неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї та місце реєстрації №14035 від 06.06.2016 року. З 1993 року відповідач за спірною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, не цікавиться спірною житловою площею, його особистих речей в квартирі немає. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні доказаний факт не проживання відповідача на спірній житловій площі понад шість місяців без поважних причин, що відповідач не цікавиться квартирою як житловою площею, не приймає участі у сплаті комунальних послуг, тому його слід визнати таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, однак там не проживає з 2011р., його особистих речей в квартирі немає. Тому позивачі просять суд визнати його таким, що втратив право користування житлом. У судове засідання позивачі подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечували позивачі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається матеріалів справи, позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї за вказаною адресою зареєстрований відповідач. Згідно ч.1 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. За таких обставин, суд позбавлений можливості задовольнити даний позов, оскільки це порушить права відповідача як співвласника квартири.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця АА №632555 від 18.06.2010р. накладено арешт на все майно [PERSON] та оголошена заборона на його відчуження. Зазначене виконавче провадження знищене. У зв`язку з тим, що арешт перешкоджає позивачу здійснювати право власності на своє майно, він просить суд його зняти. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за його місцезнаходженням в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції(правонаступником являється відповідач) АА №632555 від 18.06.2010р. накладено арешт на все майно [PERSON] та оголошена заборона на його відчуження. Як вбачається з матеріалів справи, дане виконавче провадження знищене. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що виконавче провадження знищене, а арешт протиправно позбавляє позивача гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою державного виконавця В-9/631 АА №100558 від 28.10.2010р. накладено арешт на все майно [PERSON] та оголошена заборона на її відчуження, в зв`язку із заборгованістю перед АТ «Одесаобленерго»(правонаступником являється відповідач по справі). Позивачі являються спадкоємцями [PERSON] . Зазначене виконавче провадження знищене, борг погашено. У зв`язку з тим, що арешт перешкоджає позивачам здійснювати право власності на спадкове майно, вони просить суд його зняти. Представник відповідача надав суду відзив на позов, не заперечував проти зняття арешту, однак зазначив, що не може являтися відповідачем по справі, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову. Пояснень від третіх осіб на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися третім особам за їх місцезнаходженням та реєстрації в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Другого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області В-9/631 АА №100558 від 28.10.2010р. накладено арешт на все майно [PERSON] та оголошена заборона на його відчуження в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 22.10.2008р. про стягнення з [PERSON] боргу на користь АТ «Одесаобленерго»(правонаступником являється відповідач по справі) в розмірі 6163,63грн. Як вбачається з матеріалів справи, зазначена заборгованість сплачена. [INFO] [PERSON] померла, позивачі являється спадкоємцями після її смерті. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. На підставі ч.3 ст.5 ЦК України, суд застосовує ЗУ «Про виконавче провадження» №606-14 від 21.04.1999р., який діяв на момент накладення арешту. Згідно ч.1,5 ст.60 вказаного Закону України, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За таких обставин, враховуючи те, що заборгованість за судовим рішенням сплачена, а арешт протиправно позбавляє позивачів гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися спадковим майном, суд вважає за можливе зняти його. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою. [PERSON] вимоги мотивовані тим, що позивачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, однак там не проживає з 2002р., його особистих речей в квартирі немає. Тому позивачі просять суд визнати його таким, що втратив право користування житлом. У судове засідання позивачі подали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали і просили суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечували позивачі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Як вбачається з копії довідки про склад сімї, за вказаною адресою зареєстрований відповідач. Згідно акту про не проживання, [PERSON] не проживає понад 15 років з 2002р. за даною адресою. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член родини власника житла втрачає право на користування цим житлом у випадку його відсутності без поважних причин більше одного року. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, дане рішення є підставою для зняття з реєстрації [PERSON] за спірною адресою. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 640грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою, за якою просять суд встановити порядок користування земельною ділянкою, загальною площею 390 кв. м, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Дніпра (раніше Тельмана), № 60 відповідно до висновку експерта, виконаного Дніпропетровским науково-дослідним інститутом судових експертиз Запорізького відділення 6 18.11.2016 року, згідно якого виділити позивачам земельну ділянку, площею 195,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Дніпра (раніше Тельмана) № 60 за варіантом № 2, що складає 1\\2 частину від загальної площі 390 кв.м (S-1 - на плані визначена в зелений колір); виділити [PERSON] земельну ділянку, площею 195,5 кв.м, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Дніпра (раніше Тельмана) № 60 за варіантом № 2, що складає 1\\2 частину від загальної площі 390 кв.м (S-2 - на плані визначена в жовтий колір); зобов'язати\~[PERSON]\~усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, \~яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Дніпра № 60 (раніше Тельмана), шляхом\~ звільнення частини земельної ділянки, площею 390 кв.м, що виходить за межу червоної лінії, як подовження та за межі нормованої земельної ділянки близько 5,0 м та по довжині (з боку вулиці) орієнтовно 9,50 м, шляхом перенесення самовільно побудованих споруд: літ. № 4 паркан, літ. № 5 ворота, літ. № 6 паркан, літ. № 7 паркан, літ. № 8 зливна яма на проектне положення відповідно до геодезичної зйомки; зобов'язати\~[PERSON]\~ привести\~у відповідність до ДБН\~№ 360-92\~ самовільно споруджений паркан літ. № 7, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Дніпра (раніше Тельмана) № 60, та встановити його на відстані не менше\~1\~метра від найбільш відступної конструкції стіни. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного, суд, -

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.07.1994р. між [PERSON], що діяла від імені [PERSON], з однієї сторони, та відповідачем, з іншої сторони, був укладений договір №3805 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS](колишня Дніпропетровська дорога) в місті Одесі, який оформлявся та посвідчувався Одеською товарною біржою. У звязку з тим, що [PERSON] померла, позивачі звернулися із заявами про прийняття спадщини. На даний час нотаріус відмовляє позивачам у реєстрації договору з тієї причини, що даний договір купівлі продажу квартири, засвідчений біржою являється недійсним, а тому вони просять суд визнати дійсним вказаний договір. У судове засідання представник позивачів подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивачів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору №3805 від 19.07.1994р. зареєстрованого Одеською товарною біржою, [PERSON], з однієї сторони, продала, а [PERSON], з іншої сторони, купила квартиру [ADDRESS](колишня Дніпропетровська дорога) в місті Одесі. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Проаналізувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що даний договір відповідає вимогам для дійсності правочину, що передбачені ст.203 ЦК України, оскільки складений у письмовій формі та зареєстрований Одеською товарною біржою, виконання договору спричинило реальне настання правових наслідків. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved