Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , Павлоградської районної державної адміністрації в якому просили суд: визнати недійсним розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації від 08 липня 2002 року № 291-р «Про внесення змін до розпоряджень голови райдержадміністрації від 04.04.2002 р. № 125-р та від 12.04.2002 р. № 134-р» щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 7,680 га., розташованої на території Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 073037, виданий Павлоградською районною державною адміністрацією 19 вересня 2002 року на ім`я [PERSON] , на підставі розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації № 291-р від 08 липня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2160/02, яким їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 7,680 га розташовану на території Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/6 частку земельної ділянки за кожним, площею 7,68 га, кадастровий номер 1223581300:07:001:0457, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] . У обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку пай розміром 7,68 умовних кадастрових гектари. Спадкоємцями першої черги після смерті матері були доньки : [PERSON] та [PERSON] . 31.01.2002 року державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори донькам померлої видано свідоцтво про право на спадщину, згідно з яким [PERSON] успадкувала 1/3 частку права на вказану земельну ділянку, а [PERSON] 2/3 частки. [PERSON] отримавши документ нотаріуса більше нікуди не зверталась. [PERSON] звернулась до Павлоградської районної державної адміністрації із заявою про надання у власність земельної частки (паю) на що розпорядженням голови райдержадміністрації від 08.07.2002 року № 291-р [PERSON] було надано у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 7,680 га, яка розташована на території Богданівської сільської ради. На підставі зазначеного розпорядження на ім`я відповідачки 19.09.2002 року Павлоградською райдержадміністрацією було видано державний акт на право приватної власності на землю, яким їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 7,680 га розташовану на території Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже відповідачка стала одноособовою власницею земельної ділянки, а [PERSON] була позбавлена можливості отримати належну їй 1/3 частку земельної ділянки, у зв`язку з чим звернулася до суду. [INFO] [PERSON] померла. Позивачі є спадкоємцями першої черги і 12.01.2021 року отримали свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку було відмовлено, у зв`язку з тим, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 1214930812020, власником цієї земельної ділянки є [PERSON] . Отже через помилку посадової особи Павлоградської райдержадміністрації позивачі позбавлені можливості отримати спадкове майно. Представник позивачів адвокат Суботіна Н.М. у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник Павлоградської райдержадміністрації Роздольська Т. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, а саме розпорядження голови Павлоградської райдержадміністрації від 08.07.2002 року № 291-р «Про внесення змін до розпоряджень голови райдержадміністрації від 04.04.2002 року № 125-р та від 12.04.2002 року № 134-р» та розпорядження голови Павлоградської райдержадміністрації від 12.04.2002 року № 134-р, якими виділено у власність [PERSON] земельну ділянку (пай) визнати недійсним частково, лише в частині відведення у власність земельної частки (паю) [PERSON] , оскільки вони стосуються також інших осіб. Стосовно задоволення решти вимог не заперечують. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 31.01.2002 року державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Надтокою З.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом яким посвідчено, що спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є дочки : [PERSON] в 2/3 частинах, [PERSON] в 1/3 частині. Спадкове майно складається з права на земельну частку (пай) розміром 7,68 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Павлоградське» міста Тернівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0355395, виданого Павлоградською районною державною адміністрацією 28.12.2001 року відповідно до її рішення від 26.12.2001 року за № 391-р та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0366. (а.с.7) На підставі розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації № 291-р від 08.07.2002 року [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 7,680 га розташована на території Богданівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 8) На запит адвоката в інтересах [PERSON] , Павлоградською районною державною адміністрацією надано відповідь про те, що розпорядженням голови райдержадміністрації від 08.07.2002 року № 291-р земельну частку (пай) на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) від 28.12.2001 року серії ДП № 0355395 було відведено у власність [PERSON] повністю. На підставі цього розпорядження видано на ім`я [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю від 19.09.2002 року серії ДП № 073037. Для вирішення питанні про порушене право власності на земельну ділянку [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. (а.с.9) Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зазначено, що 05.10.2016 року за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 1223581300:07:001:0457 площею 7, 68 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Номер запису про право власності 16855456. (а.с. 12) [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 30) Після померлої [PERSON] відкрито спадкову справу № 5/2020 на підставі заяви про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається що спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після померлої [INFO] [PERSON] є : донька - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 177-235) Постановою приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Іщика М.В. від 12.01.2021 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частку земельної ділянки площею 7,68 га кадастровий номер 1223581300:07:001:0457, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Підставою відмови зазначено те, що на запит нотаріуса державному кадастровому реєстратору ГУ Держгеокадастру, отримано інформацію, що власником земельної ділянки площею 7,68 га, кадастровий номер 1223581300:07:001:0457, цільове призначення для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області є [PERSON] . (а.с. 235) Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У частині першій статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі державного акту на право власності на земельну ділянку) передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності и право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно частини першої статті 126 ЗК України (в редакції, чинній на момент видачі державного акту на право власності на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчувалось державними актами. Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішуються земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина четверта, п`ята статті 158 ЗК України). Згідно з частиною 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. До таких висновків дійшов як ВСУ, у постанові від 01 липня 2015 року № 6-319цс15, так і ВС, в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц. Належними відповідачами у справах про визнання недійсними актів про право власності на земельну ділянку є особа, якій видано державний акт про право власності на відповідну земельну ділянку та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу (постанова ВС від 24 квітня 2019 року у справі № 362/884/16-ц). Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається із ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Отже, набуття права власності на земельну ділянку, яка на законних підставах перебуває в постійному користуванні іншої особи, є прямим порушенням прав такої особи на належне користування землею. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про порядок виділення натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Статтею 2 цього Закону встановлено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), є, зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Враховуючи, що право власності позивачів на належну їм в порядку спадкування частку земельної ділянки порушено Павлоградською районною державною адміністрацією, у зв`язку із винесенням розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації від 08 липня 2002 року № 291-р «Про внесення змін до розпоряджень голови райдержадміністрації від 04.04.2002 р. № 125-р та від 12.04.2002 р. № 134-р» щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 7,680 га., та в подальшому видачею державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 073037, виданого 19.09.2002 року на ім`я [PERSON] , вказані акти необхідно визнати недійсними та визнати право власності позивачів на 1/6 частку спірної земельної ділянки за кожним. Таким чином на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивачів, відповідно до поданої ними заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved