Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що [PERSON] з відповідачем перебували в шлюбі з 02.07.2002 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні стосунки з відповідачем були припинені з жовтня 2003 року. Відповідач попросив її з дитиною піти з дому. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2003 року з відповідача в примусовому порядку стягнуто аліменти на утримання дитини. 05.11.2003 року в ВАТ «Ощадний банк України» був укладений договір на виплату аліментів. 22.04.2004 року шлюб був розірваний. Спорів щодо місця проживання не було. Однак, увесь цей час відповідач життям дитини не цікавився, не телефонував, бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні не виявляв. Як і не сплачував аліменти на її утримання. Його не цікавила доля дитини. 25.02.2005 року вона звернула до виконавчої служби задля примусового стягнення аліментів. 30.06.2012 року був зареєстрований шлюб з [PERSON], з яким мають сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з кінця 2007 року і до теперішнього часу [PERSON] піклується про дітей, між ним та [PERSON] усталені доброзичливі стосунки, які прияють належному вихованню, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. [PERSON] називає його татом. Саме завдяки [PERSON] діти забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. У [PERSON] є все необхідне для життя та розвитку. Він вивозить сім'ю на відпочинок, вони разом подорожують та проводять час. Тоді як, з березня 2015 року відповідач аліменти не сплачує, мотивуючи відсутністю роботи, і що перебивається раптовими заробітками. Про дитину не піклується, не цікавиться її життям, здоров'ям, успіхами в навчанні. Проте, коли потрібен його дозвіл на виїзд дитини за кордон, вимагає грошей. У зав'язку з чим звернулися до суду з даним позовом. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. У зв'язку з неявками відповідача в судове засідання не заперечували щодо заочного порядку розгляду справи. Позивач додатково зазначила, даний позов є бажанням саме доньки, оскільки нею опікується лише [PERSON], тоді як біологічний батько відмовляється нею опікуватися, цікавитися її життям та приймати в ньому участь. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав висновок опікунської ради. Зауважив, що саме дитина звернулася до опікунської ради щодо позбавлення батька батьківських прав. В телефонному режимі відповідач зазначив, що приїздити на засідання комісії не буде, як і не просив його перенести. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 06.12.2002 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народилася [INFO], батьками записано [PERSON] та [PERSON]. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.0.2002 року по 22.06.2004 року. Судовим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2003 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини доходів відповідача. 30.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, та змінено прізвище на «[PERSON]». Відповідно до висновку Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.06.2017 року № 5356/41/3/103, складеного за зверненням неповнолітньої дитини, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його доньки, [PERSON], [INFO]. В ході перевірки ними було встановлено, що біологічний батько з 2003 року дитиною не цікавиться, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров'ям, інтересами, матеріально не допомагає. коштів на її утримання не надає. Утриманням, вихованням займається мати. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення від виконання батьківських обов'язків це є відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, коли батьки не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьки повинні матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав проводиться тільки в судовому порядку. При розгляді таких справ необхідним є подання письмового висновку органів опіки і піклування. Таким чином, враховуючи надані докази, та обміркувавши їх обґрунтованість, суд дійшов висновку, що відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно його доньки - [PERSON]. Згідно із частиною 4 статті 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов'язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як було встановлено в суді, та підтверджено відповідними доказами, батько дитини з нею не проживає, її утриманням, вихованням не займається, дитиною не цікавиться, участі в її житті не приймає. В даному випадку позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженні належними та відповідними доказами, відповідають інтересам дитини, та підлягають задоволенню. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного та

Outcome: approved