Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, ГУ ДМС у Львівській області в особі Франківського районного відділу м. Львова про надання дозволу на виготовлення документів та тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, у якому просить надати дозвіл на тимчасові виїзди за кордон неповнолітнього громадянина України - [PERSON] 13 квітня 2004 року, без згоди батька [PERSON], на весь час до досягнення дитиною 16 річного віку, та дозволити оформляти проїзні документи на право виїзду за кордон неповнолітнього, посилаючись на мотиви викладені в позовній заяві, Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог із мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи, який не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Представник третьої особи, який не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ГУ ДМС у Львівській області в особі Франківського районного відділу м. Львова в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розглялу справи. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-СГ № 016753, виданого 18 травня 2006 року Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, шлюб між сторонами розірвано 18 травня 2006 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 172. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-СГ № 337196 від 23 червня 2004 року, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції у сторін народився син [PERSON], [INFO], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 23 червня 2004 року зроблено відповідний запис № 3300, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про зміну імені серії 1-ИД № 002894, виданого 28 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області відповідач [PERSON] змінив своє прізвище та імя з «Легенький Іван» на Гутман Віктор. Згідно із довідкою приватного акціонерного товариства Комплекс водних видів спорту [PERSON], [INFO], дійсно займається плаванням у ПАТ Комплекс водних видів спорту (а.с. 12). Рішенням Теребовлянського районного суду від 24 липня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі Франківської районної адміністрації м. Львова, ГУ ДМС у Львівській області в особі Франківського районного відділу м. Львова, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька задоволено та надано дозвіл [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом із матірю [PERSON], [INFO], за межі України до 30 грудня 2016 року. Відповідно до змісту п. 1, ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 року, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно з статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Однак відповідач не дає згоди на виїзд дитини за кордон без будь-яких вагомих причин. Також статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами 1,2 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до змісту Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України. Згідно з абз.2 ч.2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян [PERSON] 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктами 17, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, встановлено, що проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. Враховуючи вище наведене, право дитини на вільний, тимчасовий виїзд за кордон у супроводі батьків чи одного з них, у тому числі з метою, оздоровлення та відпочинку та зайнятті спортом, на переконання суду, є пріорітетним. Однак, суд вважає що надання дозволу на тимчасові виїзди дитини у супроводі матері на весь час до досягнення дитиною 16 ти років є передчасним. Дитині лише 13 років, а відтак надання дозволу на тимчасові виїзди на строк 1 рік буде достатнім. Аналізуючи наведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньому [PERSON] за межі території України у супроводі матері [PERSON] без згоди батька. У задоволенні решти вимог позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial