Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про зобов'язання відповідача спростувати недостовірну інформацію, поширену ним та стягнення з відповідача моральної шкоди. В позовній заяві вказали, що 28.11.2013 р. в стоматологічній поліклініці № 6, де [PERSON] працює директором, а [PERSON] та [PERSON] працюють там же лікарями, проводилася виробнича нарада поліклініки, на якій були присутні позивачі та відповідач. Під час наради відповідач образив [PERSON], назвавши її «брехухою» та у брутальній і принизливій формі звинуватив її у тому, що вона, начебто, розповідає пацієнтам про його низькі професійні якості, тим самим позбавляє його пацієнтів. На заперечення [PERSON] відповідач не звернув уваги та почав ображати таким же чином і тими ж словами [PERSON] На це відповідачу лікарем [PERSON] було зроблене зауваження про неприпустимість подібних висловлювань та невідповідність його поведінки моральним нормам суспільства. Проте, зауваження було залишено відповідачем без уваги, а вимоги про вибачення були ним проігноровані. Вважали, що такими діями відповідач умисно, в непристойній формі, принизив їх честь і гідність, які вважають наведені образи такими, що завдали позивачам глибокої моральної шкоди. Просили зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, поширену ним про позивачів шляхом доведення інформації в усній формі на виробничій нараді поліклініки у присутності членів трудового колективу та стягнути моральну шкоду по 5000 грн. на користь кожного позивача. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, на підставах, вказаних в позовній заяві. Суду додатково пояснила, що вона працює директором стоматологічної поліклініки № 6, та 28.11.2013 року вона проводила виробничу нараду, на якій вирішувалося фінансове питання, а саме про те, що лікарі повинні здавати комерційний план, а саме певну суму, та розглядалася скарга [PERSON] щодо відповідача. Коли річ зайшла про фінанси, то відповідач голосно сказав, що [PERSON] веде від нього пацієнтів, на що [PERSON] мовчала, а відповідач назвав її брехухою. Вона спробувала сказати на захист [PERSON], та відповідач образив і її, назвав її також брехухою. Вибачення від відповідача на нараді вона не просила, а лише сказала, щоб він пішов з наради. На нараді вона не встигла спитати у [PERSON], чому відповідач говорить, що [PERSON] веде від нього пацієнтів. У подальшому вона дізналася від [PERSON], що він сердився на те, що вона порадила відправити дитину до іншого дитячого хірургу. Вказала, що між [PERSON] та відповідачем неприязні стосунки. Моральну шкоду обґрунтувала тим, що після наради у неї погіршився стан здоров'я, а саме піднявся артеріальний тиск, на зниження кого вона витрачала гроші. Вважала також, що погіршилася її ділова репутація, але хто конкретно з працівників лікарні змінив до неї ставлення, назвати не змогла та пояснила, що серед свідків, які були допитані в суді, таких не має. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, на підставах, вказаних в позовній заяві та просила їх задовольнити. Суду додатково пояснила, що вона є хрещеною матір'ю дитини відповідача. Так вона знаходилася у себе в терапевтичному кабінеті та до неї підійшла медсестра [PERSON], яка бажала з нею поговорити. Коли вона долікувала пацієнта, вона вийшла у коридор та почула голос медсестри у кабінеті відповідача, [PERSON] вийшла до неї, а її донька з дитиною залишилася в кабінеті у [PERSON]. На питання медсестри, що робити з вуздечкою дитини, вона порадила їй проконсультувати дитину у іншого дитячого хірурга стоматолога. На нараді лікарів, коли обговорювалося фінансове питання, [PERSON] став кричати на неї, та обурюватися, що вона уводить у нього пацієнтів. Вона стала заперечувати та він у відповідь назвав її брехухою. [PERSON] намагалася вспокоїти відповідача, але він також її назвав брехухою. Після наради, вона розповіла [PERSON], що не відводила від [PERSON] пацієнта, так як вважала, що дитину найкраще проконсультує дитячий лікар. Моральну шкоду обґрунтувала тим, що вона хвилювалася та вважала, що таким чином вона попередить на майбутнє образи від відповідача. Вказала, що стосунки з ним у неї неприязні. Вибачитися вона його не просила. Консультації в стоматологічній лікарні у них платні та доход залежить від кількості пацієнтів. Представники позивачів підтримали позовні вимоги, на підставах, вказаних в позовній заяві. Представник позивачів [PERSON] суду пояснив, що на виробничій нараді поліклініки, на якій були присутні позивачі та відповідач, останній в присутності 10 лікарів образив спочатку [PERSON], назвав її брехухою за то, що вона начебто обумовлює його в очах пацієнтів, розповідаючи про його низькі якості лікаря. Після того як [PERSON] зробила [PERSON] зауваження щодо недопустимості ображати [PERSON], відповідач її також назвав брехухою. Причини конфлікту пояснити не зміг. Представник позивачів [PERSON] підтримав пояснення позивачів та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Суду пояснив, що його дохід залежить від кількості пацієнтів. 28.11.2013 року проводилася нарада лікарів, на якій вирішувалися фінансові питання. Він сказав, що [PERSON] у нього забирає пацієнтів, на що остання стала заперечувати. Він почав сперечатися та розказав ситуацію, яку розповів йому [PERSON], на що [PERSON] сказала, що такого не було, хоча вона при цьому присутньою не була, тому він сказав, що [PERSON] та [PERSON] йому брешуть. [PERSON] вказала йому на двері зі словами: «Пішов геть!». Так 21.11.2013 року до нього звернулася медсестра [PERSON], яку з іншого кабінету направили до нього. Він почав оглядати дитину та почув як [PERSON] покликала медсестру, яка вийшла з кабінету. Після до нього зайшов [PERSON], сказав, що він був свідком розмови в коридорі та розповів про цю розмову. На наступний день він підійшов до медсестри [PERSON] та спитав, вона розповіла, що [PERSON] їй порадила іншого лікаря. Коли в лютому він отримав позов, він спитав у [PERSON], чи піде вона до суду свідком, на що вона погодилася, але у березні він зателефонував її щоб запросити до суду, та вона відмовилася. Вважав, що позивачі на неї вплинули. Також вважав, що цим позовом позивачі впливають на нього морально, щоб він звільнився. Вказаний позов був для нього несподіванкою, оскільки позивачі не приходили до нього та не просили що він вибачився перед ними. Також зауважив, що він має право надавати таку послугу, як пластика вуздечки язика, пластика вуздечки верхньої губи, плата за які передбачена в цінах стоматологічної поліклініки № 6. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Суду пояснила, що у позивачів та відповідача існують неприязні стосунки та для наявності юридичного складу правопорушення необхідна наявність сукупність обставин: поширення недостовірної інформації щодо певної особи, яка порушує немайнові права або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. В даному випадку не має поширення недостовірної інформації та відповідач у відповідь позивачам надав оціночне судження, що вони брешуть. Свідок [PERSON] суду показав, що він працює стоматологом терапевтом в стоматологічній поліклініці № 6 та був присутній у листопаді 2013 року на виробничій нараді, на якій були присутні лише лікарі стоматологи, приблизно 10 чоловік, вирішувалися поточні питання, серед яких було фінансове питання. Відповідач став говорити, що [PERSON] направляє його пацієнтів до інших лікарів, на що [PERSON] стала заперечувати та [PERSON] назвав її брехухою, і привів якийсь приклад, але який, він вже точно не пам'ятав. [PERSON] сказала, що це неправда. Після чого [PERSON] назвав брехухою [PERSON], але чому, він не знає, оскільки вона мовчала. Вказав, що цей конфлікт ніяким чином не вплинув на його відношення до [PERSON] та [PERSON], при ньому нецензурної лайки не було. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює лікарем стоматологом в стоматологічній поліклініці № 6. Так у листопаді 2013 року проводилася нарада, на якій вирішувалося робочі фінансові питання. При вирішенні якогось питання, [PERSON] щось сказали, після чого він різко розлютився та сказав, що [PERSON] перехоплює його пацієнтів. [PERSON] стала вгомонювати [PERSON], на що він назвав її брехухою. Після чого [PERSON] сказала [PERSON] піти з наради. Вказала, що цей конфлікт ніяким чином не вплинув на її відношення до [PERSON] та [PERSON], при неї нецензурної лайки не було. Про конфлікт між [PERSON] та [PERSON] їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює стоматологом терапевтом в стоматологічній поліклініці № 6. Так на нараді лікарів, яка відбулася в кінці листопада 2013 року, [PERSON] звинуватив [PERSON], що вона веде від нього пацієнтів, на що остання стала заперечувати. Свідок запитала, чому він так вирішив, але [PERSON] переключився на [PERSON] та назвав її брехухою. Вказала, що цей конфлікт ніяким чином не вплинув на її відношення до [PERSON] та [PERSON], вона їх так само поважає. Свідок [PERSON] суду показав, що він товаришує з відповідачем та знайом з [PERSON], яка є хрещеною матір'ю дитині відповідача та бачився з нею вдома у відповідача. Так 21.11.2013 року він прийшов до відповідача на прийом та чекав його у коридорі стоматологічної поліклініки № 6. Побачив як до [PERSON] в кабінет заходили люди, потім зайшла [PERSON] та викликала з кабінету медсестру. Вийшла жінка в білому халаті та він почув її розмову з [PERSON], які голосно розмовляли. Він чув як [PERSON] запитала у неї, чому вона привела дитину до [PERSON] та що інший лікар зможе зробити операцію. Після [PERSON] пішла, а хвилин через 3-4 з кабінету вийшла медсестра з жінкою, у якої на руках була маленька дитина. Про дану ситуацію він розповів [PERSON], на що він сказав, що розбереться. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працює директором в стоматологічній поліклініки №6, а [PERSON] та [PERSON] працюють там же лікарями. 21.11.2013 року відповідач [PERSON] приймав в своєму кабінеті стоматологічної поліклініки № 6 пацієнта - дитину, з якою поруч знаходилися медсестра [PERSON] та її донька. До кабінету заглянула позивач [PERSON] та покликала у коридор медсестру [PERSON], якій порекомендувала для дитини іншого лікаря хірурга стоматолога. Після чого кабінет [PERSON] покинули медсестра [PERSON] з донькою та її дитиною. Вказаний факт підтверджується як поясненнями позивача [PERSON], так і поясненнями свідка [PERSON] Про дану ситуацію [PERSON] розповів [PERSON], після чого 28.11.2013 р. в стоматологічній поліклініці № 6 проводилася виробнича нарада лікарів стоматологів, на якій були присутні позивачі та відповідач. Під час обговорення фінансових питань відповідач [PERSON] висловив зауваження позивачу [PERSON], що вона уводить від нього пацієнтів, на що остання стала заперечувати. [PERSON] встала на захист [PERSON], на що [PERSON] вказав, що вони брешуть. Вказане підтверджено як поясненнями сторін так і поясненнями свідків. Слово «брехуха» згідно словарів Ожогова та Даля означає особу, яка говорить неправду, тобто бреше. Тому суд вважає, що не має протиріч між поясненнями сторін та свідків стосовно виразу відповідача, назвав він позивачів брехухами чи такими, що брешуть. Стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Згідно ст. 10 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожному гарантується право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним ствердженням чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Зі змісту інформації, яку висловив відповідач по відношенню до позивачів, в ній наведена критична оцінка дій позивачів оціночне судження: [PERSON] стосовно її дій щодо рекомендування пацієнта іншому лікарю, а [PERSON] стосовно захисту [PERSON] з цього приводу. З огляду на наведене, підстав для спростування інформації на нараді лікарів та відшкодування моральної шкоди, суд не вбачає. Крім того, позивачі не підтвердили жодним доказом, що діями наведеними вище відповідача їм спричинена моральна шкода, що також підтверджує факт відсутності в діях відповідача приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів. Відповідно до ст. 88 УПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 45 від 26.06.2014 року, відповідачем було сплачено представнику за надання правової допомоги згідно договору від 20.02.2014 року 3500 грн. Згідно розрахунку витрат, то представник відповідача брала участь у судових засіданнях, які склали 6 годин 15 хвилин, що підтверджено журналами судових засідань. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі дорівнює 487,20 грн. (1218 грн. * 40%), у зв'язку із чим відповідачем повинно бути витрачено не більше 3045 грн. (6 час.15 хв. * 487,20 грн.) Витрати на ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи суд не бере до уваги, оскільки на час ознайомлення в матеріалах справи були присутні лише додані до позовної заяви додатки, які разом з позовною заявою направлялися відповідачу та у представника відповідача не було необхідності знайомитися з ними саме в суді. Вивчення правової позиції та судової практики, розробка власної позиції по справі, не є процесуальною дією в розумінні Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та ЦПК України. Суд вважає, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, виходячи з характеру правовідносин, справедливим, добросовісним та розумним буде зменшення відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу з 3045 грн. до 2000 грн., та стягнення з позивачів на користь відповідача по 1000 грн. з кожного. На підставі ст. 10 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 34 Конституції України, Закону України «Про інформацію», постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. ст. 3, 23 ЦК України,

Outcome: approved