Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду із позовом і просять визнати за ними право власності по 1/2 частині за кожним\~ на земельну ділянку №242,\~ загальною площею 2,2407 га, яка складається із ділянок площею 1,9107 га та площею 0,3300 га, для ведення\~ товарного сільськогосподарського виробництва на території Дівичківської сільської ради ( колишня назва Ковалинська сільська рада) Переяслав-Хмельницького району Київської\~ області, в порядку спадкування за законом після смерті\~ 07 березня 2009 року їх батька [PERSON], якому ці ділянки належали відповідно до державного акту на\~ право приватної власності на землю серії КВ №031013 від 05 жовтня 2004 року. Посилаються на те, що 07 березня 2009 року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку № 242 загальною площею 2,2407 га (1,9107 га + 0,3300 га) для ведення\~ товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковалинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської\~ області та на квартиру № 1 в житловому будинку № 1 по вул.Центральна в с.Ковалин Переяслав-Хмельницького району Київської області. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом та прийняли спадщину належним чином відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття, та протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Іншим спадкоємцем за законом першої черги є дружина спадкодавця [PERSON] [PERSON], яка відмовилася від прийняття належної їй частини спадкового майна, в тому числі від частки в спільному майні подружжя, на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, ні тих, які мають право на обовязкову частку, не має. 27 вересня 2016 року позивачам [PERSON] та [PERSON] нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частці на вищезазначену квартиру. 27 вересня 2016 року нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва через відсутність витягу з Державного земельного кадастру. Факт володіння померлим [PERSON] земельною ділянкою № 242 загальною площею 2,2407 га (1,9107 га + 0,3300 га) для ведення\~ товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковалинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської\~ області підтверджується ксерокопією державного акту на право власності на земельну ділянку Серії КВ № 031013 від 05.10.2004 на імя [PERSON]; ксерокопією листа з управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі № 34-1014-99.2-2940/2-16 від 28.07.2016; звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки № ділянкою № 242 загальною площею 2,2407 га для ведення\~ товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковалинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської\~станом на 03.03.2018; ксерокопією рішення Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 10-І-YII від 09.11.2017 «Про реорганізацію Дівичківської сільської ради шляхом приєднання та припинення Стовпязької, Ковалинської, Єрковецької сільських рад в результаті приєднання». Своє право на спадщину позивачі [PERSON] та [PERSON] підтверджують копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] 1-ОК № 146183, виданого виконкомом Ковалинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області 09.03.2009; довідкою виконавчого комітету Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 85 від 12.02.2018; ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] ІІ-СП № 339513 від 04.11.1980; ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] І-ЖА № 342774 від 12.01.1979; постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області № 3178/02-31 від 27.09.2016; ксерокопією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 21153676 від 21.08.2009; копіями своїх паспортів; матеріалами спадкової справи відносно померлого [PERSON] До суду 21.08.2018 позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] не зявилися, позивачі направили заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Представник відповідача, Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в\~ підготовче судове засідання не зявився, направив відзив на позовну заяву, в якому заявлені позовні вимоги визнали в повному обсязі та просять їх задовольнити та просять справу розглянути без участі представника Дівичківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Розгляд справи здійснюється відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Суд приймає до уваги подані позивачами докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування, особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов'язки суб'єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку № 242 загальною площею 2,2407 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дівичківської сільської ради (колишня Ковалинська сільська рада) Переяслав-Хмельницького району Київської області підтверджується ксерокопією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії КВ № 031013 від 05.10.2004, виданого на імя [PERSON] і його право власності зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 010433200175 (а.с.22). Відповідно до п.п.9, 10 Розділу VII „Прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року „ до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про\~ судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки представник відповідача позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі\~викладеного,\~відповідно до\~ст.ст.\~328,\~374,\~1216,\~1218,\~1225,\~1261,\~1268,\~1270 ЦК України, ст. 125 ЗК України,

Outcome: approved