Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області про визначення за собою права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що являються спадкоємцями за заповітом після померлого [INFO] їх батька [PERSON]. Спадкове майно померлого батька складається із 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS]. Вказаний будинок станом на 01 липня 1990 року відносився до колгоспного двору та належав на праві спільної часткової власності в рівних частках померлому [PERSON], його дружині [PERSON], яка померла [INFO] та спадкоємцю [PERSON]. Успадкувавши після смерті [PERSON] в силу ст. 549 ЦК УРСР належну їй частку, спадкодавець [PERSON] став власником 2/3 частин вищевказаного житлового будинку. Для одержання свідоцтв про право на спадщину померлого [PERSON] його спадкоємці (позивачі) [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса [PERSON], але у видачі відповідних свідоцтв їм було відмовлено через те, що спадковий будинок не внесений до реєстру прав власності на нерухоме майно. В зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на норми ЦР УРСР, ЦК та ЦПК України позивачі звертаються за захистом своїх прав до суду та просять суд визнати, що житловий будинок по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, в рівних частках розміром 1/3 кожна належав померлій [PERSON], померлому [PERSON] та позивачу [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності, в порядку спадкування за заповітом, на спадкове майно померлого [PERSON], у вигляді 1/3 частини спадкового житлового будинку та виходячи з цього право власності 2/3 вказаного житлового будинку. Визнати за [PERSON] право власності, в порядку спадкування за заповітом, на спадкове майно померлого [PERSON], у вигляді 1/3 частини спадкового житлового будинку. Позивачі, будучі належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Особливою умовою угоди № 375 від 21 липня 2014 року, укладеної між позивачами та адвокатом [PERSON], є участь представника у судових засіданнях без участі позивачів. Представник позивачів - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання позову всіма відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області 09 грудня 1996 року (а.с.21). До дня смерті [PERSON] проживала у с. Баранівка Шишацького району Полтавської області. Разом з нею на момент смерті проживав її чоловік [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 16 червня 2014 року (а.с.25). [INFO] помер спадкодавець [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим Баранівською сільською радою Шишацького району Полтавської області 04 червня 2010 року (а.с.22). Згідно довідки Баранівської сільської ради від 30.09.2013 року № 238 на день смерті померлий [PERSON] проживав у с. Баранівка сам. Домоволодіння перебуває у приватній власності. Присадибна земельна ділянка приватизована. (а.с.26). Померлий [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області 25 лютого 2010 року за реєстровим номером № 06, згідно якого все своє майно заповідав своїм донькам [PERSON] та [PERSON] (а.с.36). Інші спадкоємці, що прийняли спадщину чи претендують на неї відсутні, що встановлено судом при дослідження матеріалів спадкової справи померлого № 128/2010, яка перебуває на обліку та зберіганні у приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.34). Спадковий будинок, частина якого належала померлому [PERSON] та на певні частки якого претендують позивачі, згідно технічного паспорту ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» (інвентарний номер 4043) розташований по [ADDRESS], знаходиться на земельній ділянці площею 2500 кв. м., та складається з житлового будинку 1960 року побудови загальною площею з урахуванням літніх приміщень 77,0 кв.м., жилою площею 30,1 кв.м. (літ - А-1, а), сараїв (літ - Б, В, Е), літньої кухні (літ. - Г,г), погребу вхідного (літ. - Д), колодязю (№ 1) (а.с.15-19). Згідно довідки виконкому Баранівської сільської ради Полтавської області від 22.05.2014 № 105 спадкове домоволодіння, яке розташовано у [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 19 (особовий рахунок [NUMBER]), станом на 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору. Членами колгоспного двору на 01.07.1990 року є: голова двору - [PERSON], дружина - [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] (а.с. 24). Як встановлено судом із змісту технічного паспорту спадковий будинок разом з господарсько-побутовими приміщеннями були побудовані в період з 1960 по 1985 року. В зв'язку з чим, розглядаючи спірні правовідносини, суд керується й тими нормами права, які існували на час їх виникнення. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 Закону України «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Пунктом 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було визначено, що будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації. Згідно ст. 13 Закону Української РСР «Про селищну раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов'язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що наявність відповідного запису у погосподарській книзі № 19, особовий рахунок 809 Баранівської сільської ради Шишацького району Полтавської області (а.с. 24) є належним документом, що підтверджує право спільної сумісної власності на житловий будинок по [ADDRESS], який станом на 01.07.1990 відносився до колгоспного двору, наступних громадян: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На період будівництва житлового будинку, яке здійснено в 1960 році, введення об'єкту до експлуатації потрібно не було, що підтверджено листом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.1999 року № 12/5-126, яким роз'яснюється процедура реєстрації об'єктів нерухомості збудованих до 05.08.1992 року. Крім того, на даний час не можливо прийняти будинок в експлуатацію згідно умов «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, тому що інспекцією ДАБК не видавалося дозволу на проведення будівельних робіт, а забудовник [PERSON], який був головою колгоспного двору помер, ще [INFO]. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,25га, на якій розташований спірний житловий будинок, належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 818251, виданого на підставі рішення від 23 листопада 2009 року 25 сесії 4 скликання Баранівської сільської ради (а.с.35). Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті та іншим членам його родини ніким не оспорюєтся. Постановою приватного нотаріуса Шишацької районного нотаріального округу [PERSON] від 14 липня 2014 року № 370/02-31 спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину в зв'язку з відсутністю у них правовстановлюючих документів на ім'я померлого на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. З врахуванням приписів ст. 112 ЦК УРСР 1963 року та ст. 355 ЦК України спірний будинок по [ADDRESS] належав членам колгоспного двору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки визначення частки кожного з них не проводилось. При цьому, в разі визначення частки співвласників даного будинку, кожен з них мав би право власності на 1/3 його частину. Судом встановлено, що член колгоспного двору [PERSON] в зв'язку з одруженням змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Великоперевізькою сільською радою Шишацького району 14 серпня 1993 року (а.с.10) Виходячи з вищевикладеного, врахувавши вищевказані зміни в анкетних даних одного з позивачів та рівність часток кожного з членів колгоспного двору суд приходе до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визначення розміру часток кожного з 3-х членів колгоспного двору у спірному житловому будинку. Як встановлено судом спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] була заведена лише в 2000 році, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 38060246 від 06.08.2014 (а.с.39) та листом Шишацької державної нотаріальної контори від 06.08.2014 № 210/01-16 (а.с.37). Померла [PERSON] заповіту не залишила, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 38075488 від 07.08.2014 (а.с.40). Залишившись проживати у спадковому житловому будинку та не заявивши відмову від спадщини чоловік померлої [PERSON] відповідно до п.1. ч.1. ст. 549 ЦК УРСР фактично прийняв спадщину у вигляді належної померлій за життя частки у спірного житлового будинку, вступивши у володіння та управління вказаним спадковим майном. Таким чином, успадкувавши після смерті своєї дружини [PERSON] частку, яка б належала останній в разі її визначення у спільному сумісному майні у вигляді спірного житлового будинку, з врахуванням частки, яка б належала йому в разі її визначення, спадкодавець [PERSON] на час смерті мав право на 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Успадкувавши в рівних частинах після смерті свого батька [PERSON] належні останньому 2/3 частини вищевказаного житлового будинку, спадкоємці (позивачі) [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості оформити належні їм частки будинку на своє ім'я через відсутність правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця, що є перешкодою для реалізації ними права власності на спадкове майно. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved