Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом та посилалися на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Після одруження [PERSON].( дошлюбне прізвище [PERSON]) з відповідачем, останнього було зареєстровано у даній квартирі. Проте, відповідач з 2009 року не проживає у спірній квартирі та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.04.2015 року шлюб між відповідачем та позивачкою [PERSON] розірвано. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивачки [PERSON]- [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, крім того пояснив, що відповідач довгий час у квартирі не проживає та не користується нею. Щодо розгляду справи без участі відповідача та винесення заочного рішення не заперечував. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з»явилися , подавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації, про причини своєї неявки суд не повідомив. З публікацією оголошення про виклик до суду у засобах масової інформації , відповідач рахується повідомленим належним чином про судове засідання. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивачі не заперечували проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача та винесення заочного рішення, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] - [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1997 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить спірна квартира. (а/с 7). Позивачі та відповідач зареєстровані за згаданою квартирою , що підтверджується довідкою ПП «Житлосервіс». Частиною 1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, передбачено право на ефективне мирне володіння майном. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав згідно вказаної статті є припинення дії яка порушує право та відновлення становища яке існувало до порушення. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено , що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правила, що містяться в статті 321 Кодексу повторюють зміст частин 4 та 5 ст. 41 Конституції України. Згідно приписів ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України встановлено. що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.04.2015 року шлюб між відповідачем та позивачкою [PERSON] розірвано. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання відповідача з 2009 року у згаданій квартирі підтверджено актом ПП «Житлосервіс» . Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою № 35 в будинку №285- В по вул. Руській в м. Чернівці у зв'язку з його відсутністю за вказаною адресою понад один рік. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved