Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, мотивуючи свої вимоги тим, що їм на праві сумісної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач є сином позивачів. Відповідач 06 грудня 2015 року виїхав з України до РФ. Із відповідачем у них звязок лише за скапом. Їм стало відомо, що у липні 2017 року відповідач отримав дозвіл на тимчасове проживання із реєстрацією, планує отримати громадянство РФ та не планує повертатися до України. Всі їх звернення до відповідача щодо виписки із їх квартири залишені без задоволення , оскільки виписатися можливо явочним способом із оригіналом особистого паспорту. Відповідач не має можливості для приїзду до України для виписки. Вони є інвалідами і їм дуже важко кожні 6 місяців отримувати акти про не проживання відповідача для продовження отримання субсидії. Просять позов задовольнити. У судове засідання позивачі не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечують, просять позов задовольнити. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши письмові матеріали цивільної справи вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного: Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 24 квітня 2007 року (а.с.13-14) від 24 квітня 2007 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Декабристів, 25/28, копії договору дарування 1/3 частини квартири від 28 листопада 2017 року (а.с.16-17), згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] свою 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Декабристів, 25/28, що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до довідки про склад сімї (а.с.18) відповідач прописаний за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Декабристів, 25/28. Згідно акту від 01 грудня 2017 року (а.с.19) [PERSON] фактично не проживає за адресою: [INFO], з 06 грудня 2015 року по теперішній час. Згідно зі ст. 64 ЖК Української РСР член сімї наймача має такі ж права у тому числі право користування житловою площею, як і наймач, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 1ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням. Суд встановив, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS], відповідач квартиру звільнив добровільно та не проживає в ній з 2015 року. Наявність реєстрації у квартирі відповідача порушує право власності позивачів, а саме позбавляє їх права розпоряджатись власною квартирою на свій розсуд та перешкоджає їй у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів суд вважає позовні вимоги про визнання втративши право [PERSON] користування житловим приміщенням, обґрунтованими та вважає необхідним цей позов задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК Української РСР, ст. 317, 321, 391 405 ЦК України,

Outcome: approved