Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача Димитровської міської ради про визнання права власності на житлову квартиру, в обґрунтування якого вказали, що вони та [PERSON], померлий [INFO], є співвласниками житлової квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 3/49-1694, виданого 06.06.1996 року ВО «Красноармійськвугілля». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з ? частки у праві спільної сумісної власності на вказану житлову квартиру. [PERSON] заповіт на майно не складав, спадкоємцями за законом першої черги є його батьки - [PERSON] та [PERSON]. Вказану спадщину вони прийняли згідно чинної на той час ст.549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу до управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжували проживати в спадковій квартирі в період шести місяців після смерті сина. При зверненні до Димитровської державної нотаріальної контори державним нотаріусом була винесена постанова від 21.01.2014 року, якою їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири після смерті [PERSON], оскільки право власності на житло вони не зареєстровано в БТІ. При зверненні до реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції Донецької області їм також було відмовлено в реєстрації права власності, оскільки квартира знаходиться у приватній спільній сумісній власності без визначення часток кожного з них у праві власності, крім того, зі смертю особи її право та дієздатність припиняються, тому подати заяву від імені [PERSON] та зареєструвати право власності за ним на майно неможливо. Вважаючи, що їх частка та частка [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру є рівними і складають по ? у кожного, позивачі просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 3/8 частини вказаної квартири кожному та визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлової квартири. Позивачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, письмово сповістили суд про розгляд справи у їх відсутності. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що окрім нього та дружини [PERSON], інших спадкоємців першої черги після смерті сина немає, так як померлий не був одружений та не мав дітей. Донька [PERSON] змінила своє дівоче прізвище [PERSON] у зв'язку з одруженням. Представник відповідача Димитровської мської ради до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 23 років помер [PERSON], батьками якого є позивачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та смерть [PERSON] (а.с.17, 20). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], свідоцтва про право власності на житло № 3/49-1694 від 06.06.1996 року, виданого виробничим об'єднанням «Красноармійськвугілля», подружжю [PERSON] та їх дітям синові [PERSON] та доньці [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.16, 19). [PERSON] після одруження 20.12.2003 року обрала прізвище свого чоловіка [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.15). Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як на момент смерті [PERSON], так і після його смерті по теперішній час, зареєстровані та мешкають у спадковій квартирі, що підтверджується довідкою комунального підприємства «ПЖФ «Гарант-Сервіс» від 10.02.2014 року (а.с.14). За інформації Димитровської державної нотаріальної контори від 06.03.2014 року № 257/01-16, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої [INFO], 15.04.2013 року відкрита спадкова справа № 50/2013 за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від імені матері померлого [PERSON] та батька померлого [PERSON]. Заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. Постановою від 21.01.2014 року державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ? частину квартири, що залишилася після смерті його сина, так як до нотаріальної контори не надано документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій, а саме: пред'явлений правоустановчий документ на квартиру не зареєстрований відповідно до чинного законодавства, дані з БТІ про реєстрацію права власності на квартиру відсутні (а.с.9). Відповідно до листа реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції головного управління юстиції у Донецькій області від 07.02.2014 року позивачам відмовлено в реєстрації права власності на вказану квартиру, оскільки вона знаходиться у приватній спільній сумісній власності без визначення часток кожного з них у праві власності, крім того, права та дієздатність [PERSON] у зв'язку із його смертю припинилися, тому подати заяву від імені [PERSON] та зареєструвати право власності за ним на майно неможливо (а.с.7). Згідно за ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Якщо частки не визначені, спільна власність двох або більше осіб відповідно до ч.1 ст.368 зазначеного Кодексу є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному проваджені. Згідно п.224 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що в результаті приватизації квартири позивачі та померлий [PERSON] стали її співвласниками на праві спільної сумісної власності. Обставини, які б свідчили про існування іншої домовленості між співвласниками вищевказаної квартири щодо розміру часток у спільному майні, судом не встановлено, тому частка кожного з них у цьому майні має бути визначена по 1/4 частині квартири. За приписами чинної на час виникнення спірних відносин ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. У судовому засіданні було з'ясовано, що померлий не був одружений та не мав дітей, отже єдиними спадкоємцями першої черги є його батьки, які відповідно до ст.549 ЦК УРСР належним чином прийняли спадщину, що становить по 1/8 частині квартири кожному. З урахуванням того, що частка кожного з позивачів у приватизованій квартирі має бути визначена по 1/4 частині квартири, доля позивачів [PERSON] та [PERSON] у майні після смерті сина становитиме по 3/8 частини квартири (1/4 + 1/8). Згідно за ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб, які звернулися до суду у спосіб, визначений законами України. Оскільки невизначеність часток у праві спільної сумісної власності та смерть співвласника позбавляє позивачів можливості зареєструвати їх право власності на житлову квартиру і, як наслідок, належним чином оформити свої спадкові права на вищезазначене нерухоме майно, суд вважає необхідним їх позовні вимоги задовольнити. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved