Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачка 26.12.2013 року звернулась з позовом, в якому просила поновити пропущений з поважних причин строк позовної давності для подання даної позовної заяви та розділити спільне сумісне майно - автомобіль марки Mercedes-Benz, 1996 року випуску, № кузову [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], в рівних частках; виділити їй ? частину автомобіля у вигляді грошової компенсації у розмірі 28436,27 грн., стягнувши їх на її користь з відповідача, а спірний автомобіль передати у власність відповідача. Посилається на те, що 28.02.2002 року між сторонами було укладено шлюб, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї було видано свідоцтво про одруження та до книги реєстрації актів цивільного стану внесено запис №303. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2010 року шлюб між ними було розірвано. За час спільного подружнього життя - 11.07.2009 року ними було набуте рухоме майно - автомобіль марки Mercedes-Benz, 1996 року випуску, № кузову [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію якого видане на ім'я відповідача, у володінні та користуванні якого на даний час автомобіль і перебуває. Виходячи з правил ст.ст.60,71 СК України, вважає, що автомобіль, який зареєстровано за відповідачем, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. При цьому спільне майно, яке є неподільною річчю, може бути присуджений одному із подружжя з присудженням другому з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Враховуючи той факт, що автомобіль протягом всього часу після придбання знаходиться у постійному володінні та користуванні відповідача і не має реальної можливості поділити його в натурі без втрати його цільового призначення та за наявності згоди позивачки на присудження їй грошової компенсації за її частку, остання вважає за можливе ставити питання про залишення автомобіля у власності відповідача при умові сплати ним на її користь грошової компенсації у сумі 28 436, 27 грн., що становить ? вартості автомобіля. Так, згідно з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 23.04.2013 року № 1576/13-54 за результатами огляду автомобіля його ринкова вартість становить 56 872,54 грн. Таким чином, виходячи з засади рівності часток сторін у праві власності па спільне майно, позивачка вважає, що вартість її частки становить 28436,27 грн. Крім того, позивачка, мотивуючи тим, що 31.07.2012 року вона зверталась до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом про поділ спільного сумісного майна та сплати їй грошової компенсації у розмірі 2/3 частки вартості автомобіля, за результатами розгляду якого остаточним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.12.2013 року в задоволені позову про поділ майна подружжя та отримання грошової компенсації 2/3 частки вартості автомобіля їй було відмовлено, вважала за поважні причини пропуск строку позовної давності при подачі даної позовної заяви та вказувала на переривання позовної давності на час розгляду судом попередньої справи. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначивши про необґрунтованість позовних вимог та їх безпідставність. Так, представник вказував, що позовна заява не є обґрунтованою в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі ? частини вартості автомобіля та визначення її розміру, оскільки власником спірного автомобіля на сьогодні є відповідач, виходячи з того, що з часу розірвання шлюбу прошов строк позовної давності щодо поділу майна подружжя, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 28.02.2002 року по 24.02.2010 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. 11.07.2009 року сторонами був придбаний автомобіль марки Mercedes-Benz, 1996 року випуску, № кузову [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], право власності на який зареєстроване за відповідачем. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить на праві спільної сумісної власності дружині та чоловікові які мають рівні обов'язки та права щодо володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Тобто вважається, що будь-яка річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, за яким речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Протилежне у разу спору має бути доведене особою, яка вважає майно роздільним і таким, що належить їй особисто, і лише у випадку, коли заінтересована особа буде спроможна здійснити доведення цих обставин, майно може визнаватися роздільним. Таких обставин в ході розгляду не встановлено та доказів на їх існування з боку відповідача не надано. Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України незалежно від розірвання шлюбу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу якого частки майна дружини та чоловіка з рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Таким чином, право на спільне майна, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно із ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Тому, встановивши, що придбання спірного автомобіля відбулось на праві спільної сумісної власності сторін із визначенням рівності їхніх часток у цьому майні, суд, вирішуючи спір, дійшов висновку, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя, право власності на яке має бути визнане за кожною зі сторін в рівних частках - по 1/2 його частині без його поділу в натурі. При цьому суд виходив також з роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Виходячи з того, що сторони не порушували питання про припинення права іншого співвласника на частку в спільному майні в порядку ст. 365 ЦК, про спосіб поділу спільного майна згоди не досягли та попередньо не внесли на депозитний рахунок суду відповідної грошової сум, тому суд вважає необхідним без поділу майна в натурі лише визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя і частки якого за сторонами визнаються рівними, та змінити режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial