Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкоди щодо володіння та користування власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги мотивують тим, що [PERSON] є власником квартири №119, що по вул. Героїв Дніпра, 51 в м. Черкаси. В даній квартирі зареєстровані: [PERSON] (мати), [PERSON] (її дочка) та [PERSON] (бувший чоловік дочки). Відповідач в квартирі не проживає понад 4 роки - в 2013р. забрав всі свої речі і добровільно залишив помешкання. Отже, житлом не користується, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не бере. Перешкод йому у користуванні квартирою ніхто не чинить. Таким чином, позивачі просять суд, - усунути перешкоди щодо володіння та користування власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Просила задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач є її колишнім чоловіком. Вони розлучились в 2013р. і він добровільно залишив житло, забравши всі свої речі. Місце знаходження відповідача невідоме. Також, відповідач не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, не утримує квартиру. Судові витрати позивачі залишають за собою. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 22.03.1994р. є власником квартири №119, що по вул. Героїв Дніпра, 51 в м. Черкаси. Право власності зареєстровано в ЧООБТІ за №243 ст.2 в реєстровій книзі №3 на підставі довідки ЖБК-104 №624 від 12.03.94р. За даними довідки ЖБК від 12.03.1994р. №624, - пай за квартиру в розмірі 7871карб. 00коп. сплачено повністю. Квартира складається з двох кімнат, що підтверджується даними технічного паспорту (інвентаризаційний номер 1604). В даній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними довідки ОСББ «Дніпро-104», виданої 25.04.2017р. №11. Відповідно до даних акту опитування сусідів від 25.04.2017р., що посвідчений головою ОСББ, [PERSON] в квартирі №119, що по вул. Героїв Дніпра, 51 м. Черкаси не проживає з червня 2013р. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.05.2013р. (справа №711/2862/13-ц), яке набрало законної сили, - шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст.58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст. 13ЦК). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст.391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] не проживає у квартирі №119, по вул. Героїв Дніпра, 51 в м. Черкаси без поважних причин з червня 2013 року, залишивши помешкання добровільно, його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач [PERSON] як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачеві користуватися житловими приміщеннями у вказаній квартирі. Судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача [PERSON], як власника нерухомого майна, порушуються відповідачем [PERSON], тобто останнім створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права володіння та користування власністю - майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Слід зазначити, що відповідач не скористався правом надання заперечень проти позову, а також не надав до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів у спростування доводів, викладених позивачами. Між тим, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] необхідно відмовити, оскільки вона не є власником нерухомого майна, а має лише право користування ним. Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач порушує, не визнає або оспорює права чи інтереси позивача [PERSON], враховуючи норми статті 3 ЦПК України. Крім того, в судовому засіданні позивач [PERSON] зазначила, що сплачені при подачі до суду даної позовної заяви, судові витрати у вигляді судового збору, - позивачі залишають за собою. На підставі викладеного та

Outcome: partial