Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивачі та захисник пояснили, що договором довічного утримання від 15 травня 2007 року визнано за позивачами право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] . Відповідач є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] , але земельна ділянка обнесена загальним парканом, є загальною для двох будинків без визначення внутрішньої межі. Також пояснили, що рішенням 10 сесії VII скликання Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №125/VII позивачам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,25 гектарів у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] , для виконання якого позивачі звернулись до приватного підприємства «Тайзер Експо Україна», яким були проведені необхідні роботи з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Разом із ти відповідач відмовився від підписання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, в результаті чого землевпорядна організація зупинити проведення подальших робіт із виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Розгляд спору комісією сільською ради не відбувся, у зв?язку із чим просять визнати за позивачами право на безоплатну передачу із земель комунальної власності земельної ділянки площею 0,25 гектарів за адресою [ADDRESS] без погодження межі даної земельної ділянки із суміжним користувачем [PERSON] , тобто без підпису вказаної особи в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання земельної ділянки площею 0,2500 гектари за вказаною адресою. Відповідач в судове засідання не з?явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує з посиланням на те, що позивачами порушена вимога п.3.13 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена за наказом Державного комітету України із земельних ресурсів за №376 від 18 травня 2010 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України за №391/17686 від 16 червня 2010 року. Окрім того в акті відсутні підписи сільського голови, а межа між співвласниками житлових будинку за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] не встановлена, та за наявності спору про межу не може передаватись у власність земельна ділянка. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з?явився, повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В минулих судових засідання пояснив, що через перешкоду з боку відповідача рішення 10 сесії VII скликання Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №125/VII не виконано, а проектна документація готується позивачами. Через відсутність в сільській раді комісії по земельних спорах не вирішено питання щодо вказаного спору, а також не видані межові знаки у зв?язку з відсутністю підписів в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділу Держгеокадастру в Ізмаїльському районі Одеської області проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного підприємства «Тайзер Експо Україна» пояснив, що на виконання замовників в особі позивачів готує проекту землеустрою, під час якого передача межових знаків не відбулась через відсутність підписів сільського голови та відповідача. Окрім вказаного суміжні земельні ділянки за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] в Державному земельному кадастрі не сформовані (не мають кадастрових номерів), у власність чи у користування не передавалися, тобто не є комунальною власністю громади с. Озерне в межах населеного пункту. Вислухавши пояснення, думку захисту, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученим до матеріалів справи документацією визначено, що договором довічного утримання від 15 травня 2007 року визнано за позивачами право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 78 ЗК України передбачено право позивачів на отримання у власність земельної ділянки, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що у свою чергу передбачає формування земельної ділянки як об?єкта цивільних прав у порядку, передбаченому ст. 79-1 ч.1-9 ЗК України, які передбачають наступні форму і порядок. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: ?у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; ?шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; ?шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідач є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] , але технічною документацією та долученими до матеріалів справи світлинами визначено, що земельна ділянка обнесена загальним парканом, є загальною для двох будинків без визначення внутрішньої межі. Окрім вказаного рішенням 10 сесії VII скликання Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за №125/VII позивачам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,25 гектарів у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою [ADDRESS] , для виконання якого позивачі звернулись до приватного підприємства «Тайзер Експо Україна», яким були проведені необхідні роботи з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що під час складання акту передачі межових знаків відповідач був відсутній, разом із тим комісія перевірила наявність земельної ділянки із загальним зовнішнім парканом та відсутністю внутрішнього паркана для визначення межі. Також свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що в якості членів комісії за дорученням сільського голови провели обстеження земельної ділянки, що відповідач не надає позивачеві можливості встановлення внутрішнього паркану. Для вирішення вказаного питання було запропоновано позивачам компенсувати відповідачеві земельну ділянку площею у городі, разом із тим документи із графічним зображенням розмірів земельної ділянки не існують. Постановою від 28 березня 2018 року колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду у справі № 681/1039/15-ц зазначено, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає в тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність. Крім того, потрібно відрізняти позовні вимоги про встановлення та про відновлення меж земельної ділянки. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376). Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року №858-IV «Про землеустрій» у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)- власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. За п.3.12 та п.3.13 з урахуванням змін до редакції Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Згідно з пунктом 1.3 Інструкції № 376 виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює е менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа-підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. Тобто встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції № 376). Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції № 376 встановлено, що власник земельної ділянки мас право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до вимог ст. 158 ч.4,5 ЗК України у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. З урахуванням п.310-3.13 в редакції внесених змін до вищевказаної Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Межі вкраплених у земельну ділянку інших земельних ділянок встановлюються та закріплюються межовими знаками в тому самому порядку, що і зовнішні межі такої земельної ділянки. Передача межових знаків на зберігання власнику (користувачу) земельної ділянки здійснюється за актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Разом із тим з урахуванням вказаних доказів, в судовому засіданні є доведеною обставина про те, що відповідач відмовився від підписання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, в результаті чого землевпорядна організація зупинила проведення подальших робіт із виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Розгляд спору комісією сільської ради не відбувся. Вказані обставини є такими, що доводять обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: approved