Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку після розірвання договору довічного утримання, в обґрунтування свого позову зазначила, що 06.12.2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 6358, заборону відчуження зареєстровано в реєстрі № 59. Відповідно до умов укладеного договору, [PERSON] передала, а [PERSON] отримав у власність 91/100 частини житлового будинку № 1 по вул. Шкільній в с. Розумівка, Запорізького району, Запорізької області, на умовах договору. 06.08.2012 року набувач за вказаним договором [PERSON] помер. Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 15.01.2014 року було постановлено рішення, яким вказаний договір довічного утримання було розірвано, повернуто право власності [PERSON] на 91/100 частину житлового будинку №1 по вул. Шкільній в с. Розумівка Запорізького району Запорізької області. Позивачка [PERSON] вважає, що вона має право на 91/200 частину спірного житлового будинку у звязку з наступним. Ще до реєстрації шлюбу, починаючи з 1999 року вона почала мешкати разом з [PERSON] за спірною адресою, де 21 грудня 2001 року народилась спільна донька Орина. 24 березня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Також позивачка зазначає, що за час дії договору довічного утримання [PERSON] та нею постійно та у повному обсязі виконувались умови договору, за життя [PERSON] відповідачка [PERSON] жодним чином не скаржилась на те, що не виконуються, або неналежним чином виконуються умови договору. Позивачка [PERSON] вказує, що на території будинку з 2008 року нею та її чоловіком було збудовано та відкрито кафе з літнім майданчиком, підприємницьку діяльність в якому здійснювалось подружжям [PERSON] на підставі рішення № 37 від 20.03.2008 року виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області «Про надання дозволу на розміщення та відкриття торгівельного кіоску з літнім майданчиком в с. Розумівка, вул. Шкільна, 1 приватному підприємцю [PERSON]І.». Після смерті [PERSON] діяльність в кафе здійснює [PERSON], як фізична особа-підприємець. Також [PERSON] зазначає, що 24.03.2005 року вона продала своє єдине житло, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Розумівка, вул. Леніна, буд. 121 за 62700,00 грн., який належав їй на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно серії САА № 961832, виданого [PERSON] сільською радою 21.12.2004 року. Всі кошти, отримані від продажу вказаного будинку позивачка витратила на купівлю будівельних матеріалів для ремонту спірного будинку, а саме заміна даху, будівництво лазні, а також будівництво кафе, на споживчі цілі її сім'ї і відповідачки та інше. Враховуючи той факт, що позивачка разом з чоловіком виконувала умови договору довічного утримання, будь-яких претензій щодо виконання умов договору відповідачка не виказувала, договір виконувався на протязі шести з половиною років (з 06.12.2005 року по 06.06.2012 року) також враховуючи, що вартість спірного будинку за час дії договору за рахунок внесених позивачкою грошових коштів значно збільшилась, з урахуванням того, що не виконання умов договору сталося із власного бажання [PERSON] відмовитись від отримання виконання умов договору вже спадкоємицею набувача позивачка вважає, що вона має право на визнання за нею 91/200 частин спірного будинку. 15.06.2015 року [PERSON] подала до Запорізького районного суду Запорізької області позовну заяву до [PERSON], [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області, ТОВ ЗМБТІ про визнання рішень виконкому недійсними, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом зносу самовільних будівель. Ухвалою від 20.07.2015 року суддя Запорізького районного суду Запорізької області Ачкасов О.М. вказану позовну заяву передав на розгляд іншому складу суду (суддя Гончаренко П.П.) для вирішення питання щодо обєднання у одне провадження зі справою № 317/1961/14-ц, за клопотанням представника позивачки. Ухвалою суду від 14.09.2015 року обєднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку житлового будинку після розірвання договору довічного утримання та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області, ТОВ ЗМБТІ про визнання рішень виконкому незаконними, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом зносу самовільних будівель. 04.11.2015 року [PERSON] свої позовні вимоги уточнила та зазначила, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області по цивільній справі №2-975 від 04.05.2005 року за нею було визнано право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельну ділянку, на якому вони розташовані, за адресою: Запорізька область, Запорізький район. с. Розумівка, вул. Шкільна. №1. 12.05.2005 року рішення суду було зареєстровано в ОП «ЗМБТІ» за № 10742486. 06.12.2005 року [PERSON] та її сином, [PERSON] був укладений Договір довічного утримання (догляду) на 91/100 частин будинку за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Розумівка, вул. Шкільна. №1. Договір було посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом за реєстровим № 6358, заборона відчуження зареєстровано в реєстрі за №59, що підтверджується копією Договору довічного утримання (догляду) та копією технічного паспорту на житловій будинок від 31.03.2005р. з реєстрацією поточних змін від 11.11.2005р. Інші 9/100 частин будинку №1 по вул. Шкільній в с. Розумівка Запорізького району Запорізької області були залишені [PERSON], так як остання вважала, що право власності на земельну ділянку площею 1330 кв.м. належить тільки їй. Але згідно приписам ч. 3 ст. 120 ЗК України, у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). [PERSON] право власності на частину земельної ділянки не зареєстрував як того вимагає законодавство. Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 15.01.2014 року було постановлено рішення, яким вказаний договір довічного утримання було розірвано, повернуто право власності [PERSON] на 91/100 частину житлового будинку №1 по вул. Шкільній в с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, відповідно повернуто право власності на відповідну частину земельної ділянки. 17.06.2014 року, [PERSON] стало відомо, що від її імені 14.03.2008 року була написана заява на імя голови Розумовської сільради [PERSON], що нібито вона не заперечує в тому, щоб на її ділянці буде розташований торговельний павільйон з літньою площадкою, та поставлений нібито її підпис. Позивачка за зустрічною позовною заявою вказує, що вищенаведену заяву вона ніколи не писала та не підписувала. Більш того, до 17.06.2014 року про даний документ їй зовсім нічого відомо не було. 07.07.2015 року за клопотанням [PERSON] було проведено судово-почекознавчу експертизу, згідно висновків якої рукописний текст та підпис у вищенаведеній заяві виконані не [PERSON], що підтверджується судово-почеркознавчою експертизою, яка знаходиться у матеріалах справи. На підставі вищенаведеної, нібито заяви [PERSON], відповідачка за зустрічним позовом отримала рішення № 37 виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області від 20.03.2008 року «Про надання дозволу на розміщення та відкриття торговельного павільйону з літнім майданчиком в с. Розумівка вул. Шкільна,1 приватному підприємцю [PERSON]І.». Після отримання дозволу, у кінці весни 2008 рокувідповідачкою на земельній ділянці за адресою: с. Розумівка, вул. Шкільна №1 без згоди [PERSON], без погодження з нею, власниками, користувачами суміжних земельних ділянок, без зміни цільового призначення земельної ділянки (згідно архівної довідки архівного відділу Запорізької райдержадміністрації №18(04-08)058 від 30.03.2015 року), без належно оформленої документації, згідно приписам ст. 96, 123, 198 ЗК України, були зведені капітальні споруди: торговельний павільйон літ «К», літній майданчик літ «III», лазня літ «М», крім капітальних споруд споруджено: навіс літ «Л». [PERSON] весь час була проти того, щоб у дворі існував торговельний павільйон з літнім майданчиком і ніколи б не дала згоду на це, саме тому відповідачка підробила від її імя вищенаведену заяву, що підтверджується Постановою Запорізького РВ ГУМВС України в Запорізької області про закриття кримінального провадження від 08.09.2014 року. Таким чином, [PERSON] вважає, що рішення виконкому № 37 [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області від 20.03.2008 року було прийнято на підставі підробленого документу «заяви згоди [PERSON]Є.», якого вона ніколи не давала та не погоджувала меж земельної ділянки та не писала і не підписувала ніяких заяв з цього приводу. З цих підстав, дане рішення виконкому [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області, стосовно «Надання дозволу на розміщення та відкриття торговельного павільйону з літнім майданчиком в с. Розумівка вул. Шкільна,1 приватному підприємцю [PERSON]І.», а також аналогічне рішення за № 36 від 15.04.2010 року на думку позивачки є недійсними. На час прийняття Рішення [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області спірна земельна ділянка не була реально поділена між [PERSON] та її сином, тому не можливо визначити на якій частці земельній ділянки зведені побудови. [PERSON] категорично заперечує, щоб усі вказані самовільні споруди знаходилися у неї на земельній ділянці, так як вона бажає використати її за її цільовим призначенням. [PERSON] неодноразово просила відповідачку знести, або іншим шляхом прибрати торговельний павільйон з літнім майданчиком, а також інші незаконно побудовані споруди з моєї земельної ділянки, але відповідачка категорично заперечує проти їх зносу. Таким чином, [PERSON] вважає, що [PERSON] за своїм позовом без отримання вказаних дозволів не мала права будувати вищенаведені будівлі, як під час дії Договору довічного утримання так і немає ніяких прав на ці споруди у теперішній час, коли їй повернуто право власності . 07.10.2015 року у судовому засіданні представник [PERSON] заявив про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON], з чим вона не згодна з наступних підстав: про існування рішення №37від 20.03.2008р. та рішення №36 від 15.04.2010р. виконкому [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області яке було прийнято на підставі підробленого документу «заяви згоди [PERSON]Є.», їй стало відомо тільки під час розгляду цивільної справи №317/815/13-ц, п.2/317/613/2013, а саму заяву вона побачила лише 17.06.2014р. під час слухання справи №317/1961/14-ц; при вирішенні негаторного позову необхідно враховувати, що до нього не застосовуються правила щодо позовної давності, оскільки вимоги негаторного позову полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент пред'явлення позову, то з негаторним позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення (пункт 7 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13, 28.01.2013), також позовна давність не застосовується згідно приписам п.4 ч.1 ст.268 ЦК України та правової позиції викладеної ВСУ у постанові у справі про визнання недійсними державних актів та витребування земельної ділянки у справі №6-68цс15 від 16.09.2015р. Таким чином, заява представника позивача про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] є безпідставною, необґрунтованою. У звязку з вищевикладеним [PERSON] просить суд визнати незаконними Рішення виконкому [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області №37 від 20.03.2008 року та №36 від 15.04.2010 року про «Надання дозволу на розміщення та відкриття торговельного павільйону з літнім майданчиком в с. Розумівка вул. Шкільна,1 приватному підприємцю [PERSON]І.». Усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: Запорізька область, Запорізький район. с. Розумівка, вул. Шкільна №1, шляхом знесення: торговельного павільйону літ «К» з літнім майданчиком літ «III», лазні літ «М», навісу літ «Л». Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60грн. та кошти в розмірі 2250,24 грн. за проведену судово-почеркознавчу експертизу. В судові засідання призначені на 04.11.2015 року, 26.11.2015 року, 18.01.2016 року 18.02.2016 року та на 03.03.2016 року позивачка за первісним позовом [PERSON] не зявлялась, повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надала. Відповідачка за первісним позовом та її представник в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог [PERSON] та просили залишити їх без розгляду у звязку з неодноразовою неявкою [PERSON] в судові засідання. Зустрічні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області, в судове засідання не зявився, повідомлені належним чином. Надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача ТОВ ЗМБТІ в судове засідання не зявився, повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надали. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги [PERSON] необхідно залишити без розгляду у звязку з неодноразовою неявкою позивачки за первісним позовом, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляд справи тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 06.12.2005 року [PERSON] та її сином, [PERSON] був укладений Договір довічного утримання (догляду) на 91/100 частин будинку за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Розумівка, вул. Шкільна. №1. Договір було посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом за реєстровим № 6358, заборона відчуження зареєстровано в реєстрі за №59, що підтверджується копією Договору довічного утримання (догляду) та копією технічного паспорту на житловій будинок від 31.03.2005р. з реєстрацією поточних змін від 11.11.2005р. Інші 9/100 частин будинку №1 по вул. Шкільній в с. Розумівка Запорізького району Запорізької області були залишені [PERSON], так як остання вважала, що право власності на земельну ділянку площею 1330 кв.м. належить тільки їй. Але згідно приписам ч. 3 ст. 120 ЗК України, у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). [PERSON] право власності на частину земельної ділянки не зареєстрував як того вимагає законодавство. 06.08.2012 року набувач за вказаним договором [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ЖС № 241679 від 09.08.2012 року, актовий запис № 4554. Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 15.01.2014 року було постановлено рішення, яким вказаний договір довічного утримання було розірвано, повернуто право власності [PERSON] на 91/100 частину житлового будинку №1 по вул. Шкільній в с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, відповідно повернуто право власності на відповідну частину земельної ділянки. 17.06.2014 року, [PERSON] стало відомо, що від її імені 14.03.2008 року була написана заява на імя голови Розумовської сільради [PERSON], що нібито вона не заперечує в тому, щоб на її ділянці буде розташований торговельний павільйон з літньою площадкою, та поставлений нібито її підпис. На підставі вищенаведеної заяви від 14.03.2008 року відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] отримала рішення № 37 виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області від 20.03.2008 року «Про надання дозволу на розміщення та відкриття торговельного павільйону з літнім майданчиком в с. Розумівка вул. Шкільна,1 приватному підприємцю [PERSON]І.». Після отримання дозволу, наприкінці весни 2008 року[PERSON] на земельній ділянці за адресою: с. Розумівка, вул. Шкільна №1 без згоди [PERSON], без погодження з власниками, користувачами суміжних земельних ділянок, без зміни цільового призначення земельної ділянки (згідно архівної довідки архівного відділу Запорізької райдержадміністрації №18(04-08)058 від 30.03.2015 року), без належно оформленої документації, згідно приписам ст. 96, 123, 198 ЗК України, були зведені капітальні споруди: торговельний павільйон літ «К», літній майданчик літ «III», лазня літ «М», крім капітальних споруд споруджено: навіс літ «Л». 07.07.2015 року за клопотанням [PERSON] було проведено судово-почекознавчу експертизу, згідно висновку якої рукописний текст та підпис у вищенаведеній заяві від 14.03.2008 року на імя голови [PERSON] сільради [PERSON] виконані не [PERSON], таким чином дозвіл власника відсутній. Також за клопотанням позивачки [PERSON] 24.02.2015 року було призначено судово-будівельну експертизу, але проведення експертизи позивачка не оплатила, тому матеріали справи були повернуті до суду без проведення експертизи. У звязку з не проведенням судово-будівельної експертизи, тому позовні вимоги за первісним позовом не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частина 2 даної статті передбачає, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 статті визнається, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно ч. 4 даної статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. При проведенні інвентаризації спірного житлового будинку за адресою: с. Розумівка, вул. Шкільна, 1, Запорізького району, Запорізької області в технічному паспорті від 11.02.2015 року вказані нові будівлі та споруди, які були побудовані в період з 2005 року по 2010 рік. Відповідно до Архівної довідки від 30.03.2015 року № 18(04-08)058 Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області повідомляє, що у рішеннях виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Запорізького району та рішеннях сесії [PERSON] сільської ради Запорізького району, прийнятих за період з 01.03.2008 року по 31.05.2008 року інформації щодо зміни цільового призначення земельної ділянки площею 72,0 м.кв. за адресою: с. Розумівка, вул. Шкільна, 1, з «для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд» під «землі комерційного використання» - не виявлено. Згідно Архівної довідки від 06.11.2015 року № 18(04-08)209 Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області повідомляє, що у рішеннях виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Запорізького району та рішеннях сесії [PERSON] сільської ради Запорізького району, прийнятих за період з 14.03.2008 року по 31.12.2008 року інформації щодо будівництва павільйону з літнім майданчиком, бані, навісу за адресою: с. Розумівка, вул. Шкільна, 1 не виявлено. В судовому засіданні призначеному на 07.10.2015 року від представника позивачки за первісним позовом надійшла усна заява про застосування строків позовної давності. Суд вважає, що [PERSON] не пропущено строк позовної давності у звязку з наступним. Про існування рішення № 37від 20.03.2008 року та рішення № 36 від 15.04.2010 року виконкому [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області яке було прийнято на підставі підробленого документу «заяви згоди [PERSON]Є.», [PERSON] стало відомо тільки під час розгляду цивільної справи №317/815/13-ц, №/п 2/317/613/2013, а саму заяву вона побачила лише 17.06.2014 року під час слухання справи №317/1961/14-ц. При вирішенні негаторного позову необхідно враховувати, що до нього не застосовуються правила щодо позовної давності, оскільки вимоги негаторного позову полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент пред'явлення позову, то з негаторним позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення (пункт 7 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13, 28.01.2013 року), також позовна давність не застосовується згідно приписам п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України та правової позиції викладеної ВСУ у постанові у справі про визнання недійсними державних актів та витребування земельної ділянки у справі № 6-68цс15 від 16.09.2015 року Таким чином, заява представника позивачки за первісним позовом про застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] є безпідставною, необґрунтованою.

Outcome: approved