Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивачі [PERSON], який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про усунення їм перешкод в користуванні житловим приміщенням у будинку № 17а по вул. Крушельницької у м. Львів-Винники шляхом надання безперешкодного доступу, а саме ключів від вхідних дверей до будинку № 17а по вул. Крушельницької у м. Львів-Винники. Також просять стягнути з відповідачів на користь всіх позивачів, в тому числі неповнолітніх відшкодування вартості необхідних витрат на поліпшення вартості будинку № 17а по вул. Крушельницької у м. Львів-Винники в сумі 30\~151,02 грн. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що позивач [PERSON], а також двоє його неповнолітніх дітей зареєстровані в [INFO], власником якого є відповідач [PERSON] Разом з дітьми, а також дружиною позивачем [PERSON] проживали у вказаному будинку до листопада 2013 року. Згодом, відносини між сторонами погіршились, у звязку з чим відповідачі почали чинити перешкоди в користуванні майном, що мало наслідком порушення кримінальної справи, яка в подальшому закрита у звязку з примиренням між сторонами. В добровільному порядку, через протиправну позицію відповідачів не взмозі владнати конфлікт. Останніми чиняться перешкоди в користуванні майном, у звязку з чим бажають захистити своє право в судовому порядку. Крім цього, проживаючи в будинку протягом 2012 року здійснили у ньому покращення на загальну суму 30\~151,02 грн. на час здійснення ремонтних робіт відповідач не заперечував проти них. Всі здійснені покращення неможливо відокремити і тому, просять стягнути згадану вище їх вартість. [PERSON] та [PERSON] предявили зустрічний позов до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом позбавлення права користування жилими приміщеннями із зняттям з реєстраційного обліку місця проживання у [INFO] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також просять зобовязати Личаківський РВ ДМС ГУ ДМС України у Львівській області зняти з реєстраційного обліку місця проживання у [INFO] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликаються на те, що в липні 2013р. сімя їхнього сина [PERSON] без поважних причин, добровільно, без будь-яких примусів виселились з будинку № 17а по вул. Крушельницької в м. Львів-Винники та почала проживати за адресою [INFO]. Будь-якої домовленості про збереження за сімєю сина права користування житловим приміщенням між сторонами не укладалось. Власником будинку залишається [PERSON] Відповідачі за зустрічним позовом права власності на таке майно не мають, і тому, в судовому порядку просять визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, знявши одночасно їх з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивачі за первісним позовом, а також їх повноважний представник згідно договору про надання правової допомоги від 03.06.2015р. адвокат [PERSON] вимоги свого позову підтримали. Підтвердили факт чинення перешкод в користуванні майном, і тому, такий позов просять задовольнити. Позицію про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимоги про стягнення вартості необхідних витрат на поліпшення майна вважають безпідставною, оскільки їх фактично протиправно позбавили права користування майном. Проти обґрунтованості зустрічного позову заперечили. Відповідач за таким позовом [PERSON] не є наймачем, а є членом сімї власника. Підстав для виселення його в мотивах зустрічного позову не наведено. Причини, за яких він не має можливості користуватись майном є поважними і викликані самими позивачами за зустрічним позовом. Тим самим, виключається можливість зняття з реєстрації, і тому, в задоволенні зустрічного позову просять відмовити. Відповідачі за первісним позовом, а також повноважний представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти обґрунтованості такого позову заперечили з мотивів втрати позивачами права користування майном, про що викладено в зустрічній позовній заяві. Крім того, зазначили, що позивач за первісним позовом [PERSON], не може вважатись членом сімї власника, оскільки створив власну сімю. Вимогу про стягнення вартості необхідних витрат вважають такою, що предявлена поза межами строку позовної давності, внаслідок чого вона не підлягає задоволенню, оскільки право на предявлення такої вимоги виникло 09.07.2013р. дати їхнього виселення. Крім того, власник майна згоди на проведення будь-яких робіт в будинку згоди не надавав. Тому, первісний позов просять залишити без задоволення, задовольнивши одночасно зустрічний позов. Представник третьої особи за первісним позовом Органу опіки та піклування ЛРА ЛМР згідно належної довіреності від 16.04.2015р. [PERSON] висловився про підтримку первісного позову, оскільки правом користування житловим приміщенням в тому числі мають діти, інтереси яких переважають над інтересами дорослих. Такий позов просить задовольнити. Представник третьої особи за зустрічним позовом в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. За погодженням із сторонами суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] є власником житлового будинку № 17а по вул. Крушельницької у м. Львів-Винники, що стверджується копією витягу про реєстрацію права власності (а.с.62). Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку (а.с.20), в квартирі окрім власника зареєстровані [PERSON], а також позивач за первісним позовом [PERSON] та його неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України\~у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сімї наймача. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням ч. ч. 1, 2 ст. 65 ЖК України. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 сформулював правову позицію від 11.07.2012р., де зазначив, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сімї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відповідачі за первісним позовом підтвердили, що реєстрації позивача [PERSON] та його неповнолітніх дітей відбувалась з їхньої згоди. Як вбачається з представлених суду копій товарних чеків (а.с.21-28), чого не заперечили відповідачі за первісним позовом, у період спільного проживання сторін на протязі 2012р. позивачем [PERSON] проводились різного роду ремонтні роботи, спрямовані на покращення житлових умов будинку № 17а по вул. Крушельницької у м. Львів-Винники. Оскільки вказаними доказами підтверджується факт ведення спільного господарства разом з власником, а також та обставина, що спірний житловий будинок був постійним місцем проживання позивачів за первісним позовом, суд знаходить доведеним факт про наявність у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права користування житловим будинком. Згідно ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень Глави 29\~цього Кодексу. За правилами ст. 391 ЦК України, власник майна, а у справі яка розглядається, враховуючи положення ст. 396 ЦК України користувач майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачі за первісним позовом підтвердили, що не допускають [PERSON] та його неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до житлового будинку, вважаючи, що останні не є їх членами сімї. В контексті положень ч. ч. 2, 3 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України, за позивачем [PERSON], незалежно від того, що ним створено власну сімю, право користування житловим приміщенням зберігається. Тому, первісний позов в частині усунення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перешкод в користуванні житловим будинком № 17а по вул. Крушельницької у м. Львів-Винники слід визнати обґрунтованим та задовольнити. Разом з тим, не підлягає до задоволення вказана вимога по відношенню до дружини [PERSON] позивача [PERSON], оскільки, остання не є зареєстрованою у вказаному будинку, а відтак, немає права користування ним. Тому, даним судовим рішенням перешкоди слід усунути лише зареєстрованому члену сімї власника позивачу [PERSON] та його неповнолітнім дітям, дозвіл на вселення яких за приписами ч. 1 ст. 65 ЖК України не вимагається. Що стосується вимог про відшкодування вартості необхідних витрат на поліпшення будинку в розмірі 30\~151,02 грн., в її задоволенні належить відмовити. Поряд з правом користування, повнолітні члени сімї зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту ч. 3 ст. 156 ЖК України. За мотивами первісного позову, необхідність проведення ремонту було узгоджено усно. В судовому засіданні сторона позивачів не довела наявність на момент проведення такого ремонту домовленості між власником та членами його сімї про розмір участі кожного з них у таких витратах. В сукупності, вказана обставина не може розцінюватись інакше як виконання обовязку з утримання будинку. Виконання такого обовязку є абсолютним і не породжує права на відшкодування вартості понесених витрат. Тому, таку вимогу слід залишити без задоволення. Наведеним вище виключається можливість задоволення зустрічного позову, та крім цього, суд звертає увагу на наступне. Згідно розяснень, наданих в п. 39 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК України, а застосуванню підлягають норми, передбачені Главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК України застосуванню не підлягають. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визначальним для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення є її відсутність протягом одного року без поважних причин. Сторонами у справі не оспорюється, що з липня 2013р. відповідач з сімєю не проживає у спірному будинку. Крім того, не оспорюється сторонами факт погіршення стосунків між ними, внаслідок чого відповідачі за зустрічним позовом вимушені були змінити місце проживання. Згідно відповіді Личаківського ВП ГУНП у Львівській області (а.с.83-84), за зверненням відповідача за зустрічним позовом [PERSON] від 10.07.2013р. було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 125 КК України. Як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 21.09.2013р. (а.с.97-98), 08.07.2013р. приблизно о 20.30 год. в будинку № 17 а по вул. С. Крушельницької у м. Львів-Винники, між [PERSON], [PERSON] з одного боку, та [PERSON] з іншого виник конфлікт, в процесі якого останній завдано тілесних ушкоджень. В судовому засіданні позивачі за зустрічним позовом підтвердили, що саме після цього [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та двома неповнолітніми дітьми змінили місце проживання. Наведеним вище спростовуються мотиви зустрічного позову про те, що відповідач [PERSON] разом з дітьми змінили місце проживання добровільно і були відсутні в спірному будинку без поважних причин. Тому, їх відсутність слід вважати такою, що відбувалась з поважних причин, в результаті чого вони не можуть визнаватись такими, що втратили право користування житловим будинком. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог а первісним позовом, з відповідачів на користь позивача [PERSON], слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.38). На підставі наведеного та

Outcome: partial