Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], відповідно до якої просять припинити право спільної сумісної власності позивачів та відповідачки на квартиру [ADDRESS] та визначити за кожним по 1/5 частці у спільній власності. В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що позивачі та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] і володіють нею на праві спільної сумісності власності. Право власності на зазначену квартиру позивачами і відповідачем було отримано в результаті реалізації ними свого права на приватизацію житла. Зі змісту позовної заяви вбачається, що протягом останнього року між позивачами і відповідачем виникли протиріччя з приводу володіння, користування та розпорядження спірною квартирою, що фактично призвело до розірвання стосунків між ними. В результаті зазначеного конфлікту відповідачка [PERSON] позбавила позивачів правовстановлюючих документів на спірну квартиру, заволодівши ними та унеможлививши доступ до них всіх співвласників. У зв'язку з викладеним, позивачі просять припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та визначити за кожним із співвласників по 1/5 частині вищевказаної квартири. До судового засідання позивачі не з'явилися, від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки до судового засідання не повідомила. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.03.2000 року Харківською дистанцією цивільних споруд Південної залізниці, р. № 3242, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб, без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються таким майном спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а розпорядження здійснюється за згодою всіх співвласників. Частиною 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved