Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом про визнання відповідача та її малолітнього сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вимоги мотивовано тим, що позивачі є співвласниками будинку [ADDRESS]. [PERSON], колишня дружина [PERSON], та їх син [PERSON] перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за адресою вказаного будинку, проте з листопада 2007 року у не проживають. За вказаних обставин позивачі вважали, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житлом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов в своїх та [PERSON] інтересах підтримав, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що наприкінці 2007 року вона разом із своїм чоловіком [PERSON] та сином виїхала з належного позивачам будинку на інше місце проживання. Після припинення сімейних відносин з чоловіком до будинку не повернулася, оскільки не мала ключів. Її прохання про надання житла в користування позивачами ігнорувалося. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився - надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої проти задоволення позову не заперечував. Позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS], що підтверджується договором міни (а.с. 8), свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 9). [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS], проте за даною адресою з листопада 2007 року не проживають. Підтверджуються вказані обставини випискою з домової книги (а.с. 6), актом (а.с. 7), показами, наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] Відповідно до положень ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника житлового будинку, квартири, які визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Як встановлено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у раз відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що [PERSON] не проживає в належному позивачам будинку без поважних причин понад один рік, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування цим житлом. [PERSON] має право користування житлом, належним його батьку - [PERSON], в силу прямого припису Закону (ст.ст. 3, 176 СК України, ст. 405 ЦК України). Законом України «Про охорону дитинства» (ч. 2 ст. 18) прямо передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Враховуючи наведене, суд вважає, що таке право не може бути втрачене [PERSON] до досягнення ним повноліття, незалежно від стану сімейних відносин між батьками малолітнього та фактичної нереалізації ним права користування належним батьку житлом.

Outcome: partial