overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивачка 25.11.2015 р. звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач є батьком дитини, однак матеріальної допомоги на її утримання не надає, донька живе з матірю і повністю нею утримується. До судового засідання від сторін надійшли заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, позивач позов підтримує, а відповідач позовні вимоги визнав. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] підтверджені належними та допустимими доказами, і відповідно підлягають задоволенню, за наступних підстав та міркувань. Судом встановлено, що сторони з 22.02.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії «І-ЕЛ» №082673. /а.с.3/ Згідно свідоцтва про народження серії «1-ЕЛ» №157251 сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] /а.с.2/ Запис в графі «батько» відповідачем не спростовано. Відповідно даних довідки Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №789 від 19.11.2015 р., [PERSON] зареєстрована разом з матірю у будинку №94 по вулиці Радянська у с. Дніпровське Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.7/ У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст.184 цього кодексу. Враховуючи наведене, з урахуванням матеріального становища обох сторін, їх стану здоровя, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період від дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивачка 25.11.2015 року звернулась в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 18.10.2000 року належить будинок [ADDRESS]. У вищевказаному будинку зареєстрований, але не проживає брат її зятя - [PERSON] Відповідач не проживав у вищевказаному будинку, його речей там не має, а формальна його реєстрація створює певні труднощі у користуванні будинком, він не бере участі у сплаті комунальних послуг, не утримує будинок, не дбає про збереження майна. Так, як відповідач у добровільному порядку знятись із реєстрації не бажає, тому вона просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилась, проте подала до суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в зв'язку з цим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, письмові показання свідків [PERSON] та [PERSON], суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що позивачці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 18.10.2000 року належить будинок [ADDRESS]. У вищевказаному будинку зареєстрований, але не проживає брат зятя позивачки - відповідач [PERSON] Відповідач не проживав у вищевказаному будинку, його речей там не має, а формальна його реєстрація створює певні труднощі у користуванні будинком, він не бере участі у сплаті комунальних послуг, не утримує будинок, не дбає про збереження майна. Вказані обставини підтверджуються письмовими показами свідків [PERSON] та [PERSON], копією свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с.4), довідкою виконавчого комітету Підлузької сільської ради від 20.11.2015 року (а.с. 5) та неспростовані належними та допустимими доказами відповідача. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у належному позивачці, на праві власності, згідно свідоцтва про право власності від 18.10.2000 року, житлового будинку [ADDRESS]. На підставі наведеного, відповідно до ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивачка 25.12.2013 р. звернулася до суду з позовом в якому вказала, що з відповідачем вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.04.2007 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно зі ст.181 СК України, рішенням суду, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері чи батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має одну неповнолітню дитину, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини. Інших утриманців відповідач не має. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у частковому співвідношенні до його заробітку (доходів) у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивачка 25.12.2014 року, звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначає, що від дня свого народження [INFO] і по даний час, вона постійно мешкає в будинку [ADDRESS]. Однак, вона не може вирішити питання купівлі-продажу даного домоволодіння, оскільки в неї відсутнє свідоцтво про право власності відноно нього. Спірне домоволодіння відноситься до суспільної групи - колгоспний двір і розташоване на належній їй на праві власності згідно державного атка земельній ділянці пл. 0,25 га призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вона є головою даного колгопсного двору та єдиним його членом. Відповідно до діючого на той час законодавства щодо майна колгоспного двору, просить визнати за нею право власності на даний житловий будинок з господарськими побудовами. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги своєї довірительки. Відповідачка [PERSON] проти позову не заперечує. Представник відповідача - Червоноквітівської сільської ради Кобеляцького району в судове засідання не з»явився, однак від сільського голови надійшла заява про відсутність заперечень позову та про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.76). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши позивачів, вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи, згідно виписки з погосподарської книги № 16 за 1974-1976 р.р., № 8 за 1991-1995 р.р., а також довідок Червоноквітівської сільської ради Кобеляцького району, позивачка [PERSON] є головою та є єдиним членом колгоспного двору - домогосподарства №1129 (потім №328), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці пл. 0,25 га призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка згідно державного акта [NUMBER] від 26.01.2009 року належить позивачці на праві приватної власності. Даний житловий будинок був придбаний шляхом його забудови в 1939 році (а.с.5-15, 21-22, 26, 36-37, 56-62, 69). Відповідно до п.6 постанови №20 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року із змінами та доповненнями «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За вказаних обставин, вимоги позивачки є обгрунтованини та такими, що підлягають задоволенню, оскільки підтверджені відповідними та допустимими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивачка 25 березня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1980 року. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з лютого 1993 року. Позивачка у судове засідання не з`явилася про день і час проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв до суду не надходило. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1980 року. Шлюб зареєстрований відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис за № 1223 /а.с.6/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки сторони тривалий час проживають окремо та не цікавляться долею один одного, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з лютого 1993 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивачка 25 березня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступила в шлюб з [PERSON], 23 липня 2010 року. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №370. Від спільного подружнього життя дітей немає. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 23 липня 2010 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №370.(а.с.6). Від спільного подружнього життя дітей немає. Встановлено також, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивачка 25 вересня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступила в шлюб з [PERSON] 01 вересня 2012 року. Шлюб зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №981. Від спільного подружнього життя мають доньку: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з липня 2015 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 01 вересня 2012 року. Шлюб був зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №981.(а.с.6). Від спільного подружнього життя мають доньку: [PERSON], [INFO]./а.с.7/ Встановлено також, що з липня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивачка 25 жовтня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вступила в шлюб з відповідачем 15 листопада 2013 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №586. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з липня 2016 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Австрієвських» В судовому засіданні відповідач [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав в повному обсязі Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 15 листопада 2013 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №586./а.с.12/ Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]./а.с.11/ Встановлено також, що в липні 2016 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивачка 25 квітня 2014 року звернулась до відповідача з позовом про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що шлюб з відповідачем зареєстрували 06 лютого 2010 року, від спільного життя мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Подружні відносини з відповідачем припинили в 2011 році за тими обставинами, що між ними часто виникали свари, скандали по різним причинам, вони у всьому один одному суперечили, не розумілись між собою та не мали можливості спільно вирішувати питання подружнього життя. Такі обставини в сім'ї призвели до відчуження, втрати любові та поваги, небажанню зберігати та підтримувати нормальні шлюбні відносини. Вони проживають за різними адресами, відносин не підтримують. Вважає, що шлюб розпався і зберегти його неможливо. Суперечок про розподіл майна та виховання дитини не має. Питання про зміну прізвища не ставить. Відповідач позов визнав. Суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06 лютого 2010 року , від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні відносини в 2011році, тривалий час мешкають за різними адресами, відносин не підтримують, наполягають на розірванні шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що сім'я сторін розпалася та не може бути поновлена. Суперечок про розподіл майна та виховання дитини не має. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечить маючим істотне значення інтересам кожного з них. За такими обставинами шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved