Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять суд: усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]; стягнути з відповідача понесені позивачами судові витрати по справі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовують тим, що вони є співвласниками квартири № [ADDRESS] Відповідач по справі [PERSON] також зареєстрований в спірній квартирі, але приблизно вже десять останніх років тут не проживає. Так, відповідач по справі був власником 2/4 частини спірної квартири, але на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2009 року його право на частину спірної квартири було припинено. Відповідач по справі [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 05 жовтня 2006 року. Після того, як шлюбу було розірвано між позивачем [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON], останній покинув спірне приміщення, забрав свої особисті речі, та не проживає більше десяти років за даною адресою. Він не сплачує плату за користування жилим приміщенням та комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири. Тобто, відповідач по справі добровільно покинув спірне жиле приміщення, квартирою не користується та не з'являється за місцем реєстрації вже багато років. Вони не бажають оплачувати комунальні платежі за відповідача по справі, який добровільно покинув спірне жиле приміщення та який навіть не цікавиться спірною квартирою. Всі витрати по утриманню спірної квартири несуть вони самостійно у частині нарахування за не проживаючого відповідача по справі, а це дуже великі розміри, що суттєво впливає на їхнє скрутне матеріальне становище. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без участі позивача [PERSON] та її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити в повному обсязі, у разі неявки в судове засідання відповідача, проти заочного рішення не заперечує. Позивач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачів, представника позивача та відповідача, та за згодою позивачів ухвалити заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної власності в рівних долях [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується договором дарування від 17 жовтня 1995 року (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2009 року, за [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а також визнано за [PERSON] право власності на ? частини квартири [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до реєстраційного посвідчення № 0018556, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, за [PERSON] зареєстровано ? частину квартири [ADDRESS] та за [PERSON] - ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 1074 від 05 жовтня 2006 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). В подальшому, на підставі договору дарування частини квартири від 04 березня 2010 року, [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] 2/4 частини квартири [ADDRESS] (а.с. 22). Згідно реєстраційного посвідчення № 019756, виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, 2/4 частини квартири [ADDRESS] було зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] (а.с. 21). Таким чином, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та [PERSON], від імені якої діє [PERSON] Відповідно до довідки про місце проживання та склад сім'ї від 10 серпня 2017 року, у квратирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно акту про не проживання від 11 серпня 2017 року, складеного майстром технічної дільниці [PERSON] на підставі заяв сусідів [PERSON] та [PERSON] та затвердженого начальником ЖЕД-402 [PERSON], останні підтвердили, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає більше року (а.с. 23). Відповідно до листа-відповіді Житлово-експлуатаційної дільниці № 402 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 14 листопада 2017 року, [PERSON] не звертався до ЖЕД-402 із заявами чи скаргами щодо чинення перешкод у користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до листа-відповіді Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві, звернення громадянина [PERSON] щодо чинення йому перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві не надходили. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання втратившим право користування квартирою [ADDRESS] [PERSON] Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою. Враховуючи наведене та

Outcome: approved