overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що 01.03.2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Крижопільського районного управління юстиції у Вінницькій області. Під час перебування у шлюбі в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини у них з відповідачем не склались і на даний час вони проживають окремо. Дочка проживає біля неї та перебуває на її утриманні. Відповідач будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона звернулася в суд з даним позовом в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суді від 21.05.2019 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження. Учасникам справи роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторонам роз`яснено також, що за клопотанням однієї зі сторін розгляд справи може проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та строки подання такого клопотання. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі, позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснення Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову підлягає прийняттю, а позов - задоволенню. На підставі ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини з тих підстав, що як стверджує 22.12.2013 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. 10.05.2014 року у них народилась дочка [PERSON], батьком якої є і в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо та на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Їх дитина має вади здоров'я, про що відомо відповідачеві. За медичним висновком № 33 від 20.08.2018 року, що дійсний до 20.08.2020 року їх дочка є дитиною-інвалідом до 18 років та потребує додаткових зусиль для відновлення здоров'я. За випискою із медичної картистаціонарного хворого дочці визначено лікувальні та трудові рекомендації. Відповідач працездатний та має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дочки. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; щомісячно стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 1200 грн. до 20.08.2020 року, тобто до часу чергового огляду дитини за медичним висновком № 33 від 20.08.2018 року. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] надала заяву, в якій зменшила розмір позовних вимог щодо стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину до 1000 грн. щомісячно, просить розглянути справу в її відсутність. \~ \~ \~ \~Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без її участі, позов визнає. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Згідно роз'яснення Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~Оскільки під час судового засідання відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову підлягає прийняттю, а позов - задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів з тих підстав, що як стверджує 02.06.2002 вони з відповідачем уклали шлюб. [INFO] у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] у них нродився син [PERSON] . Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 04.03.2013 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. На підставі рішення Бершадського районного суду Вінницької області у справі № 202/4044/12 про стягнення аліментів було видано виконавчий лист, відповідно до якого відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.11.2012 і до досягнення повноліття. Відповідач не проводить сплату аліментів, а лише інколи сплачує невеликі суми від 100 до 400 грн. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів. Протиправні дії відповідача щодо виконання своїх обов`язків батька по утриманні їх дітей поставили їх в скрутне матеріальне становище. Крім того, вона являється інвалідом ІІІ групи, значні кошти витрачає на лікування та реабілітацію. Відповідач має змогу працювати та матеріально допомагати своїм дітям. Відповідно до розрахунку пені заборгованість відповідача становить 31890,42 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів в розмірі 31890 грн. 42 коп. Позивачка [PERSON] надала заяву, якій позов підтримала, просить розглянути справу в її відсутність. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він позов визнає, просить розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснення Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час підготовчого судового засідання відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову підлягає прийняттю, а позов - задоволенню. На підставі ст.ст. 196, 201 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні гаражем [ADDRESS] шляхом його виселення з даного приміщення. Позовні вимоги мотивує тим, що вказаний гараж належить їй на праві власності, а відповідач незаконно його займає і відмовляється звільняти. У судове засідання позивачка не з'явилась, забезпечивши явку свого представника, яка вказані вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився та не надіслав на адресу суду заяв про розгляд справи за його відсутності, хоча своєчасно повідомлявся про час і місце судового розгляду, відтак, дану неявку слід вважати такою, що допущена без поважних причин та за згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, розглядати справу заочно, на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з огляду на таке. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності № 9834747, позивачка є власником гаража [ADDRESS]. Підставою для виникнення такого права є договір купівлі-продажу, серія та номер 875, виданий 23 вересня 2013 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу. Як встановлено у судовому засіданні даним гаражем фактично користується відповідач і на вимогу позивачки покинути його, відмовляється. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. (ч. 1 ст. 316 ЦК України) Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. ст. 319 ЦК України) Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. (ч. 1 ст. 321 ЦК України) Таким чином має місце порушення відповідачем прав позивачки на вільне користування та розпорядження своїм майном і таке її порушене право підлягає захисту. Що ж до механізму цього захисту, то тут суд вважає на необхідне зазначити таке. У прохальній частині позовної заяви позивачка просить виселити відповідача з вказаного гаража. Однак як вбачається з уже зазначеного вище витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності, вказане приміщення є нежитловим, а тому проживати там, а звідси і бути виселеним, ніхто не може. У даному випадку суд вважає, що найбільш доцільним способом захисту порушеного права позивачки буде усунення перешкод, які їй чиняться у користуванні гаражем [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідача звільнити вказане приміщення від усього належного йому майна. Окрім цього, в силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивачки підлягає до стягнення, сплачений нею при зверненні до суду 07 жовтня 2013 року судовий збір у розмірі 229,4 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі ? частки з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючі з 01.09.2014 року, мотивуючі, що [PERSON], [INFO], є їх повнолітньою дочкою, яка зарахована на денну форму навчання до Кременчуцького національного університету імені Михайло Остроградського, потребує матеріальної допомоги, але відповідач маючі можливість надавати таку допомогу, не надає її в обсязі достатньому для створення необхідних та відповідних умов для навчання та розвитку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю, третя особа [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутність, позов матері підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] частково заперечує проти позову, згоден сплачувати аліменти в розмірі 400 грн., мотивуючі, що надає матеріальну допомогу добровільно, не має постійної роботи, оскільки доглядає пристарілу бабусю та матір після хвороби, за станом здоров'я потребує хірургічного втручання, тому позбавлений можливості надавати більшу матеріальну допомогу. Судом з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON], мають спільну повнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка навчається на 5 курсі денної форми навчання у Кременчуцькому національному університету імені Михайло Остроградського. Термін навчання до 30 червня 2015 року, отримує стипендію в сумі 700 грн., потребує лікування. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати її до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В судовому засідання встановлено, що відповідач [PERSON] не працює з часу припинення підприємницької діяльності - 12.10.2010 року, на обліку в службі зайнятості не перебуває, 09.07.2014 року перерахував дочці [PERSON] кошти в сумі 500 грн., показане планове оперативне лікування. Інших доказів про матеріальний стан відповідача сторонами не наданий. При таких обставинах, відповідно до ст.ст. 182, 191, 200 СК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] з врахуванням його матеріального стану, має можливість надавати матеріальну допомогу в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючі від дня пред'явлення позову - 16.09.2014 року, тому позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа відділ державної виконавчої служби Кременчуцького РУЮ про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, мотивуючи, що згідно рішення Кременчуцького райсуду від 21.06.2012 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 340 гривень 20 коп. щомісячно, починаючи з травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Але відповідач аліменти в повному обсязі не сплачує, і станом на 1 листопада 2014 року має заборгованість, згідно довідки-розрахунку ВДВС Кременчуцького РУЮ, в сумі 8413 грн. 22 коп., тому позивачка просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 36848 грн. 59 коп. В судове засідання позивачка надала письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному розмірі, про заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач на виклик суду не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про що мається поштове повідомлення, заперечень проти позову не надав, також не надав будь яких пояснень про причини несплати аліментів, допущення суми заборгованості несплачених аліментів, свого матеріального стану. Представник третьої особи ВДВС Кременчуцького РУЮ Стрельцова А.С. просить розглядати справу без участі її участі, проти позову не заперечує, про що подала письмову заяву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом з'ясовано, що рішенням Кременчуцького райсуду від 21.06.2014 року з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі 340 грн.20 коп., щомісячно, на користь позивачки [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки-розрахунку ВДВС Кременчуцького РУЮ, станом на 01.11.2014 року, заборгованість відповідача [PERSON] по аліментах, з травня 2012 року по жовтень 2014 року становить 8413 грн. 22 коп. Статтею 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Згідно проведеного розрахунку сума неустойки за період з 18 травня 2012 року по 01 листопада 2014 року, складає 36848 грн. 59 коп. Заборгованість зі сплати аліментів виникла у зв'язку з частковим невиконанням [PERSON] рішення суду, згідно якого останній зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина в сумі 340 грн.20 коп., щомісячно, однак з невідомих причин ухилявся від сплати аліментів в повному обсязі. При таких обставинах, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, і з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення 36848 грн. 59 коп. неустойки від суми несплачених аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа Піщанська сільрада про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, мотивуючі, що їй належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями в с. Піщане вул. Горького, 13 Кременчуцького району. 25.01.2005 року вона уклала з відповідачем договір найму кімнати, житловою площею 8 кв.м. терміном на три місяці. Цей договір за №4 зареєстрований у Піщанській сільради, на підставі нього її онук [PERSON] був зареєстрований в будинку, що йому було потрібно для працевлаштування. 25.04.2005 року дія договору закінчилась, угода про його продовження не укладалась, однак [PERSON] в будинку не проживає та зніматись з реєстрації не бажає, чим перешкоджає їй у користуванні власністю. Позивачка та її представник в судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений належне, відповідно до ст. 74 ЦПК України, через оголошення в пресі, заперечень проти позову не надав. Представник Піщанської сільради надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, зясував, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23 березня 2009 року, виданого замість втраченого, позивачка [PERSON] є власницею житлового будинку з господарськими будівлями в с. Піщане вул. Горького, 13 Кременчуцького району. Відповідно до договору №4, зареєстрованого в Потоківській сільраді 25.01.2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір найму житлової кімнати, площею 6 кв.м. на термін 3 місяці. Статтями 158, 169 ЖК України передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянину на прав приватної власності відповідно до договору найму. Дія договору, укладеного на визначений строк, припиняється після закінчення цього строку. У разі припинення договору найму жилого приміщення, наймач зобовязаний звільнити жиле приміщення, а у разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. При таких обставинах, враховуючі, що сторони угоду про продовження договору найму не укладали, відповідач [PERSON] повинен бути виселена з найманого приміщення та визнаний таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача -Зборівської міської ради Зборівського району Тернопільської області з вимогами про визнання права власності на спадкове майно. Позивачка позовні вимоги підтримує, просить визнати за нею , в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок та земельні ділянки, які належали [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємцем цього майна і прийняла спадщину, однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено. Відповідач надав заяву, згідно якої просить слухати справу без участі його представника, заперечень не має. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] - тітка позивачки, якій на праві власності належали: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що по [ADDRESS] ; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3789 га (кадастровий номер 6122683700:01:001:0405), яка розташована на території Заруддянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області, згідно державного акту на право приватної власності на земелю, серії Р1 № 657122 від 15 квітня 2003 року. земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,5027 га (кадастровий номер 6122683700:01:001:0713), яка розташована на території Заруддянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області, згідно державного акту на право приватної власності на земелю, серії Р1 № 657122 від 15 квітня 2003 року. На випадок смерті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, склавши 15 січня 2003 року заповіт, згідно якого заповіла все належне їй майно позивачці - [PERSON] .. Позивачка прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріуса та заведено спадкову справу № 68/2017, однак, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці відмовлено. Оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивачка є єдиним спадкоємцем майна, згідно заповіту, і прийняла спадщину, до неї правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина ), отже за нею слід визнати право власності на спадкове майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача Кременчуцької районної державної адміністрації, [PERSON], треті особи відділ Держземагенства у Кременчуцькому районі, третя Кременчуцька державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Кременчуцького РУЮ про визнання права власності на земельну частку в порядку спадкування, мотивуючи, що [INFO] померла її мати [PERSON], після її смерті залишилась спадщина, яка складається з земельної частки( паю) площею 5,77 га, розташованої на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району, яку остання отримала в спадщину після смерті [INFO] чоловіка [PERSON], однак у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на пай оформлена на матір не була. Спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] є вона та її сестра [PERSON], яка відмовилася від своєї частки спадщини на її користь. Позивач [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, однак третьою держнотконторою було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі відсутності оформлення спадкових прав після померлого [PERSON] його спадкоємицею - [PERSON], тому вона вимушена звернутися з позовом до суду. В судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи в її відсутність, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, представники відповідачів та третіх осіб на розгляд справи не з'явились, надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що після смерті, [INFO] [PERSON]. залишилась спадщина- земельна частка ( пай) площею 5,77 га, розташована на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району, яку вона отримала в спадщину після померлого [INFO] чоловіка [PERSON], але за відсутністю правовстановлюючого документу на пай не оформила як того потребує закон. Спадкоємцями померлої [PERSON] за заповітом є позивачка [PERSON] та її сестра [PERSON], яка відмовилась від своєї частки спадщини на користь позивачки. Однак за відсутністю правовстановлюючого документу за земельний пай позивачці було відмовлено в оформленні спадкових прав. За таких обставин суд з підстав ст.ст.3.12, 15, 25, 16, 346, 392, 381, 386, 392, 1216, 1258, 1261, 1276 ЦК України визнає за позивачкою право власності на земельну частку (пай) площею 5,77 га, що розташована на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району. На підставі викладеного,

Outcome: approved