Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом в квартирі за адресою: [ADDRESS], стягнення судових витрат. Позовну заяву мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2002 року. Окрім неї у вказанй квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Оскільки, з 2011 року відповідач в квартирі не проживає, його реєстрація перешкоджає здійсненню права на вільне користування і розпорядження майном та унеможливлює реалізацію права на соціальні пільги. Вирішити питання в позасудовому порядку не можливо, оскільки, фактичне місце проживання відповідача їй не відоме. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.30-33). З урахуванням думки позивачки та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Беручи до уваги пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON]позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 29.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON], реєстровий номер 1697 [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про зміну імені Серія І-НМ №010335 виданого 22.12.2012 року [PERSON], [INFO] змінила імя, про що 22.12.2012 року складено відповідний актовий запис №199 та прізвище, власне імя, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] (а.с.5). Як вбачається із копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають у буд. №3 по вул. Чорновола, 134А в м.Івано-Франківську вбачається, що у квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], [PERSON] (домовласник) (а.с. 7-9). Відповідач [PERSON] зареєстрований у [INFO], однак, з 2011 року залишив сімю та у вказаній квартирі не проживає. Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.04.2012 року, відповідно до якого з 11.03.2011 року позивачка з відповідачем разом не проживають (а.с.10). Відповідно до ч.3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивачка вказує, що реєстрація гр. [PERSON] у квартирі [ADDRESS], який насправді там не проживає, не надає коштів на утримання квартири, перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Крім цього, його реєстрація за вказаною адресою є перешкодою для реалізації права на соціальні пільги. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі понад строки встановлені законодавством, не несе витрати по її утриманню, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, з відповідача слід стягнути на користь позички судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 71, 163 ЖК України, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 74, 88 ЦПК України,

Outcome: approved