Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивачка 06.10.2021 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, просить усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням - належною [PERSON] на праві власності квартирою [ADDRESS] , визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. За змістом позову, згідно з договором купівлі-продажу від 21.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області за р.№1704, позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано 21.09.2021. Відповідно до п.4.4 вказаного правочину продавці - [PERSON] , що діяла в своїх інтересах та інтересах [PERSON] , зобов`язуються до 28.09.2021 здійснити всі дії, необхідні для фактичної передачі квартири покупцю, тобто, звільнити відчужувану квартиру від речей домашнього вжитку для вільного та безперешкодного користування нею покупцями, передати ключі покупцю, а також вчинити інші дії, потрібні для реалізації права власності в повному обсязі; продавець [PERSON] зобов`язується зняти себе з реєстраційного обліку у квартирі, що відчужується до 24.09.2021. Проте, останнього зобов`язання з боку відповідача не виконано. Так, у вказаному житловому приміщенні зареєстрований відповідач, проте, з дати оформлення договору купівлі-продажу він за зазначеною адресою не проживає, належних йому речей у квартирі не має, в оплаті комунальних платежів участі не приймає. В позасудовому порядку врегулювання спору до звернення із позовом не відбулося. Оскільки реєстрація відповідача в приміщенні, яке фактично не являється місцем його проживання, належить позивачці на праві власності, створює перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженні належним майном, збільшує вартість комунальних послуг, відповідач не є членом її сім`ї, втратив право на користування ним разом із відчуженням нерухомого майна, співвласником якого був, з підстав, передбачених ст.41 Конституції України, ст. 16, 29, 317, 321, 328, 334, 346, 383, 386, 391 ЦК України, ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивачка просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді від 28.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України), а також роз`яснено право на пред`явлення зустрічного позову. Позивачка 06.10.2021 письмово звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.4 ст.174 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не подавав. Проте, 13.12.2021 від представника відповідача адвоката Полянчука В.Б. засобами електронного листування надійшла заява [PERSON] про визнання позову, повноваження представника підтверджені ордером (засвідченою копією), відповідно до змісту якого повноваження адвоката не обмежуються. Згідно з заявою, відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі, наслідки такої заяви йому відомі, із правами та обов`язками учасника справи, передбаченими ст.43,49 ЦПК України, ознайомлений. Крім того, сторона відповідача просить провести підготовче засідання за відсутності сторони відповідача. Згідно з ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.49, ч.1,4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, яку визнав відповідач, подавши заяву через свого представника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Предметом позову є захист здійснення позивачкою її права власності відносно належної їй квартири [ADDRESS] . Підставою для звернення до суду з зазначеним позовом стала наявність перешкод у користуванні та розпорядженні позивачкою вказаним нерухомим майном, що створюються з боку відповідача, який в позасудовому порядку з реєстрації за вказаною адресою не знімається. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 21.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Каменєвою-Тинів Н.В. за р.№1704, 21.09.2021, продавець [PERSON] , [INFO] , яка іє за себе особисто та від імені [PERSON] , [INFO] , на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 09.09.2021, р.№531, продає покупцю [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею квартири 55,7 кв.м., житлова площа - 31.7 кв.м. За змістом п.4.4 договору, продавець [PERSON] зобов`язується зняти себе з реєстраційного обліку у квартирі, що відчужується до 24.09.2021. Копія даного договору наявна у матеріалах справи. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №275854792 від 21.09.2021, зазначений об`єкт нерухомості, реєстраційний номер об`єкта 2460530823020, номер запису права власності 44066718 відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №60486102 від 21.09.2021 приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Каменєвої -Тинів Н.В. на праві приватної власності належить [PERSON] . Реєстрація відповідача за вказаною адресою належного позивачці нерухомого майна підтверджена відповіддю відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради на запит суду (вх.№36777/21-Вх. від 26.10.2021). Задовольняючи позов в повному обсязі, суд, окрім визнання позову відповідачем, виходить з таких норм чинного законодавства. Так, ст.317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права. Крім того, чинним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст.13,41 Конституції України, ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Нормою ч.1 ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, на правовідносини між сторонами поширюються загальні норми щодо виконання зобов`язань, зокрема, договорів, а саме, главами 48 та 50 ЦК України. Зокрема, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. За змістом ч.1 ст. 530, ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи закріплену нормою ч.1 ст.629 ЦК України презумпцію обов`язковості договору для виконання сторонами, а також ту обставину, що відповідно до ст.401, 404 ЦК України позивачка не надавала права відповідачу на користування та розпорядження своїм майном, суд дійшов висновку про те, що з боку [PERSON] створюються перешкоди позивачці у користуванні майном. Так, стороною правочину [PERSON] (одним з продавців) від 21.09.2021 не забезпечено виконання вимог вказаного договору, а саме, зняття з реєстрації за місцем проживання в строк до 24.09.2021, адже в позасудовому порядку відповідач не знятий з реєстрації за вказаною адресою. З урахуванням наведеного, встановлених фактичних обставин справи, оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідача за вказаною адресою, перешкоди позивачці у здійсненні її права власності підлягають усуненню, тому судом встановлено підстави для задоволення позову. При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачка виходила зі змісту Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003. Проте, 01.12.2021 (окрім окремих положень) набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», яким внесено зміни до вище зазначеного нормативно-правового акту, зокрема, виключено низку статей. Порядок зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) з вказаної дати й на час ухвалення рішення врегульовані ст. 18 закону. Так, за змістом ч.1 ст.18 зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них. Крім того, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом. Так, відповідно до п.2,6 ч.1 ст.24 цього закону орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі, зокрема, заяви власника (співвласників) житла, інших осіб про смерть особи; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому, із врахуванням набрання чинності цим законом під час здійснення провадження у даній справі, а також визнання позову відповідачем, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації та внесення змін до реєстру територіальної громади. З урахуванням норми ч.2 ст.142 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу сплаченого судового збору між сторонами у спорі, у зв`язку із результатами розгляду, судом встановлено підстави для повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову - у сумі 454,00 гривень.

Outcome: approved