Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулась до суду з позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати за нею право власності на цілий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовної заяви позивачка покликається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] померла її мати [PERSON] , які до дня смерті проживали у будинку по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з погосподарської книги № 1714 від 25.09.2017 та довідкою № 1672 від 15.09.2017 виданих Вільховецькою сільською радою. Станом на 30.06.1990 будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи колгоспний двір, де проживали та були зареєстровані батьки позивачки, вона, чоловік та їх діти, які умовно мали по 1/6 частки в майні колгоспного двору. Відповідачі по справі [PERSON] - чоловік позивачки, [PERSON] та [PERSON] - сини позивачки, відмовляються від належних їм часток у майні колгоспного двору в її користь., [PERSON] - брат позивачки, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , звернувся за оформленням спадщини і 08.02.2008 отримав свідоцтво про право власності на спадщину за № 43980554 на грошовий вклад у «Ощадбанк», що підтверджується витягом у Спадковому реєстрі № 49200206 від 22.09.2017. Позивачка практично від народження і по даний час проживає у спірному будинковолодінні, також на час смерті батьків проживала там, таким чином фактично прийняла спадщину після смерті батьків, оскільки вступила в управління спадковим майном. Відтак, позивачка вважає, що їй та її братові [PERSON] після смерті батька [PERSON] належить право на 1/18 частки в майні колгоспного двору, проте оскільки він отримав вклад у банку, який привласнив собі тому повинен відмовити від 1/18 частини у спадковому майні після смерті батька, оскільки після смерті матері він за оформленням спадщини не звертався. Для оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до нотаріуса, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Вважаючи, що її спадкові права порушено, вона звернулася із даним позовом до суду. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Ціпивко І.І. від 12.12.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 24.01.2018 /а.с.18/. 24.01.2018 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі /а.с. 41/. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2020 головуючим суддею для цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г. /а.с.63/ Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 20.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 24.09.2020 /а.с.64-65/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.09.2020 підготовче засідання відкладено на 10.12.2020 в /а.с.80-81/. 10.12.2020 підготовче засідання відкладено на 25.03.2021 /а.с.88-89/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.03.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.06.2021 /а.с.102-103/. 15.06.2021 судове засідання відкладено на 06.08.2021 /а.с.105-110/. Розгляд справи по суті відбувся 06.08.2021 за участі позивачки [PERSON] , відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивачка, [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що спірний будинок будували батько з мамою. У 1977 році вони із чоловіком одружилися. Станом на 1980 рік була готова кухня і кімната. Відповідач, [PERSON] у 1980 році пішов в армію. Станом на 30.06.1990 членами колгоспного двору були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , мати [PERSON] та батько [PERSON] . Відповідач, [PERSON] членом колгоспного двору не був та проживав у с. Рогізно разом із дружиною. Батько [PERSON] помер [INFO] , на момент смерті якого разом із ним проживала мати позивачка та дружина спадкодавця [PERSON] вона, її чоловік та її діти. Вважає, що батьку частку в спадковому майні прийняла мати, оскільки проживала разом із ним на момент смерті. Брат, відповідач по справі, [PERSON] після смерті батька звернувся до нотаріуса та отримав гроші - вклад у банку. Мати, [PERSON] померла у 2007 році. На час смерті з матір`ю проживала вона, її чоловік та діти. Вважає, що вона прийняла спадщину після смерті матері, оскільки проживала разом із нею на час смерті, а відтак вважає, себе власницею всього будинковолодіння, оскільки чоловік та два сини, яким належить по 1/6 частки в майні колгоспного двору відмовляються від належної їм частки в її користь, а матері належало 2/6 спірного будинковолодіння, оскільки вона прийняла спадщину після смерті батька. Відповідач, [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він в 1988 році одружився і пішов жити до дружини у с. Рогізно. У 1981 [PERSON] - чоловік його сестри [PERSON] , взяв план для будівництва будинку. Між ним та батьками була усна домовленість, що спірний будинок залишається йому, а сестрі будується новий будинок. Позивачці та її сім`ї було побудовано будинок за іншою адресою, в якому вони з 2000 року проживають. Станом на 1990 рік у спірному будинковолодінні не проживав, проживали батьки. До нотаріуса для оформлення спадщини, не звертався, а в сільській раді сказали, що батько мав вклад у банку і запропонували вклад переоформити на нього , на що він погодився. На той момент на спірне будинковолодіння не претендував, оскільки позивачка зі сім`єю проживали окремо у своєму будинку і він із сестрою був у нормальних стосунках. Станом на 2002 рік проживав у с. Рогізно, із батьком на момент смерті не проживав. Після смерті матері за оформленням спадщини не звертався. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. На частку в майні колгоспного двору у розмірі 1/6 не претендує та відмовляється користь позивачки. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що позов визнають частково, оскільки претендують на їм належні частки у майні колгоспного двору у розмірі по 1/6 кожний. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу з погосподарської книги № 1714 від 25.09.2017 [ADDRESS] , за колгоспним двором станом на 30.06.1990 числились [PERSON] - голова, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - внук, [PERSON] - внук. Кожен із членів колгоспного двору умовно мав по 1/6 часки./а.с.54/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 20.06.2017 Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] помер [INFO] у віці 71 років /а.с. 7/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 31.10.1957 [PERSON] народилася [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.97 (на звороті)/. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] від 19.02.1977 [PERSON] та [PERSON] 19.02.1977 уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.97/. Відповідно до довідки виданої Жидачівською міською радою Львівської області від 17.06.2021 №1288, [PERSON] , був постійно прописаний і проживав в [ADDRESS] до дня смерті, яка наступила [INFO] , заповіт у виконкомі Вільховецької сільської ради не складався та не посвідчувався. На день смерті та до дня смерті [PERSON] в господарстві по [ADDRESS] , проживали та були зареєстровані [PERSON] - дружина (померла [INFO] ), [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук, [PERSON] -дружина онука, [PERSON] - правнук /а.с.116/. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49200206 від 22.09.2017, зареєстровано видачу свідоцтва про право на спадщину, спадкова справа № 43759501, спадкодавець [PERSON] , спадкоємець [PERSON] /а.с.52-53/. Із оглянутої спадкової справи № 7, спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 07.12.1961 Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, а також [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.02.2008 на спадкове майно, яке складається з грошового вкладу з відповідними процентами та компенсаційними нарахуваннями, що знаходиться в філії Жидачівського відділення № 6313/04 с. Вільхівці ВАТ «Ощадбанк» на рахунку № [NUMBER] , належного померлому на підставі Довідки, виданої філією - Жидачівським відділенням № 6313 ВАТ «Ощадбанк» від 25.01.2008 за № 139. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00019168996 від 06.12.2017 , [PERSON] померла [INFO] у віці 71 років, про що видано свідоцтво серія [NUMBER] від 16.09.2007 /а.с.8/. Згідно довідки виданої Жидачівською міською радою Львівської області від 17.06.2021 №1288, [PERSON] була постійно прописана і проживала в [ADDRESS] до дня смерті, яка наступила [INFO] , заповіт у виконкомі Вільховецької сільської ради не складався та не посвідчувався. На день смерті та до дня смерті [PERSON] в господарстві по [ADDRESS] , проживали та були зареєстровані [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук, [PERSON] -дружина онука, [PERSON] - правнук, [PERSON] - правнук /а.с.115/. Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 25.09.2017 № 570/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] /а.с.56/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] часток в майні колгоспного двору після смерті батька та чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] на момент смерті проживали разом із [PERSON] , а [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] , відтак є особами які фактично прийняли спадщину, тому частка [PERSON] у розмір 1/6 ділиться на трьох спадкоємців і тому кожен із них успадкував після його смерті по 1/18 частки в майні колгоспного двору. Донька [PERSON] та дружина [PERSON] після смерті [PERSON] фактично стали власницями 2/9 частки в майні колгоспного двору (1/6+1/18), а [PERSON] успадкував 1/18 після смерті батька [PERSON] . Згідно статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , є її донька [PERSON] , оскільки остання на момент смерті матері проживала разом із нею, а відтак є особою, яка в розумунні ст. 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину та стала власницею 4/9 частки в майні колгоспного двору. (2/9+2/9) ЇЇ рідний брат [PERSON] у становлений законом строк за оформлення не звернувся із заявою про прийняття спадщини, на момент смерті матері разом із нею не проживав, отже не є особою, яка може претендувати на частку в спадковому майні, оскільки пропустив строк встановлений законом. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. [PERSON] як члену колгоспного двору належала частка у розмірі 1/6, 1/18 частки вона успадкувала в порядку спадкування за законом після смерті батька, частку в розмірі 2/9 позивачка успадкувала після смерті матері [PERSON] та 1/6 частки на яку не претендує її чоловік [PERSON] та визнає позовні вимоги. Відповідачам, [PERSON] та [PERSON] належить право на 1/6 частки в майні колгоспного двору кожному, на які вони претендують, проте не претендують на частку батька [PERSON] та не заперечують проти визнання частки батька, в розмірі 1/6 в майні колгоспного двору, за позивачкою [PERSON] . Відповідач, [PERSON] після смерті батька [PERSON] успадкував 1/18 частку майна в спірному будинковолодінні. Таким чином, позивачка фактично стала власницею 11/18 частки спірного будинковолодіння. (1/6+1/18+2/9+1/6) Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті матері [PERSON] яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, відповідач [PERSON] не претендує на належну йому частку в майні колгоспного двору та просить визнати право власності за позивачкою, відтак суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за нею права власності на 11/18 частини в спірному будинковолодінні.

Outcome: partial