Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивачі просять суд визнати відповідача такими що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. У даній квартирі також з 16 серпня 2011 року зареєстрований відповідач, який на той час був чоловіком співвласниці квартири [PERSON]. З кінця 2011 року [PERSON] за місцем свого проживання не проживає, сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені та рішенням Нижньогірського районного суду від 18 вересня 2012 року їх шлюб розірвано. Особистих речей відповідача у квартирі не має, та у теперішній час реєстрація відповідача у їх квартирі перешкоджає їм як користуватися так і розпоряджатися своїм майном. На їх неодноразові прохання про добровільне зняття з реєстрації, відповідач не реагує, у зв'язку з чим вони та змушені звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивачі у судове засідання не явилися, про день та час розгляду справи сповіщені належним чином. Від них на адресу суду надійшла заява, у відповідності до якої вони просять суд розглянути справу у їх відсутності, на задоволенні позову наполягають, та у випадку неявки відповідача не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не явився повторно, про день та час розгляду справи у відповідності до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України сповіщений належним чином, оскільки до суду надійшов поштовий конверт з довідкою про те, що відповідач за адресою його місця проживання зареєстрованою у встановленому законом порядку відсутній (не проживає). Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступних підставах: При цьому судом встановлено, що у відповідності до копії договору міни квартири від 11 грудня 1993 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с.11). У відповідності до копії свідоцтва про укладення шлюбу, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15 січня 2011 року, після реєстрації шлюбу дружини було привласнене прізвище [PERSON] (а.с.15). Відповідно до рішення Нижньогірського районного суду АР Крим від 18 вересня 2012 року, шлюб [PERSON] та [PERSON] розірваний, після розірвання шлюбу [PERSON] змінене прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Згідно копії форми №16 [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS]. Згідно адресної довідки, за відомостями адресно - довідкового підрозділу ГУДМС України в АР Крим та довідки про склад сімї выд 02 грудня 2013 року, у квартирі [ADDRESS] з 16 серпня 2011 року по теперішній час, також зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.18,25). Згідно акту депутата Нижньогірської селищної ради від 02 грудня 2013 року, у квартирі [ADDRESS] також зареєстрований чоловік [PERSON], який не проживає за даною адресою з 2011 року по теперішній час (а.с.19). Відповідно до листа, що є у матеріалах справи, позивачі ще 06 грудня 2013 року зверталися до відповідач з вимогою про добровільне зняття з реєстрації по вищезазначеній адресі, проте відповідач до теперішнього часу добровільно з реєстрації по вищезазначеній адресі не знявся. Відповідно до вимог ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до вимог ч. ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). При цьому судом встановлено, що відповідач [PERSON] будучи чоловіком співвласниці квартири, був зареєстрований у квартирі позивачів як члени родини, проте з 2011 року по теперішній час не проживає за місцем реєстрації. При цьому, суду не було надано будь - яких доказів того, що відповідачі не проживають по місцю реєстрації з поважної причини як і не встановлено існування домовленості між відповідачем та власниками житла, тобто позивачами. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що відповідач, будучи зареєстрованими у квартирі позивачів як член сім'ї, без будь яких поважних причин не проживає по місцю реєстрації по теперішній час, чим перешкоджає останнім користуватися та розпоряджатися своїм майном, у зв'язку із чим, відповідач повинний бути визнаний таким що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. Оскільки позовні вимоги позивачів задоволені, то у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного й

Outcome: approved