Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів фізичної особи-підприємця [PERSON], [PERSON] про розірвання договору та повернення коштів, який в процесі судового розгляду уточнила, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 31.10.2013 року в приміщенні центру нерухомості «Гранд Сіті», між позивачкою (набувачем), відповідачем - ФОП [PERSON] (виконавцем) та відповідачем [PERSON] (власником) був підписаний попередній договір №11 про наміри подарувати об'єкт нерухомості, відповідно до умов якого сторони домовились про підписання та нотаріальне посвідчення договору дарування об'єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] Однак, дійсні наміри сторін були спрямовані не на укладення договору дарування, який за своєю суттю є безоплатним договором, а спрямовані на укладення договору купівлі-продажу, так як позивачка мала намір придбати вищевказане майно. А тому, відповідно до умов договору відповідач ФОП [PERSON] за свої послуги по проведенню всіх підготовчих робіт, пов'язаних з підготовкою до договору дарування, отримав від позивачки суму в розмірі 8 200 грн. Однак, надана відповідачем ФОП [PERSON] інформація виявилась недостовірною і не могла бути використана для придбання об'єкта нерухомості або прав на нього, оскільки у відповідача [PERSON] були відсутні необхідні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомості, а також відсутній встановлений порядок користування земельною ділянкою між співвласниками будинку. Таким чином, інформація про об'єкт нерухомості, яка б відповідала дійсності та умовам договору, фактично не була надана, а, відтак, договір не був належним чином виконаний відповідачем. Позивачка письмово пропонувала відповідачу ФОП [PERSON] повернути безпідставно одержаний аванс в досудовому порядку, однак відповідач від досудового вирішення даного спору ухиляється та відмовляється повернути позивачці отриманий аванс, що змусило останню звернутись до суду з даним позовом, в якому позивачка просила розірвати договір від 31.10.2013 року, укладений між нею та відповідачами, предметом якого був намір подарувати майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на її користь внесений аванс за послуги по проведенню всіх підготовчих робіт, пов'язаних з підготовкою до договору дарування в розмірі 8 200 грн.; стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі 2 000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача ФОП [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнав частково в частині розірвання договору від 31.10.2013 року, укладеного між сторонами, в іншій частині позов не визнав та просив у задоволенні цієї частини позову відмовити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає частково в частині розірвання договору від 31.10.2013 року, укладеного між сторонами, в іншій частині позов не визнає. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON] [PERSON], [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 31.10.2013 року в приміщенні центру нерухомості «ГрандСіті», між позивачкою (набувачем), відповідачем - ФОП [PERSON] (виконавцем) та відповідачем [PERSON] (власником) був підписаний попередній договір №11 про наміри подарувати об'єкт нерухомості, відповідно до умов якого сторони домовились про підписання та нотаріальне посвідчення договору дарування об'єкта нерухомості за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Як вбачається зі змісту вищевказаного оскаржуваного попереднього договору від 31.10.2013 року сторонами визначені істотні умови основного договору, а саме: об'єкт нерухомості, що має бути відчуженим; дата укладення основного договору - 06.11.2013 року; умови забезпечення виконання цього договору та відповідальність за його невиконання, а також зобов'язання сторін укласти в обумовлений строк основний договір на умовах, встановлених цим договором. Відповідно до умов договору відповідач ФОП [PERSON] за свої послуги по проведенню всіх підготовчих робіт, пов'язаних з підготовкою до договору дарування, отримав від позивачки суму в розмірі 8 200 грн., що в судовому засіданні сторонами не заперечувалось. Згідно ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ч.2 ст.717 ЦК України). Як вбачається з пояснень позивачки та її представника, показань свідків [PERSON] [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, дійсні наміри сторін були спрямовані не на укладення договору дарування, який за своєю суттю є безоплатним договором, а спрямовані на укладення договору купівлі-продажу, так як позивачка мала намір придбати частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість у результаті розгляду справи відсутні, їх покази дані в судовому засіданні об'єктивно підтверджуються іншими доказами по справі. Однак, надана відповідачем ФОП [PERSON] інформація виявилась недостовірною і не могла бути використана для придбання об'єкта нерухомості або прав на нього, оскільки у відповідача [PERSON] були відсутні необхідні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомості, що унеможливлює укладення договору купівлі-продажу частини будинку. Окрім того, між співвласниками будинку відсутній встановлений порядок користування даною земельною ділянкою. Окрім того, всупереч вимогам п.11 оскаржуваного договору відповідач [PERSON] на день заключення договору дарування не надав довідки про відсутність заборгованості за газ, електроенергію, комунальні послуги, довідку про оплату податку на землю. Частиною 2 ст.651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ч.3 ст.571 ЦК України у разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Таким чином, інформація про об'єкт нерухомості, яка б відповідала дійсності та умовам договору, фактично не була надана, у зв'язку з неможливістю, оскільки земельна ділянка, на якій розташована частина будинку, яку мала намір придбати позивачка, є неприватизованою, а відтак у відповідача відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку, який є невід'ємною умовою для укладення та посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, а, відтак, попередній договір не був належним чином виконаний відповідачами, що призвело до неможливості укладення основного договору. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Суд критично оцінює пояснення представника відповідача в судовому засіданні з приводу того, що його довірителем були здійснені всі необхідні дії для укладення між сторонами основного договору, так як останнім було надано та підготовлено звіт про незалежну оцінку домоволодіння, технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, довідку квартального комітету про зареєстрованих у житловому будинку осіб та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, оскільки даних документів є недостатньо для відчуження нерухомого майна. А висновок представника відповідача про те, що спірна угода не є попереднім договором, а лише договором про наміри сторін у майбутньому укласти договір дарування об'єкта нерухомості, не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону. А тому, позов в частині розірвання договору від 31.10.2013 року, укладеного між сторонами, предметом якого був намір подарувати майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та стягнення з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивачки внесеного авансу за послуги по проведенню всіх підготовчих робіт, пов'язаних з підготовкою до договору дарування в розмірі 8 200 грн. підлягає задоволенню. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартість понесених судових витрат, то суд приходить до висновку про часткове задоволення даних вимог з наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України). Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивачки про солідарне стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн. не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягає. Так, відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] приймав участь у справі як представник позивача, його повноваження посвідчено довіреністю від 13.01.2014 року, будь-які відомості стосовно надання [PERSON] позивачу допомоги як фахівцем у галузі права і чи являється він таким в матеріалах справи відсутні, так як безпосередньо відсутнє свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. З укладеного договору про надання консультаційних та юридичних послуг №05/11/13-01 від 05.11.2013 року убачається, що він укладений між позивачкою та ТОВ «ПРОВІДНА ЮРИЧНА КОМПАНІЯ «ГАРАНТ» в особі директора [PERSON], що діє на підставі Статуту. З огляду на вищенаведене, суд розцінює витрати понесені позивачем в сумі 2 000 грн. як витрати на представництво, а не на правову допомогу, які не входять до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Крім того в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивачки сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 229,40 грн., згідно квитанції №102235.63.3 від 07.11.2013 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial