Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивачі звернулись з вищезазначеним позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що відповідачка по справі колишня невістка та дружина.20.11.2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу народилась дитина. З згоди позивачів відповідачі були поставлені на реєстраційний облік за адресою [ADDRESS]. 21.05.2013 року шлюб було розірвано за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу. 01.02.2013 року відповідачка скориставшись відсутністю позивачів, забрала речі, дитину та виїхала з квартири. Відповідач по справі обіцяла в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку, але до теперішнього часу цього не зробила. У зв'язку з цим позивачі просять суд зняти з реєстраційного обліку [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] та представник [PERSON] до початку судового засідання надали до суду заяву (вх. 21205), в якій просять суд розглядати справу без їх участі, позов підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. До початку судового засідання позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 28). Представник відповідача (згідно договору про надання правової допомоги від 16.11.2014) надав до суду заяву (вх. 21200), в якій просить розглядати справу його участі та присутності відповідача, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи Міграційної служби надав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справи без його участі, проти позову не заперечують. Представник Служби у справах дітей в судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи повідомлений належним чином. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. У пункті 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва №Дз296 на право власності на житло квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. 20.11.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с. 8). Під час шлюбу народилась дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Після реєстрації шлюбу з згоди позивачів [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Шлюб було розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21.05.2013 року (а.с. 6). 01.02.2013 року відповідачка забрала речі, дитину та виїхала з квартири проживати за іншою адресою. Неодноразово позивачі звертались до відповідача з проханням знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку, але до теперішнього часу вона цього не зробила (а.с. 14). Згідно Акту від 23.09.2014 року [PERSON] та [PERSON] не мешкають за адресою [ADDRESS], з 01.02.2013 року (а.с. 16). Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином відповідачі понад встановлений законом термін без поважних причин не проживає в квартирі , із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертались, обов'язки по сплаті комунальних послуг не здійснюють. У зв'язку з цим відповідачі є особою, яка втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позову, та всі обставини справи, суд вважає за необхідним позовні вимоги задовольнити. Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати , підтверджені документально. У зв'язку з цим суд стягує судовий збір з [PERSON] на користь [PERSON], оскільки саме вона, згідно Квитанції є платником (а.с. 1). На підставі викладеного, та

Outcome: approved