Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права на користування житловою кімнатою площею 13.3 кв.м. з прибудованою лоджією, яка знаходиться в квартирі [ADDRESS]. та вселення у житлову кімнату площею 13.3 кв.м. з прибудованою лоджією, яка знаходиться в квартирі [ADDRESS] Позивачка [PERSON] посилається на те, що 21 вересня 2002 року її батьками - [PERSON] та [PERSON] - було придбано двокімнатну квартиру під номером [ADDRESS]. Вказана квартира має загальну площу 52,3 кв. м., житлову - 32,5 кв. м., складається з житлової кімнати площею 19,2 кв.м. та житлової кімнати площею 13,3 кв.м. з прибудованою лоджією, а також допоміжних приміщень. 25 вересня 2013 року рішенням Козятинського міськрайсуду шлюб.між її батьками було розірвано. 14 січня 2014 року рішенням Козятинського міськрайсуду було проведено поділ спільного майна подружжя, за кожним з батьків визнано право власності (в ідеальній долі) на 1/2 частину квартири. Ухвалою Козятинського міськрайсуду від 16 червня 2014 року було визнано мирову угоду між її батьками. [PERSON] виділено в користування житлову кімнату площею 13,3 кв.м. з прибудованою лоджією, [PERSON] виділено в користування житлову кімнату площею 19,2 кв.м. Допоміжні приміщення залишено у спільному користуванні. В квартирі вона зареєстрована і проживає з моменту її придбання, іншого житла не має. Починаючи з 25 вересня 2014 року її батько став чинити їй перешкоди у користуванні виділеною йому кімнатою з лоджією. Він встановив до вхідних дверей кімнати замок, має намір встановити металеву решітку. Таким чином, відповідач позбавив її, як члена сімії, права користування житлом. Вона не може вільно користуватись кімнатою, якою вона постійно користувалась і де постійно були і є її меблі та інші речі. Вона не може вільно вийти на лоджію, щоб відпочити, подихати свіжим повітрям, провітрити одяг, просушити білизну і т.д. Ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла. Ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Відповідно до ст. 64 ЖК України вона є членом сім'ї власника квартири [PERSON] і відповідно має право користуватись жилим приміщенням нарівні з ним, а тому просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і підтвердила зазначені вище обставини. Третя особа на боці позивачки, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] позовні вимоги підтримала і підтвердила зазначені вище обставини, а також пояснила, що донька в даний час проживає з нею в одній кімнаті. В кімнату площею 13.3 кв. м. відповідач доньку не пускає, чим порушує її права. Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що згідно з ухвалою Козятинського міськрайсуду від 16 червня 2014 р. [PERSON] виділено у користування житлову кімнату площею 13,3 кв.м. та лоджію 1,5 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Зі змісту ухвали слідує, що умови затвердженої судом мирової угоди не суперечать закону та не порушують прав чи інтересів інших осіб. Після набрання ухвалою законної сили [PERSON] набув право користування житловою кімнатою площею 13,3 кв.м. Позовні вимоги [PERSON] фактично направлені на позбавлення [PERSON] встановленого судовим рішенням права користування належним йому на праві власності житлом та порушують як приписи ст.383 ЦК України, так і приписи ст. 155 ЖК України, згідно якої власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, щзо позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] народилась 23.10.1992 року. тобто їй виповнилось 22 роки(а.с.5). Згідно з договором купівлі-продажу від 21 вересня 2002 року відповідачем [PERSON] було придбано двокімнатну квартиру під номером [ADDRESS]. Вказана квартира має загальну площу 52,3 кв. м., а житлову - лише 32,5 кв. м., складається з житлової кімнати площею 19,2 кв.м. та житлової кімнати площею 13,3 кв.м. з прибудованою лоджією, а також допоміжних приміщень(а.с.7-8). 14.01.2014 року рішенням Козятинського міськрайсуду було проведено поділ спільного майна подружжя, за [PERSON] визнано право власності (в ідеальній долі) на 1/2 частину квартири, за [PERSON] визнано право власності (в ідеальній долі) на 1/2 частину квартири(а.с.13). Ухвалою Козятинського міськрайсуду від 16 червня 2014 року було визнано мирову угоду між батьками позивачки. [PERSON] виділено в користування житлову кімнату площею 13,3 кв.м. з прибудованою лоджією, [PERSON] виділено в користування житлову кімнату площею 19,2 кв.м. Допоміжні приміщення залишено у спільному користуванні. Ухвала набрала чинності 24.06.2014 року. (а.с.14-17). Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідач [PERSON] має право користуватись житловою кімнатою площею 13,3 кв.м. та допоміжними приміщеннями квартири та не має права користуватись житловою кімнатою площею 19,2 кв.м. Зі змісту ухвали суду вбачається. що інші особи, які проживають у квартирі, без дозволу [PERSON] не мають права користуватися житловою кімнатою площею 13,3 кв.м. Позивачка зареєстрована у [ADDRESS] з 21.02.2009 року(а.с.5, зворот). З пояснень сторін та їх представників судом встановлено, що позивачка проживає у квартирі та користується житловою кімнатою площею 19,2 кв.м. та допоміжними приміщеннями квартири. Житловою кімнатою площею 13,3 кв.м. позивачка не користується. Відповідно до вимог ч.2 ст. 50 Житлового кодексу України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. Враховуючи вимоги ч.2 ст. 50 ЖК України та те, що позивачці виповнилось 22 роки, вселення її у житлову кімнату площею 13,3 кв.м., яка виділена в користування відповідачу, є неможливим. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що права позивачки на користування квартирою [ADDRESS] відповідачем не порушені, що позивачка не має права на користування житловою кімнатою площею 13.3 кв.м. з прибудованою лоджією, яка знаходиться в квартирі [ADDRESS], а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed