Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до Одеської міської ради про визнання за [PERSON] права власності на 1/40 частину домоволодіння з надвірними спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; та визнання за [PERSON] права власності на 1/40 частину домоволодіння з надвірними спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та призначено підготовче судове засідання. Позивачі в судове засідання не з`явились, від позивача [PERSON] , який також є представником позивача [PERSON] , до суду надійшла заява про заочний розгляд справи та про розгляд справи без особистої участі позивачів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Станом на 18.09.2019 року відповідачем відзиву до суду не подано. Зі згоди позивачів суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 10765. Померла [PERSON] була жінкою позивача [PERSON] , та матір`ю позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/20 частини домоволодіння з надвірними спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Померла [PERSON] була власником вказаної частини домоволодіння на підставі договору дарування серії АВІ 250024 від 15.06.2000 року. У встановлений законом строк позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, 04 вересня 2018 року нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі винесено дві постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії відносно [PERSON] та [PERSON] , з якої вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо через те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровано декілька об`єктів нерухомості та позивачу рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання у судовому порядку. У зв`язку з чим, позивачі вимушені були звернутись до суду з метою належного оформлення правовстановлюючих документів на спадкову масу, що залишилася після смерті [PERSON] . Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ст. 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. He допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України позивач як спадкоємець за заповітом є такою, що прийняла спадщину, оскільки відповідно до акту про спільне проживання фактично проживала разом з спадкодавцем на час прийняття спадщини. Так, відповідно до довідки №3 голови органу самоорганізаціії населення комітету мікрорайону «Приморський» від 04.07.19 р. на момент смерті [PERSON] , проживали за адресою: [ADDRESS] позивачі- [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Крім того, позивачі звернулись впродовж шестимісячного строку для прийняття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом та ним була заведена спадкова справа. Однак нотаріусом було відмовлено. Згідно зі ст. ст. 1297, 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, відповідно до норм ст. ст. 1223, 1233, 1268, 1270 ЦК України, позивачі є спадкоємцями за законом після померлої, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право на спадщину. Суд, дослідивши всі обставини справи, оцінивши зібрані та надані суду докази в їх сукупності, дійшов до висновку про правомірність позовних вимог, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та можливість захисту цивільних прав та інтересів позивачів як спадкоємців шляхом визнання за ними права власності на майно в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved