Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду із позовом до Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання за нею права власності на земельну ділянку, що належала її двоюрідній прабабі [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її двоюрідна прабаба [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить земельна ділянка, право власності на яку посвідчувалось державним актом на право приватної власності на землю від 23.07.2006 року серії [NUMBER] . Однак, держаний акт на даний час втрачений, про що зроблено оголошення у засобах масової інформації. Після звернення до нотаріуса виявилося, що без оригіналу державного акту на право власності на земельні ділянки позивачка не може оформити спадщину в порядку передбаченому ЗУ «Про нотаріат» . У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, при цьому подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Ларинівської сільської ради у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, з якої вбачається, що позовні вимоги сільська рада визнає. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, [INFO] в с. Ларинівка, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області померла [PERSON] (а.с.5). Ще за життя [PERSON] на її ім`я було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.07.2006 року, яким було посвідчено її право власності на земельну ділянку площею 2,8717 гектари з кадастровим номером [NUMBER] . Зазначена земельна ділянка розташована на території Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області (а.с.7,8). При цьому оригінал вказаного державного акту було втрачено, про що зроблено повідомлення в газеті «Сіверський край» від 16.05.2019 року (а.с. 10). Рішенням Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24.04.2019 року, яке набрало законної сили 25.05.2019 року, встановлено факт родинних відносин між померлою [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 01 від 23.01.2010 р.), та [PERSON] , двоюрідна прабаба-двоюрідна правнука. Спадщина [PERSON] належним чином була прийнята її двоюрідною правнукою [PERSON] , тобто позивачкою, що підтверджується повідомленням Семенівської районної державної нотаріальної контори №320/02-14 від 11.05.2019 року, згідно якого до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведена спадкова справа №145/2019 року, за заявою №338 [PERSON] . Інші спадкоємці по справі відсутні (а.с.9). Отже, в силу положень статтей 1220,1265,1269 ЦК України [PERSON] будучи спадкоємцем п`ятої черги за законом, належним чином прийняла спадщину своєї двоюрідної прабаби [PERSON] . Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Отже, після смерті [PERSON] всі належні їй права та обов`язки, у тому числі й право власності на земельну ділянку, перейшли до її спадкоємця за законом, що належним чином прийняла спадщину, якою є позивачка [PERSON] . Водночас через відсутність правовстановлюючого документу позивачка не може належним чином оформити прийняту спадщину (а.с.9). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що позивачка набула у порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, розташовану на території Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області площею 2,8717 гектари з кадастровим номером [NUMBER] , яка належала [PERSON] і право власності останньої на яку посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.07.2006 року, однак вказане право не визнається через відсутність документу, яким воно посвідчувалося, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у зв`язку з цим для задоволення позову повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved