Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовом до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та [PERSON] про визнання за ними на умовах житлового найму права користування житловим приміщенням (кімнатою) № 14 в гуртожитку на вул.Городоцькій, 146 у м.Львові. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] проживає разом зі своїми дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є інвалідами, у вказаному гуртожитку, де займали кімнати 3 і 4. При цьому, з 1974 року її сімя включена до загальної черги квартирного обліку як багатодітна сімя і станом на 2000 рік перебувала в цій черзі за №1623. За результатами неодноразових звернень [PERSON] в Залізничну районну адміністрацію, Львівську міську раду, інші установи про покращення житлових умов їх сімї директор і працівники ЛКП «Богданівка» 22.07.2004 року склали відповідний акт про надання в користування їх сімї кімнати №14 даного гуртожитку, надали ключі від цього житлового приміщення. З того часу вони користуються цією кімнатою для житлових потреб. В цій кімнаті були зареєстровані [PERSON] і [PERSON], але в цьому житлі фактично не проживали. Після смерті [PERSON] у 2003 році в кімнаті залишилась зареєстрованою його дружина [PERSON], яка після цього більше 10 років туди не заходила, не обслуговувала і не здійснювала догляд за цим приміщенням, фактично втративши право користування таким. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, покликаючись на мотиви такого,який просять задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не зявилися, при цьому подали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с.38). Представник відповідача - Львівської міської ради [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на його безпідставність. Пояснив, що законодавством встановлений адміністративний порядок надання жилих приміщень і оскільки гуртожиток на вул.Городоцькій, 146 перебуває в комунальній власності, то уповноваженим органом для надання кімнат чи квартир у гуртожитку є виконком Львівської міської ради. Посилання позивачів, що їм було передано ключі від спірної кімнати №14 директором ЛКП вважає безпідставним, оскільки останній не уповноважений на надання жилих приміщень. Просив у задоволенні такого відмовити. Представник відповідача - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] позову не визнав, зазначивши, що відсутні правові підстави для задоволення такого. Відповідач [PERSON], яка була належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, в судове засідання не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали даної справи, цивільної справи № 462/6027/13-ц, інвентаризаційної справи на гуртожиток на вул.Городоцькій, 146 у м.Львові, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1\~ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі рішення Залізничного райвиконкому м.Львова № 109 від 10.03.1987 року будинок на вул.Городоцькій, 146 зареєстрований за місцевими радами і відповідно перебуває в комунальній власності. Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації від 27.05.1998 року №370 вивільнені житлові приміщення гуртожитку на вул.Городоцькій, 146 у м.Львові дозволено використовувати для проживання працівників ЖЕК-303 (ЛКП «Богданівка»). 16.06.1998 року [PERSON] на підставі ордеру було надано житлове приміщення (кімнату) №14, площею 14,2 кв.м, у даному гуртожитку, в якій також була зареєстрована його дружина [PERSON] Після смерті [PERSON] 16.03.2003 року зареєстрованою в кімнаті залишилась [PERSON] В серпні 2013 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом до [PERSON] про зняття її з реєстрації за цією адресою з підстав непроживання у кімнаті більше 10 років (справа № 462/6027/13-ц). Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 03.03.2016 року цей позов залишено без розгляду за клопотанням представника позивача. Як вбачається з довідки ЛКП «Богданівка» № 26 від 16.01.2016 року (справа № 462/6027/13-ц, т.2 а.с.35), [PERSON] 15.01.2016 року знята з реєстрації в кімнаті № 14 гуртожитку на вул.Городоцькій, 146 у м.Львові, зареєстрованих осіб у даному житловому приміщенні немає. Також судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачі - [PERSON] та її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є івалідами І-ІІ груп з дитинства,проживають в даному гуртожитку, де зареєстровані і офіційно займають дві кімнати - №3 та №4, житловою площею 42,7кв.м. На квартирному обліку у міськвиконкомі сімя перебуває з 1974 року і по даний час. Згідно матеріалів справи, станом на 2000-2001 рр. перебувала за №1623 загальної черги, також як багатодітна сімя включена у списки для першочергового забезпечення житлом за №133. Поряд з цим встановлено, що сімї [PERSON] 22.07.2004 року директором ЛКП «Богданівка» передано ключі від кімнати № 14 гуртожитку, про що складено акт комісії ЛКП, і позивачі з того часу і по даний час використовують цю кімнату для житлових потреб. Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталась в державні органи з приводу надання її сімї квартири для покращення житлових умов, однак їй надавались відповіді, що для задоволення потреб її багатодітної сімї потрібна квартира великої площі, хоча б з частковими комунальними вигодами, а таких до розподілу, у звязку із проведеною приватизацією, з числа вивільненого житла не надходить, а також, що немає можливості надати їй позачергово житло, оскільки це призведе до порушення прав попередніх черговиків. Як вбачається із відповіді управління житлово-комунального господарства №З-П-14941/16 від 26.07.2006 року сімя [PERSON] неодноразово мала можливість вирішити своє житлове питання, так як в 1987 році адміністрацією та профкомом жиркомбінату, де перебував на квартирному обліку чоловік [PERSON] пропонувалося дві трикімнатні квартири на вул.Батальній, 21 із зняттям з квартирного обліку, від закріплення яких сімя неодноразово відмовилася. При цьому, рішенням Залізничного райвиконкому від 24.04.1990 року багатодітній сімї за їхньою згодою була закріплена пятикімнатна квартира №26 на вул.Щурата, 5 із зняттям із квартирного обліку, від вселення в яку сімя [PERSON] знову відмовилася. В грудні 1990 року їй пропонувалось дві квартири на вул.Антонича, від яких сімя з невідомих причин відмовилася. 25.06.2004 року сімї позивачів в присутності комісії була запропонована квартира №40 на вул.М.Печери, 19, яка складається з пяти кімнат (житл.пл.61,3кв.м. загальною площею 91,0кв.м), кухні та комунальних вигод, від якої вони відмовились (а.с.183-184). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Таке право реалізується в порядку визначеному законодавством. Відповідно до ст.127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Порядок надання та користування житловою площею у гуртожитках визначається законодавством (ст.ст. 128, 130 ЖК УРСР). Відповідно до статей 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, ст.ст.128, 129 ЖК УРСР жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. Інших підстав для вселення на жилу площу у гуртожитку положення не містить. Між тим, в ході розгляду справи встановлено, що гуртожиток перебуває у власності територіальної громаддби м.Львова в особі Львівської міської ради. Згідно із ст.42 ЖК УРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ст.43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік. При цьому, ст.45, 46 ЖК УРСР передбачено право на першочергове та позачергове надання житлових приміщень. Згідно ст.51 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих [PERSON] народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської [PERSON] народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів [PERSON], представників громадських організацій, трудових колективів. Виходячи з правового режиму даного гуртожитку, який в даний час є власністю територіальної громади в особі Львівської міської ради, до компетенції останньої належить прийняття рішень, спрямованих на забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитку на житло, в тому числі і про надання жилого приміщення відповідно до п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно з яким на підставі рішення органу місцевого самоврядування про надання жилого приміщення виконавчий комітет ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення. На підтвердження покликань на правомірність виникнення у позивачів права на користування кімнатою № 14, вони не надали жодного доказу. Позивачам згідно реєстрації були надані кімнати №3 і №4. Згідно положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року №500-VІ, дія цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто, обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до зазначеного Закону є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. Правомірність проживання позивачів і користування кімнатою № 14 в гуртожитку на вул.Городоцькій, 146 у м.Львові позивачами не доведено. Крім цього, суд, без надання доказів звернення до відповідного органу місцевого самоврядування в порядку, визначеному чинним законодавством, надання належних доказів в обґрунтування законності підстав користування спірним житловим приміщенням і відмови у реалізації в адміністративному порядку через уповноважений орган права на отримання житла, не вправі підміняти орган владних повноважень і позбавлений повноважень щодо визнання за позивачами права користування спірною кімнатою № 14 в гуртожитку на вул.Городоцька, 146 у м.Львові. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слід відмовити. За такого рішення, з урахуванням того, що позивачі при подачі позову були звільнені від сплати судового збору, судовий збір у справі суд відносить на рахунок держави відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed