Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Кирнасівської селищної ради та [PERSON] про визнання частково недійсними рішення виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, часткове скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на частину нерухомого майна. 11.07.2016 позивачі змінили позовні вимоги, мотивуючи це тим, що вони зареєстровані і постійно проживають в смт. Кирнасівка Тульчинського району в житловому будинку [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок відносився до категорії колгоспних дворів і відповідно до довідки виконкому Кирнасівської селищної ради від 04.03.2016 до складу двору станом на 15.04.1991 входили вони: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (від 18.07.1963, який діяв на той час), майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Тобто, всі вони, а також відповідач [PERSON], являються співвласниками житлового будинку. В даний час вони вирішили оформити своє право власності на житловий будинок і для отримання необхідних документів звернулись до Кирнасівської селищної ради. Але там їм повідомили, що право власності на житловий будинок оформлено на ім'я відповідача [PERSON] , яка на підставі рішення виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради №40 від 04.03.2008 отримала 26.03.2008 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке того ж дня зареєструвала в комунальному підприємстві «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» в книзі ФЖ3 за №592. Вважають, що рішення виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради, свідоцтво про право власності на нерухоме майно і реєстрація права власності на нерухоме майно мають бути визнані недійсними з наступних підстав. Рішенням № 36 виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради від 04.03.2008 було оформлено право власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] на кожного члена колишнього колгоспного двору в рівних частках за ними, позивачами, та відповідачкою [PERSON] Цим же рішенням було вирішено видати свідоцтво про право власності в рівних частках на вказаний житловий будинок їм, позивачам, та відповідачу [PERSON] В подальшому, 01.04.2008 рішенням №42 виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради, не скасовуючи і не визнаючи недійсним рішення № 36, було вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я відповідача [PERSON] і видати їй свідоцтво про право приватної власності. Крім того, в матеріалах КП «Тульчинське МБТІ» в інвентарній справі на житловий будинок [ADDRESS] знаходиться рішення № 40 від 04.03.2008 виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради про оформлення права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] на ім'я відповідача [PERSON] і про видачу їй свідоцтва про право приватної власності на вказаний житловий будинок. А в архівному відділі Тульчинської райдержадміністрації знаходиться рішення №40 виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради, яке датоване 01.04.2008, а не 04.03.2008 про підготовку і проведення в смт. Кирнасівка Тульчинського району свята Перемоги. Таким чином, рішення № 40 від 04.03.2008 і № 42 від 01.04.2008 суперечить первинному рішенню № 36 від 04.03.2008 і не можуть залишатись в силі, оскільки не може існувати кілька рішень органів місцевого самоврядування з одного і того ж питання, і які є взаємовиключаючими одне одного. Крім того, рішення № 40 від 04.03.2008, яке знаходиться в інвентарній справі на житловий будинок в КПП «Тульчинське МБТІ», є незаконним ще з тих підстав, що воно суперечить рішенню з тим самим номером № 40, але від 01.04.2008, яке зберігається в архівному відділі Тульчинської РДА, і було прийнято виконкомом Кирнасівської селищної ради з нагоди підготовки і проведення свята Перемоги. Крім того, всі послідуючі рішення, прийняті після рішення № 36, є незаконними ще з тих підстав, що лише рішення № 36 встановлює правові підстави набуття права власності на житловий будинок № 41 як на майно бувшого колгоспного двору, а інші рішення не містять вказівок на те, що житловий будинок відносився до категорії бувших колгоспних дворів, хоча право власності в даному випадку виникає саме з членства в бувшому колгоспному дворі. Житловий будинок відносився до категорії колгоспних дворів і вони являлись його членами. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР ( від 18.07.1963) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності, а розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, всім їм і відповідачу [PERSON], повинно належати по 1/4 частині житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель. Рішення виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради №40 від 04.03.2008 та видане на підставі вказаного рішення свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я відповідача [PERSON] і рішення № 42 від 01.04.2008 порушує їхнє право на майно та правові підстави виникнення права власності на майно бувшого колгоспного двору, а також суперечать рішенню № 36 від 04.03.2008, яке є чинним і ніким не скасоване та не визнане недійсним, а тому з цих підстав рішення № 40 і рішення № 42 мають бути визнані недійсними. Також з цих підстав має бути скасована державна реєстрація права власності відповідача [PERSON] на спірний житловий будинок. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, і розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Про те, що виконавчий комітет Кирнасівської селищної ради прийняв рішення про оформлення права власності на житловий будинок на ім'я відповідача [PERSON] і те, що вона отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєструвала в державному реєстрі прав власності, їм стало відомо лише в березні 2016 року. Так як раніше їм про це нічого не було відомо, тому вони вважають, що строк звернення до суду ними пропущено з поважних причин і в них є всі підстави просити суд його поновити. Таким чином, виходячи з викладеного, вони мають повне право за захистом своїх порушених прав звернутись до суду з даним позовом. Просять поновити їм строк звернення до суду. Визнати недійсним рішення №40 виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради від 04.03.2008 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.03.2008, видане виконавчим комітетом Кирнасвіської селищної ради [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS], і рішення № 42 виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради від 01.04.2008 та скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями на ім'я [PERSON] В судове засідання позивачі не з'явились. Направили суду заяви в яких просять справу слухати в їх відсутність позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач - представник Кирнасівської селищної ради в судове засідання не з'явився. Направив суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Направила суду заяву в якій просить справу розглянути в її відсутність. Проти позовних вимог позивачів не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як їх визнали відповідачі і визнання відповідачами позову не суперечить закону і не ущемляє права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо ), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження ; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин ; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії довідки виконкому Кирнасівської селищної ради від 04.03.2016 (а.с.15) житловий будинок [ADDRESS] в смт Кирнасівка згідно погосподарської книги № 18 особовий рахунок [NUMBER] відносився до категорії колгоспних дворів. Станом на 15.04.1991 склад двору наступний: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням №36 виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради від 04.03.2008 вирішено оформити право приватної власності на даний житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] та видати свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я всіх членів колгоспного двору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією рішення №36 виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради від 04.03.2008 (а.с.60). Дане рішення виконавчого комітету ніким не скасоване і є чинним. Згідно копії домової книги на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.8-10), вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в даному будинку. Проте в матеріалах КП «Тульчинське МБТІ» знаходиться рішення виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради № 40 від 04.03.2008 про оформлення права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі якого [PERSON] було 26.03.2008 видане свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок і 03.04.2008 проведена державна реєстрація даного нерухомого майна на ім'я [PERSON], яке відсутнє в матеріалах Кирнасівської селищної ради. В матеріалах Кирнасівської селищної ради, які здані в державний архів Тульчинської РДА знаходиться рішення виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради № 40 від 01.04.2008 про оформлення права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] Дані рішення є незаконними, оскільки вони постановлені всупереч нормам законодавства. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, і розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Тому, вирішуючи даний спір, суд вважає, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, до правовідносин, що виникли між сторонами необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 ). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності, а розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], являються співвласниками житлового будинку [ADDRESS] і всім їм належить по 1/4 частині житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що і закріплено рішенням виконавчого комітету Кирнасівької селищної ради № 36 від 04.03.2008. Таким чином, рішення № 40 від 04.03.2008 і № 42 від 01.04.2008 суперечить рішенню № 36 від 04.03.2008 і не можуть залишатись в силі, оскільки не може існувати кілька рішень органів місцевого самоврядування з одного і того ж питання, які є взаємовиключаючими одне одне і винесеними в один і той же день. Крім того, рішення № 40 від 04.03.2008, яке знаходиться в інвентарній справі на житловий будинок в КП «Тульчинське МБТІ», є незаконним ще з тих підстав, що воно суперечить рішенню з тим самим номером № 40, але від 01.04.2008, яке зберігається в архівному відділі Тульчинської РДА, і було прийнято виконкомом Кирнасівської селищної ради з нагоди підготовки і проведення свята Перемоги. Крім того, всі послідуючі рішення, прийняті після рішення виконкому № 36 від 04.03.2008 є незаконними ще з тих підстав, що лише дане рішення встановлює правові підстави набуття права власності на житловий будинок [ADDRESS], як на майно бувшого колгоспного двору, а інші рішення не містять вказівок на те, що житловий будинок відносився до категорії бувших колгоспних дворів, хоча право власності в даному випадку виникає саме з членства в бувшому колгоспному дворі. Оскільки данні рішення виконавчого комітету є незаконними, то вони підлягають скасуванню. А так як свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], видане [PERSON] на підставі незаконного рішення виконавчого комітету Кирнасівської селищної ради № 40 від 04.03.2008, тому дане свідоцтво теж являється незаконним. Оскільки незаконне свідоцтво про право приватної власності, то і державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями на ім'я [PERSON] є незаконна і підлягає скасуванню. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення за допомогою дослідження показів свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених в позові покладений саме на позивачів. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшли підтвердження позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позов базується на законі, є обґрунтованим, тому його слід задоволити та поновити строк звернення до суду. На підставі постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст.120, 123 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ), ст.ст.4, 8,15, 58, 59, 60, 179, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved