Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визначення частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просили визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0367 га, кадастровий № 5310137000:15:015:0237, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ), становила - Ѕ. Також просили визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності по ј частки кожній земельної ділянки, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0367 га, кадастровий № 5310137000:15:015:0237, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ), і до дня смерті належала [PERSON] . В обґрунтування вимог позивачі вказали, що вони є спадкоємцями за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . До складу спадкового майна входять майнові права на Ѕ частки земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та Ѕ частки у праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивачі зверталися до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Носової Ж.Б. Позивачі в порядку спадкування оформили право власності на Ѕ частку житлового будинку по ј частці за кожним. Проте не змогли оформити право власності на землю, оскільки нотаріусом було повідомлено про неможливість отримати в порядку встановленому Законом України «Про нотаріат» свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку внаслідок того, що, за життя спадкодавець частку у праві спільної сумісної власності не визначив та державну реєстрацію права власності не провів. Нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність органів нотаріату в Україні не передбачено право нотаріусів визначати частки учасників у спільній сумісній власності, таким правом наділені власники земельної ділянки. Позивачі вважають, що невизначеність частки у спільному сумісному майні позбавляє їх права отримати у спадщину спадкове майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Ухвалою суду від 04.12.2019 року було відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.01.2020 року підготовче провадження закрите та справа призначена до судового розгляду на 20.02.2020 року. У судове засідання позивачі та представник позивачів адвокат Ткаченко С.В. не з`явились, надали заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просила справу розглядати у їх відсутність. Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи їх без участі. Відзиву, клопотань та заперечень проти позову до суду не надавали. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі даних і доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 09.03.2019 року, яке видано Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Згідно довідки ЖЕО № 2 Полтавської міської ради за № 1578 від 24.04.2019 року померлий був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті з ним були зареєстровані позивачі. З постанови приватного нотаріуса Носова Ж.Б. вбачається, що спадщину після померлого прийняли дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . Дані про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Згідно даних спадкового реєстру відомості про наявність заповіту складеного спадкодавцем - відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після померлого, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 21.11.2003 року. [PERSON] також є спадкоємицею першої черги за законом після померлого, що доводиться свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12.09.2005 року. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.09.2019 року за реєстровим № 325, яке видано приватним нотаріусом Носова Ж.Б. підтверджується факт оформлення прав на спадщину на будинок [PERSON] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.09.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 182532799. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.09.2019 року за реєстровим № 324, яке видано приватним нотаріусом Носова Ж.Б., підтверджується, факт оформлення прав на спадщину на будинок [PERSON] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.09.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 182532606. Державним актом серія ЯЛ № 128436 від 20.04.2011 року підтверджується, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0367 га, кадастровий № 5310137000:15:015:0237, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (спадкодавець) та [PERSON] . З витягу з ДЗК від 31.10.2019 року вбачається, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0367 га, кадастровий № 5310137000:15:015:0237, належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту від 20.04.2011 року серія ЯЛ № 128436. При цьому, частки у праві власності не зареєстровані в Державному земельному кадастрі. З копії Договору дарування від 16.02.2009 року, що посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Дробітько В.В. за № 4-192 вбачається, що обдаровані: [PERSON] (спадкодавець) та [PERSON] прийняли будинок за адресою: [ADDRESS] в рівних частках кожен, отже частка [PERSON] у праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0367 га, кадастровий № 5310137000:15:015:0237, за адресою: [ADDRESS] становила - Ѕ. Враховуючи, що частка спадкодавця у праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0367 га, кадастровий № 5310137000:15:015:0237, за адресою: [ADDRESS] ) становила - Ѕ, кожен із позивачів успадковує частку в розмірі - ј в праві власності на спірну земельну ділянку. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Аналогічна позиція роз`яснена в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме: право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч. 1 ст.87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду та при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. За нормами ч. 4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до норм ст. 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Норма ч. 5 ст. ст. 89 Земельного кодексу України передбачає загальне правило про визначення часток у праві спільної сумісної власності: вони «є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом». Виключення з правила встановленого ч. 5 ст. ст. 89 Земельного кодексу України передбачено нормами ч. 4 ст.120 Земельного кодексу України. За правилом ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Більш детальне регулювання відповідних правовідносин передбачене ст. ст. 370-372 ЦК України, які також виходять із рівності часток у праві спільної сумісної власності, допускаючи, проте, винятки із цього правила «з урахуванням обставин, що мають істотне значення». При застосуванні наведених норм важливе значення мають рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладені у постанові від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Слід особливо відзначити позицію, викладену в абз. 3 п. 21 постанови, за якою «суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої». Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ст.13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved