Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що перебуває у спільній частковій власності, про поділ земельної ділянки В обгрунтування позовних вимог вказали, що їм належить 2/5 частки на праві спільної часткової власності будинковолодіння та 2/5 частки земельної ділянки, які розташовані на [ADDRESS] . Відповідачам по справі [PERSON] та [PERSON] належить по 3/10 частки вищевказаного будинковолодіння та по 3/10 частки земельної ділянки площею 0,0754 га. Вказує, що будинок, який використовуть позивачі потребує реконструкції та ремонту, а тому вони бажають поділити будинковолодіння. На пропозицію позивачів про поділ будинковолодіння та земельної ділянки шляхом його поділу та виділу їх часток із спільної часткової власності в натурі, відповідачі відмовляються. З урахуванням вищевказаного позивачі просять: поділити будинковолодіння [ADDRESS] між власниками, виділивши в натурі [PERSON] та [PERSON] , в спільну часткову власність з рівними частками по 1/2 частині, житловий будинок літ. Б, який складається із коридора 2-1 площею 4.8 кв. м.; житлової кімнати 2-2 11.5 кв.м.; житлової кімнати 2-3 площею 20.6 кв.м; кухні 2-4 площею 5.3 кв.м., санвузла 2-5 площею 3.6 кв. м., загальною площею 45.8 кв.м. житлова площа 32.1 кв. м. підвал 1 пл. 5.9 кв.м. загальна площа будинку 51.7 кв.м., житлова площа будинку 32.1 кв.м., 1/2 частину огорожі № 1-3, 1/2 частину вимощення, 1/2 частину вигрібної ями;, відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити в натурі в спільну часткову власність з рівними частками по 1/2 частині в будинковолодіння [ADDRESS] , житловий будинок літ.А, який складється з коридора 1-1 площею 8.2 кв.м., кімнати 1-2 площею 13.7 кв.м., кімнати 1-3 площею 11.5. кв.м., кімнати 1-4 площею 15.5 кв.м., коридору 1-5 площею 6.1 кв.м. кухні 1-6 площею 6.2 кв.м., санвузла 1-7 площею 3.5 кв.м., кімнати 1-8 площею 13.4 кв. м., а всього загальною площею 78.1 кв.м., житловою площею 54.1 кв.м., гараж літ. Г, сарай літ. Д, 1/2 частину огорожі № 1-3, 1/2 частину вигрібної ями; у зв`язку з поділом між співласниками будинковолодіння [ADDRESS] в натурі, право спільної часткової власності на зазначене будинковолодіння припинити; стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні позовній заяві з урахуванням висновку судової будівельно-технічної екпертизи № 59 від 24.03.2020 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] щодо позовних вимог заперечили, та просили суд відмовити у задоволені, посилаючись на відсутність технічної можливості поділити земельну ділянку та будинковолодіння, оскільки водоводведення будинку відповідачів проходить під будинком позивача, земельна ділянка, що повинна бути віділена у власніть позивачки немає заїзду, оскільки знаходиься впритул до елекростанції. В судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що поділ житлового будинку та належних будівель і споруд, що розташовані за адресою по [ADDRESS] відповідно до часток співвласників в розмірі 3/5 та 2/5 можливий за умови, що позивачі отримують дозвіл на влаштування дороги до їх земельної ділянки, та відповідно перенесуть труби водовідведення з-під свого будинку в обхід по земельній ділянці відповідачів. Крім цього, поділ будинководідіння у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно утруднений, оскільки прохід між будинками літ. А та літ. Б 60 см, що менше одного метра. Вислухавши сторони, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2021 року за № 2488 після смерті [PERSON] , 1937 року народження, яка померла [INFO] , [PERSON] є спадкоємцем 1/5 частки майна, що належало померлій. Також у вищевказаному свідоцтві вказані частки спадкового майна за [PERSON] у розмірі 3/10 та за [PERSON] у розмірі 3/10 частки. Судом втановлено, що відповідно до договору дарування від 14.05.2014 року, реєстраційний номер №457 та до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 21576666 від 14.05.2014 року [PERSON] належить на праві власності 1/5 частки будинковолодіння за [ADDRESS] , що знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером 7310136900:50:004:0075, загальною площею 0,0754 га., на якій розташовано житловий будинок літ. А, загальною площею 78.10 кв. м. , в тому числі житловою площею 54.10 кв.м., житловий будинок літ. Б, загальною площею 32.10 кв.м., гараж літ. Г, сарай літ. Д, огорожа №1, вимощення 1(№2), ворота №3. Крім того, договором дарування від 14.05.2014 року, реєстраційний номер №460 [PERSON] належить на праві власності 1/5 частки земельної ділянки за кадастровим номером 7310136900:50:004:0075, загальною площею 0,0754 га., розташованої у [ADDRESS] . Так, після сметрі [PERSON] що підтвержується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 червня 2016 року, була відкрита спадкова справа відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45244878 від 28.09.2016 року зареєстрована спадкова справа за номером 59570614. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками 2/5 часток будинковолодіння за номером [ADDRESS] , відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 30.12.2016 р., реєстраційний номер 1727, 1729 та до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 77573660 від 30.12.2016 року. Крім того, згідно свідоцтв про право на спадщину та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 77575580 від 30.12.2016 року [PERSON] та [PERSON] належить 2/5 часток земельної ділянки за кадастровим номером 7310136900:50:004:0075, загальною площею 0,0754 га., розташованої у [ADDRESS] , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарськаих будівель та споруд. Як вбачається з технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою [ADDRESS] , що виготовлений станом на 23.03.2018 року Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації знаходиться житловий будинок літ. А, загальною площею 78,1 кв.м., житловою площею - 54,1 кв.м., житловий будинок літ. Б, загальна площа 51, 7 кв.м., житлова площа 32,1 кв.м., гараж літ. Г, сарай літ.Д, вимощення І, вигрібна яма ІІ, огорожа № 1-3. Згідно висновку експерта № 59 від 24.03.2021 року за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи вбачається, що поділ житлового будинку та належних будівель і споруд, що розташовані за адресою по [ADDRESS] відповідно до часток співвласників в розмірі 3/5 та 2/5 можливо поділити з окремими заїздами за таким варіантом, що запропонований експертом: житловий будинок літ. А, сарай літ. Д, гараж літ. Г, надати співвласникам 3/5 частки, житловий будинок літ. Б, надати співвласникам частки 2/5, а господарчі споруди - замощення літ. І, огорожу №1-3, вигрібну яму - ІІ залишити в спільному користуванні двох співвласників по 1/2 частки з відступом від ідеальних часток. Згідно пояснень експерта зазначений поділ можливий тільки за умов, перелічений вище. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до частин першої, третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду: від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, провадження № 61-21409св18, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, провадження 61-26178св18. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Судом по справі було проведено комісійну судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи на вирішення яких було поставлено питання щодо можливості поділу в натурі будинковолодіння та земельної ділянки. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. На виконання зазначених положень закону, суд неодноразово роз`яснював можливість укладення мирової угоди, таким чином сприяв врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснював у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Проте, сторони не бажали скористатися своїм правом на мирне врегулювання спору, і, відповідно не надали суду доказів технічної можливості поділу будинковолодіння та земельної ділянки. Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановляючи рішення, суд виходить із того, що доказів які свідчать про технічну можливість поділу в натурі нерухомого майна, яким є спірне будинковолодіння, під час розгляду справи не здобуто. А відтак відсутні також підстави для виділення в натурі співвласникам відповідно до розміру їх часток земельних ділянок, оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна, яким є спірне будинковолодіння, пропорційно своїй частці в ньому, а відтак і земельної ділянки в цілому, на якій розміщене будинковолодіння, для його обслуговування та використання. Встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до запропонованого позивачем варіанту експертного висновку призведе до порушення прав відповідачів щодо використання ними вузького проходу між будинками та щодо обслуговування відповідачами труби водовідведення, яка розташована під будинком позивачів. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що не знайшли своє обгрунтування, а в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. Зважаючи на сплату судового збору при подачі позову в сумі 4655 грн 18 коп, під час розгляду справи в суді - в сумі 1699,13 та 81 грн 12 коп, позивачам слід доплатити на користь держави 3169 грн 57 коп.

Outcome: approved