Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів про визнання зобов`язань виконаними, визнання договорів припиненими та припинення обтяження. Просять суд визнати виконаними зобов`язання за кредитним договором від 09 серпня 2012 року № 01-10/12-00226-с-а, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] ; визнати припиненими договір застави автомобіля, укладеного 09 серпня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , а також договір поруки, укладеного 09 серпня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] ; провести в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна державну реєстрацію припинення обтяження у вигляді заборони відчужувати рухоме майно, що виникло на підставі договору застави, посвідченого 09 серпня 2012 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Вишинською О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1188, про реєстрацію якого внесений до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 12856234 від 10.08.2012 року реєстратором Львівської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Львівська область Горохівською З.М. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що 09.08.2012 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір № 01-10/12-00226-с-а на суму 153114,20 гривень на термін до 08.08.2019 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,50% річних. За умовами кредитного договору розмір щомісячного платежу становить 3733,91 гривень. З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання між банком та позичальником укладено договір застави від 09.08.2012 року, предметом якого є автомобіль марки «Peugeot», модель 3008PR, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , про що було внесено відповідні відомості у Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Крім того, між Банком та [PERSON] укладено договір поруки від 09.08.2012 року, за умовами якого поручитель прийняла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. [PERSON] належним чином виконував умови кредитного договору, та скориставшись своїм правом 09.04.2019 року достроково погасив заборгованість за кредитним договором, сплативши залишок заборгованості у розмірі 11222,22 гривень. Одразу після цього він звернувся до АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Уповноваженої особи з ліквідації «Банк «Фінанси та Кредит» з листами про припинення обтяження по договору застави автомобіля та виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Такі листи були проігноровані, а 17.05.2019 року він отримав лист від ТОВ «Росвен Інвест Україна», згідно якого Банк 12.11.2018 року відступив право вимоги за кредитним договором і договором забезпечення. Станом на 09.04.2019 року він не отримував жодних документів, які б свідчили про заміну кредитора а тому, повернення заборгованості первісному кредитору є належним виконанням. З огляду на зазначене, він звернувся до ТОВ «Росвен Інвест Україна» із заявою про реєстрацію припинення обтяження, однак такий лист також залишився проігнорованим. З метою захисту своїх прав, позивачі просять в судовому порядку визнати зобов`язання виконаним, припинивши договори застави та поруки, а також провівши в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна державну реєстрацію припинення обтяження. Відповідач АТ Банк «Фінанси та Кредит» подав відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Проти обґрунтованості позову заперечує, оскільки станом на дату відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості за кредитним договором становив 26521,08 гривень, що дозволяло первісному кредиту відступити право вимоги новому кредитору ТОВ «Росвен Інвест Україна». Крім того, погашення заборгованості здійснювалось не у стоки, передбачені договором. Просить відмовити у задоволенні позову. Відповіді на такий відзив позивач не надав. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог ч.1 ст.174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору сторони та третя особа не подали. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Позовна заява поступила до суду 02.10.2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 24.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначивши таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно, визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Під час підготовчого провадження представник позивачів подав клопотання про витребування доказів, а саме: про витребування в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Ірклієнка Ю.П. інформації про те чи поступили та чи зараховано кошти у розмірі 14956,13 гривень, які було перераховано [PERSON] 09.04.2019 року згідно квитанцій АТ КБ «Приватбанк» від 09.04.2019 року № 0.0.1319907376.1, № 0.0.1319919067.1 на накопичувальний рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» № [NUMBER] , відкритий в Національному Банку України в якості платежів по виконанню кредитного договору № 01-10/12-00226-с-а, та підтвердити чи спростувати факт виконання [PERSON] в повному обсязі зобов`язань по кредитному договору від 09.08.2012 року № 01-10/12-00226-с-а. Також, просив витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (03124, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела,6) належним чином завірену копію кредитної справи заведеної на ім`я [PERSON] . Попередньо надавши можливість відповідачам висловити свою позицію, суд задоволив клопотання представника позивачів, про що постановив відповідну ухвалу від 16.12.2019 року. Відповідач АТ Банк «Фінаси та Кредит» надав витребовувану інформацію 11.02.2020 року. Відповідач ТОВ «Росвен Інвест Україна» також направив суду належним чином завірену копію кредитної справи. З огляду на карантинні обмеження, суд неодноразово йшов на зустріч учасникам справи та відкладав судові засіданні з тією метою, щоб кожен мав можливість відстояти свою позицію перед судом. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Справа розглядалась в порядку загального позовного провадження, і перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 26.02.2020 року. Справа призначена до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи по суті представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою від 10.11.2020 року, суд відмовив у задоволенні такого клопотання, оскільки його автор не долучив доказів, які підтверджують повноваження представника. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про вичерпність поданих доказів представник позивачів ствердив в судовому засіданні. Відповідачі, як вбачається, не скористались своїм правом брати участь в судових засіданнях. Крім того, вони не повідомляли суд про існування інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи. Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які цим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Узагальнена позиція сторін під час розгляду справи. Повноважний представник позивачів під час виступу з вступним словом та в останньому судовому засіданні висловився про підтримання позову. Дав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, повторно, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. Відповідач ТОВ «Росвен Інвест Україна» правом на подання відзиву не скористався. З огляду на це суд вважає можливим завершити розгляд справи у відсутності осіб які не з`явились в судове засідання на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Позиція суду. Заслухавши пояснення представника позивачів, вивчивши позицію відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] слід задовольнити частково, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з огляду на таке. В судовому засіданні встановлено, що 09.08.2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 01-10/12-00226-с-а на суму 153114,20 гривень на термін до 08.08.2019 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,50% річних (а.с.121-129). Додатком № 1 до кредитного договору (а.с.14-15), сторони погодили графік погашення кредиту. За змістом п.2.6 частини № 1 кредитного договору, кредит погашається щомісячними платежами у розмірі 3733,91 гривень, сплата яких має відбутись до 10-го числа кожного місяця користування кредитом. Право позичальника достроково погасити заборгованість, а також порядок її погашення передбачені у п.1.8 частини № 2 кредитного договору. З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання між Банком та [PERSON] укладено договір застави автомобіля від 09.08.2012 року (а.с.37-38), предметом якого є автомобіль марки «Peugeot», модель 3008PR, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . На підставі вказаного договору застави 10.08.2012 року зареєстровано відповідне обтяження, запис про що внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна і що стверджується відповідним витягом (а.с.39). Вбачається, що запис про таке обтяження на даний час не виключено з реєстру. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] 09.08.2012 року укладено договір поруки № 01-10/12-00226-с-а/1 (а.с.16), за умовами якого поручитель прийняла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. 12 листопада 2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір про відступлення прав вимоги (а.с.45-46), а також договір про відступлення прав вимоги за договорами застави (а.с.47-48). Згідно реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами (а.с.77-78), ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги до боржника [PERSON] . Згідно реєстру договорів поруки, права вимоги за яким відступаються (а.с.78-79), ТОВ «Росвен Інвест Україна» також набуло право вимоги до поручителя [PERSON] . Вважаючи, що зобов`язання за кредитним договором виконані в повному обсязі 10.04.2019 року позивач [PERSON] на адресу первісного кредитора направив вимоги про реєстрацію припинення обтяження на автомобіль, яке зареєстроване на підставі згаданого вище договору застави (а.с.40, 41). Доказів про виконання цієї вимоги матеріали справи не містять. В подальшому, після отримання повідомлення про зміну кредитора аналогічну вимогу (а.с.49) позивач [PERSON] направив новому кредиту. Згідно копії повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.50) новий кредитор отримав таку вимогу 28.05.2019 року. Як і в попередньому випадку матеріали справи не містять доказів про виконання цієї вимоги. Для захисту своїх прав позивачі звернулись до суду з цим позовом. З огляду на складність юридичної та фактичної позиції, оскільки позов пред`явлено двома позивачами до двох відповідачів, де предметом позову є три вимоги, суд окремо вирішить, які вимоги та якого позивача і до якого відповідача задовольняються, а які відхиляються. В силу вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням визнається правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша та друга статті 1054 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (стаття 526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). З огляду на ці приписи для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. І навпаки, після повернення всіх належних до сплати сум, в тому числі штрафних санкцій, зобов`язання боржника за договором припиняється. На підтвердження факту виконання зобов`язань за кредитним договором позивачі долучили банківську виписку про погашення заборгованості за період з 09.08.2012 року по 08.08.2013 року (а.с.18). Вбачається, що у цей період чергові платежі вносились у строки, встановлені договором, а також у розмірі, який не є меншим розмірі щомісячного платежу, який передбачено договором. Сторона відповідачів такої обставини не оспорює. Суд також не вбачає підстав для іншого висновку. Крім того, сторона позивачів долучила до матеріалів справи належним чином засвідчені копії банківських квитанцій про сплату заборгованості у період з вересня 2013 року по квітень 2019 року (а.с.19-36). Останній платіж позивач [PERSON] здійснив 09.04.2019 року на суму 3733,91 гривень та на суму 11222,22 грн. У своїй відповіді (а.с.118) АТ «Банк «Фінанси та Кредит» підтвердив надходження таких коштів. Вбачається, що у цей період виконання зобов`язання щодо сплати щомісячних платежів не завжди було належним. Так, до матеріалів справи позивачі так і не долучили квитанції про сплату щомісячного платежу за січень 2015 року. Крім того, у період серпень 2014 року, жовтень 2014 року, лютий 2015 року, травень 2015 року, липень 2015 року, жовтень 2015 року, листопад 2015 року, січень - травень 2016 року, липень - листопад 2016 року, лютий - грудень 2017 року, січень - грудень 2018 року, січень - березень 2019 року, позивач допускав прострочення виконання, оскільки приступав до сплати таких щомісячних платежів після 10 числа поточного місяця. Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Під час розгляду цивільної справи № 278/1679/13-ц (постанова від 06.02.2018) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правовий висновок, згідно якого вказав, що наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Копія повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні, датоване 08.05.2019 року (а.с.44), тоді як зміна кредитора відбулась ще 12.11.2018 року і ТОВ «Росвен Інвест Україна» так і не надало суду доказів, що повідомлення про зміну кредитора позивачу направлялось раніше. Суд не вбачає підстав для іншого висновку і тому, в силу вимог ч.2 ст.516 ЦК України покладає на нового кредитора ризик настання несприятливих наслідків. Так, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 01-10/12-00226-с-а (а.с.67-73), який проведено первісним кредитором, її загальний розмір на момент відступлення права вимоги, тобто станом на 11.11.2018 року становив 28305,43 гривень, з яких: 26521,08 гривень - заборгованість по основному боргу кредиту, 488,52 гривень - заборгованість по відсоткам, 1071,80 гривень заборгованість по щомісячним комісіям, 224,03 гривень - пеня. В свою чергу, згідно повідомлення про відступлення прав вимоги від 08.05.2019 року (а.с.44), станом на 11.12.2018 року розмір боргу становив 32597,99 гривень, з яких: 26521,08 гривень заборгованість по тілу кредиту, 4516,59 гривень - пеня, 1560,32 гривень - проценти. Під час розгляду цивільної справи № 161/16894/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правий висновок, згідно якого роз`яснив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічне правило закріплено в п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 4 липня 2018 року № 75, яке прийнято на заміну попередньому Положенню. Як первісний, так і новий кредитор не долучили суду первинних документів на підтвердження обрахованого ним розміру заборгованості, однак, як вбачається з поданих позивачем квитанції, після відступлення права вимоги останній сплатив за кредитом на рахунок первісного кредитора суму коштів в загальному розмірі 33631,13 гривень, що перевищує розрахунок як первісного, так і нового кредитора. З огляду на те, що повідомлення про заміну кредитора новий кредитор направив боржнику лише 08.05.2019 року, виконання, яке провів боржник зобов`язання первісному кредитору, суд визнає належним, а відтак, приходить до висновку, що зобов`язання за кредитним договором № 01-10/12-00226-с-а від 09.08.2012 року є припиненим, у зв`язку з його належним виконанням. При цьому, суд не буде зупинятись на тому, що після зміни кредитора у зобов`язанні позивач все ж таки допускав порушення умов кредитного договору та сплачував щомісячні платежі після 10 числа поточного місяця, оскільки таких порушень було лише п`ять, максимальною тривалість до 8 діб, тоді як загальна сума коштів, яку позивач сплатив після зміни кредитора, є набагато більшою від будь-якого розрахунку. Надалі суд надасть відповідь на питання про те, чи відбулось припинення зобов`язання за договорами забезпечення. ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованого під час розгляду цивільної справи № 200/15135/14-ц (постанова від 27.03.2019) таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі. За змістом частини першої статті 546 ЦК України одними із видів акцесорного зобов`язання є порука та застава. В силу вимог частини першої статті 553 ЦК України За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Крім того, відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Про те, що застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання вказується також у частині третій статті 3 Закону України «Про заставу», а згідно статті 28 цього Закону Застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Аналогічна норма закріплена у пункті 1 частини 1 статті 593 ЦК України. Таким чином, з огляду на попередні висновки суду про припинення зобов`язання за кредитним договором № 01-10/12-00226-с-а від 09.08.2012 року, слід вважати встановленим, що припиненими є зобов`язання за договором поруки від 09.08.2012 року № 01-10/12-00226-с-а/1, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] , а також зобов`язання за договором застави від 09.08.2012 року, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] , предметом якого є автомобіль марки «Peugeot», модель 3008PR, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України. Згідно з п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права так і його відсутність або й відсутність обов`язків (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі № 372/3/16-ц). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін слід дійти висновку про те, що в разі невизнання кредитором права на припинення обов`язків за кредитним договором таке право підлягає захисту судом, шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 372/3/16-ц). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. Крім того, під час розгляду цивільної справи № 145/2047/16-ц (постанова від 16.06.2020) Велика Палата Верховного Суду висловилась про те, що суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Повертаючись до обставин даної справи, суд не може не зауважити, що викладена позивачем позовна вимога «визнати зобов`язання виконаним за кредитним договором…» не призведе до ефективного захисту його прав, оскільки в силу вимог закону зобов`язання може бути лише припиненим, а у випадку, коли право на припинення обов`язків за кредитним договором не визнається кредитором, воно підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 372/3/16-ц). Тому, для ефективного захисту прав та інтересів позивача [PERSON] суд цим рішенням визнає припиненим з 09.04.2019 року його зобов`язання за кредитним договором № 01-10/12-00226-с-а від 09.08.2012 року, укладеним між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , у зв`язку з його виконанням. У своїх правових висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Згідно частини 5 статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Крім того, згідно п.24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, відомості про припинення обтяження реєструються на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. По-перше, в розумінні зазначених норм Закону записи про припинення обтяження вносяться не судом, а держателем або реєстраторами Державного реєстру, і по-друге, характер порушеного права свідчить лишень про те, що новим кредитором не визнається право боржника на припинення основного зобов`язання. Задовольнивши першу позовну вимогу та визнавши зобов`язання за кредитним договором припиненим, суд тим самим провів захист прав позивача у спосіб, який є ефективним та який відповідав порушеному праву. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення третьої позовної вимоги, якою позивач просить провести в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна державну реєстрацію припинення обтяження. Практично з аналогічних підстав суд відкидає і другу позовну вимогу про визнання припиненим договору застави та договору поруки, оскільки ефективним способом захисту є саме вимога про визнання поруки та застави припиненою, а не визнання договорів поруки і застави припиненим. Як і в попередньому випадку, ніщо не свідчить про те, що новий кредитор заперечує право позивачів на припинення поруки та застави, особливо з врахуванням цього рішення, яким на користь боржника вирішено основне юридичне питання про зобов`язання за кредитним договором. Кредитний договір, зобов`язання за яким визнається припиненим укладено між Банком і позивачем [PERSON] , який також є стороною договору застави. Тому, позовні вимоги останнього підлягають до задоволення частково. [PERSON] є лише стороною договору поруки. З підстав, про які наведено вище, слід відмовити у задоволені позовних вимог такого позивача про визнання припиненим договору поруки. В межах розгляду цієї справи суд не встановив порушення прав та законних інтересів позивачів зі сторони АТ «Банк «Фінанси та Кредит», оскільки на момент укладення договору про відступлення прав вимоги заборгованість за кредитним договором існувала. Крім того, ніщо не вказує на те, що первісний кредитор не виконав вимоги ч.1 ст.517 ЦК України. Тому, всі позовні вимоги обох позивачів, які заявлені до цього відповідача належить відхилити. Щодо судового збору. Оскільки позивачі в силу вимог ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнені від сплати судового збору, такий за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог та за ставками, які були чинними на момент пред`явлення позову. Зокрема, суд задовольнив лише одну позовну вимогу немайнового характеру, а відтак, до стягнення підлягає судовий збір у розмірі 768,40 гривень, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2019 року і який згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» становив 1921,0 гривень. Виходячи з встановлених судом обставин, невизнання права боржника на припинення обов`язків за кредитним договором допущено виключно новим кредитором, а відтак, такий судовий збір підлягає стягненню з ТОВ «Росвен Інвест Україна». Позивач [PERSON] у своїй першій заяві по суті справи не наводив попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Крім того, всупереч вимогам ч.8 ст.141 ЦПК України до завершення розгляду справи суду не було подано доказів про судові витрати, які позивач поніс або має понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідно, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають. Суд відмовив у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] , а відтак, в силу вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені нею судові витрати не підлягають відшкодуванню. Представник відповідача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у своїй першій заяві по суті справи не наводив попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Крім того, всупереч вимогам ч.8 ст.141 ЦПК України до завершення розгляду справи суду не було подано доказів про судові витрати, які такий відповідач поніс або має понести у зв`язку з розглядом справи. Відповідно, понесені ним судові витрати відшкодуванню не підлягають. З аналогічних підстав пропорційно розміру відхилених позовних вимог не підлягають відшкодуванню судові витрати, які поніс ТОВ «Росвен Інвест Україна».

Outcome: partial