Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивачі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк», яке в подальшому змінило свою назву на АТ «УкрСиббанк», який в подальшому уточнили і в обґрунтування якого вказали наступне. Позивачі зазначили, що у січні 2007 року [PERSON] , з яким вони перебували у дружніх стосунках, звернувся до них із проханням оформити на себе кредит, мотивувавши це тим, що банк відмовляє йому у цьому. При цьому [PERSON] пообіцяв позивачам вчасно сплачувати усі необхідні платежі за кредитом. На виконання цих домовленостей, 30.01.2007 р. між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого був ПАТ «УкрСиббанк», був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11112015000, згідно якого банк відкрив позивачу кредитну лінію у сумі 49 600 швейцарських франків зі строком повернення до 28.12.2017 року, та зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 7,99 % річних. На забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитом, 31.01.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К. Є. за реєстр. № 165. За цим договором позивач [PERSON] передав в іпотеку банку належну йому квартиру [ADDRESS] Крім цього, на забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальником, 30.01.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого остання зобов`язувалася відповідати за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 11112015000 від 30.01.2007 р. В подальшому, 08.02.2007 р. [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням переоформити документи за кредитним договором № 11112015000 від 30.01.2007 р., мотивувавши це помилкою в їх оформленні. Через це позивачка [PERSON] здійснила підписання усіх необхідних документів в банку та у нотаріуса, не читаючи їх та не вникаючи в їх зміст. Так був оформлений Договір про надання споживчого кредиту № 11115893000 від 08.02.2007 р., згідно якого [PERSON] отримала в АКІБ «УкрСиббанк» грошові кошти у сумі 42 100 швейцарських франків зі строком повернення до 07.02.2017 року, та зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 8,99 % річних. На забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 08.02..2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого останній зобов`язувався відповідати за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 11115893000 від 08.02.2007 р. Крім цього, на забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальником, 08.02.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К. Є. за реєстр. № 218. За цим договором позивачі передали в іпотеку банку належну їм квартиру [ADDRESS] . Через деякий час до представники банку повідомили позивачів про наявність заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 11115893000 від 08.02.2007 р. Позивачі вказують, що вони не отримували грошових коштів за Договором про надання споживчого кредиту № 11115893000 від 08.02.2007 р., а коли оформлювали пов`язані із цим договором документи, не знайомилися з їх змістом вважаючи це усуненням помилки, що виникла у Договорі про надання споживчого кредиту № 11112015000 від 30.01.2007 р., та пов`язаними із ним договорами поруки та іпотеки, які вони не оспорюють. Також позивачі вказують, що Договір про надання споживчого кредиту № 11115893000 від 08.02.2007 р., договір поруки та договір іпотеки від 08.02.2007 р. були укладені внаслідок навмисного введення їх в оману щодо обставин, що мають істотне значення. Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати недійсними: -договір про надання споживчого кредиту № 11115893000 від 08.02.2007 р.; -договір поруки від 08.02.2007 р.; -договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. за реєстр. № 218. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.06.2017 р. за клопотанням представника позивачів, до участі в справі в якості співвідповідача був залучений [PERSON] У судове засідання по справі позивачі не з`явилися, їх представник - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - АТ «УкрСиббанк» у судове засідання не з`явився, подав свої письмові пояснення, в яких заперечував проти позову та вказав, що згідно кредитного договору № 11115893000 від 08.02.2007 р. позивачка [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 42 100 швейцарських франків, які використала на власний розсуд. Також представник відповідача вказав, що деякий час позичальник добросовісно виконувала взяті на себе зобов`язання, однак в подальшому змінила свою поведінку і перестала сплачувати передбачені кредитним договором платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. Представник відповідача також заперечував будь-які дії щодо введення в оману позивачів щодо умов оспорюваних ними договорів. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся неодноразово і належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «Кей-Колект» у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. У матеріалах справи наявна заява ТОВ «Кей-Колект» про вступ у справу в якості третьої особи із самостійними вимогами, однак відповідної позовної заяви, як це передбачено ч. 1 ст. 34 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час подачі вказаної заяви), матеріали справи не містять. За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для вступу ТОВ «Кей-Колект» у справу в якості третьої особи із самостійними вимогами, проте оскільки рішення у справі може вплинути на їх права і обов`язки сторін по справі, то ТОВ «Кей-Колект» залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору відповідно до ст. 35 ЦПК України (у відповідній редакції). Заслухавши пояснення учасників справи, та дослідивши зібрані по справи письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1,3 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК). Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 ЦК). Загальні підстави недійсності правочину встановлені частиною 1 статті 215 ЦК, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою статті 203 цього Кодексу. Правилами частин 1-3 статті 203 ЦК визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до приписів статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, як можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Частиною першою статті 229 ЦК України визначено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Під обманом виходячи зі змісту статті 230 ЦК України слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман як підстава для визнання правочину недійсним відрізняється від помилки, що має істотне значення, і відмінність полягає у тому, що обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Помилка є наслідком неправильного сприйняття особою обставин правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину. Обман може мати місце як у вигляді активної поведінки сторони, повідомлення нею про будь-які обставини, яких насправді немає (зокрема, повідомлення недостовірних відомостей про предмет договору, надання підробних документів на право власності на продавану річ, на право вчинення правочину тощо), так і у вигляді замовчування обставин, що можуть перешкодити укладенню правочину. Не можуть визнаватися недійсними за підставою, передбаченою ст. 230 ЦК України правочини сторін, одна із яких обіцяла іншій стороні певні блага, однак не виконала своїх обіцянок. Суб`єктом введення в оману може бути як сторона правочину, так і третя особа, яка діяла з відома або на прохання сторони правочину. Якщо ж обман здійснений третьою особою, проте за власною ініціативою, підстав для визнання правочину недійсним за підставою, передбаченою ст. 230 ЦК України, - немає. У п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам даються роз`яснення про те, що наявність умислу в діях сторони, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману, повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Спонукати потерпілого до вчинення правочину повинні не будь-які треті особи, як це може мати місце при помилці, а саме друга сторона правочину особисто або через інших осіб. Однак визначальним є те, щоб такий вплив чинився на потерпілого з відома або на прохання другої сторони правочину. Якщо ж обман здійснено третьою стороною за власною ініціативою, підстав для визнання правочину недійсним за ст. 230 ЦК немає, крім випадків, коли третя особа була представником сторони правочину при його вчиненні. Із матеріалів справи вбачається, що 08.02.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 11115893000, згідно якого [PERSON] отримала в АКІБ «УкрСиббанк» грошові кошти у сумі 42 100 швейцарських франків зі строком повернення до 07.02.2017 року, та зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 8,99 % річних. На забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 08.02..2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого останній зобов`язувався відповідати за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 11115893000 від 08.02.2007 р. Крім цього, на забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальником, 08.02.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. за реєстр. № 218. За цим договором позивачі передали в іпотеку банку належну їм квартиру [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі посилалися на те, що вищевказані правочини від 08.02.2007 р. були укладені ними внаслідок обману зі сторони відповідача по даній справі - [PERSON] , який запевнив їх у тому, що ці правочини були формальним «пере- підписанням» укладених ними раніше Договору про надання споживчого кредиту № 11112015000 від 30.01.2007 р.; договору іпотеки від 31.01.2007 р. та договору поруки від 30.01.2007 р., правомірність яких позивачі не оспорювали. Однак суд знаходить такі доводи позивачів безпідставними, необґрунтованими виходячи із такого. Як суд зазначав вище, кваліфікуючою ознакою обману, вказаного як підстава недійсності правочину у ст. 230 ЦК України, є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Між тим, доводи позивачів стосуються фактично дій відповідача по даній справі - [PERSON] , який не був стороною оспорюваних ними правочинів. Доказів того, що він діяв з відома чи на прохання сторони правочинів - АКІБ «УкрСиббанк», матеріали справи не містять, і позивачі на таке не вказують у позовній заяві. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вони не довели наявність підстав для визнання недійсними Договору про надання споживчого кредиту № 11115893000 від 08.02.2007 р., договору поруки від 08.02.2007 р. та договору іпотеки від 08.02.2007 р., як таких, що були укладені ними під впливом обману. Судом також встановлено, що позивачі, які були достеменно обізнані про наявність оспорюваних ними правочинів, звернулися до суду із даним позовом лише у 2014 році, після звернення до суду ТОВ «Кей-Колект» із позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 11115893000 від 08.02.2007 р. Натомість до 2014 року вони не вчиняли жодних дій щодо визнання оспорювання спірних правочинів недійсними чи про їх розірвання. Більше того, із матеріалів справи вбачається, що у період з 08.02.2007 р. по 17.04.2009 р. позичальником частково виконувалися зобов`язання за кредитним договором, та було сплачено платежів на загальну суму - 14 623,51 швейцарський франк. Ці обставини, на думку суду, спростовують доводи позивачів про те, що вони вважали формальними та неукладеними оспорювані правочини. До того ж, таке не є ознакою недійсності правочину у розумінні ст. 230 ЦК України Доводи позивачів про неотримання позичальником кредитних коштів не підтверджуються зібраними по справі доказами. До того ж, не отримання позичальником коштів за кредитним договором, стосується обставин не укладення кредитного договору, а його виконання, і у випадку неналежного виконання це може бути підставою для розірвання відповідного кредитного договору відповідно до ч.2 ст.651 ЦК, а не для визнання його недійсним. Так, в силу положень ч. 2 ст.651 ЦК договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд також не бере до уваги доводи позивачів про те, що підпис в іпотечному договорі від імені [PERSON] був виконаний не нею, а іншою особою, оскільки такі доводи не мають правового значення по суті спору, і не відносяться до предмета доказування у даній справі. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачі не довели своїх позовних вимог та не виконали свій обов`язок щодо доказування, що визначений ч. 1 ст. 81 ЦПК України, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачами, не відшкодовуються через відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed