Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог позивачі вказали про те, що [INFO] у віці 47 років померла їх матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частини житлового будинку із господарчими будівлями та спорудами й 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер 4420955100:13:009:0034 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд. На момент смерті разом із нею були зареєстровані та мешкали позивачі та [PERSON] , дід, по лінії споріднення між їх бабусею та сестрою бабусі, яка була його дружиною. Через два роки після смерті матері, за адресою спільного мешкання, [INFO] , у віці 83 років помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із іншої 1/2 частини житлового будинку із господарчими будівлями та спорудами й 1/2 частини земельної ділянки кадастровий номер 4420955100:13:009:0034 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд. За часів життя, померлий у якого, крім позивачів та їх матері, живої на час складення заповіту, нікого з рідних не було, він склав заповіт, згідно з яким все своє майно він заповів померлій раптово та раніше нього матері позивачів. Увесь час з моменту придбання та вселення в домоволодіння у 2000 році та до часу доки були живими і матір позивачів, і дід, вони постійно разом мешкали однією сім`єю в належному померлим на праві спільної часткової власності житловому будинку, вели разом спільне господарство, мали спільну родинність, були пов`язані спільним побутом та мали відповідні права та обов`язки як сім`я, піклувалися та здійснювали догляд та усі оригінали документів особистості та інші, що були в наявності збереглися. Позивачі являючись єдиними й належними спадкоємцями й маючи на руках наявні у них документи з метою успадкування звернулася до органу нотаріату за місцем відкриття спадщини. Після опрацювання наданих документів державним нотаріусом на підставі поданих заяв було заведено спадкову справу, проте у видачі свідоцтв про право на спадщину відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджували б належність цього майна спадкодавцю, відсутністю реєстрації та відсутністю доказів родинних стосунків. Унеможливлення реалізації своїх спадкових справ і спонукало їх звернутися до суду з позовом, в якому позивачі через відсутність документів, підтверджуючих родинні відносини з померлим просять встановити факт проживання однією сім`єю та визнати за ними право власності на спадкове майно. В судове засідання позивачі не з`явилися, надавши до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. В судове засідання представник відповідача Білокуракинської селищної ради не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, надав заяву про визнання позовних вимог. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №167/02-31 від 06.11.2020р. вбачається, що державним нотаріусом Білокуракинської державної нотаріальної контори на підставі заяви позивачів була заведена спадкова справа №194/2020, але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через відсутність документів, підтверджуючих родинні стосунки з померлим, відсутністю правовстановлюючих документів та реєстрації переходу про право власності на земельну ділянку (а.с.8). [INFO] у віці 83 років помер [PERSON] , [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білокуракинського районного управління юстиції Луганської області було зроблено актовий запис за №121 та видано Свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до довідки ЦНАП Білокуракинської селищної ради № 12-06/9764 від 09.11.2020р. на момент його смерті разом із ним проживали та були зареєстровані позивачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Із заповіту [PERSON] , складеному та посвідченому 26.01.2000р. Жуковим О.М., приватним нотаріусом Білокуракинського районного нотаріального округу й зареєстрованого в реєстрі за №70 вбачається, що на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно та з чого б воно не складалось він заповів [PERSON] (а.с.11). [INFO] у віці 47 років померла [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білокуракинського районного управління у Луганській області було зроблено актовий запис за № 139 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до довідки ЦНАП Білокуракинської селищної ради № 12-06/9765 від 09.11.2020р. на момент її смерті разом із нею проживали та були зареєстровані разом позивачі [PERSON] та [PERSON] , а також дядько - [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Із досліджених в судовому засіданні копії Договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.01.2000р., посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №66, Довідки-характеристики КП «Білокуракинське районне бюро технічної інвентаризації» №217 від 26.12.2019р., копії технічного паспорту на житловий будинок, копії Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.01.2000р., посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №68, копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 4030000066, виданого 24.03.1995 р. Білокуракинською селищною радою та зареєстрованого за №18 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками та їм належало право власності на житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,15 га в межах згідно з планом, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.-а.с.14-19,21-24). Відповідно до Довідки відділу у Білокуракинському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області №81/102-20 від 13.02.2020р., вказана у виданому на ім`я [PERSON] . Державному акті на право приватної власності на землю серії ЛГ № 4030000066 й право власності на яку було відчужене за договором купівлі-продажу, площа земельної ділянки, у зв`язку зі зміною методів підрахунку (округлення) площі відповідно до бази даних національної кадастрової системи, становить 0,1481 га. (20) Із дослідженого в судовому засіданні Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.01.2020р. вбачається, що земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1481 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4420955100:13:009:0034 не містить відомості про державну реєстрацію власника (а.с.22). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивачі є рідними синами померлої [INFO] [PERSON] (а.с.-а.с.25-26) Як вбачається із копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 4030000066 про право на земельну ділянку площею 0,15 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд, даний акт було видано на [PERSON] у 1995 році, але згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.01.2000р., посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №68 [PERSON] вказану земельну ділянку було продано у власність [PERSON] та [PERSON] у рівних частках за кожним. Із копії свідоцтв про народження [NUMBER] , ДШ № [NUMBER] , ДШ №493076, копії свідоцтв про шлюб [NUMBER] , [NUMBER] , виписки із актового запису про укладення шлюбу №27 від 13.06.1981р вбачається, що [PERSON] був чоловіком рідної сестри бабусі позивачів, а померлої [PERSON] матері (а.с.-а.с.). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] дружина [PERSON] померла [INFO] (а.с.28-35). В судовому засіданні було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛГ № 4030000066, виданий 24.03.1995 р. Білокуракинською селищною радою та зареєстрований за №18 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку у рівних частках в порядку відчуження перейшло до [PERSON] та [PERSON] ; договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.01.2000р. було втрачено. Згідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що під час вирішення справ про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України, якою визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Справи про встановлення фактів розглядаються судами, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Як вбачається із наявних та досліджених судом матеріалів, позивачі дійсно були зареєстровані та мешкали разом однією сім`єю більше п`яти років, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, здійснили поховання. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved