Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] .. звернулася до Виноградівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Чоловік її помер раніше. До складу спадщини ввійшов житловий будинок по [ADDRESS] . Правовстановлюючих документів на будинок не оформлено, проте мати є забудівником. Будівництво будинку завершено. Заповіту нема. Інших спадкоємців першої черги також. Позивачка стверджує, що прийняла спадщину. Позивачка та її представник у підготовче судове засідання не з`явилася, однак представник позивачки адвокат Молнар Т.І. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від відповідача подано до суду письмову заяву, у якій просять розглянути справу без їх участі. Заявили про визнання позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом. Третя особа належним чином, своєчасно повідомлена про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання належним чином, в підготовче судове засідання також не з`явилася. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що [INFO] у м.Виноградів Закарпатської області померла [PERSON] , мати позивачки. Останнє постійне місце проживання її було - [ADDRESS] . Заповіту не залишала. До дня смерті вона постійно проживала разом із донькою [PERSON] , 1952 року народження, та онуками. (підтверджено Довідкою від 31.05.2019 року, виданою депутатом Виноградівської міської ради [PERSON] ) Згідно Довідки, виданої 18.06.2019 року №491 КП Виноградівське РБТІ, та технічного паспорту, виготовленого 14.06.2019 року, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] завершено будівництвом 1960 року, загальна корисна площа 49,8 кв.м., в тому числі житлова 30,0 кв.м. правовстановлюючих документів на будинок не встановлено. Первинна інвентаризація житлового будинку проведена 27.03.1969 року на замовлення забудівника [PERSON] . [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Виноградівської ДНК з метою оформлення спадщини, що відкрилася на день смерті її матері [PERSON] , однак отримала роз`яснення, що видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не в змозі через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. Правовідносини, що виникають з встановлених фактичних обставин, врегульовані нормами ЦК України 1963 року. Відповідно до ст.524-528 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст.529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548, 549 ЦК України, 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачка прийняла спадщину, що відкрилася на день смерті [PERSON] , а отже набула право власності на спадкове майно з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. З роз`яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та ЦК України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: « Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення». Відтак, суд вважає, що житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] , є об`єктом нерухомого майна, який ввійшов до складу спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] , і право власності на який в порядку спадкування за законом набула позивачка [PERSON] . Право власності позивачки підлягає захисту на підставі ст.392 ЦК України 2003 року у зв`язку із відсутністю можливості оформлення набутого права власності в нотаріальному порядку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved