Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивачка[PERSON] звернулась до суду з позовом про зміну розміру аліментів до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Вказала, що оскільки відповідач не надавав в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини, вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача та рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.12.2008 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 20.11.2008 року і до повноліття дитини. Зазначає, що відповідач невчасно та не в повному об`ємі виконує вказане рішення суду, тому вона неодноразово звертається до виконавчої служби з приводу вжиття дій для примусової виплати аліментів на утримання сина. Крім того, відповідач не надає жодної іншої допомоги в утриманні і вихованні дитини. Стверджує, що її середньомісячний дохід є незначним та становить приблизно 5800 грн., а з моменту ухвалення рішення суду минуло більше 10 років, син став дорослішим та потребує більших матеріальних витрат, зокрема збільшились витрати на одяг, взуття, харчування, вітаміни, навчання, додаткові заняття та на повноцінний розвиток. На харчування дитини та засоби гігієни вона витрачає в місяць 3100 грн., на необхідні сезонні речі приблизно 2700 грн., що в загальному становить 5800 грн. Позивачка вказує, що відповідач працює за кордоном, тому має можливість забезпечувати належний повноцінний рівень життя дитини. На основі викладеного, позивачка просить суд змінити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.12.2008 року, з відповідача на її користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] - з 1/4 частки всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 24 грудня 2019 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів відкрито. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Доповнила, що документ про те, що відповідач працював за кордоном не легалізований, а лише здійснено його переклад. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Доповнив, що документ, який надано позивачкою до позову про те, що відповідач працював за кордоном, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки він не легалізований та відсутній апостиль. Вказав, що відповідач за кордоном не працює. Зазначив, що відповідач добросовісно виконує рішення суду від 22.12.2008 року про сплату аліментів, хоча протягом останнього часу не працює, постійного стабільного заробітку немає, а тому вважає, що відсутні підстави для зміни розміру аліментів. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.12.2008 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.11.2008 року і до повноліття дитини (а.с.14-15). Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього, сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Частиною 2 ст.51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька до досягнення нею повноліття. Таким чином, відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] ,\~ зобов`язаний утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. \~ \~ \~ \~Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає також підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України).\~ Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Також, суд, при розгляді вимог позивачки, враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів. Враховуючи інфляційні процеси, які відбулися в нашій державі протягом останніх років, значне подорожання продуктів харчування, одягу, взуття тощо, суд вважає, що попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не в повній мірі відповідає. Але, разом з тим, суд вважає, що позивачкою не доведені обставини, що мають істотне значення для стягнення з відповідача аліментів в твердій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно. Доказів того, що відповідач заробляє в місяць суму, з якої б можна було б утримати аліменти в розмірі 2500 грн., позивачкою надано не було. Суд вважає, що посилання позивачки в позовній заяві та представника позивачки в судовому засіданні на документ про трудову діяльність відповідача (а.с.21-22), в якому зазначено, що відповідач працював в Італії на підставі безстрокової угоди та отримував заробітну плату є безпідставним, оскільки офіційні документи установ іноземних держав повинні проходити процедуру легалізації на території України. Як встановлено судом, вказаний документ не легалізований, а тому, відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України, є неналежним та не допустимим доказом. Окрім того, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. \~ \~ \~ \~Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі, аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У даній справі суд не присуджує аліменти на дитину, а змінює їх розмір та спосіб стягнення, тому аліменти у розмірі визначеному даним рішенням суду підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. На підставі викладеного, враховуючи відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), а тому суд приходить до висновку, що необхідно змінити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.12.2008 року з відповідача на користь позивачки, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] з 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму в розмірі 1650 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши частково позовні вимоги. Крім цього, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial