Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.03.2021 р. звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свій позов обгрунтовувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось. Вони не можуть дійти взаєморозуміння з сімейних питань. Через протилежні погляди щодо подальшого спільного життя та виховання дитини виникають непорозуміння та сварки. Більше року вони разом не проживають, сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше збереження шлюбу та примирення неможливе. Шлюб існує формально. Від даного шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Тому просила розірвати шлюб із відповідачем, прізвище після розірвання шлюбу не змінювати, малолітню дочку залишити проживати із нею та стягувати із відповідача на її користь на утримання дочки 3000 грн. щомісячно, але не нижче ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Від її представника адвоката Мищишин І.Я. надійшла заява в якій просить проводити розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданому суду відзиві зазначив, що вимогу позивача про розірвання шлюбу визнає та просив шлюб розірвати. Однак з вимогою щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки погоджується частково, оскільки сума у 3000 грн. для нього є значно великою та поставить його в скрутне матеріальне становище. З 2020 р., в зв`язку із пандемією корона вірусної інфекції, знайти роботу дуже важко, тому змушений час від часу їхати на сезонні роботи до Республіки Польща. Тому просив стягувати з нього аліменти на утримання дочки в сумі 1000 грн. Справу розглянути в його відсутності. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. На підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 23 березня 2018 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, свідоцтво серія [NUMBER] , актовий запис №451 (а.с.6-7). У даному шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, інтересам дитини сторін, що мають істотне значення, шлюб слід розірвати. Що стосується вимоги позову щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, то відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що відповідач не заперечував щодо того щоб їхня з позивачкою дочка залишилася проживати із матір`ю, то слід визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із її матір`ю [PERSON] . Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Згідно з вимогами ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін, часткове визнання позову відповідачем та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на їх утримання, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, враховуючи рекомендований розмір аліментів, визначений законодавством, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1600 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення позивача з позовом до суду - з 30.03.2021 року, до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 5Закону України «Просудовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, позивачі у справах про стягнення аліментів. Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, на відповідача покладаються судові витрати за подання позовної заяви щодо стягнення аліментів у сумі 908 грн, що підлягають стягненню в дохід державного бюджету України. Також з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн. судових витрат із сплати судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved