Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнили та в обґрунтування уточненого посилаються на те, що [PERSON] на праві приватної власності належала двокімнатна квартира [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із вищезазначеної квартири. Батько позивача [PERSON] , [PERSON] , який помер [INFO] , є братом [PERSON] , яка одружується з [PERSON] та у них народжується донька [PERSON] , яка після одруження змінює прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином, позивач по справі [PERSON] є родичем [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири. Окрім позивача [PERSON] , спадкоємцем після смерті [PERSON] є також відповідач по справі [PERSON] , яка є онукою померлої та спадкоємицею першої черги, оскільки її батько [PERSON] , який є рідним сином [PERSON] , помер [INFO] . Позивач [PERSON] подав до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лігути Л.В. заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Однак нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05.10.2017 року у зв`язку з тим, що із такої самою заявою до неї звернулась [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON] . Позивач [PERSON] уважає, що відповідача [PERSON] необхідно усунути від спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , оскільки остання була інвалідом першої групи, яка потребувала догляду з боку інших осіб. Відповідач [PERSON] не доглядала [PERSON] та не надавала їй ніякої матеріальної допомоги, хоча є здоровою працездатною особою та реально мала можливість таку допомогу надавати. Позивач [PERSON] багато років доглядав за [PERSON] , постійно надавав їй матеріальну допомогу, організував за власні кошти похорони [PERSON] та фінансував всі ритуальні послуги. При цьому, позивач [PERSON] відмовляється від своєї частини спадщини на користь свого батька - позивача [PERSON] . Позивачі вважають за необхідне у судовому порядку усунути [PERSON] від спадщини, які відкрилась після смерті [PERSON] та у судовому порядку змінити порядок спадкування та встановити факт прийняття спадщини позивачем [PERSON] після померлої [PERSON] та визнати право власності на цю спадщину за позивачем [PERSON] . Отже, позивачі просять суд усунути [PERSON] від спадщини у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] , яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , змінити порядок спадкування та встановити факт прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачем [PERSON] , прийняти відмову позивача [PERSON] від своєї частини зазначеної спадщини на користь свого батька - позивача [PERSON] та визнати за ним право власності на цю спадщину, а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1019 грн. 72 коп. сплаченого судового збору. Позивач [PERSON] та представник позивачів у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали за підстав, викладених у позові. При цьому у судових дебатах представник позивачів зазначив, що позивач [PERSON] має обов`язкову частку у спадщині після померлої [PERSON] , так як є пенсіонером та непрацездатним. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні, будучи допитаною в якості свідка, пояснила, що [PERSON] - це її бабуся, матір її батька, за якою вона доглядала з 2006 року. Зазначила, що позивач - це бабусин двоюрідний брат, але він не доглядав за [PERSON] , іноді провідував, але у квартирі вона з ним ніколи не зустрічалась. Так, за [PERSON] доглядала тільки вона та її матір. [PERSON] потребувала допомоги, оскільки була інвалідом першої групи, мала ряд захворювань та могла пересуватись лише за допомогою милиць, а за місяць до смерті взагалі вже не пересувалась. Разом з тим, за [PERSON] також доглядав соціальний працівник. Зауважила, що від догляду вона ніколи не ухилялась, допомогу надавала постійно. Зазначила, що дружина позивача за [PERSON] не доглядала. Окрім того, представником відповідача було надано до суду відзив на позов, згідно з яким представник просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, позаяк відповідач постійно піклувалась про [PERSON] , цікавилась станом її здоров`я, умовами життя, здійснювала прибирання у її квартирі, готувала їжу, прала речі та забезпечувала належний гігієнічний стан останньої. Зазначено, що навіть у складний період життя відповідача, пов`язаний з вагітністю, народженням дитини, тим, що відповідач самостійної виховує дитину та віддаленістю розташування місця проживання відповідача та [PERSON] , відповідач все одно знаходила сили та час для догляду за бабою та неодноразово провідувала і доглядала її. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] , в свою чергу надав відповідь на відзив, у якій зазначив, що [PERSON] вводить суд в оману, позаяк будучи фізично та психічно здоровою людиною, мала можливість надавати допомогу [PERSON] , проте не надавала такої допомоги, грошові кошти, які вона отримана в якості допомоги на поховання [PERSON] , витратила на власні потреби, а доглядав за [PERSON] та надавав їй постійну матеріальну допомогу лише він. Представник відповідача - Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради - у судове засідання не з`явилась, матеріали справи містять її заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Третя особа у судове засідання також не з`явилась, але матеріли справи також містять її заяву про розгляд справи за її відсутності. Свідок [PERSON] , будучи допитаною у судовому засіданні показала, що вона є дружиною позивача, [PERSON] - це двоюрідна сестра позивача, якого вона виховувала у дитинстві, а [PERSON] - це онука [PERSON] . Зазначила, що у квітні 2006 року [PERSON] приїхала з Камчатки до м. Кривого Рогу, а у червні 2006 року придбала квартиру [ADDRESS] , де і проживала. За життя, [PERSON] мала намір заповісти 1/2 частку належної їй квартири позивачу, а іншу 1/2 її частку - відповідачу, проте не встигла цього зробити, так як померла. [PERSON] була інвалідом першої групи, останні пів року перед смертю не пересувалась та за собою не доглядала, а доглядала за нею її подруга - [PERSON] (прізвище її не пам`ятає), соціальний працівник, вона, її чоловік - позивач у цій справі, а також їх молодший син. Відповідач за [PERSON] не доглядала. Коли [PERSON] перестала пересуватись, то вона, її чоловік [PERSON] та їх син готували для [PERSON] їжу, прибирали у квартирі, купували ліки. Ремонт у квартирі [PERSON] робили у 2006 році, коли остання ще пересувалась. Зауважила, що соціальний працівник відвідувала [PERSON] двічі на тиждень, приносила ліки, тощо, а вона відвідувала [PERSON] раз на день, іноді два рази на день. Зазначила, що [PERSON] говорила їй, що відповідачу вона не потрібна, лише її гроші, однак вона все одно хотіла заповісти 1/2 частку квартири відповідачу. [PERSON] останній пів року перед смертю була в безпорадному стані, так як не могла пересуватись. Свідок [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні показала, що позивачі є її родичами: [PERSON] - це її брат, а [PERSON] - це її племінник, відповідач у справі - також якась її родичка. Зазначила, що пів року до смерті [PERSON] не пересувалась, проте була у ясному розумі. Коли [PERSON] не пересувалась, то за нею доглядав позивач [PERSON] та його дружина, вона сама це бачила, натомість відповідача взагалі не бачила. Відповідач за [PERSON] не доглядала, про це також говорила сама [PERSON] . Таким чином за [PERSON] доглядав [PERSON] з дружиною, також ходили подруги та соціальні працівники. Ховали [PERSON] також позивач [PERSON] з дружиною, відповідач була лише присутньою. Зазначила також, що вона бувала у [PERSON] два рази на місяць і на свята, то остання їй говорила, що відповідач приходила до неї іноді, вони спілкувались. Зауважила, що стверджувати, що відповідач повністю ігнорувала [PERSON] вона не може. Свідок [PERSON] , будучи допитаною у судовому засіданні показала, що вона є соціальним працівником, позивача знає 2-3 роки, що вона обслуговувала [PERSON] щоденно, окрім вихідних, вона вважалась одинокою, була інвалідом та погано пересувалась, а останніх три місяці перед смертю взагалі не пересувалась. Позивач приносив [PERSON] продукти, робив мілкий побутовий ремонт. Відповідач приходила до [PERSON] раз на місяць, допомагала їй у побуті, а останніх дев`ять місяців не приходила, так як була вагітною, проте потім, коли народила дитину, відповідач пару разів приїздила до [PERSON] та показувала правнука. Зазначила, що вона як соціальний працівник обслуговувала [PERSON] , готувала їй їжу, купувала продукти. Хто саме приходив до [PERSON] на вихідних, вона стверджувати не може. Позивач приходив та приносив продукти, чи допомагав він матеріально вона не бачила. Вона обслуговувала [PERSON] з 12 години до 14 години. Знає, що у [PERSON] з відповідачем були нормальні відносини. Свідок [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні показала, що відповідач - це її дочка, [PERSON] - свекруха, у якої був єдиний син - [PERSON] , дочкою якого є відповідач. [PERSON] проживала на [PERSON] , а в 2004 році повернулась до м. Кривого Рогу. Вона постійно спілкувалась із [PERSON] . Так, після смерті чоловіка, [PERSON] проживала одна. Відповідач також постійно спілкувалась із [PERSON] , з 2010 року та до смерті бабусі їздила до неї, навіть у період коли була вагітною, а після народження дитини відповідач стала рідше навідувати [PERSON] , так до досягнення дитиною 2-х місяців вона не приїздила до бабусі, а після - знову почала навідувати. Разом з тим, [PERSON] відвідував соціальний працівник. Зазначила, що [PERSON] була матеріально забезпеченою, тому їй ніхто матеріально не допомагав. За життя вона раз на рік лягала до лікарні. Зауважила, що зовсім безпорадною вона не була, лише останній тиждень до смерті [PERSON] не пересувалась. Свідок [PERSON] , будучи допитаною в судовому засіданні показала, що вона є подругою сім`ї відповідача, друже з матір`ю відповідача 30 років, позивача не бачила ніколи. Зазначила, що [PERSON] в 2016 році народила дитину, яку виховує одна. Після пологів [PERSON] неодноразово просила її побути з дитиною, оскільки сама їздила допомагати своїй бабусі [PERSON] . Вона особисто бачила як відповідач доглядала з 2010 року за [PERSON] . Знає, що відповідач возила [PERSON] їжу, прибирала у неї, купала її, возила до лікарні. Зауважила, що її чоловік возив відповідача до [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно договору купівлі-продажу від 15.06.2006 року, витягу з державного реєстру правочинів №2508363 від 15.06.2006 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11035574 від 23.06.2006 року, [PERSON] , на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.8-10). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй за життя вказаної вище квартири (т.1 а.с.13,14). З матеріалів спадкової справи, засвідчені копії якої були витребувані судом та долучені до матеріалів цієї справи, убачається, що позивач [PERSON] є двоюрідним братом спадкодавця, [PERSON] , а позивач [PERSON] є її двоюрідним племінником (т.1 а.с.15, 124-127). Відтак, позивачі є спадкоємцями п`ятої черги за законом після померлої [PERSON] у порядку ч. 1 ст. 1265 ЦК України. Відповідач, [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] , який є рідним сином померлої [PERSON] (т.1 .с.120, 148). [PERSON] помер [INFO] (т.1 а.с.119). Відтак, відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON] у порядку ч. 1 ст. 1266 ЦК України, тобто у порядку права представлення. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лігути Л.В. зі заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , однак отримали відмову, так як із такою самою заявою до неї звернулась відповідач [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги за законом після померлої [PERSON] (т.1 а.с.16-18, 123, 126, 148). Отже, розглядаючи позовні вимоги про усунення [PERSON] від спадщини у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] , які відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] , суд зазначає наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про практику у справах про спадкування» при вирішенні питання про усунення особи від права на спадкування слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Таким чином, тлумачення ч. 5 ст. 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Отже, усунення від права на спадкування можливо при наявності декілька обов`язкових критеріїв: 1) ухилення від надання допомоги - розуміння спадкоємцем свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку; 2) безпорадність стану спадкодавця через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, тобто знаходження спадкодавця у такому стані, коли він не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Зазначене також узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.06.2020 року по справі №643/9793/16-ц. Разом з тим, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року по справі №337/6000/15-ц (провадження №61-1302св18) та від 04.07.2018 року по справі №404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) також зроблено висновок, що «ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій». Отже, за наявності зазначених підстав суд усуває спадкоємця від спадкування, але для цього потрібно надати усі можливі докази. Необхідно також доводити, що спадкодавець [PERSON] потребувала допомоги саме від відповідача [PERSON] при можливості інших спадкодавців надати допомогу. Так, у даному випадку суд приходить до висновку про недоведеність у судовому засіданні з боку сторони позивачів наявності вищевикладених критеріїв необхідних для можливості усунення відповідача від спадкування. Зокрема, як убачається з матеріалів справи та показань свідків, позивачами не доведено, що відповідач умисно ухилялась від надання допомоги [PERSON] за життя останньої, що дана допомога саме від відповідача була необхідною для [PERSON] , враховуючи те, що вона постійно отримувала допомогу від соціального працівника та періодично зі сторони позивачів та своїх подруг, позивачем також не мотивовано якого саме виду допомоги потребувала спадкодавець від відповідача та що саме даний вид допомоги умисно не надавала відповідач. Натомість суд зауважує, що всі свідки, які були допитані в судовому засіданні, окрім дружини позивача, показали, що стверджувати про ігнорування відповідачем [PERSON] вони не можуть, що відповідач спілкувалась із [PERSON] за життя останньої, відвідувала її та періодично надавала їй допомогу, що виключає обставини наявності умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою відповідача, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у цій частині. Щодо вимог про зміну порядку спадкування позивачем [PERSON] після смерті [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Отже, зміна черговості одержання права на спадкування у судовому порядку можлива за наявності таких обставин: спадкодавцю надавалась матеріальна або інша допомога з боку спадкоємця; така допомога надавалась протягом тривалого часу; безпорадний стан самого спадкодавця; фізична особа відноситься до кола спадкоємців за законом. Крім того, на переконання суду, черговість одержання права на спадкування може бути змінено лише за умови тривалого часу опікування, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно п.5.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261-1265 ЦК. Відтак, зважаючи на вищевикладене, суд вважає недоведеними у судовому засіданні обставини саме тривалого часу опікування позивачами над [PERSON] , її матеріального забезпечення ними та надання іншої допомоги під час її хвороби та перебування у безпорадному стані, тривалість перебування її у безпорадному стані. Окрім того, позивачами також не доведено та не вбачається із показань свідків, в які саме періоди життя [PERSON] позивачами надавалась їй допомога, тривалість надання такої допомоги, який був обсяг та характер цієї допомоги, а відтак на думку суду у задоволенні цієї частини позовних вимог слід також відмовити. Щодо вимог про встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачем [PERSON] , про прийняття відмови позивача [PERSON] від своєї частини зазначеної спадщини на користь свого батька - позивача [PERSON] та визнання за останнім права власності на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , то ці позовні вимоги є похідними від решти позовних вимог, а відтак у їх задоволенні також слід відмовити. Отже, зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні уточненого позову. Що ж до доводів представника позивачів у судових дебатах про те, що позивач [PERSON] має обов`язкову частку у спадщині після померлої [PERSON] , то суд їх до уваги не приймає, оскільки позовних вимог з цього приводу позивачами не заявлялось.

Outcome: dismissed