Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивачі в особі представника - адвоката Сірко Л.П звернулися до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстровані позивачі, їх онука [PERSON] - третя особа та відповідач [PERSON] , який є сином позивачів. Відповідача у 2008 році було засуджено до позбавлення волі, але після звільнення 21.12.2015 року, відповідач до квартири не повернувся, повідомивши батьків телефоном про те, що поїде на заробітки, але куди саме не сказав. З 2016 року зв`язок з ним у позивачів втрачений. Позивачі зазначають, що з 2008 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, участі в утриманні квартири не приймає. Вирішити в добровільному порядку питання щодо його зняття з реєстрації не можливо, оскільки зв`язок з відповідачем відсутній. Оскільки фактичне місце проживання відповідача позивачам не відомо, тому вони просить розглядати справу за останнім відомим місцем реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 02.04.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче судове засідання, відповідачу наданий строк для надання відзиву на позов (а.с.18). Ухвалою суду від 21.05.2019 підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до розгляду по суті (а.с.28). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання сторони не з`явивлись. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі, за участі представника - адвоката Сірко Л.П., позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.48,49). Представник позивачів - адвокат Сірко Л.П. також надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.50). Третя особа [PERSON] надала письмову заяву, про розгляд справи без її участі, проти задоволення вимог позивачів не заперечує (а.с.51). Від третьої особи - Сектору реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області також надійшло письмове клопотання про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.47). Відповідач [PERSON] не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи та відзиву на позов до суду не надав, до суду повернулися поштові конверти з відповідною відміткою пошти про невручення через відсутність адреса (а.с.37,46). Згідно Довідки з Сектора реєстрації, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.01.2008 року (а.с.17). Отже, останнім відомим місцем реєстрації відповідача [PERSON] є: [ADDRESS] . Відповідно до ч.9 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Таким чином, суд вважає за можливе, в порядку ч.9 ст.28 ЦПК України, розглянути справу за останнім відомим місцем проживання відповідача у м . Енергодар . У зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача невідоме, [PERSON] сповіщався про час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.24,32,42). В порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128 ЦПК України, відповідач [PERSON] повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив на позов, та наявність згоди сторони позивача щодо розгляду справи у заочному порядку, тому суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, через неявку в судове засідання всіх учасників справи. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У судовому засіданні судом встановлено, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] (а.с.7) та відповідним витягом (а.с.8-9). Згідно довідки №814/01-23-17 від 25.03.2019 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (позивачі по справі), [PERSON] (третя особа) та [PERSON] (відповідач) (а.с.10). Відповідно до акту про фактичне непроживання, відповідач по справі [PERSON] не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2008 року (а.с.11). Відповідно до ст. 30, ст. 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319, ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що [PERSON] хоча і є сином позивачів, проте не є власником спірної квартири, не несе обов`язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, квартирою не користується, за місцем реєстрації не з`являється протягом тривалого часу, але залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє позивачам перешкоди у користуванні належної їм квартири та порушує їхні права власника, що має істотне значення. Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивачів окрім судового, немає. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім`ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормами ЖК УРСР та ЦК (статтями 71,72,156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК). Дослідивши матеріали справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги обґрунтовані, оскільки підтверджуються наданими доказами, та підлягають задоволенню.

Outcome: approved