Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивачка 21.04.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради, за яким просила позбавити відповідачку батьківських прав щодо її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]; призначити її - [PERSON] піклувальником неповнолітнього [PERSON]; стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісяця. В обґрунтування позову [PERSON] відзначила, що певний час в її родині мешкає неповнолітній [PERSON], [INFO], який є її біологічним родичем - онукою її рідного брата. Мати дитини - [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], але фактично за адресою реєстрації вже певний час не мешкає, вихованням та утриманням своєї дитини не займається. Життям та здоров'ям неповнолітнього сина відповідачка не цікавиться, матеріального його не підтримує. Батько дитини - [PERSON] помер [INFO] (актовий запис про смерть від 23.03.2010 року №4, зроблений виконкомом Красноставської сільської ради Снятинського району Івано-франківської області). Вона, [PERSON], є родичкою неповнолітнього [PERSON], проживає разом з дитиною за адресою [ADDRESS], повністю займається його вихованням та утриманням. Зазначила, що матеріально та житлом забезпечена, за місцем роботи характеризується позитивно та обмежень за станом здоров'я щодо призначення її піклувальником не має. З огляду на вищевикладене, просила задовольнити позов. У судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Додатково пояснила, що [PERSON] є сином її племінника - [PERSON]. Відповідачка покинула свого сину приблизно у 2011 році та [PERSON] спочатку проживав разом з його бабусею [PERSON], яка померла у 2013 році. З того часу неповнолітній [PERSON] мешкає разом з нею, відвідує школу №39. Вказала, що у них добрі та довірливі стосунки. Де на теперішній час його мати позивачці не відомо, до того вона зловживала алкоголем та бомжевала. У неповнолітнього [PERSON] є також старша сестра (29 років), яка на теперішній час виїхала до Греції, позивачка підтримує з нею спілкування та однак сестра вихованням брата не хоче займатись. Зазначила, що проживає разом зі своєю матір'ю - [PERSON]. проте остання не заперечує щодо оформлення піклування на неповнолітнього [PERSON] на позивачку. Пояснила, що повністю забезпечую та утримує неповнолітнього [PERSON] та просила винести рішення, яким ухвали позов у повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради - Кіташевський А.А. (діє на підставі довіреності від 11.01.2016 р. №113) у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував, вважає за можливе їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні відсутня, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. Представник третьої особи органу опіки та піклування ПРА ОМР до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. При цьому, суду було надано їх висновок за розглядом вказаного питання. З огляду на викладене, врахувавши думку учасників судового розгляду справи, суд ухвалив завершувати розгляд справи по суті за відсутності відповідача та представника третьої особи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи та встановлених у судовому засіданні обставин. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], про що відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси зроблено актовий запис 229 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Згідно даного свідоцтва, батьком дитини записано - [PERSON], матір'ю дитини - [PERSON]. З пояснень позивачки встановлено, що [PERSON] був сином її племінника та онуком її рідної сестри [PERSON], тобто для неї він був внучатим племінником. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись в суд з позовом, позивач стверджує, що перебуває у родинних відносинах із відповідачем та опікуються неповнолітньою дитиною [PERSON], оскільки остання не виконує батьківські обов'язки відносно народженої нею [INFO] дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР №01-11/948 від 16.08.2016 року встановлено, що відповідно до наказу служби у справах дітей ОМР від 24.07.2015 року №69 неповнолітній [PERSON], [INFO], перебуває на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. Дитина зареєстрований за адресою [ADDRESS] (довідка з місця проживання про склад родини та реєстрацію від 02.06.2016 року №5063), проте проживає разом з позивачкою [PERSON] за адресою [ADDRESS]). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Красноставської сільської ради Снятинського району Івано-Франковської області (а.с.15), батько дитини - [PERSON] помер [INFO] у віці 51 років, про що в книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис за №4. Мати дитини - [PERSON], [INFO], життям та здоров'ям неповнолітнього не цікавиться, за адресою реєстрації не проживає, з 2011 року покинула дитину і її вихованням та утриманням своєї дитини не займається. Відповідно до довідки про звільнення серії ОДС №08704, громадянка [PERSON] була засуджена 21.09.2011 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.1, ч.2 ст. 185 КК України до п'яти місяців арешту. Згідно довідок, наданих ГУ МВС України в Одеській області від 27.07.2015 року №34/1014 та від 28.07.2015 року №31/6-425, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], проте місце перебування (проживання) її невідомо. Також, за результатами бесіди з дитиною службою у справах дітей ОМР встановлено, що неповнолітній [PERSON] не заперечує проти позбавлення батьківських прав матері та встановлення над ним піклування [PERSON], з якою у них склались добрі та довірливі стосунки. У зв'язку з вищевикладеним, орган опіки та піклування ПРА ОМР вважає доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки №67 від 21.04.2016 року, наданої Одеською загальноосвітньою школою №39 І-ІІІ ступенів, підтверджено навчання у навчальному закладі [PERSON]. Характеристика Одеської загальноосвітньої школи №39 І-ІІІ ступенів підтверджує, що [PERSON] навчається з 1го класу (з 01.09.2008 року) в Одеській ЗОШ №39. Зарекомендував себе як здібний, організований учень. З першого класу вихованням дитини займалась бабуся з боку батька - [PERSON]. Після смерті у 2013 році бабусі [PERSON] мешкає з бабусею - [PERSON] та дідусем [PERSON], постійно відвідують батьківські збори. Мати вихованням дитини не займається, в школі жодного разу не з'являлась, навчанням сина не цікавилась (а.с. 28, 49). Незацікавленість [PERSON] у вихованні дитини підтверджується заявою мешканців будинку [ADDRESS], підписи яких засвідчені начальником ділянки №5 КП «ЖКС «Порто-франківський». Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] у відношенні її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], оскільки остання не виконує своїх батьківських обов'язків та свідомо відмовилась від такого права. Відповідно до правил ст. 167 СК України, якою встановлено порядок влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, брати та сестри, інші родичі. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ст.. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР №01-11/948 від 16.08.2016 року встановлено, що всі питання щодо виховання та утримання неповнолітньої дитини вирішуються [PERSON]. При цьому підтверджено, що [PERSON] працює в Одеському обласному базовому медичному училищі на потязі 20 років на посаді зав.господарством навчального корпусу №1, має постійний дохід та матеріально забезпечена (довідка про доходи від 27.04.2016 року №199 (а.с.48). Відповідно до висновку по стан здоров'я позивачки, заперечень проти оформлення піклування не має (довідка від 01.07.2016 року). відповідно до довідки від 30.06.2016 року №63 КУ «Міський психіатричний диспансер» та довідки від 09.06.2016 року №001034 КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я», [PERSON] на обліках не значиться. Згідно із довідкою серії ЦАП №0152881, наданою Департаментом інформаційних технологій МВС України, [PERSON] на території України станом на 08.06.2016 року до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. На базі Одеського обласного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді пройшла курс підготовки кандидатів в опікуни, піклувальники та отримала відповідні рекомендації, за результатами яких поставлена на відповідний облік служби у справах дітей ОМР (а.с.5-6). Мати позивачки - [PERSON] не заперечує про призначення її доньки бути піклувальником для неповнолітнього [PERSON], що підтверджується її заявою (а.с.12). Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов квартири [ADDRESS] (а.с.15), умови для проживання та навчання дитини створено. З урахуванням вищевикладеного органом опіки та піклування ПРА ОМР було вирішено про доцільність призначення [PERSON] піклувальником над неповнолітнім [PERSON], [INFO]. Таким чином судом встановлено, що матеріальним утриманням, вихованням та розвитком своїх неповнолітньою дитиною займається виключно позивачка, оскільки відповідачка добровільно не виконує свої батьківські обов'язки по утриманню сина. Суду надано достатньо доказів того, що дитина позбавлена батьківського піклування: батько помер, мати відмовилась від своїх батьківських обов'язків. Позивачка [PERSON] здійснює догляд та займаються вихованням неповнолітнього. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо призначення піклувальником [PERSON] Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає про таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно зі ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Враховуючи те, що відповідач зобов'язана утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації його життя, а також передбачені законом обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісяця. При цьому, суд враховує, що відповідач фізично здорова, працездатна, може працювати та сплачувати аліменти на його утримання. Згідно зі ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved