Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON]. про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрований відповідач, який з квітня 2013 року фактично не проживає без поважних причин. Вони сплачують всі витрати, пов'язані з утриманням квартири. Просить суд усунути перешкоди в користуванні й володінні житловим будинком та визнати відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.02.2017 року відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно з пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд даної справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині у якій вони не встановлюють нових обов'язків, скасовують чи звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог та не заперечували проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Відповідно положень ст. 280-282 ЦПК України, зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором міни, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Леоновою В.П., зареєстрованого в реєстрі за №1453, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 20.08.2007 року. Згідно довідки, виданої ОСББ «Добробут сім,ї» від 03.11.2017 року, та довідки, виданої Відділом реєстрації місця проживання Селидівської міської ради від 08.12.2017року №08-13/535 [PERSON], 1986 року народження, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту від 03.11.2017 р., складеному головою ОСББ «Добробут сім,ї» в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] перевіркою встановлено, що за адресою [ADDRESS], [PERSON] не проживає з квітня 2015 року. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім,ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім,ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачів, щодо визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин понад один рік відсутній за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved