Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання порядку користування земельною ділянкою, який обґрунтовується тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 276, 7 кв. м., розташований за адресою: [ADDRESS] До вказаного будинку прилягає земельна ділянка загальною площею 0, 1825 га, яка використовується відповідачами фактично, але без оформлення права користування або приватної власності. Також вказує, що вона як власник житлового будинку має переважне право на безоплатну передачу вищевказаної земельної ділянки із земель комунальної власності для його обслуговування та будівництва господарських будівель і споруд. За таких обставин позивачка звернулась до суду за захистом свого майнового права та просить визнати порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] та визначити за нею межі користування цією земельною ділянкою відповідно до чинного законодавства України. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та вказав, що земельна ділянка [ADDRESS] виділялась згідно встановленому у 1957 році порядку, для співвласників 4-квартирного будинку - військовослужбовців жолкомісіями військових частин. У зв'язку з передачею військового містечка міським службам в 1964 році був виготовлений технічний паспорт будинку [ADDRESS] з присадибними ділянками квартиронаймачів. [PERSON] ніколи не користувалась вищевказаною земельною ділянкою та не доглядала за нею. В 2011 році позивачка самовільно, без погодження з сусідами та відповідними службами здійснила реконструкцію квартири, збільшивши її площу з 62, 0 кв. м. до 276, 7 кв. м. Однак протягом останніх 5-6 років позивачка не проживала за вказаною адресою. Крім того, позивачка фактично погодилась з розподілом земельної ділянки, закріпленої у схемі геодезичного розподілу земельних ділянок і заяві сусідів-землекористувачів від 27 червня 2008 року, підписаної, у тому числі, членом сім'ї [PERSON] - [PERSON] [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні також заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON], підтримавши заперечення їх представника. [PERSON] як відповідач та як представник [PERSON], [PERSON] позов [PERSON] не визнав, заперечував проти задоволення її позовних вимог, та зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2010 року відповідачам були виділені частки у натурі із загального домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та закріплені земельні ділянки на підставі угоди про порядок користування земельною ділянкою для обслуговування зазначених в рішенні домоволодінь. Крім цього, вказану угоду підписами засвідчили усі сторони, в тому числі представник позивачки [PERSON] Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року встановлені обставини на підставі нотаріально завіреної заяви про порядок встановлення користування земельною ділянкою та схему розподілу земельної ділянки сторонами по справі, які є співвласниками багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] який знаходиться на земельній ділянці розміром 0, 1825 га. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні також позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 19 вересня 2011 року серії САЕ №537805 [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 276, 7 кв. м. (а. с. 4). Відповідачі є власниками житла в багатоквартирному житловому будинку з надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 0, 1825 га за адресою: [ADDRESS] що підтверджується розпорядженням №206 Виконавчого комітету Київської районної ради та викопіровкою з плану будівничого кварталу, а також технічним паспортом від 04 лютого 2011 року (а. с. 105, 106, 125). Згідно заяви від 27 червня 2008 року серії ВКО №685032, та відповідного плану розподілу (а. с. 6, 97, 99) встановлений наступний порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0, 1825 га за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] - 0, 0468 га; [PERSON], [PERSON], [PERSON] - 0, 0422 га; [PERSON] - 0, 0468 га; [PERSON] - 0, 0467 га. Вказану угоду підписами засвідчили усі сторони, в тому числі представник позивачки [PERSON] - її зять [PERSON] Таким чином, між співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею 0, 1825 га склався порядок користування земельною ділянкою, який був визначений схемою розподілу та спільною заявою всіх співкористувачів цієї ділянки, нотаріально засвідченою 27 червня 2008 року за реєстраційним № 9916 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Також встановлено, що землекористування вищевказаної земельної ділянки відповідачкою [PERSON] розпочалось ще в 1957 році, з моменту отримання квартири [ADDRESS], що вказано в розпорядженні №206 Виконавчого комітету Київської районної ради (а. с. 105). Ст. 119 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. За ч. 7 ст. 118 ЗК України Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. [PERSON] не користувалась даною земельною ділянкою та не доглядала за нею, а також не проживала в квартирі [ADDRESS] за вищевказаною адресою протягом багатьох років. Даний факт підтверджуються, зокрема, відповідними заявами сусідів [PERSON] та [PERSON] від 18 вересня 2013 року (а. с. 108-109), а також висновком Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 15 вересня 2013 року (а. с. 107). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2010 року відповідачам були виділені частки у натурі із загального домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та закріплені земельні ділянки на підставі угоди про порядок користування земельною ділянкою для обслуговування зазначених в рішенні домоволодінь (а. с. 121). В 2011 році [PERSON] самовільно, без погодження з сусідами та відповідними службами здійснила реконструкцію квартири [ADDRESS] збільшивши її площу з 62, 0 кв. м. до 276, 7 кв. м., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19 вересня 2011 року серії САЕ №537805 (а. с. 4) та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок виданого КП «ОМБТІ та РОН» 16 березня 2011 року. Факт того, що позивачка здійснила самовільно вищевказану реконструкцію підтверджується також відповідними листами Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області №01/11-4290, № 01/12-4291, №05/1-4293 від 18 липня 2012 року, з яких вбачається, що Інспекцією не надавалось дозволу на початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири [ADDRESS] по пров. Компасному в м. Одесі (а. с. 111-113). Тому, в подальшому відповідачі звернулись до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про визнання недійсними вищевказаного свідоцтва про право власності, технічного паспорту та інших документів, що підтверджують незаконне здійснення [PERSON] реконструкцію власної квартири. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року (а. с. 40), що набрало чинності, визнані протиправними дії КП «ОМБТІ та РОН» щодо внесення запису в технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 16 березня 2011 року в графу експіляції земельної ділянки даних, згідно яких у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться 1260 кв. м., з яких: забудовано - 144 кв. м., двір - 1116 кв. м. До того ж, обставини, встановлені у даному рішенні, базуються також на підставі нотаріально завіреної заяви про порядок встановлення користування земельною ділянкою та схему розподілу земельної ділянки сторонами по справі, які є співвласниками багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] який знаходиться на земельній ділянці розміром 0, 1825 га. Крім того, добросовісне користування відповідачами вищевказаної земельної ділянки підтверджується наступним. З заяв сусідів [PERSON] та [PERSON] від 18 вересня 2013 року також вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно користуються ділянкою площею 0, 0468 га за адресою: [ADDRESS] (а. с. 132, 136). 18 липня 2011 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до Одеської міської ради з заявою про передачу їм безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 0, 0468 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради на вищевказану заяву та згідно ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України був зроблений висновок (попередній) про можливість передачі в спільну сумісну власність земельних ділянок та виділення сервітутів та обмежень від 05 січня 2012 року №14пр-П/01-15/3302 (а. с. 144), а також розроблений відповідний проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність (а. с. 146). У даному випадку, враховуючи вищевикладене, суд вважає користування відповідачами спірними земельними ділянками правомірним та добросовісним, а тому вважає необґрунтованими вимоги [PERSON] щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] та визначення лише за нею межі користування такою земельною ділянкою. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 04 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» суди вирішують спори, пов'язані з правом приватної власності на жилі будинки, залежно від заявлених вимог: про виділ частки з будинку (поділ будинку); або про визначення порядку користування жилим будинком. Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed