Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовом про [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері [PERSON], яка померла 17.12.2009 року. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 05.01.1998 року в результаті приватизації квартири [ADDRESS] з майна державного житлового фонду, власниками на праві спільної сумісної власності зазначеної квартири стали [PERSON], її чоловік [PERSON], їх донька [PERSON] та їх онука [PERSON] Вказують, що 29.01.2007 року [PERSON] та [PERSON] М склали заповіт подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], на належну їм (подружжю) на праві спільної сумісної власності частину квартири [ADDRESS], яку заповіли [PERSON]. 17.12.2009 року [PERSON] померла, однак спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Разом з тим, 17.02.2010 року за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] в порядку ст. 1243 ЦК України накладено заборону на відчуження квартири. В подальшому, 21.09.2010 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], за яким належну йому частку у квартирі [ADDRESS] заповів своїй дочці [PERSON] Зазначають, що 03.11.2014 року [PERSON] помер і після його смерті до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулися [PERSON] та [PERSON] Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на зазначене нерухоме майно, однак рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23.02.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2016 року, позов [PERSON] задоволено та визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 частин квартири [ADDRESS], а за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування обов'язкової частки на 1/12 частин цієї квартири. При цьому, заповіт подружжя [PERSON] та [PERSON] М від 29.01.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], рішенням суду встановлено його нікчемність. Вказують, що після визнання заповіту подружжя від 29.01.2007 року нікчемним, право на спадкування отримують особи, які мають таке право за законом, в тому числі особа спадкоємця, яка за цим заповітом була позбавлений права на спадкування і спадкоємцями померлої [PERSON] станом на момент відкриття спадщини (17.12.2009 року ) були: її чоловік [PERSON] та її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому, [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України без подання заяви про прийняття спадщини. Ця частка становила ? від спадкового майна, яка в подальшому увійшла до спадкового майна самого [PERSON] та була прийнята [PERSON] Частка від спадкового майна [PERSON] в розмірі ?, що залишилася, мала б розподілятися між іншими спадкоємцями за законом. Проте, з об'єктивних причин пов'язаних з існуванням спільного заповіту подружжя та дією приписів ст. 1243 ЦК України, вони не могли звернутися із заявою про прийняття спадщини в строк передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Вважають причини пропуску строку звернення в нотаріальну контору поважними, у звязку з чим просять визначити додатковий строк на для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті [PERSON] терміном на три місяці. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча про час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається із рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 23.02.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2016 року, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 частин квартири [ADDRESS], а за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування обов'язкової частки на 1/12 частин цієї квартири (а.с. 6-14). Судом встановлено, що позивачі не звернулися про прийняття спадщини протягом шести місяців, оскільки після смерті спадкодавця [PERSON] не могли вчасно це зробити, так як обєктивно та із незалежних від них причин рішенням суду встановлено нікчемність правочину заповіт подружжя , у відповідності до якого мали б вчинятися в подальшій послідовності дії по прийняттю чи відмови від спадщини після смерті одного з подружжя. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачам слід визначити додатковий строк для подання ними заяви про прийняття спадщини терміном 1 місяць, оскільки вони пропустили його з поважних причин, а тому вважає, що визначеного часу їм буде достатньо для подання такої заяви.

Outcome: partial