Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] , 23.07.2021 звернулась до суду із позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Одеської товарної біржи, та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 21 жовтня 2001 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON] оформлений у Котовському представництві Одеської товарної біржі 21.10.2001, реєстраційний номер 416-К; визнати за нею, [PERSON] , право приватної власності на житловий будинок, який знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та складається згідно технічного паспорту з: житлового будинку літ. «А», «А1» загальною площею 61,3 кв. м, житловою площею 35 кв. м., навісу літ.а3, ганку літ.а4, літньої кухні літ. «Б», ганку літ. «б», сараю літ. «В», гаражу літ «Г», вбиральні літ. «Д», огорожі №2,4-7, вимощення-І,ІІ. Свої вимоги мотивувала тим, що 21 жовтня 2001 року між позивачкою, з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони була досягнута домовленість та здійснена купівля-продаж житлового будинку, що належить продавцю на праві власності та розташований за адресою: [ADDRESS] загальною площею 61,3 кв.м., житловою площею 35 кв.м. та господарськими будівлями. Договір був посвідчений у Котовському представництві Одеської товарної біржі 21.10.2001, реєстраційний номер 416-К. Нотаріально даний договір не посвідчувався. Цивільні правовідносини між ними виникли до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, а саме договір купівлі-продажу було укладено 21.10.2001, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963. Як вказано в договорі купівлі-продажу, затвердженого на товарній біржі позивачка, як покупець оплатила вартість будинку, а [PERSON] , як продавець отримала заявлену нею суму, передала позивачці у власність житловий будинок з господарськими будівлями. Даний договір був представлений для державної реєстрації Котовському МБТІ та був зареєстрований 30.10.2001 за №3050, кн.27 стор.147, інвентаризаційна справа №1130. Вказала, що вона 20 років володіє своєю власністю, але вона не визнається іншими особами, не маю можливості оформити земельну ділянку, що обслуговує житловий будинок, не має можливості розпоряджатися ним, продати, обміняти або передати в оренду, відсутнє нотаріальне посвідчення договору. Нотаріуси категорично відмовляються від посвідчення вказаного договору у зв`язку з його укладенням майже 20 років тому. Тому, вважає, що передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного житлового будинку в судовому порядку немає. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася. Надала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася. Надала заяву, згідно якої позовні вимоги визнала повністю, справу просила розглянути у її відсутності. Представник Одеська товарна біржа у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 жовтня 2001 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, було укладено на Українській товарній біржі договір №416-К купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно п.5 договору, будинок продано за 14000,00 грн., які отримані продавцем до підписання цього договору та новим власником нерухомого майна є [PERSON] . Угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Спірні правовідносини між сторонами виникли 23 серпня 2000 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. За загальним правилом, визначеним у статтях 47,227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Згідно із статтею 47 ЦК УРСР (який був чинним на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно встановлених фактичних обставин [PERSON] , передала позивачу нерухоме майно, а саме будинок за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , сплатив гроші за придбане домоволодіння. Даний договір зареєстровано в Котовському міжміському бюро технічної інвентаризації 21 жовтня 2001 року. За договором сторони виконали свої зобов`язання в повному обсязі, угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР. Законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу домоволодіння дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок під час розгляду подібного спору Верховний Суд зробив у постанові від 12 вересня 2018 року в справі № 522/50/16-ц. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомості від 21 жовтня 2001 року, оформленого на Українській товарній біржі, дійсним. Згідно вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Outcome: approved