Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивачка 28.03.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідачки про стягнення боргу за договором позики у розмірі 14318 грн., з яких 13725 грн. основний борг, 150 грн. інфляційні, 443 грн. три проценти річних від суми боргу, витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. та 3000 грн. витрат понесених у звязку із розглядом справи. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що 20.05.2017 р. між нею та відповідачкою укладено договір позики, що посвідчується письмовою розпискою, згідно якої вона позичила відповідачці 500 доларів США та 600 грн. терміном на сім місяців, тобто до 20.05.2017 р., а відповідачка зобовязалася повернути вказану суму боргу. Однак, у зазначений строк і до цього часу відповідачка не повернула їй борг. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до проведеного розрахунку розмір індексу інфляції за період з 01.12.2017 р. по 01.02.2018 р. від суми боргу становить 150 грн., розмір трьох процентів річних за період з 20.12.2017 р. по 23.03.2018 р. становить 443 грн. Позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, у поданій суду заяві представник позивачки просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, повторно не зявилася у судове засідання, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, у звязку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 20 травня 2017 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого відповідачка позичила у позивачки 500 доларів США та 600 грн. терміном на сім місяців, тобто до 20.05.2017 р., що підтверджується оригіналом письмової розписки відповідачки. У зазначений строк і до цього часу відповідачка не повернула позивачці борг. У відповідності з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, з урахуванням правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13, що згідно з вимогою ч.1 ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до якої за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення боргу. Відповідно до вимог ч.1 ст.1050 ЦК України позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від суми простроченого грошового зобовязання. Згідно курсу НБУ станом на час подання позову (1 долар США дорівнює 2625.3649 грн.) заборгованість відповідачки перед позивачкою становить 13125 грн. + 600 грн., всього 13725 грн. З урахуванням індексів інфляції, починаючи з 01.12.2017 р. до 01.02.2018 р. включно, сума інфляційних втрат становить 150 грн. Сума 3 % річних за період з 20.12.2017 р. по 23.03.2018 р. становить 443 грн. Таким чином, з відповідачки слід стягнути у користь позивачки 13725 грн. основного боргу, 150 грн. інфляційних втрат та 443 грн. 3 % річних, а всього 14318 грн., а також понесені останньою судові витрати у розмірі 704,80 грн. за сплату судового збору. Що стосується позовної вимоги про стягнення 3000 грн. витрат, понесених у звязку із розглядом справи, то вона до задоволення не підлягає, оскільки стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження таких витрат. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial