Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивачі звернулися до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.11.2007, вони є власниками квартири [ADDRESS] . Як зазначено позивачами в позовній заяві, відповідач та її двоє дітей зареєстровані в належній позивачам квартирі, однак з 07.01.2018 за даною адресою не проживають. Відповідач є бувшою дружиною позивача [PERSON] , шлюб між ними розірвано 10.12.2018 Відповідач на даний час проживає за іншою адресою, не приймає участі у ведені спільного домашнього господарства, не приймає участі в оплаті комунальних платежів необхідних для утримання будинку. В добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач відмовляється. Позивачі вважають, що факт реєстрації відповідача в їхньому помешканні є перешкодою в реалізації ними прав власників квартири, оскільки через реєстрацію відповідача в квартирі вони не можуть здійснити своє право на оформлення житлової субсидії, а тому з відповідним позовом звернулися до суду. Просять суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, де просили розглянути справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти заочного розгляду та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася без поважних причин, хоча повістка надсилалася за адресою місця її реєстрації та повернулася до суду з поштовою відміткою про те, що адресат не проживає, а також за місцем її проживання, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Оскільки на підставі ст.130,131 ЦПК України відповідач вважається повідомленою, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: позивачі є власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.11.2007, посвідченим виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.08.2008 (а.с.7,8). Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 10.12.2018, шлюб зареєстрований 05.09.2009 між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 10.01.2019 (а.с.9). Згідно довідки голови правління ОСББ «Дністровська 16» №1 від 11.01.2019, довідки відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради №202 від 10.01.2019 та довідки виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради №02-22/569 від 14.03.2019, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 07.01.2018 за даною адресою не проживає (а.с.10,11,14). Як встановлено судом, відповідач [PERSON] зареєстрована у належній на праві спільної часткової власності позивачам [PERSON] та [PERSON] квартирі [ADDRESS] , однак з 07.01.2018 по теперішній час за місцем реєстрації не проживає, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги власників житлового приміщення щодо визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за вище вказаною адресою. На підставі ст. 72 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право користування належною на праві спільної, часткової власності позивачам квартирою [ADDRESS] . Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] сплачений ним судовий збір за подання позову до суду. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 72, 150 ЖК України, ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved