Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування від 02.01.1964, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрована в реєстрі під № 1-1 [PERSON] належить ? частина домоволодіння № 21 по вул. Бажова в м. Дніпропетровську. Згідно рішення АНД райвиконкому за №401/9 від 12.06.1981 частка [PERSON] була змінена на 38/100, однак перереєстрація права власності в КП «ДМБТІ» не провадилась. [PERSON] з 29.04.1949 перебував у шлюбі з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Приходько». 28 червня 1988 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини домоволодіння № 21 по вул. Бажова в м. Дніпропетровську. Спадкоємцем першої черги є його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки постійно проживала разом з ним. [PERSON] померла 02 грудня 1996 року. Після її смерті відкрилася спадщину у вигляді частини домоволодіння № 21 по вул.Бажова в м. Дніпропетровську. Після її смерті спадкоємцем першої черги є її діти: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] не встиг оформити свої спадкові права, оскільки помер 12.10.2005. Після його смерті спадкоємцем першої черги є його дружина [PERSON] та донька [PERSON]. [PERSON] у передбачений законом строк звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою після смерті чоловіка. Донька померлого [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого батька, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. [PERSON] помер 27 червня 1979 року. Після його смерті спадкоємцями є його син [PERSON]. На теперішній час втрачено правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме договір дарування від 02.01.1964 на ? частину домоволодіння №21 по вул. Бажова в м. Дніпропетровську, що належала померлому [PERSON] Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 27.02.2014 було відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вищезазначеного домоволодіння, після смерті [PERSON], померлого 28 червня 1988 року спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав та померла 02 грудня 1996 року, спадкоємцем якої є її син [PERSON], який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки помер 12.10.2005 року. Представнику позивача [PERSON] на її звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини також було відмовлено. На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивачі просять визнати, що на момент смерті [PERSON], померлого 28.07.1988, його відповідно до договору дарування від 02.01.1964 року, посвідченого Четвертою державною нотаріальною конторою м.Дніпропетровська за реєстрованим № 1-1, на праві власності належала ? (38/100) частин домоволодіння №21 по вул. Бажова в м. Дніпропетровську, яка складалася з квартири №3 в житлового будинку А-1, загальною площею 53,3 кв.м. та житловою площею 50,3 кв.м., а також надвірних будівель, які складаються з сараїв Б,Г, вбиральні Е.; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після померлого 28 червня 1988 року [PERSON] Кузьміча у вигляді ? (38/100) частин домоволодіння №21 по вулиці Бажова в м. Дніпропетровську, яке складається з квартири №3 в житловому будинку літ.А-1 домоволодіння №21 по вулиці Бажова в м.Дніпропетровську, загальною площею 53,3 кв.м. та житловою 50,3 кв.м., а також надвірних будівель, які складались з сараїв Б,Г та вбиральні Е; визнати право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] та [PERSON] на 19/200 частин, за кожною, домоволодіння №21 по вулиці Бажова в м. Дніпропетровську, яке складається з квартири №3 в житловому будинку літ.А-1 домоволодіння №21 по вулиці Бажова в м. Дніпропетровську, загальною площею 53,3 кв.м. та житловою 50,3 кв.м., а також надвірних будівель, які складаються з сараїв Б,Г та вбиральні Е, після [PERSON], померлого 28.07.1988спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, яка померла 02 грудня 1996 року, спадкоємцем якої був її син [PERSON], який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, та 12 жовтня 2005 року помер. Відповідач за первісним позовом [PERSON] частково погодившись із позовом, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд встановити факт прийняття ним спадщини після померлого 28 червня 1988 року діда, [PERSON] по праву представництва після померлого 27 червня 1979 року батька [PERSON]; визнати за ним право власності на 38/200 частин будинковолодіння №21 по вулиці Бажова в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом по праву представництва після померлого 28 червня 1988 року [PERSON], і на 38/400 (або 19/200) частини цього будинку в порядку спадкування за законом після померлої 02 грудня 1996 року бабусі [PERSON], а усього на 57/200 частин будинковолодіння №21 по вулиці Бажова в м.Дніпропетровську. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. Проти зустрічного позову заперечував. [PERSON] та його представник в судовому засіданні підтримали свої зустрічні вимоги. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти основного позову заперечувала в повному обсязі, не вбачала підстав для його задоволення, зустрічний позов просила задовольнити. Інші сторони до судового засідання не зявились, про дату та час слухання справи повідомлені належним чином. Вислухавши всіх учасників процесу, пояснення свідка [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, враховуючи вимоги ст. 338 ч.4 ЦПК України щодо обовязковості висновків і мотивів для суду першої інстанції при новому розгляді, з яких скасовані рішення, суд вважає що позовні вимоги як за первісним позовом, так і за зустрічним, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 2 січня 1964 року, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі № 1-1, [PERSON] належала 1/2 частина домоволодіння № 21 по вул. Бажова в м. Дніпропетровську. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного виконавчого комітету Дніпропетровської області від 12 червня 1981 року № 401/9 частку [PERSON] було змінено на 38/100, однак перереєстрацію права власності не було проведено. На підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 1981 року, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі № 1-2449, 32/100 частин цього домоволодіння належить третій особі [PERSON], - матері [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 вересня 2008 року, посвідченого Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі № 3-3859, 30/100 частин зазначеного будинковолодіння належить третій особі [PERSON] [PERSON] помер 28 липня 1988 року, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 38/100 частин домоволодіння № 21 по вул. Бажова в м. Дніпропетровську. Спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] була його дружина [PERSON]. [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном у вигляді 38/100 частин домоволодіння № 21 по вул. Бажова в м. Дніпропетровську, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна у вигляді грошового вкладу. Таким чином, вимоги позивачів щодо встановлення факту прийняття спадщини є необґрунтованими, бо спадщина прийнята у встановленому законом порядку і у встановленні факту,що має юридичне значення, немає необхідності. Також, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги відповідача про встановлення факту прийняття спадщини після померлого 28 червня 1988 року діда, [PERSON] по праву представництва після померлого 27 червня 1979 року батька [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини 28 липня 1988 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. 10 ЦК УРСР здатність громадянина своїми діями набувати цивільних прав і створювати для себе цивільні обов'язки (цивільна дієздатність) виникає у повному обсязі з настанням повноліття, тобто після досягнення вісімнадцятирічного віку. Частиною 1 статті 13 ЦК УРСР передбачено, що неповнолітні віком від пятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди ща згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, який на час прийняття спадщини після смерті діда був неповнолітнім, не прийняв спадщину після смерті [PERSON] Вік спадкоємця, та навіть його постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини без вчинення дій, передбачених ст. 549 ЦК УРСР, не може свідчити про визнання його таким, що прийняв спадщину. Отримання від бабусі, [PERSON], спадкового майна у вигляді велосипеда, обручки не свідчить про фактичний вступ у володіння спадковим майном. Крім того судом врахований той факт, що [PERSON] у заяві від 15 лютого 1989 року вказувала про те, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину та передбачені ст. 529 ЦК УРСР, після смерті її чоловіка [PERSON], немає, відповідач в заяві від 19 квітня 1997 року зазначав, що приймає спадщину після смерті баби [PERSON], яка складається з ? частини житлового будинку, тобто всієї частини спадкового майна, яке перейшло до останньої в порядку спадкування після смерті [PERSON] Наведене спростовує доводи [PERSON] про визнання [PERSON] факту прийняття ним спадщини після [PERSON], а не оспорення ним успадкованої [PERSON] частини після смерті останнього, на час подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби 19 квітня 1997 року, свідчити про те, що спадщина після смерті діда [PERSON] не приймалась. [PERSON] померла 2 грудня 1996 року, після смерті останньої відкрилась спадщина у вигляді 38/100 частин спірного домоволодіння. Після її смерті спадкоємцями першої черги були: [PERSON] (син від першого шлюбу) та [PERSON], відповідач по справі, за правом представлення (його батько і син [PERSON] помер 27 червня 1979 року). [PERSON] прийняв спадщину у вигляді 38/200, однак не оформив свої спадкові права. Він помер 12 жовтня 2005 року. Відповідач [PERSON] також прийняв спадщину у вигляді 38/200 частин спірного домоволодіння шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, але 22.02.2014 року отримав постанову відмову у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, вимоги відповідача щодо визнання за ним права власності на 38/200 частин спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є обґрунтованими. Після смерті [PERSON]А спадкоємцями першої черги є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], позивачі по справі. [PERSON] у передбачений законом строк звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 27 лютого 2014 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння № 21 по вул. Бажова в м. Дніпропетровську. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проти чого не заперечувала [PERSON] Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, яка діяла на час відкриття спадщини 28 липня 1988 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивачами, кожною, прийнята спадщина після смерті [PERSON]А.у вигляді 19/200 спірного домоволодіння, тому вимоги позивачів про визнання права власності за кожною на 19/200 частин спірного домоволодіння є обґрунтованими. При цьому суд враховує, що [PERSON], який також подав заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не є спадкоємцем останнього, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження . З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 243,60 грн., а також з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожної .

Outcome: partial