Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення грошових коштів та просила стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] суму вкладу в розмірі 300 доларів США та відсотки в сумі 16,41 долар США, на користь позивача [PERSON] - суму вкладу в розмірі 3300 доларів США та відсотки в сумі 220,53 долар США. Свій позов мотивували тим, що ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» порушено зобов'язання відповідно до Договорів банківського строкового вкладу (депозит) «Стандарт» № 300937/52779/5-14 від 03.12.2014 року та № 300937/8293/5-15 від 27.01.2015 року. Крім того, діями відповідача заподіяно моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо банківського вкладу та виконання зобов'язань. 03.12.2014 року між відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та позивачем [PERSON] укладений Договір-заяву № 300937/75779/5-14 банківського строкового вкладу (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті, відповідно до якого відповідач прийняв у позивача на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 450,00 доларів США на строк з 03.12.2014 року по 03.05.2015 року. Відповідно до додаткової угоди від 04.02.2015 року Договору № 300937/75779/5-14 банківського строкового вкладу (депозит) «Стандарт» після зазначеного збільшення суми вкладу сума грошових коштів (сума вкладу) на депозитному рахунку становить 3300 доларів США 27.01.2015 року між відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та позивачем [PERSON] укладений Договір-заяву № 300937/8293/5-15 банківського строкового вкладу (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті, відповідно до якого відповідач прийняв у позивача на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 300,00 доларів США на строк з 27.01.2015 року по 27.06.2015 року. Внесення позивачами грошових коштів на депозитний рахунок, у виконання умов договору підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до умов договору, після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору, вклад повертається в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Позивачі зверталися до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із заявою за про повернення коштів із зазначених банківських рахунків в зв'язку з закінченням строку договору, однак кошти повернуті не були, тобто відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» було істотно порушено договори банківського вкладу. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню саме в розмірі залишку на рахунку. Стягнення суми вкладу в іноземній валюті відповідає Положенню про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженому постановою Правління НБУ від 03.12.2003 року №516. Також обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню є вимога про стягнення 3% річних. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Наразі банк свої зобов'язання не виконав. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання ; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на прострочення банком виконання зобов'язання, вимога щодо стягнення 3% річних є обґрунтованою. Даний висновок суду відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-140цс13. При цьому суд звертає увагу, що при вирішенні спору суд бере до уваги надані позивачем обрахунки, оскільки відповідач їх не спростував, не направивши на адресу суду жодних письмових пояснень. Щодо відшкодування моральної шкоди, то вимога в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки ні договором банківського вкладу, ні законом, який регулює правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачена така відповідальність за невиконання зобов'язання як відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судомами, зокрема, коли право на відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди, при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як зазначалося, ні договором, ні чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносин, що виникли між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди, в тому числі і Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, а не за невиконання зобов'язань за договором. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 916 гривень 48 копійок (сума визначена з врахування курсу валют на дату прийняття рішення). Враховуючи викладене,

Outcome: partial