Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути з відповідачки [PERSON] , на свою користь, матеріальну шкоду завдану під час виконання трудових обов`язків у розмірі 35946,67 грн. та судові витрати у розмірі 908,00 грн. Cвої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що 04 липня 2021 року між нею та [PERSON] укладено трудовий договір згідно якого остання зобов`язалася виконувати обов`язки фармацевта. Того ж дня, між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Позивачка зазначає, що 13 серпня 2021 року від провізора [PERSON] на її ім`я надійшло пояснення, в якому повідомлено, що при прийнятті зміни від фармацевта [PERSON] виявлено розбіжності в касі аптеки. Просить розібратися та призначити ревізію. Розпорядженням від 14 серпня 2021 року № 23-р призначено проведення позапланової інвентаризації майна та товарно-матеріальних цінностей ФОП [PERSON] аптеки «Надія» та затверджено склад комісії з проведення інвентаризації. За результатами перевірки була виявлена недостачатоварно-матеріальних цінностей на суму 35946,67 грн. Як вказує позивачка, в ході ревізії [PERSON] підтверджувала факт нестачі, давала згоду на повернення коштів. Після закінчення ревізії відмовилась підписувати інвентаризаційну відомість. 19 серпня 2021 року відповідачка написала заяву про звільнення за власним бажанням. [PERSON] наголошує на тому, що [PERSON] кошти їй не повернула, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. В свою чергу відповідачка надала відзив на позов, з позовними вимогами не погоджується та вважає їх безпідставними. У відзиві [PERSON] зазначає, що вона дійсно працювала на посаді фармацевта у ФОП [PERSON] . З 2016 року офіційно не працевлаштована, проте з деякими перервами відповідачка працювала в аптеках «Надія» по вулиці Кропоткіна, у цілодобовому аптечному пункті по провулку Капітальний, 1, та в аптеці по [ADDRESS] . З 04 липня 2021 року працевлаштована офіційно та працювала в аптеці «Надія» по [ADDRESS] та періодично в цілодобовому аптечному пункті по [ADDRESS] . У серпні 2021 року повідомила роботодавця, що має намір звільнитись у зв`язку з тим, що стало важко працювати із залученням до цілодобових змін в аптечному пункті. До того ж, як зазначила відповідачка, у неї двоє дітей, яких вона виховує самостійно. З цього приводу між [PERSON] та [PERSON] виник конфлікт, та останній навіть не виплатили заробітну плату за період з 04 липня по 19 серпня 2021 року. Погоджується з тим, що 07 серпня 2021 року, мав місце факт нестачі коштів у розмірі 400,00 грн., в касі аптеки по [ADDRESS] , пояснивши тим, що помилилася та виплатила зайву решту покупцю. Проте, 10 серпня 2021 року внесла власні кошти в касу аптеки. Пояснювальну записку на ім`я роботодавця надала 13 серпня 2021 року. Звертає увагу на те, що пояснювальні записки надані працівниками [PERSON] та [PERSON] не містять чітких фактів щодо дат та сум нестач в касі. Також, вказує що з часу відкриття аптеки по [ADDRESS] минув один рік, інвентаризація проводилась лише в серпні 2021 року. За цей час в аптеці працювали вона, [PERSON] та сама позивачка. Окрім того, позивачкою в аптеці облаштовано косметологічний кабінет до якого клієнти проходять через прикасову зону і зону розміщення товару. Відповідачка зазначає, що [PERSON] , як власник аптеки, неодноразово брала товар і не сплачувала за нього через касу. У відзиві вказує, що підпис на наказі про проведення інвентаризації взагалі не ставила, на наданій до суду копії не її підпис. Інвентаризація в серпні 2021 року здійснювалась по залишкам товару - перевірявся фактично наявний в аптеці товар порівняно з даними програми «Парацельс». В перший день після підрахунку товару виявлено нестачу близько 36000,00 грн. Проте, при перевірці даних в програмі «Парацельс» виявлені факти задвоєння деяких накладних, внесення в програму товару, який за кількістю не збігається з даними наявних накладних. Після цього, як стверджує відповідачка сума нестачі знизилась до 11000,00 грн. Таким чином, відповідачка не згодна з сумою нестачі, вважає позов не обґрунтованим та просить відмовити у задоволенні. Позивач, як і відповідач, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в порядку спрощеного провадження, у судове засідання не з`явились. При цьому, сторонами подані до суду заяви, де вони просять розгляд справи здійснювати за їх відсутності, одночасно [PERSON] підтримує позовні вимоги, [PERSON] позовні вимоги не визнає, у задоволенні позову просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно наказу №53 від 03 липня 2021 року, виданого ФОП [PERSON] , відповідачка [PERSON] з 04 липня 2021 року прийнята на роботу на посаду фармацевта (а.с. 9). 04 липня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір, згідно якого остання зобов`язалася виконувати обов`язки фармацевта (а.с. 10). Згідно з п. 2.1 вказаного трудового договору, працівник несе повну матеріальну відповідальність за товари та майномнадані у розпорядження,згідно з договором про матеріальну відповідальність № 4/07-1 АП від 04.07.2021 року. 04 липня 2021 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність, згідно якого працівник, що обіймає посаду фармацевта та виконує роботу, безосередньо пов`язану з прийманням, обліком, зберіганням та продажу медикаментів, лікарських засобів, товарів медичного призначення, ортопедичних та гігієнічних товарів, а також торгове обладнення та комп`ютерну техніку, бере на себе повну матеріальну відповідальність не забезпечення збереженості матеріальних цінностей, переданих йому для зберігання роботодавцем (а.с. 11). З письмового пояснення фармацевта [PERSON] , яке надійшло на ім`я позивачки, вбачається, що при здачі зміни фармацевту [PERSON] були залишені кошти для передачі керівнику [PERSON] , які так і не були передані (а.с. 14). З цього приводу, відповідачка надала письмові пояснення та вказала, що даний випадок трапився через її неуважність, та надалі вона зобов`язується бути більш відповідальною та уважною (а.с. 12). 13 серпня 2021 року від провізора [PERSON] на ім`я [PERSON] надійшло пояснення, в якому повідомлено, що неодноразово при прийнятті зміни від [PERSON] виявлено розбіжності в касі аптеки (а.с. 13) 14 серпня 2021 року позивачкою винесено розпорядження №23-р про проведення позапланової інвентарізації майна та товарно-матеріальних цінностей ФОП [PERSON] аптеки [ADDRESS] у строк з 15 по 18 серпня 2021 року (а.с. 16-17). За результатами інвентарізації, згідно протоколу засідання № 001 від 18.08.2021 року про наслідки ревізії, встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 35946,67 грн. (а.с.18). Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачка наголошувала, що відповідачкою було заподіяно матеріальну шкоду, яку слід стягнути з останньої. Статтею 130 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, зокрема, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Пунктами першим та другим частини першої статті 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Частиною першою статті 137 КЗпП України передбачено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Сам факт укладення договору про матеріальну відповідальність не є безумовною підставою для стягнення збитків, які виникли в ході виконання працівником трудових обов`язків. На це, зокрема, наголошено у Постанові Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №363/1400/16-ц. Разом з цим, відповідно до п.1 Розділу II «Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 р. за № 1365/261/42, надалі - Положення), для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія. В даному випадку - це розпорядження ФОП [PERSON] , копія якого надана суду як доказ. Згідно з п. 2.4 цього ж Розділу, матеріально відповідальні особи не включаються до складу робочої інвентаризаційної комісії для перевірки активів, що знаходяться у них на відповідальному зберіганні. Незважаючи на це, до складу комісії, як її член, включена матеріально відповідальна особа - [PERSON] . Згідно п. 6 Розділу ІІ Положення, матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані. У даному випадку цього не зроблено, розписки не отримано. Згідно п.16 Розділу ІІ Положення, в інвентаризаційному описі активи наводяться за найменуваннями в кількісних одиницях виміру, прийнятих в обліку, окремо за місцезнаходженням таких цінностей та особами, відповідальними за їх зберігання, з можливим виділенням за субрахунками та номенклатурою. На кожній сторінці інвентаризаційного опису вказуються словами число порядкових номерів активів та загальна кількість у натуральних вимірах усіх активів, що записані на цій сторінці, незалежно від того, в яких одиницях виміру (штуках, метрах, кілограмах тощо) вони відображені. Згідно п.1 Розділу 4 Положення, висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. У протоколі наводяться: причини нестач, втрат, лишків, а також пропозиції щодо заліку внаслідок пересортиці, списання нестач в межах норм природного убутку, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням причин та вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам. Як вбачається з матеріалів справи, інвентаризаційний опис взагалі відсутній, а наданий позивачкою протокол не відповідає вищевказаним нормам закона. Враховуючи те, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами того, що роботодавцем вживалися заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі, а також те, що позивачем не були створені належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівникам матеріальних цінностей, як це передбачено договорами про повну матеріальну відповідальність, не доведено, які саме винні, протиправні дії вчинила відповідач, що призвели до заподіяння відповідної матеріальної шкоди, враховуючи, що позивачем було порушено порядок проведення інвентаризації, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивачку [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed