Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

позивачі звернулися до суду 04 серпня 2016 року з позовом, вказавши, що вони на підставі свідоцтва № Д 2706 про право власності на житло від 01 липня 1994 року є одноособовими власниками трьох кімнатної квартири по вулиці Героїв АТО (колишня вул. Димитрова)[ADDRESS]. 25.08.1989 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу вони стали мешкати разом у вищевказаній квартирі. 13.06.1997 року її чоловік зареєструвався у квартирі разом зі своїм сином [PERSON], з цього часу відповідач почав жити у квартирі. З 2000 року відповідач виїхав з квартири та проживає [INFO] разом зі своєю сімєю. [PERSON] комунальні послуги не сплачує. Зараз у вищевказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивачі просять визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартирою № 60 у будинку № 112 по вул. Героїв АТО (колишня вул. Димитрова) у м. Кривому Розі, та позбавити його права користування даним житловим приміщенням. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання не зявилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за відсутності позивачів та її відсутності, наполягає на задоволенні вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності відповідача та його відсутності, проти заявлених вимог заперечує в повному обсязі. Голова Довгинцівської районної в місті ради [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їхнього представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва № Д 2706 про право власності на житло від 01 липня 1994 року разом [PERSON] та [PERSON] є співвласниками трьох кімнатної квартири по вулиці Героїв АТО (колишня вул. Димитрова)[ADDRESS] (а.с. 12-14 копія свідоцтва, технічного паспорту, плану). Відповідно до відгуку на позовну заяву № 8/24-247 від 23.02.2017 року, наданого Виконавчим комітетом Довгинцівської районної в місті ради, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], з 11.08.1998 року по теперішній час. В картці реєстрації особи [PERSON] інформація про те, де він був зареєстрований до того, як був зареєстрований за вказаною адресою, не зазначена (а.с. 53). Згідно довідок від 20.07.2016 р., 10.08.2016 р., наданих ОСББ «Димитрова 112», у квартирі [ADDRESS] (колишня вул. Димитрова) у м. Кривому Розі Дніпропетровської області зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 8, 9). В матеріалах справи міститься Акт, складений майстром та керуючим ОСББ «Димитрова 112», із змісту якого випливає, що відповідач [PERSON] з березня 2000 року по даний час не проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня вул. АТО)[ADDRESS] (а.с. 10). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України , власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON] у квартирі за вище вказаною адресою позбавляє можливості позивачів здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Героїв АТО (колишня вул. АТО)[ADDRESS], з березня 2000 року по даний час без поважних причин (тобто понад один рік), доказів стосовно поважності причин не проживання відповідача в даній квартирі суду не надано; наявність будь-яких домовленостей між позивачами та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним судом не встановлена. Також судом встановлено, що відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою з 11.08.1998 року, приватизація житла відбулась 01.07.1994 року, тому відповідач не міг приймати участь у приватизації майна, так як на той час не був там зареєстрований. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідно до ст. ст. 6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обовязковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. Позивачі також просили суд позбавити відповідача права користування даним житловим приміщенням, але визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є ідентичною вимогою, тому в цій частині в позові відмовити.

Outcome: partial