Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] сільської обєднаної територіальної громади Радомишльського району Житомирської області, третя особа - [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що 19.01.2018 р. помер батько позивачів, а чоловік третьої особи - [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться за адресою вул. Комсомольська, 3, с. Потіївка, Радомишльського району, Житомирської області, на неприватизованій земельній ділянці площею 0,16 га, який належить померлому спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.06.2005 р. приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області за реєстром № 669. Оригінал правовстановлюючих документів втрачено, право власності в ДРРП не зареєстровано. Спадкодавець заповітів не залишив, тому спадкування після його смерті має відбуватись за законом. Єдиними спадкоємцями за законом є : дружина померлого [PERSON]Ф.( яка відмовилась від прийняття спадщини ) та діти - позивачі. При житті спадкодавець своє право на житловий будинок у встановленому законом порядку оформив, правовстановлюючий документ втратив. Неможливість позивачів отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, за наявністю перешкод відсутність належних правовстановлюючих документів, є очевидним і не потребує додаткового предявлення позивачами суду Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи вищевикладене позивачі просили визнати за ними в рівних частках по Ѕ частині кожному, в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Поліській ( перейменована Комсомольська),3, с. Потіївка, Радомишльського району, Житомирської області. Ухвалою суду від 12.09.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 22.01.2019 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Суду пояснили, що до нотаріальної контори з будь-якими заявами вони не звертались, їх мати відмовилась від спадщини після смерті батька, правовстановлюючі документи не відновлювали. В судове засідання відповідач - [PERSON] сільська обєднана територіальна громада свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься заява щодо розгляду справи у відсутність їх представника , позовні вимоги підтримують . В судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вона відмовляється від спадщини на користь позивачів. Оригінали правовстановлюючих документів були втрачені чоловіком, і він не встиг їх відновити. Суд, вислухавши сторони, розглянувши заяву по суті справи відповідача, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їх правовідносини. З копії свідоцтва про смерть серії І-ТП № 326400, вбачається, що 19.01.2018 р. помер [PERSON] ( а.с. 64). Ступінь родинних відносин померлого [PERSON] та сторін позивачів [PERSON], [PERSON] та третьої особи [PERSON] підтверджується матеріалами справи, а саме, копіями свідоцтв про народження серії І-ТП № 385647, 310099, копіями свідоцтв про укладення шлюбу серії ІІ-ТП № 283623, серії І-ОК № 235545 ( а.с. 65-68). Відповідно до\~ст.\~1216\~ЦК України\~ спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами\~ст.1217\~ЦК України\~спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст.1218 ЦК України). Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За змістом\~ст.1261\~ЦК України\~першу чергу\~ право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивачі [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] мають право на спадкування за законом першої черги, як діти та дружина померлого. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї ( ч.1,2 ст. 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу, або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Чинним законодавством, а саме ст. 1272 ЦК України, передбачені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, відповідно до якої, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 2 даної статті передбачено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини ( ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Так, відповідно до наданої довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Радомишльського району № 1062 від 18.07.2018 р. [PERSON], на день смерті, 19.01.2018 р. постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. На день смерті останнього, в житловому будинку постійно проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] Інші особи у вказаному будинку не були зареєстровані та не проживали ( а.с.19). З копій паспорту громадянина України позивачів: [PERSON], та [PERSON] вбачається, що останні на момент смерті батька - [PERSON]- 19.01.2018 р. були зареєстровані та проживали: [INFO] та відповідно вул. Червоноармійська,5, м. Вишневе, Києво-Святошинського району ( а.с. 6,7). Належних та допустимих доказів, що позивачі на час відкриття спадщини постійно проживали із спадкодавцем [PERSON] суду не надано. Відповідно до повідомлення Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області від 01.02.2019 р. за № 55/01-16 до державної нотаріальної контори спадкоємці [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини, заявами про прийняття спадщини на користь інших спадкоємців або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертались. Спадкова справа до майна [PERSON], який помер 19.01.2018 р. не заведена ( а.с. 102). Отже, позивачі, з заявами про прийняття спадщини , в спосіб та в межах строків визначених ЦК України, до нотаріальної контори не звернулись, а також і не надано суду даних про їх звернення з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що не прийняли спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296-1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватись лише після прийняття спадщини. Щодо інших доводів позивачів, а саме втрати спадкодавцем оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та існування таких перешкод в оформленні спадкових прав в нотаріальному порядку суд зазначає наступне. Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 03.06.2005 р., що посвідчений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 669 спадкодавцю [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 3 по вул. Комсомольська, с. Потіївка, Радомишльського району, Житомирської області.( а.с.69-70). Вказана обставина також підтверджується довідкою № 42 від 11.02.2019 р. КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 21.03.2019 р., індексний номер № 160524462, що надана позивачами вищевказаний житловий будинок на праві власності належить [PERSON], [INFO] В п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 8\~постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз'яснив, що пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом\~ст. 51 ЦПК України\~належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Належними відповідачами у таких справах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а за їх відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, відмови від її прийняття є територіальні громади, в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Позивачами позов предявлено до відповідача [PERSON] сільської обєднаної територіальної громади Радомишльського району. Третя особа у справі [PERSON], є такою, що прийняла спадщину, відповідно до ст. 1273 ЦК України, протягом встановленого ст.1270 цього кодексу строку не відмовилась від її прийняття, а визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від спадщини чинним законодавством не передбачено, а тому остання має бути належним відповідачем у справі. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України\~, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5\~ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Згідно\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позивачі, як спадкоємці не прийняли спадщину після смерті батька [PERSON], а тому їх вимоги про визнання права власності на спадкове майно не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed