Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідача[PERSON] житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання відмови у приватизації житла незаконною та про зобовязання провести приватизацію житла та просять суд визнати незаконним (протиправним) рішення та дію відповідача в особі посадової особи органів виконавчої влади директора департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 14.07.2017 року [PERSON], про відмову в приватизації житла квартири [ADDRESS], та зобовязати відповідача вчинити певні дії, а саме прийняти документи для оформлення та передачу житла у приватну власність та винести рішення про приватизацію на їх, позивачів імя, квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову послалися на те, що надали відповідачу всі документи, що підтверджують їх право на приватизацію, однак їм відмовили в наданні згоди на приватизацію через те, що ордер на квартиру ними було отримано 15.09.1992 року, а зареєстровані вони в даній квартирі офіційно лише з 29.02.1996 року. Відмову відповідач мотивує тим, що буцімто вони не надали підтвердження правомірності їх вселення в квартиру, і підставою відмови у наданні адмінпослуг є те, що надані документи не оформлені належним чином. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечувала, просила суд відмовити, оскільки їх дії відповідають вимогам закону. Вважає, що вселення позивачів в спірну квартиру не було правомірним. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. В судовому засідання встановлено, що 15.09.1992 року, згідно з рішенням виконкому Індустріальної райради м. Дніпропетровська, [PERSON] на склад сімї з трьох осіб: на неї, чоловіка - [PERSON], сина - [PERSON], було видано ордер №502 серії 01 на заняття квартири [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] І-КИ №374783 [PERSON] помер. Відповідно до форми А: [PERSON], [PERSON] зареєстровані в [INFO] з 29.02.1996 року, а [PERSON] з 05.12.2000 року. 07.08.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до відповідача з заявою на приватизацію квартири [ADDRESS] та надали довідку про склад сім'ї та займані приміщення, копію документа, що посвідчує осіб, технічний паспорт, документ, що підтверджує невикористання нею житлового чеку для приватизації державного житлового фонду. [PERSON] житлового господарства ДМР від 14.09.2017 року № 3 /4-1896 [PERSON] було повідомлено, що її заява на приватизацію квартири №57 за адресою: вулиця Усенко, будинок №13 в органі приватизації міськради не може бути розглянута, оскільки нею не надані документи, що підтверджують право вселення та реєстрацію в квартирі №57 за адресою: вул. Усенко, будинок №13. Підставою у відмові надання адміністративної послуги є те, що надані документи не оформлені належним чином. З пояснень позивачів, судом встановлено, що після отримання ордеру на вселення в квартиру [ADDRESS] вони залишилися зареєстрованими [INFO], та зареєструвалися лише з 29.02.1996 року та проживають в [INFO]. Відповідно до ст.ст.\~30,\~41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 345 ЦК України\~фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Згідно з ч. 3\~ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до п.п. 17, 18, 20 Положень про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації. Громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання житлової площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 р.) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. З метою реалізації права на житло шляхом приватизації зазначеної квартири позивачі звернулися до [PERSON] житлового господарства Дніпровської міської ради з відповідною заявою, за результатами розгляду якої листом [PERSON] житлового господарства ДМР від 14.09.2017 року № 3 /4-1896 [PERSON] було повідомлено, що її заява на приватизацію квартири №57 за адресою: вулиця Усенко, будинку №13 в органі приватизації міськради не може бути розглянута, оскільки нею не надані документи, що підтверджують право вселення та реєстрацію в квартирі №57 за адресою: вул. Усенко, будинок №13. Підставою у відмові надання адміністративної послуги є те, що надані документи не оформлені належним чином. Частина 2 статті 9 Житлового кодексу України закріплює за громадянином право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду. Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірне житлове приміщення не розповсюджується. Тому, посилання відповідача на те, що позивачі не мають права на приватизацію, оскільки не надано документів, що підтверджують право вселення та реєстрацію в квартирі №57 за адресою: вул. Усенко, будинок №13 є безпідставним. З 1992 року до теперішнього часу жодним власником квартири або балансоутримувачами не пред'являлося до позивачів претензій щодо незаконності їхнього вселення та мешкання у квартирі. З огляду на вказані обставини відповідно до приписів Законів №500-VI та №2842-12 позивачі мають право на приватизацію жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч.1 ст. 345 ЦК України фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Враховуючи те, що, відповідно до ст. 59 ЖК України, ордер на квартиру недійсним в судовому порядку визнаним не був, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому відповідач не мав права відмовляти позивачам у приватизації займаного ними житла саме з підстав не надання документів, що підтверджують право вселення та реєстрацію в квартирі №57 за адресою: вул. Усенко, будинок №13. Обовязок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України проголошений ч. 2 ст. 19 Конституції України. Дії відповідача порушують конституційне право позивачів на приватизацію житла. Таким чином, враховуючи, що позивачі вселені до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює та враховуючи, що у позивачів є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання незаконними дій відповідача в частині відмови в приватизації житла. Щодо заявлених позовних вимог про зобовязання відповідача вчиняти певні дії, а саме прийняти документи для оформлення та передачу житла у приватну власність та винести рішення про приватизацію на їх, позивачів імя, квартири [ADDRESS]. За вимогами ст. ст. 12, 81, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішення питання щодо приватизації житла державного житлового фонду належить до компетенції відповідних місцевих державних адміністрацій і органів місцевого самоврядування у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством до компетенції суду не віднесено вирішення питань у цивільному спорі щодо зобов'язання органу державної влади прийняти рішення про приватизацію житла державного житлового фонду. За вимогами ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову у частині зобов'язання відповідача вчиняти певні дії, а саме прийняти документи для оформлення та передачу житла у приватну власність та винести рішення про приватизацію імя відповідачів, оскільки такі вимоги заявлені у спосіб, що не передбачений ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України в порядку відшкодування судових витрат з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів понесені ними витрати.

Outcome: partial