Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом у якому просять: стягнути з ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» на свою користь відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 10694,30 грн. та судові витрати. На обґрунтування позову зазначили, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Квартира розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку. ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» надає послуги з утримання будинку, згідно договору від 06.09.2017 року, укладеного між співвласниками будинку та ТОВ «Керуюча компанія «Мрія». У 2017 році підрядником ТОВ «Легіон» було проведено ремонт покрівлі будинку, а 17 грудня 2017 року квартиру відповідачів було залито під час дощу. ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» було складено акт щодо факту залиття квартири та встановлено обсяг пошкоджень, цим актом від 18.12.2017 було визначено вину ТОВ «Легіон» у залитті квартири. Відповідачі зробили ремонт, вартість якого склала 10694,30 грн., згідно договору підряду з ФОП [PERSON] . Позивачі та їх представник та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважаючи ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» неналежним відповідачем. При чому представника зазначає, що шкода спричинена підрядником ТОВ «Легіон». Разом з тим, представник відповідача зробив заяву про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, щ є окремою підставою для відмови у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено матеріалами справи, є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.21). Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладено 06.09.2017 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , від імені яких діяв заступник голови Запорізької міської ради з питань діяльності виконавчих органів ради Бородай О.М. та ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» в особі генерального директора Калоян А.В. (а.с.27-29). Обстеженням квартири 17.12.2017 року було встановлено протікання, яке має місце у коридорі по дерев`яному оздобленню стіни, також затікає під дерев`яну обшивку, і витікає на підлогу. Підлога у коридорі мокра, над дерев`яною обшивкою знаходиться електрична розподільна коробка. Площа пошкодження складає 0,5 кв. м. Оглядом техповерху встановлено, що дощова вода тече з покрівлі по цегельній кладці надбудови виходу на покрівлю. На покрівлі виявлені порушення герметичності швів між руберойдом (а.с.55). Вартість та обсяг ремонтних робіт підтверджується договором підряду із додатками до нього від 17.05.2018 року 17/05/2018 (а.с.30-35). Згідно статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 10 Житлового кодексу України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. У відповідності до статті 151 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Статтею 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, умовою покладення на відповідача відповідальності за шкоду, завдану позивачу, є наявність вини останньої у спричиненні вказаної шкоди. Статтею 1192 Цивільного кодексу України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість та обсяг ремонтних робіт сторонами визнаний, факт залиття визнано сторонами. Щодо належного відповідача, який має відшкодовувати спричинену шкоду, слід зазначити, що КЦС ВС у постанові від 23.12.2020 року №666/213/16-ц висловив таку правову позицію, обов`язкову для право застування про те, що відповідальність за завдану позивача майнову шкоду внаслідок залиття квартир з причини неналежного стану даху будинку несе балансоутримувач будинку та виконавець послуг з утримання будинку і прибудинкової території. Заперечення відповідача, який є виконавцем послуг з утримання будинку і прибудинкової території щодо обсягу відповідальності та бажання перекласти відповідальність на підрядну організацію, яка виконувала ремонтні роботи не може бути підставою для відмови у позові. Відповідач не надав доказів, з яких можна було б зробити висновок, що залиття квартири сталося з вини інших осіб, ТОВ «КК «Мрія» вправі виставляти претензії підряднику у разі виявлення неякісних робіт та послуг. Також не переконливі посилання відповідача, що він не може відповідати за позовом, оскільки роботи по ремонту покрівлі цього будинку замовляла Запорізька міська рада. Зазначені доводи можуть бути підставою для спорів між замовником та виконавцем робіт, а у даному випадку особа, яка надає послугу має нести відповідальність за спричинену шкоду. З наведених підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ТОВ «КК «Мрія» на користь [PERSON] матеріальної шкоди оскільки судом встановлено, що саме з її вини сталося залиття, внаслідок чого належне позивачу майно було пошкоджено, тобто між діями відповідача та спричиненням шкоди позивачу є безпосередній причинний зв`язок, тому відповідач має відшкодувати спричинену нею шкоду. Проте, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення шкоди на користь [PERSON] та [PERSON] , які хоча і є співвласницями, в квартирі не проживають, витрат на ремонт не несли. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо залиття його квартири, зробленого відновного ремонту у суду наявні підстави для задоволення позовних вимог, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову за його доведеністю. Аналізуючи заяву відповідача про відмову у задоволенні позову через пропущення позивачем встановленого ст. 257 ЦК України строку звернення до суду, тривалістю три роки слід зазначити таке. Залиття квартири відбулося 17.12.2017 року, строк спливав 17.12.2020 року. Позивачі не нехтували своїми правами, вони вчасно, 09.12.2020 року звернулися до Комунарського районного суду м.Запоріжжя. Проте суд повернув позовну заяву. При цьому суд виходить з правової позиції КАС ВС від 20.01.2021 року №11440/2209/18, у тому, що суди повинні звертати увагу на усі доводи особи, на тривалість строку, який пропущено, на поведінку такої особи, протягом цього строку, на дій які вона вчиняла, і чи пов`язані з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності; суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно але пропустили строк з поважних причин. Оцінюючи усю сукупність дій позивачів суд приходить до висновку, що строк підлягає поновленню і не є підставою для відмови у позові. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial