Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивачка 19 серпня 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] проо усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, мотивуючи позов тим, що у 2008 році вона, як дружина відповідача, вселилися в житловий будинок, розташований по [ADDRESS] з дозволу всіх повнолітніх мешканціі цього будинку. В березні 2013 року вона, перебуваючи у відпустці, поїхала до своїх родичів у Полтавську область, по приїзді, приблизно 17 березня 2013 року, відповідач не пустив її до будинку, повідомив, що має намір з нею розлучитися, а тому вона змушена була поселитися у свого сина в смт. Білозерка. 16 січня 2014 року шлюб між нею по відповідачем був розірваний та відповідач став чинити їй перешкоди у користуванні будинком. 9 квітня 2014 року відповідач наніс їй тілесні ушкодження, черговий раз вигнав з будинку, погрожував розправою. Враховуючи ту обставину, що іншого житла вона немає, то відповідно до ст. 156 ЖК України, має право на вселення в житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод в користуванні житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] та вселити її до вказаного житлового будинку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити та додатково пояснила, що на даний час вони з відповідачем продовжують проживати однією сім`єю, а тому є всі підстави для задоволення її позову. Відповідач позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що з шлюб між ним та відповідачкою було розірвано 16 січня 2014 року, а тому він не бажає, щоб остання проживала в будинку, що належить йому на праві власності. Спірний будинок був набутий ним до шлюбу з позивачкою, а тому не може розцінюватися, як спільна сумісна власність подружжя. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого: Судом встановлено, що сторони з 5 липня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбу. Крім того, сторони підтвердили, що до укладення шлюбу, вони на протязі декількох років проживали, як чоловік та жінка однією сім`єю. З 7 лютого 2008 року позивачка зареєстрована за житловим будинком, розташованим по [ADDRESS], який згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження належить за договором довічного утримання від 5 січня 1995 року позивачу [PERSON]. Згідно рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 січня 2014 року шлюб між сторонами розірваний. Таким чином, позивачка вселилася в спірний будинок, як член сім'ї [PERSON] з яким спочатку перебувала у фактичних шлюбних відносинах, а з 5 липня 2008 року в зареєстрованому шлюбі, протягом цього періоду постійно проживала разом з ним в будинку і вела з ним спільне господарство, а отже, набула право на користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому, як зазначено в ч. 4 цієї ж статті, припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє бувшого члена сім' ї власника права користування займаним приміщенням, а тому суд вважає, що розірвання шлюбу та не проживання єдиною сім'єю, не є підставою для визнання позивачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Право членів сім'ї власника на користування жилим приміщенням, в якому вони проживають закріплено і в ст. 405 ЦК України, відповідно до якої, члени сім'ї власника житла, які проживають, разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач запечечуючи позов, зазначив, що позивачка створює йому перешкоди в користуванні належним йому житловим будинком, однак звернувшись із таким позовом до суду 5 травня 2014 року, не визнав [PERSON], такою, що втратила право користування належним йому жилим приміщення, так як подов до суду заяву про зилишення позову без розгляду, та згідно ухвали Білозерського районного суду Херсонської області позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа Білозерський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, була залишена без розгляду. Таким чином, судом не здобуто доказів того, що позивачка, за місцем проживання була відсутня без поважних причин понад один рік, а також відповідачем не надано суду доказів того, що між ним та позивачкою була домовленість про те, що після розірвання шлюбу остання не буде претендувати на проживання у спірному будинку. Допитаний за клопотанням відповідача свідок [PERSON], суду пояснив, що дійсно ним в квітні був підписаний акт про те, що [PERSON] не проживає в будинку [PERSON], розташованому по [ADDRESS], так як на момент складання акту остання в будинку не проживала. Однак, покази даного свідка не можуть бути взяті до уваги при розгляді даної справи, так як судом розглядається питання про створення відповідачем перешкод позивачці в користуванні житлом, а не питання про втрату нею права користування жилим приміщенням. Наданими позивачкою доказами, а саме: висновком за результатами розгляду матеріалів, зареєстрованих 29 липня 2014 року до журналу ЄО за № 3794 за заявою [PERSON] від 1 серпня 2014 року, складеним ДІМ Білозерського РУ УМВС України в Херсонській області Дібровою Д.В. та затвердженим начальником Білозерського РВ УМВС України в Херсонській області, відповідно до якого, позивачка 29 липня 2014 року зверталася в органи міліції із заявою про те, що відповідач не впускає її в будинок, в якому вона проживала та зареєстрована, розташований по [ADDRESS] та розпискою [PERSON], яку він склав 28 липня 2014 року про те, що не буде чинити [PERSON] перепон в проживанні, користуванні газом, водою та світлом. Допитаний в ході судового засідання свідок [PERSON] суду пояснив, що його мати [PERSON] перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак після розірвання шлюбу вони продовжують підтримувати шлюбні відносини, хоча час від часу між ними виникають сварки. Отже, суд вважає, що відповідач реально створив позивачці перешкоди в користуванні спірним будинком, а тому її позов є обгунтованим та таким, що підляігає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved