Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивачі, звернулись 15.08.2013 року з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначили, що зазначений житловий будинок станом на 16.04.1991 року відносився до колгоспних дворів, головою якого був [PERSON], який помер [INFO] року. Крім останнього, до складу колгоспного двору відносились: - [PERSON], яка померла [INFO] року; - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO]; - [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі посилаються на неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину та оформлення права власності на спадкове майно, оскільки за життя спадкодавця право власності на житловий будинок не було зареєстровано, вони не мають можливості оформити спадщину у встановленому законом порядку, в зв'язку з чим просили суд: встановити факт належності житлового будинку [ADDRESS] по 1/6 частині [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 3/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться по [ADDRESS], в тому числі на 1/6 частки житлового будинку як за колишнім членом колгоспного двору та на 2/6 частки за спадщиною після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO] року; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку житлового будинку [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не з'явились, в позовній заяві зазначили відповідне клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача - Кілійської міської ради, повідомлений про дату та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 74-76 ЦПК України, повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. На підставі письмових заяв позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно матеріалів технічної інвентаризації, проведеної Кілійським РБТІ та РОН 30.04.2013 року житловий будинок по [ADDRESS], який складається в цілому з літ. А - житлового будинку, літ. Б, Г, Д - літньої кухні, літ. В - гаражу, літ. Е, Ж, З, И, К, Л - сараю, літ. М - погребу, літ. Н - вбиральні, № 1-7 надвірних споруд, фактично розташований на земельній ділянці площею - 5390 кв.м. З довідки № 05 від 11.04.2013 року виданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, вбачається що будинок по [ADDRESS] станом на 16.04.1991 року відносився до колгоспних дворів, до складу якого входили [PERSON] ( голова), його дружина [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], був зареєстрований 27.07.1967 року Кілійським рай бюро ЗАГС Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 27.07.1967 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], був зареєстрований 28.07.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданий рай ЗАГС міста Кілія Одеської області. Батьками [PERSON], яка народилась [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [ADDRESS] виданим Кілійським р/о ЗАГС Одеської області 21.06.1985 року. Батьками [PERSON], [INFO], записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Кілійським р/о ЗАГС Кілійського району Одеської області 19.05.1981 року. Смерть [PERSON], який помер [INFO] року в місті Кілія Кілійського району Одеської області, підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Кілійським р/о ЗАГС [INFO] року, (актовий запис про смерть № 199). Шлюб [PERSON] та [PERSON], був зареєстрований 27.10.2001 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області. Смерть [PERSON], яка померла [INFO] року підтверджується свідоцтвом про смерть сер. [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області від 28.03.2002 року на підставі актового запису про смерть № 97. Згідно повідомлення Кілійської районної державної нотаріальної контори від 26.09.2013 року за вих. № 1158/01-16 встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкова справа № 410/2002 була заведена 17.10.2002 року за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину від імені [PERSON], якій і видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін (6 місяців з дня відкриття спадщини) до нотаріальної контори ніхто не звертався. Факт володіння [PERSON] на момент смерті на праві власності спадковим майном, до складу якого входив житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS], підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на будівлю № 2904, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Шлюб [PERSON] та [PERSON], був зареєстрований 20.10.2007 року відділом реєстрації актів міськрайонного управління юстиції Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 20.10.2007 року. При вирішенні справи судом враховано відповідні положення діючого законодавства: Згідно положень статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини винили до набрання чинності Цивільним кодексом України, суд застосовує положення діючого на час їх виникнення ЦК УРСР. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР (в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до ч. 1-2 ст. 123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім'ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» 1990 року. Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Згідно п.5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів щодо встановлення факту належності житлового будинку членам колишнього колгоспного двору, та визнання за позивачами права власності на відповідний будинок у визначених частках. Стосовно заявлених позивачем [PERSON] вимог про визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить з наступного: Згідно ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Стосовно порядку спадкування Пленум Верховного Суду України у Постанові № 4 від 24.06.1983 року роз'яснив, що в разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишній членів. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину, була дружина померлого - [PERSON], яка проживаючи разом зі спадкодавцем, фактично вступила у володіння спадковим майном та, відповідно, стали володіти 2/6 частками зазначеного будинку. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі заяви до нотаріальної контори і, таким чином, має право отримати у спадок 2/6 частини будинку. Однак враховуючи, що в зв'язку з тим, що спадкодавцем за життя не було проведено оформлення належним чином свого права власності на відповідну частку будинку, позивач в позасудовому порядку не може оформити спадщину, на підставі чого суд приходить до висновку, що право позивача [PERSON] на спадщину підлягає захисту згідно ст. 16 ЦК України шляхом його визнання,вказані позовні вимоги - задоволенню. Зважаючи на вищезазначене,

Outcome: approved