Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивачка 08.09.2014 року звернулася до суду з позовною заявою до Першого Приморського відділу ДВС про зняття арешту на 2/3 частини квартири [ADDRESS], який накладений Першим Приморським відділом ДВС на підставі постанови державного виконавця від 30.11.2011 року ВП №30566934, в обґрунтування вказує, що при реєстрації права власності на спадщину з'ясувалося, що на 2/3 частину квартири, яка належала померлій [PERSON] постановою державного виконавця накладено арешт. При ознайомленні з постановою державного виконавця було з'ясовано, що виконавцем було накладено арешт на майно боржника [PERSON], яка ніколи не було власником кватири [ADDRESS] та ніякого відношення до неї немає. Згідно довідки з КП «ЖКС «Порто-Франківський» на [PERSON] відкрито особовий рахунок на [ADDRESS] Таким чином державним виконавцем було пропущено в адресі будинку боржника корпус «б» та помилково накладено арешт на інше майно, чим обмежив законні права недієздатного інваліда 1 групи. В судове засідання 21.10.2014 року з'явилася позивачка [PERSON], просила позов задовольнити та зняти арешт з 2/3 частин квартири [ADDRESS]. При цьому пояснила, що вона є опікуном свого брата по батьку [PERSON], який є інвалідом 1 групи. Після смерті його матері [PERSON] вони звернулися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини квартири, які належали померлої, однак з'ясувалося що на ці 2/3 частини державним виконавцем помилково накладено арешт. В судове засідання не з'явився представник відповідача Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника відділу та винести рішення на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28.08.2007 року (справа № 2-6661/07) визнано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON] та право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]. (а.с. 22-23), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.12.2007 року. (а.с. 21). [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.10.2013 року (а.с. 24) Згідно заповіту від 25.12.2004 року [PERSON] належне їй майно вона заповіла сину [PERSON]. [PERSON] є інвалідом 1 групи - інвалід з дитинства, потребує стороннього догляду та нагляду, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 098855 від 03.11.2011 року. (а.с. 10) Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22.01.2014 року [PERSON] призначена опікуном над недієздатним [PERSON] та над його майном, що підтверджується посвідченням № 387 виданого Приморської районною адміністрацією Одеської міської ради 20.06.2014 року. (а.с. 9) Згідно листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 15.10.2014 року вбачається, що відкрито спадкова справа за № 26/2013 на 2/3 частки квартири [ADDRESS], однак видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/З частку вищезазначеного спадкового майна як спадкоємцю за заповітом неможливо, у зв'язку з тим, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на зазначене майно накладено арешт, де адреса співпадає, а боржником вказана «Копа Світлана Анатоліївна» на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.12.2011 року Першого Приморського ДВС ОМУЮ, тому видача свідоцтва про право на спадщину можливо тільки після зняття вищезазначеного арешту. Постановою державного виконавця Першого Приморського ВДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.12.2011 року, на 2/3 частину квартири № 51 в будинку 1 «а» по вул.Маразліївська в м.Одесі, яка належить боржнику [PERSON] накладено арешт у межах суми звернення стягнення. (а.с. 15). Як вбачається з вказаної постанови, за боржником [PERSON], згідно відповіді КП «ОМБТІ та РОН», на праві приватної власності зареєстровано нерухоме майно на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. З пояснень позивачки [PERSON] -[PERSON] в судовому засіданні вбачається, що вона зверталася до державного виконавця з метою зняття арешту з майна, однак їй повідомили, що їй необхідно звернутися до суду для вирішення вказаного питання, що підтверджується листом Першого Приморського ВДВС ОМУЮ від 26.08.2014 р. (а.с. 11). Згідно відповіді КП «БТІ» Одеської міської ради від 29.04.2014 року, згідно матеріалам інвентаризаційної і реєстраційної справи за [PERSON] зареєстровано право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.08.2007 року, право власності на останню 1/3 частину кватири зареєстровано за [PERSON] (а.с. 19). Позивачка в судовому засіданні пояснила, що в квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON] та [PERSON], ніякі інші особи не були зареєстровані в цій квартирі. Згідно з довідки КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 12.06.2014 року в квартирі [ADDRESS], основним наймачем була [PERSON], син [PERSON] зареєстрований з 04.03.1985 року. (а.с. 25). Згідно довідки КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 12.06.2014 року [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS]. (а.с. 26). Згідно до ч. 2.ст.114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Вимоги особи, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Як вбачається з матеріалів справи квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21 Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майно. Відповідно до ч. 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. У зв'язку з зазначеним суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені [PERSON] до відповідача про звільнення з-під арешту 2/3 частин квартири [ADDRESS], який був накладений постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved