Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання його батьком їх дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що у травні 2010 року вона познайомилась з відповідачем. Вони почали підтримувати дружні стосунки та зустрічатись. В березні 2011 року вона завагітніла від нього і [INFO] народила дочку, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. [PERSON] не визнає факту батьківства і не надає коштів на утримання своєї дитини, хоча зобов'язаний це робити до її повноліття. Саме тому вона просить встановити факт батьківства відповідача по відношенню до [PERSON] та стягувати з нього аліменти на її утримання в розмірі 30% від його місячного заробітку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В подальшому позивачка подала додаткове обґрунтування позовних вимог від 18 лютого 2014 року де просить також стягнути 379,55 грн. витрачені нею на проїзд в експертну установу де проводилась первинна судово-генетична експертиза та 5'500 грн. вартості цього медичного дослідження. А у своїй заяві від 22 травня 2014 року позивачка уточнила позовні вимоги і окрім вказаного просить внести зміни до актового запису про народження [PERSON] де в графі «батько» зазначити «[PERSON]», [INFO], громадянин України, мотивуючи це тим, що у разі задоволення вимоги про визнання батьківства це потягне за собою необхідність внесення зазначених змін до актового запису про народження дитини. У судовому засіданні позивачка та її представник вказані уточнені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказавши, що дитина позивачки не його. У березні 2011 року вона завагітніти від нього не могла оскільки з 14 березня по 03 квітня 2011 року перебувала в м. Києві на навчанні. Саме тому вважає, що усі заявлені до нього вимоги є безпідставними і у їх задоволенні слід відмовити. У судові засідання призначені на 09 год. 13 серпня 2014 року та 26 серпня 2014 року, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, відповідач та його представник повторно не з'явились, не повідомивши суд про причини таких дій. За даних обставин, на підставі ч. 2 ст. 77 ЦПК України, дані неявки суд розцінює як такі, що допущені без поважних причин і вважає, що розгляд справи слід провести без їх участі на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. [INFO] народилась [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області зроблено відповідний запис № 2908. Батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що прізвище та по-батькові дитини зазначено з слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Як зазначає позивачка у позовній заяві та підтверджує відповідач у своїх запереченнях проти позову від 22 лютого 2012 року, вони дійсно підтримували відносини певний проміжок часу до народження дитини. Дані обставини, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. 09 липня 2012 року помічник керуючого лабораторією [PERSON], котра є особою, що призначена для підготовки звіту стосовно процедури батьківства, а саме тесту ДНК [PERSON], [INFO] (можливого батька), [PERSON], [INFO] (дитина, чиє батьківство є під питанням) та [PERSON], [INFO] (матері) надала звіт з якого вбачається, що [PERSON] є відвідним біологічним батьком [PERSON]. Таким чином, вказаним медичним дослідження підтверджуються твердження позивачки про те, що відповідач є батьком [PERSON] та спростовуються пояснення останнього про зворонє. Також, за даних обставин, очевидним є те, що підлягають до задоволення і вимоги позивачки про внесення відповідних змін до актового запису про народження [PERSON] в графі «батько» з зазначенням там відомостей про відповідача. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. В силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, дана обставина також доказуванню не підлягає, оскільки визнана сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отож відповідач зобов'язаний забезпечувати матеріально свою малолітню дочку, а оскільки він не здійснює це добровільно з нього слід стягувати аліменти на її утримання. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і присуджується у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. (ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України). Відповідач працює в управлінні державної пенітенціарної служби України у Тернопільській області, отже має регулярний дохід і тому з нього слід стягувати аліменти в частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а саме: те, що суду не надано відомостей того, що відповідач за своїм станом здоров'я і матеріальним становищем не може виконувати обов'язки по утриманню дитини; наявність у платника аліментів ще однієї дитини - [PERSON] ( про що свідчить повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження серії [NUMBER], виданий 17 червня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції); відсутність відомостей про перебування у нього на утриманні непрацездатної дружини, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статтею 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Врахувавши усі обставини у справі в їх сукупності суд вважає, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути на утримання малолітньої дитини аліменти і запропонований [PERSON] їх розмір слід дещо зменшити, до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 лютого 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. В силу вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судовий збір в доход держави.

Outcome: approved