Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.12.2003, від даного шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось, у них різні погляди на шлюб та сім`ю. Починаючи з 2007 року подружжя проживає окремо один від одного, фактичні шлюбі відносини між сторонами припинені, як і ведення спільного господарства, наразі сторони спільно дійшли висновку розлучитись, а відтак позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 20.03.2020 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. На адресу суду подала заяву відповідно якої підтримала вимоги позовної заяви в повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. На адресу суду подав заяву відповідно якої визнав вимоги позовної заяви, просив постановити рішення про задоволення позову. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 23.12.2003 було укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про одруження, (а/з № 3358) Сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно пояснень, викладених в позовній заяві, починаючи з 2007 позивач та відповідач не підтримують шлюбно- сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, рішення розлучись було прийняте спільно з відповідачем. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів сторін, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved