Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд до відповідача [PERSON] з вказаним позовом. У ньому просить розірвати шлюб між ними, оскільки останній носить лише формальний характер і суперечить її інтересам та інтересам їх дітей. Також позивачка просить стягувати з відповідача по 1'500 грн. аліментів щомісячно на утримання кожної з їх спільних дітей, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], котрі проживають з нею та перебувають на її утриманні. В обґрунтування цих вимог зазначає, що самостійно забезпечувати дітей вона не спроможна, а відповідач добровільно допомоги не надає, хоча зобовязаний це робити, тому з нього слід стягувати аліменти. У судове засідання [PERSON], як і її представник [PERSON], не зявилась, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності у яких зазначають, що позовні вимоги підтримують. [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно, до суду не зявився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. За відсутності заперечень позивачки, суд приходить до переконання про необхідність ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке: 04 листопада 1999 року сторони уклали шлюб, про що цього ж дня відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції зроблено запис № 1417. Про вказане свідчить свідоцтво про шлюб, видане повторно 31 травня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. 18 лютого 2001 року у сторін народився син [PERSON], 11 листопада 2003 року дочка [PERSON], а 15 червня 2006 року син [PERSON], про це свідчать фотокопії свідоцтв про народження: серії 1-ИД № 017497 від 07 березня 2001 року (актовий запис № 348, здійснений 07 березня 2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради); серії 1-ЕГ № 126456 від 11 грудня 2003 року (актовий запис № 2239, здійснений 09 грудня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. України); серії № І-ИД № 031227 від 29 червня 2006 року (актовий запис № 1342, здійснений 29 червня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України), відповідно. Діти проживають з матірю та перебувають на її утриманні, що стверджується фотокопією довідки № 3449 від 31 травня 2017 року, виданою ТзОВ «Коменерго-Тернопіль». Між подружжям склались неприязні відносини, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, тривалий час не ведуть спільне господарство та не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків. Шлюб існує лише формально. Таким чином суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки і це має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Саме тому вказаний шлюб слід розірвати. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Однак такої домовленості між позивачкою та відповідачем не досягнуто, тому слід врегулювати ці відносини рішенням суду. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Абзацом 2 ч. 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Документів за допомогою яких можна було б охарактеризувати фінансове становище як позивачки так і відповідача суду надано не було. Незважаючи на це, враховуючи приписи ст. 182 СК України, зважаючи на фінансові потреби дітей, суд вважає, що і у цій частині позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1'500 грн. на утримання кожної із дітей, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення кожною із них повноліття. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, на кожну із дітей, слід допустити до негайного виконання. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору за заявлення [PERSON] позовних вимог про стягнення аліментів, та на її користь 640 грн. за вимоги про розірвання шлюбу.

Outcome: approved