Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 03.10.1992 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Родинським міським відділом РАЦС Донецької області, актовий запис № 74. Від сумісного проживання мають повнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка навчається в Національному авіаційному університеті України «Київський Навчально-науковий інститут Міжнародних відносин» на 4 курсі денної форми навчання. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки, яка є студенткою навчального закладу не надає, просить стягнути з нього на свою користь на утримання [PERSON] аліменти у розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, з дня подання позовної заяви до досягнення доньки 23-річного віку у разі припинення останньою навчання. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявився, просив справу слухати без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, просила справу слухати без її участі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є студенткою 3 курсу денної форми навчання інституту Навчально-наукового інституту Міжнародних відносин, термін навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр з 01.09.2013 року по 30.06.2017 року (а.с. 5). Як встановлено в судовому засіданні відповідач добровільної допомоги на утримання доньки , яка продовжує навчання не надає, з пояснень позивачки вбачається, що [PERSON] є працездатним, виплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі ? частини від доходів, стан здоров»я дозволяє йому нести аліментні зобов»язання. Стаття 199 Сімейного Кодексу України передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дітей до досягнення дитиною 23 річного віку, якщо діти продовжують навчання та якщо батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і( або) у частці від заробітку( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК. Згідно зі ст. 182 Сімейного Кодексу України, п. п.17 , 20 Постанови Верховного Суду України № 3 від 15.05 2006 року „ Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 року № 606_Х1У « Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи». Обов»язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття ( незалежно від форми навчання), виникає за обов»язковою сукупності таких юридичних фактів : досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв»язку з цим у матеріальної допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З урахуванням матеріального стану позивача, враховуючи, що відповідач є працездатним, доказів стосовно неможливості сплачувати ним аліменти суду на надано, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде справедливим та достатнім для утримання позивачки на час її навчання. Окрім того, суд зазначає, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно розяснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову,\~яке має бути безумовним,\~і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права,\~свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача),\~суд ухвалює рішення про задоволення позову,\~обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону,\~права,\~свободи чи інтереси інших осіб не порушує,\~суд вважає,\~що позов в частині,\~визнаній відповідачем, ,\~підлягає задоволенню.

Outcome: approved