Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивачі в своїй позовній заяві просять визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по провулку Вересневому, 1-Д в місті Ніжині, Чернігівської області, як на частку у спільному майні подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/16 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по провулку Вересневому, 1-Д в місті Ніжині, Чернігівської області в порядку спадкування за законом після померлої 18 жовтня 2014 року дружини, [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на 7/16 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по провулку Вересневому, 1-Д в місті Ніжині, Чернігівської області в порядку спадкування за заповітом після померлої 18 жовтня 2014 року матері, [PERSON], посилаючись на слідуючі обставини: 18 жовтня 2014 року, у віці 76 років, померла [PERSON] Внаслідок смерті відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по провулку Вересневому, 1-Д в місті Ніжині ,Чернігівської області. За життя спадкодавець розпорядилася своїм майном, склавши заповіт на користь своїх дітей, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON], як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] є чоловіком померлої та спадкоємцем, що має право на обов'язкову частку у спадщині і у встановлений законодавством строк від спадщини не відмовився, а тому вважається таким, що прийняв її також шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт спільного проживання спадкоємців та спадкодавця підтверджується довідкою Ніжинської міської ради. Треті особи по справі на спадкове майно не претендують і спадщину не приймали. Після сплину шестимісячного строку, встановленого законодавством для прийняття спадщини, вони вирішили її оформити належним чином. Проте, оформити спадщину в нотаріальному порядку вони не можуть. Перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину є відсутність державної реєстрації права власності на належне спадкодавцю майно, оскільки маючи правовстановлюючий документ, за життя спадкодавець не зареєструвала своє право на вказаний об'єкт нерухомості в органах, які здійснювали державну реєстрацію набутих прав. У зв'язку з цим, право власності на спадкове майно за спадкодавцем не зареєстроване. А після смерті спадкодавця вони не мають права зареєструвати власність за покійною, оскільки в силу ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. За таких обставин, оформити спадщину у позасудовому порядку вони не можуть, що підтверджується постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. А тому, змушені вирішувати питання визначення належності спадкового майна попередньому власнику (спадкодавцю) та наступного його власника (спадкоємця) у судовому порядку і просити суд визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме: за [PERSON], як спадкоємцем за заповітом - на 7/16 часток спадкового будинку (1/8+1/8+1/8+1/16=7/16) та за [PERSON], як спадкоємцем, що має право на обов'язкову частку у спадщині - на 1/16 частку спадкового будинку (1/8:2=1/16). Крім того, вже після смерті спадкодавця вони вирішили зареєструвати за позивачем, [PERSON] право на належну йому 1/2 частку спільної нерухомості. Але, перешкодою для реєстрації за позивачем права на належну йому частку у спільній власності подружжя є невизначеність у правовстановлюючому документі часток кожного зі співвласників спільної власності та неможливість цього зробити у позасудовому порядку через смерть одного зі співвласників, що підтверджується рішенням реєстратора про відмову у державній реєстрації прав. За таких обставин, вони змушені у судовому порядку вирішувати питання рівності часток кожного зі співвласників у спільній власності та визнання за позивачем права власності на належну йому 1/2 частку у спільному житловому будинку. Спірний будинок розташований за адресою: провулок Вересневий, 1-Д в місті Ніжині Чернігівської області. Він створений в 1965 році спільною працею та за спільні кошти спадкодавця та позивача, [PERSON] на земельній ділянці площею 600 кв.м, яка була виділена подружжю під індивідуальне будівництво рішенням Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 28 січня 1959 року за №82, що підтверджується договором «о предоставлении в бессрочное пользование земельного участка для строительства индивидуального жилого дома на праве личной собственности, с числом комнат от одной до п'яти включительно» від 28 лютого 1959 року та з дозволу на виконання робіт від 20 лютого 1959 року. У цьому будинку вони проживали постійно та були зареєстрованими в ньому станом на 15 квітня 1999 рік, а тому відповідно до Закону України «Про власність» в рівних частках набули права власності на нього. Тобто, вся нерухомість у відповідності до ст.16 Закону України «Про власність» та ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України є спільною сумісною власністю подружжя і [PERSON] має право на її половину. З огляду на викладене та виходячи з принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя, частка [PERSON] у створеному майні становить 1/2 частку і дорівнює частці спадкодавця. Але маючи власність вони не потурбувалися своєчасно зареєструвати дану нерухомість в бюро технічної інвентаризації через брак коштів та юридичну необізнаність. І хоча будинок побудований до 5 серпня 1992 року і підставою для оформлення права власності на нього є висновок про технічний стан будинку, складений бюро технічної інвентаризації і не потребує прийняття його в експлуатацію відповідно до постанови КМУ від 5 серпня 1992 року «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів нерухомості», вони не можуть оформити власність за вищевикладених обставин. Позивачі в судове засідання не зявились, надали суду письмову заяву, в якій просять справу розглядати у їх відсутності, позов задовольнити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали суду письмову заяву ,в якій просять справу розглядати за їх відсутності та не заперечують проти задоволення позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі і не заперечує проти задоволення позовних вимог. Враховуючи заяви сторін, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст. 197 ч. 2 ЦПК України без проведення фіксації судового засідання технічними засобами. Відповідно до положень абзацу 6 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. В заяві позивачі підтримали позовні вимоги, а представник відповідача їх визнав, а тому відповідно до ст. 61 ч.1 ЦПК України суд вважає за необхідне не досліджувати надані докази, так як обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі

Outcome: approved