Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсними кредитного договору №TEMLGA0000000022 від 02.09.2008р. укладеного між [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та договору іпотеки від 03.09.2008р., зареєстрованого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за №3587, за яким передано в іпотеку банку нерухоме майно - будинок загальною площею 68,1 кв.м. в [ADDRESS]. Зобов'язати приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки від 03.09.2008р., укладеним між [PERSON], [PERSON] та публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», а саме будинок загальною площею 68,1 кв.м. у [ADDRESS], що належить [PERSON], [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.09.2008р. між позивачем [PERSON] та відповідачем було начебто укладено кредитний договір №TEMLGA0000000022. Крім цього, в забезпечення виконання кредитного договору між позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачем 03.08.2008р. укладено договір іпотеки зареєстрований приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за №3587 та надано в іпотеку нерухоме майно - будинок загальною площею 68,1 кв.м. в [ADDRESS]. Проте, позивач [PERSON] стверджує, що не підписував ні кредитного договору, ні інших документів, які б підтверджували факт отримання ним коштів у касі відповідача. Лише з часом йому стало відомо про існування кредитного договору, коли почали надходити листи від відповідача з вимогою погасити заборгованість перед відповідачем, і він у жовтні 2011 року звернувся до відповідача для з'ясування всіх обставин і лише тоді він вперше побачив кредитний договір, у якому підпис від імені позичальника не відповідає його підпису. Сплату ним у вересні 2010 року 828,37 доларів США в касу банку пояснює тим, що у нього перед цим же банком є інші договірні зобов'язання (кредитна картка). Також йому стало відомо про укладений 03.09.2008р. між відповідачем та іншими позивачами договір іпотеки. Оскільки позивачем [PERSON] кредитних коштів не отримано, отже, на його думку, зобов'язання за кредитним договором є недійсним. А відтак, зобов'язання за договором іпотеки є також недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях, просив позов задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали письмові заяві про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. Надав суду письмові заперечення та усні пояснення, згідно яких відповідач вважає, що відсутні правові підстави для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, так як позивач [PERSON], хоч і не підписував кредитного договору, однак схвалив його в подальшому, шляхом часткових оплат повернення коштів за договором та підписав 27.11.2011р. із банком додаткову угоду №1 до кредитного договору, погодивши новий графік погашення кредиту. Також в рахунок погашення боргу перед банком оплати проводила його дружина - позивач [PERSON] Також, іпотекодавці - позивачі [PERSON] та [PERSON] не оспорюють своїх підписів під договором іпотеки, що на думку відповідача, свідчить про усвідомлення як ними, так і позивачем [PERSON] факту отримання кредитних коштів, в забезпечення повернення яких і укладений був цей договір іпотеки. Окрім того, відповідач не погоджується із правовим обґрунтуванням позову, а саме посилання позивачів на статті 1051 ЦК України. Відповідач вважає, що правовідносини між сторонами регулюються іншими нормами ЦК. А також, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, явку уповноваженого представника не забезпечила, хоча не одноразово повідомлялась про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Ухвалою суду від 22.05.2013р. відповідно до статті 137 ЦПК України, за клопотанням позивачів, витребувано з ПАТ КБ «Приватбанк» докази, а саме оригінали кредитного договору, договору іпотеки, докази оплати коштів на виконання кредитного договору, докази видачі коштів банком позивачу [PERSON] Ухвалою суду від 23.07.2013р. відповідно до статей 143, 144 ЦПК України, за клопотанням представника позивача [PERSON] призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільського відділення КНДІСЕ. На вирішення експертизи поставлено наступні питання: - чи виконано підпис на оригіналах кредитного договору №TEMLGA0000000022 від 02.09.2008р., документі, що підтверджує факт видачі коштів з каси ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] на виконання кредитного договору №TEMLGA0000000022 від 02.09.2008р., документах про оплату [PERSON] тіла кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором №TEMLGA0000000022 від 02.09.2008р. [PERSON], [PERSON] чи іншою особою? Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини. 02 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», і [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №TEMLGA0000000022, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 19947,15 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.09.2028р. Укладенню кредитного договору передувала написана 26.08.2008р. від імені [PERSON] на адресу керуючої відділенням «Медове» Ігнатовій Н.В. заява про те, що [PERSON] щомісячно отримує додатковий дохід від ремонтних робіт в сумі 1000,00 доларів США, а також із-за кордону (Італія) від рідного дядька суми в розмірі 500,00 доларів США. Дана заява містить відмітку спеціаліста по іпотечному кредитуванню Сивак Ю.В. про те, що дані доходи прийнято в розрахунок коефіцієнта платоспроможності клієнта згідно внутрішніх положень банку. 03 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержатель), і [PERSON], [PERSON] (майнові поручителі, іпотекодавці) укладено договір іпотеки. Предметом даного договору є надання іпотекодавцями в іпотеку нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] перед іпотекодержателем за кредитним договором №TEMLGA0000000022 від 02.09.2008р. Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №20592216 від 03.09.2008р., до цього реєстру внесено реєстраційний запис щодо заборони на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек №20592119 від 03.09.2008р., до цього реєстру внесено реєстраційний запис щодо іпотеки - нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], іпотекодержатель - ЗАТ КБ «Приватбанк», іпотекодавці - [PERSON], [PERSON], боржник за основним зобов'язанням - [PERSON]. Згідно роздруківки 180 меморіальних ордерів, наданих позивачем і які містяться в матеріалах справи, позичальником заборгованість по кредитному договору погашалась до грудня 2011 року, всього обороти на суму 11347,71 доларів США. 27 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] (позичальник) укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №TEMLGA0000000022 від 02.09.2008р. із додатком №1 до цієї додаткової угоди (графік платежів). Згідно висновку судового експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Заблоцького І.Є. від 25.03.2014р. за №5891/13-22, підписи від імені [PERSON] у кредитному договорі №TEMLGA0000000022 від 02.09.2008р. виконано не [PERSON], не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] у заяві на переказ готівки від 13.09.2010р. на суму 828,37 доларів США виконано [PERSON]. Підписи у заявах на переказ готівки від 14.10.2008р., від 14.11.2008р., від 16.12.2008р., від 13.01.2009р. та від 22.05.2009р. виконано [PERSON]. Як вбачається із довідки ПАТ КБ «Приватбанк» №1549580 від 10.06.2014р., [PERSON] станом на 10.06.2014р. має заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк» по наступним угодам: - №4149625301223655, Універсальна Gold, борг - 4976,49 грн.; - №TEMLGA0000000022, житло в кредит, борг - 499489,79 грн.; - №88000601141161, штрафи, позови, борг - 11147,12 грн.; - 6762466712179918, карти для виплат, борг - 0,04 грн. Всього 515613,44 грн. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. А згідно ч. 4 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір, спір щодо якого вирішується у даній справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що кредитний договір укладено в письмовій формі, яка вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Пунктом 1.1. цього договору було передбачено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1. цього договору. Посилання позивачів на те, що кредитних грошей позивач (позичальник) [PERSON] не отримував, не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо зняття грошей стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні. Дана правова позиція була викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.07.2012р. по справі №6-63цс12, яка в силу статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судом. Вимога позивачів визнати кредитний договір недійсним у зв'язку із тим, що позичальник [PERSON] його не підписував, не є обґрунтованою, так як позичальник в подальшому схвалив (прийняв) умови цього договору. Про це свідчить, зокрема, підписана [PERSON] додаткова угода №1 від 27.10.2011р. до кредитного договору, яка позивачами не оспорюється, а також висновок судового експерта, згідно якого підпис від імені [PERSON] у заяві на переказ готівки від 13.09.2010р. на суму 828,37 доларів США виконано саме [PERSON]. При цьому, пояснення представника позивача [PERSON] щодо того, що дані кошти сплачувались на погашення іншого кредиту, сприймається судом критично, так як заява на переказ готівки містить графу «призначення платежу», у якій вказано: погашення заборгованості по кредитному договору №TEMLGA0000000022 від 02.09.2008р. Також судом взято до уваги те, що підписання договору іпотеки позивачами (майновими поручителями, іпотекодавцями) [PERSON], яка є дружиною позичальника [PERSON], та [PERSON], яка є матір'ю його дружини [PERSON], під сумнів не ставиться. Крім того, дружина позичальника [PERSON] не одноразово сама сплачувала кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить висновок судового експерта, згідно якого підписи у заявах на переказ готівки від 14.10.2008р., від 14.11.2008р., від 16.12.2008р., від 13.01.2009р. та від 22.05.2009р. виконано [PERSON]. Представником позивача [PERSON] не пояснено суду, з яких мотивів позивачі з часу укладення кредитного договору і до грудня 2011 року сплачували платежі банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позивач [PERSON] підписав із відповідачем додаткову угоду до кредитного договору, якщо позивач [PERSON], з їх слів, кредитних коштів не отримував. Таким чином, суд не знайшов підстав передбачених статтями 203, 215 ЦК України для визнання кредитного договору недійсним. Так як позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки і зобов'язання приватного нотаріуса вчинити певні дії пов'язувались із недійсністю кредитного договору, ці позовні вимоги є також безпідставними. А відтак, у задоволенні усіх позовних вимог слід відмовити. Відповідно до абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Представником відповідача, окрім заперечення позовних вимог по суті, заявлено про застосування строку позовної давності до усіх позовних вимог. У зв'язку із тим, що позов не доведено, питання застосування строку позовної давності судом не вирішувалось. Так як рішення ухвалено не на користь позивачів, відповідно до статті 88 ЦПК України, судові витрати із відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed