Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зареєстрований 09.08.1993 року на Одеській товарній біржі за № 192. Позов обґрунтований такими обставинами. Зазначений договір був укладений на Одеській товарній біржі. На час укладення договору не існувало законодавчих обмежень на здійснення такого правочину біржами. Між позивачами та відповідачем було досягнуто домовленість про всі істотні умови угоди і відбулося повне виконання договору. Позивачі сплатили відповідачу обумовлену вартість квартири. У подальшому укладений договір купівлі-продажу був зареєстрований в органах БТІ та РОН м. Одеси. На цей час позивачі проживають у зазначеній квартирі, зареєстровані в ній, регулярно сплачують за комунальні послуги. Проте відсутність нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу не дає їм можливості розпорядитися їхньою власністю на свій розсуд. У судове засідання позивачі не з'явилися, однак подали заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили розглядати справу за їхньою відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Вивчивши письмові докази у справі, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 09.08.1993 року між [PERSON] і [PERSON] та, з іншого боку, [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, було укладено договір купівлі-продажу № 192 квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3-4984 від 29.06.1993 року. Зазначений договір купівлі-продажу квартири відповідно до вимог, передбачених ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості», за № 192 від 09.08.1993 року. 22.11.1993 року зазначена квартира була зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації під № 55, стор. 136, кн. 42пр. Оскільки спірні відносини між сторонами виникли у 1993 році, то враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, яка була чинна станом на 09.08.1993 року, тобто на дату укладення договору, передбачала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зазначена квартира була зареєстрована за позивачами відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вищезазначена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом встановлено, що позивачі проживають у спірній квартирі по теперішній час. З огляду на те, що сторонами договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, покупці повністю виконали умови договору, сплативши відповідачу обумовлену вартість квартири, проте відповідач ухилилася від нотаріального оформлення угоди, суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені.

Outcome: approved