Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із даною позовною заявою та просили визнати за кожним в порядку спадкування право власності на ? частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Обґрунтовуючи позовну заяву, позивачі зазначили, що [INFO] року померла їх мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на земельну ділянку площею 0,2343 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Все своє майно мати позивачів заповіла їм. Маючи намір прийняти спадщину, вони звернулись до Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку їм було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Позивачі в судове засідання не з'явились. Представник позивачів подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач - Обухівська міська рада Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутність їхнього представника, проти позову не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Судом встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,2343 гектарів, розташована на території Обухівської міської ради, [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 травня 2002 року. Проте, за життя померла - [PERSON] не встигла отримати держаний акт на право приватної власності на земельну ділянку або свідоцтво про право власності на земельну ділянку. Державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори своїм листом від 30.09.2016 року № 1927/02-14 відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що належала померлій [PERSON], оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно. З матеріалів спадкової справи № 135/2006 після померлої [PERSON], вбачається що позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті матері. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як зазначено в п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п.«г» ч. 3 ст. 81 ЗК України, громадяни України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Стаття 1223 ЦК України вказує, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивачів є обґрунтованими та доведеними, а іншого (окрім судового) порядку захисту своїх законних прав позивачі не мають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачами.

Outcome: approved