Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання добросовісними набувачами та визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалися на те, що 04.11.2011 року між ними та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3025. Як вбачається з п.2 вказаного договору купівлі-продажу, дана квартира належала на праві приватної власності відповідачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06.09.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №1793. Право власності було зареєстроване за відповідачкою 06.09.2011 року в Державному реєстрі правочинів за №4623689 (номер витягу: 10346023, бланк серії ТЄ №188229) та 26.10.2011 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером: 14445694 (номер витягу: 31804110, бланк серії СЕВ №562056). Таким чином, на момент укладання 04.11.2011 року між сторонами договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] мала зареєстроване в установленому законом порядку право власності на дану квартиру, яка не знаходилася під арештом або в заставі. Вказані вище обставини були перевірені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], що посвідчував договір купівлі-продажу спірної квартири, згідно з яким 04.11.2011 року за [PERSON] та [PERSON] року в Державному реєстрі правочинів за №4721862 (номер витягу: 10600705, бланк серії ТУ №860471) було зареєстроване право власності на дану квартиру, про що 10.11.2011 року був виданий витяг про державну реєстрацію прав за реєстровим номером: 14445694 (номер витягу 31995347, бланк серії СЕВ №561559). Позивачі зазначають, що відповідно до п.п. З, 4 ст. 334 ЦК України право власності у них виникло з моменту державної реєстрації, тобто з 10.11.2011 року. Постановою Господарського суду Харківської області від 26.04.2009 року в справі №Б-50/84-09 фізичну особу-підприємця [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. На день визнання ФОП [PERSON] банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури боржнику на праві власності, окрім іншого майна, належала також і квартира [ADDRESS]. 29.10.2004 року та 27.04.2006 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» були укладено кредитні договори, та в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань між кредитором та позичальником було укладено іпотечний договір №360 від 27.04.2006 року, за умовами якого позичальник ([PERSON]) передала в іпотеку іпотекодержателю (ПАТ «Укрсоцбанк») нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за вищевказаними кредитними договорами у встановлений для їх оплати строк не були виконані. В процесі проведення ліквідаційної процедури щодо ФОП [PERSON] Товарною біржею «Правопорядок» 09.08.2011 року було проведено аукціон з продажу вищевказаної квартири, за результатами якого було складено протокол аукціону. На підставі даного протоколу між арбітражним керуючим Богомазовим Павлом Сергійовичем та [PERSON] 06.09.2011 року було укладено договір купівлі-продажу чотирикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстровано у реєстрі за №1793. Згодом 04.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3025. 15.01.2013 року ліквідатором банкрута було подано заяву до господарського суду Харківської області про визнання недійсними аукціону з продажу майна ФОП [PERSON] Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.01.2013 року по справі №Б-50/84-09 дану заяву задоволено, визнано недійсним аукціон з продажу майна ФОП [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS], який відбувся 09.08.2011 р., який був оформлений протоколом №1 Товарної біржі «Правопорядок»; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06.09.2011 року, укладений між ліквідатором банкрута фізичної особи-підприємця [PERSON] - арбітражним керуючим Богомазовим Павлом Сергійовичем, який на дату укладення даного договору виконував обов'язки ліквідатора ФОП [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1793; визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2013 року ухвала Господарського суду Харківської області від 21.01.2013 року скасована та припинено провадження у справі № Б-50/84-09. Постановою Вищого Господарського Суду України від 09.10.2013 року справу в частині розгляду заяви ліквідатора банкрута та ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним аукціону з продажу майна передано до господарського суду Харківської області. Позивачі вважають, що вирішення питання про визнання недійсним аукціону з продажу спірної квартири в рамках господарської порушує їх права, як власників спірної квартири, та їх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], ставлячи під сумнів набуття ними права власності цю квартиру згідно з вимогами чинного законодавства. Оскільки право позивачів на дану квартиру оспорюється, тому вони просили суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 04.11.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №3025; визнати позивачів добросовісними набувачами квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представники позивачів позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила, про день слухання справи сповіщена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Зі згоди представників позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» проти позову заперечувала, посилаючись на те, що 29.10.2004 року та 27.04.2006 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» були укладено кредитні договори, та в якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань було укладено іпотечний договір №360 від 27.04.2006 року, за умовами якого позичальник [PERSON] передала в іпотеку іпотекодержателю ПАТ «Укрсоцбанк» чотирикімнатну квартиру [ADDRESS]. Зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за вищевказаними кредитними договорами у встановлений для їх оплати строк не були виконані. Постановою Господарського суду Харківської області від 26.04.2009 року в справі №Б-50/84-09 ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. На день визнання ФОП [PERSON] банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури боржнику на праві власності, окрім іншого майна, належала також і спірна квартира. В процесі проведення ліквідаційної процедури щодо ФОП [PERSON] Товарною біржею «Правопорядок» 09.08.2011 року було проведено аукціон з продажу вищевказаної квартири, за результатами якого було складено протокол аукціону. На підставі даного протоколу між арбітражним керуючим Богомазовим Павлом Сергійовичем та [PERSON] 06.09.2011 року було укладено договір купівлі-продажу чотирикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №1793. Оскільки дана квартира на час проведення аукціону та укладання договору купівлі-продажу перебувала в іпотеці, відчуження проведено без згоди банку з порушення норм чинного законодавства, та у зв'язку з чим на теперішній час з цього приводу розглядається справа господарським судом, тому просила у позові відмовити. Третя особа Приватний нотаріус дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності. Представник третьої особи «Агенція нерухомості «Альбіон» в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи сповіщався належним чином. Вислухавши пояснення представників позивачів та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.11.2011 року між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3025. П.2 вказаного договору зазначено, що [ADDRESS] належала на праві приватної власності відповідачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06.09.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1793. Право власності за [PERSON] було також зареєстровано 06.09.2011 року в Державному реєстрі правочинів за №4623689 (номер витягу: 10346023, бланк серії ТЄ №188229) та 26.10.2011 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим номером: 14445694 (номер витягу: 31804110, бланк серії СЕВ №562056). Таким чином, на момент укладання 04.11.2011 року між сторонами договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] мала зареєстроване в установленому законом порядку право власності на дану квартиру, яка не знаходилася під арештом або в заставі. Вказані вище обставини були перевірені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], що посвідчував договір купівлі-продажу спірної квартири, згідно з яким 04.11.2011 року за [PERSON] та [PERSON] року в Державному реєстрі правочинів за №4721862 (номер витягу: 10600705, бланк серії ТУ №860471) було зареєстроване право власності на дану квартиру, про що 10.11.2011 року був виданий витяг про державну реєстрацію прав за реєстровим номером: 14445694 (номер витягу 31995347, бланк серії СЕВ №561559) (а.с.13.14). Таким чином, згідно з вимогами п.п. З, 4 ст.334 ЦК України право власності у [PERSON] та [PERSON] виникло з моменту державної реєстрації, тобто з 10.11.2011 року. Постановою Господарського суду Харківської області від 26.04.2009 року в справі №Б-50/84-09 ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. На день визнання ФОП [PERSON] банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури боржнику на праві власності, окрім іншого майна, належала також і квартира [ADDRESS]. 29.10.2004 року та 27.04.2006 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» були укладені кредитні договори (а.с.64-77), та в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань між кредитором та позичальником було укладено іпотечний договір №360 від 27.04.2006 року (а.с.82-86), за умовами якого позичальник ([PERSON]) передавала в іпотеку іпотекодержателю (ПАТ «Укрсоцбанк») нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язання [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за вищевказаними кредитними договорами у встановлений для їх оплати строк не були виконані. В процесі проведення ліквідаційної процедури щодо ФОП [PERSON] Товарною біржею «Правопорядок» 09.08.2011 року було проведено аукціон з продажу вищевказаної квартири, за результатами якого було складено протокол аукціону. На підставі даного протоколу між арбітражним керуючим Богомазовим Павлом Сергійовичем та [PERSON] 06.09.2011 року було укладено договір купівлі-продажу чотирикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №1793. Згодом 04.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS]., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №3025. Таким чином, право власності [PERSON] та [PERSON] на спірну квартиру виникло 10.11.2011 року - з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу, в установленому законом порядку. Даний договір було укладено з дотриманням вимог цивільного законодавства, зобов'язання покупців за договором виконані в повному обсязі. Вказаний договір не містить приписів в частині зобов'язань продавця [PERSON] чи попереднього власника майна [PERSON] щодо кредитної заборгованості чи перерахування коштів на користь інших осіб. 15.01.2013 року ліквідатором банкрута було подано заяву до господарського суду Харківської області про визнання недійсними аукціону з продажу майна ФОП [PERSON]. Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.01.2013 року (а.с.40-43) по справі №Б-50/84-09 дану заяву задоволено, визнано недійсним аукціон з продажу майна ФОП [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS], який відбувся 09.08.2011 р., який був оформлений протоколом № 1 Товарної біржі «Правопорядок»; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06.09.2011 року, укладений між ліквідатором банкрута фізичної особи-підприємця [PERSON] - арбітражним керуючим Богомазовим Павлом Сергійовичем, який на дату укладення даного договору виконував обов'язки ліквідатора ФОП [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 1793; визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2013 року (а.с.35-39) ухвала Господарського суду Харківської області від 21.01.2013 року скасована та припинено провадження у справі № Б-50/84-09. Постановою Вищого Господарського Суду України від 09.10.2013 року (а.с.33-34) справу в частині розгляду заяви ліквідатора банкрута та ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним аукціону з продажу майна передано до господарського суду Харківської області. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Ста.41 Конституції України та ст.321 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право власності є непорушним; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом; примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього повного відшкодування їх вартості. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. На думку суду, ст.388 ЦК України не передбачає підстав, з які б зазначали обставини, за яких квартира [ADDRESS] може бути витребувана у власників [PERSON] та [PERSON], що належить їм на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3025. Як вбачається з долучених до матеріалі справи судових рішень, що приймалися господарськими судами різних рівнів, вищевказаний договір купівлі-продажу, укладений 04.11.2011 року між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] і [PERSON], не визнаний незаконним та недійсним, тому суд вважає, що підстави для підтвердження його дійсності у судовому порядку відсутні, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Окрім цього, в ході слухання справи суд також дійшов висновку про те, що спірна квартира придбана позивачами на законних підставах, на час укладення 04.11.2011 року договору купівлі-продажу в арешті, під забороною чи в спорі вона не перебувала. Таким чином, про існування боргових зобов'язань попередніх власників квартири та перебування її в іпотеці, за відсутності даних відміток в єдиних реєстрах, інформація про які була витребувана нотаріусом при посвідченні договору, позивачі не знали і не могли були знати, тому суд вважає визнати [PERSON] та [PERSON] добросовісними набувачами квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 04.11.2011 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Виходячи зі змісту заперечень третьої особи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», та як вбачається зі змісту судових рішень, які постановлялися господарськими судами різних рівнів, а саме: Ухвали господарського суду Харківської області від 21.01.2013 року, Постанови Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2013 року та Постанови Вищого Господарського Суду України від 09.10.2013 року, предметом спору по даній справі є чотирикімнатна квартира [ADDRESS], власниками якої за договором купівлі-продажу від 04.11.2011 року є на теперішній час позивачі. Оскільки право власності на вказану квартиру оспорюється третьою особою, та зважаючи на те, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт набуття позивачами права власності на дане нерухоме майно на законних підставах, у зв'язку з чим вони є добросовісними набувачами, тому суд вважає з підстав, передбачених ст.392 ЦК України, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], набуте ними на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04 листопада 2011 року Приватним нотаріусом дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3025. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3043 гривні 60 копійок судових витрат, та 610 гривень 40 копійок судового збору на користь держави.

Outcome: partial