Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були вони (позивачі) та [PERSON], який помер [INFO]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина - [PERSON], але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну [PERSON] частину зазначеного житлового будинку. ЦНАП Носівьскої РДА відмовив їм (позивачам) у реєстрації права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частини зазначеного житлового будинку. У судове засідання позивачі не з'явилися, подали до суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач фактично визнав позов, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області (а.с. 11). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS], як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 30 січня 2001 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати по закону на день смерті, заповів [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах, що підтверджується його копією (а.с. 43) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 26 квітня 2018 року (а.с. 48). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] Спадщину після смерті останнього прийняла його дружина - [PERSON], на ім'я якої 21 квітня 2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що підтверджується копією спадкової справи № 369/2016 до майна померлого [PERSON] (а.с. 40-45). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну йому 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, що належала [PERSON], у зв'язку із відсутністю на нього чинного правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 968/02-31 від 26 червня 2017 року (а.с. 25). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що центр надання адміністративних послуг Носівської РДА не може провести державну реєстрацію права власності за позивачами на належні їм по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS] у зв'язку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 6/13-18 від 12 лютого 2018 року (а.с. 26). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 12-14). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

Outcome: approved