Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначили, що у належній їм на праві спільної часткової власності квартирі, залишився зареєстрований попередній власник частки квартири, та колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] Реєстрація відповідача порушує умови договору купівлі-продажу квартири, та їх конституційні права власників, створює незручності в користуванні квартирою та додаткові витрати зі сплати комунальних послуг. Ухвалою судді від 22 жовтня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до вимог ч.6, п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК Українита шляхом розміщення відповідного повідомленням на офіційному сайті Судової влади; надано час для подання відзиву та заперечень. Позивачі в судове засідання надали заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник третьої особи надав суду заяву, за якою він не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу без його присутності. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи за усіма наданими позивачами адресами, в судове засідання повторно не з`явився, у визначений судом строк відзив на позовну заяву суду не надав, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч.8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ст. 279, ч.1 ст. 280, ст.281 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів в порядку заочного провадження та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2001 року по 21 листопада 2017 року (а.с.13) Згідно копії договору від 10 квітня 2003 року (а.с.14-15) посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М., зареєстрованого в реєстрі за №1119, - [PERSON] і [PERSON] купили в рівних частках кожен кв. [ADDRESS] . Однак, як вбачається з копії договору купівлі продажу частки квартири від 26.02.2018 року (а.с.16-17) посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., зареєстрованого в реєстрі за №569, [PERSON] продав належну йому 1/2 частку квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Також за п.3.2.1. цього договору продавець зобов`язався зняти з реєстрації осіб, які зареєстровані в квартирі, не пізніше 08.03.2018 року. Права власності [PERSON] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.18), та актуальне на час розгляду справи. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. При цьому, за адресою: [ADDRESS] окрім позивачів на цей день продовжує бути зареєстрованим [PERSON] (а.с.20). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право власника квартири на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Припинення права власності особи на квартиру припиняє його право на користування цією квартирою, а тому [PERSON] втратив право користування квартирою. Судові витрати, що понесені та документально підтверджені позивачами, відповідно до ставки судового збору на час звернення до суду, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved