Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Свій позов обґрунтовують тим, що їм та їх батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. 15.03.1995 року їхні батьки від свого імені та в інтересах дітей продали вищевказану квартиру та придбали квартиру [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстроване за їх матір'ю [PERSON] Пізніше їхній батько [PERSON] залишив сім'ю, переїхав на інше постійне місце проживання та виписався із квартири [ADDRESS]. 26.09.2014 року шлюб між батьками був розірваний. Позивачі вказують, на те, що вони з 24.04.1996 року зареєстровані та проживають у вищевказаній квартирі, власником якої є їхня мати [PERSON] Враховуючи те, що станом на 1996 рік вони не були повнолітніми, тому не могли заявити свої права на частину квартири, просять суд визнати за ними право власності на ? частину кожному квартири [ADDRESS]. До початку розгляду справи позивачі та відповідач подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачі просили позов задовольнити, відповідач проти позову не заперечила. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.02.1995 року (а.с.5). На підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 86 від 28.02.1995 року «Про дозвіл на продаж власної квартири від імені неповнолітніх» [PERSON] 15.03.1995 року продав квартиру [ADDRESS](а.с.6,7). За отримані від продажу спільної квартири кошти батьками позивачів була куплена квартира [ADDRESS], право власності на яку було зареєстровано лише за відповідачем [PERSON], що стверджується свідоцтвом на право власності на житло від 11.01.1996 року(а.с.8). Дана обставина також підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру (а.с. 9-12). Судом встановлено, що [PERSON]та [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS], що підтверджується будинковою книгою (а.с.17). Шлюб між батьками позивачів розірваний, що стверджується рішенням Луцького міськрайонного суду від 26.09.2014 року(а.с.18). Батько позивачів [PERSON] знятий з реєстраційного обліку у спірній квартирі 22.03.2010 року(а.с.14-17). Інвентаризаційна вартість квартири [ADDRESS] станом на 14.11.2014 року становить 147790 грн.(а.с.23). Згідно ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином, аналізуючи наведене вище суд приходить до висновку, що оскільки позивачі, будучи неповнолітніми, були співвласниками квартири, яка була продана від їх імені, при купівлі нової квартири, останні батьками не були зазначені, як співвласники, відповідач надала згоду на визначення саме таких часток, суд приходить до висновку, що слід визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частині кожному квартири [ADDRESS]. На підставі ст. ст.355, 357 ЦК України,

Outcome: approved