Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивачі звернулися до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачам на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 31.01.2014 року (реєстровий номер № 263) та рішення Мелітопольського міськрайонного суду № 815/1181/2012 від 23.02.2012 року належить будинок [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Як зазначають позивачі, відповідач по справі був прописаний в будинку з 19.04.1999 року. Відповідач по справі не мешкає в будинку позивачів з 2008 року, що підтверджується довідкою голови Вознесенської сільської ради На підставі вищевикладеного, ураховуючи, що відповідач не проживав в спірному будинку більше 6 років, позивачі просять суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не з'явилися, але від них надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. У судове засідання відповідач не з'явився з невідомих причин, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позову не надіслав. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивачів, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Згідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з вимог ст. 383 ЦК України, власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок /квартиру/, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 31.01.2014 року (реєстровий номер № 263) та рішення Мелітопольського міськрайонного суду № 815/1181/2012 від 23.02.2012 року належить будинок [ADDRESS] на праві спільної часткової власності /а.с.9-13/ Згідно довідки голови Вознесенської сільської ради від 27.01.2015 року [PERSON] не мешкає в будинку позивачів з 2008 року./а.с.15/ Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає за вищезазначеною адресою з 2008, тобто більше ніж 6 років. Те, що відповідач не живе у будинку, але залишається в ньому зареєстрованою, порушує право позивачів, передбачене Конституцією України, статтею 319 ЦК України, на повне, на власний розсуд володіння, розпорядження і користування належним їм майном. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved