Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: Львівська обл., м.Борислав, вул. Б. Хмельницького 21 А, шляхом зняття з реєстрації місця проживання. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON]А та [PERSON]А.) є співвласниками житлового будинку, що знаходиться, за адресою: Львівська обл., м. Борислав, вул. Б. Хмельницького 21А. Відповідач зареєстрований, за адресою: м. Борислав, вул. Б. Хмельницького, 21 А. Проте, Відповідач не проживає у будинку протягом тривалого періоду орієнтовно з - жовтня 2016 року і по теперішній час. Відповідач не проживає у житловому будинку, у якому зареєстрований відповідно спільним побутом не пов'язаний, обовязки, які покладенні на нього не виконує, комунальні послуги не сплачує, догляд за будинком не здійснює, будь-які ремонтні роботи будинку не здійснює, зокрема не підтримує житловий будинок у належному стані для проживання. Згідно листа №66 від 30.03.2018 Комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зазначено, що станом на 31.12.2012 року було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на підставі свідоцтва про право власність на квартиру від 28.10.1993. Таким чином, у Відповідача є інше житлове приміщення, яке належить йому на праві приватної власності, де він може проживати тому права Відповідача не можуть бути порушеними, внаслідок позбавлення користування житловим будинком, де він зараз зареєстрований. Позивач [PERSON]\~та [PERSON]\~у судове засідання не зявилися, в матеріалах справи наявне їх клопотання про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не зявився, про причину неявки суд не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутності. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, оглянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON]А та [PERSON] є співвласниками житлового будинку, що знаходиться, за адресою: Львівська обл., м. Борислав, вул. Б. Хмельницького, 21А, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач зареєстрований, за адресою: м. Борислав, вул. Б. Хмельницького, 21 А, що підтверджується Довідкою №929 від 21.05.2018 року виданою МПП «Бескид». Відповідно до акту від 28 березня 2018 року, складеним комісією комітету громадського самоврядування Тустанович, стверджується факт, що відповідач [PERSON] не проживає в даному будинку 1 рік 8 міс. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід звернути увагу, що судом з'ясовано, що відповідач не мешкає у будинку за місцем реєстрації понад один рік, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, ним не отримується, при цьому відсутні поважні причини його відсутності в будинку, а тому суд вважає , що відповідач є таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В решті вимоги про зобов'язання зняти відповідача з реєстрації у спірному будинку суд відмовляє, виходячи з наступного. Порядок та умови зняття з реєстрації місця проживання визначені у\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним\~\~органом\~\~іноземної\~\~держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав\~\~для\~\~проживання\~\~або перебування\~\~особи\~\~у спеціалізованій\~\~соціальній\~\~установі,\~\~закладі\~\~соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, тобто, питання про зняття особи з реєстрації виникає в процесі виконання такого рішення суду, оскільки орган, який здійснює реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації при наявності такого рішення зобов'язаний зняти особу з реєстрації і лише у випадку відмови в цьому може виникнути спір. Враховуючи те, що позивачем не доведено, що її право порушено чи будуть порушені у зв'язку з невиконанням даного рішення, тому вимога про зобов'язання зняти з реєстрації заявлена ними передчасно і на даний час відсутні підстави для її задоволення. Відповідно до\~ч.1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідача на корить позивачів слід стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 704 гривень 80 копійок. На підставі ст.ст.\~16,\~316,\~317,\~319,\~321,\~383,\~391,\~405 ЦК України,

Outcome: partial