Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивачі звернулися до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ПрАТ «Український Страховий Дім» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Свої вимоги мотивували тим, що 23.08.2011 близько 18:00 години [PERSON], керуючи автомобілем марки «Audi 80», державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на праві особистої власності, рухався дорогою «Ульянівка-Миколаїв». На 182 км+600 метрів вказаної автодороги, [PERSON] перед виконанням обгону, впевнившись, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, виїхав на зустрічну смугу та почав виконувати обгін вантажного автомобіля з причепом. Обігнавши причеп даного автомобіля, він не зміг завершити обгін, оскільки вантажний автомобіль збільшив швидкість, і в цей час, на відстані близько 250-300 метрів, рухався з перевищенням швидкості автомобіль «Opel Vectra», державний реєстраційний номер якого [NUMBER], під керуванням [PERSON]. З метою уникнення зіткнення, [PERSON] з'їхав на узбіччя за межі проїзної частини дороги зустрічної смуги руху. [PERSON] завчасно не прийнявши мір до зупинки керованого ним автомобіля, почав виконувати маневр у бік узбіччя, де вже знаходився автомобіль позивача [PERSON], і допустив з ним зіткнення. Слідчий СВ Новоодеського РВ УМВС України у Миколаївській області за відсутності результатів авто-технічної експертизи, виніс постанову про відмову у порушені кримінальної справи, де вказав, що [PERSON] порушив вимоги п. 14.2 ПДР України (при цьому не було взято до уваги покази [PERSON] та покази свідків, а тільки покази [PERSON]). На підставі вказаної постанови працівниками ДАІ ОАТ Барського району Вінницької області було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] Барським районним судом Вінницької області за результатами розгляду матеріалів про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, було встановлено факт наявності причинно-наслідкового зв'язку між перевищенням швидкісного режиму руху водієм автомобіля «Opel Vectra» та ДТП, унаслідок невідповідності технічним нормам вимог пунктів 12.3, 12.6 «г» ПДР України у діях водія автомобіля «Opel Vectra», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] Також Барським районним судом Вінницької області встановлено, що [PERSON] не порушив вимоги п. 14.2 «в» ПДР України і відносно нього справу про адміністративне правопорушення було закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення його до відповідальності та за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. У результаті ДТП автомобіль позивача [PERSON] був пошкоджений і їй заподіяна матеріальна і моральна шкода, так як вона отримала тілесні ушкодження у вигляді забиття губи та спини. Позивачу [PERSON], яка була пасажиром у автомобілі марки «Audi 80», державний реєстраційний знак [NUMBER], під час скоєння ДТП, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді сильного забою грудної клітини, численних гематом тіла та волосистої частини голови. У результаті заподіяних тілесних ушкоджень, позивач [PERSON] відчувала фізичний біль, який не вщухав тривалий час, також після пошкодження автомобіля нею на тривалий час був втрачений душевний спокій, вона була вимушена проходити курс лікування, її зусилля були витрачені не на особисте життя, не на роботу, а на питання, пов'язані з ДТП. Також у результаті ДТП, доньці [PERSON] - [PERSON], яка також була пасажиром у автомобілі, було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забою лівої щоки, пошкодження лицевої частини голови у вигляді рваних ран, рваних ран спини, струсу головного мозку та численних гематом на всій поверхні тіла, що призвело до лікування дитини та неможливості відвідування школи. Усе це призвело до порушень нормального життя, моральних і фізичних страждань та переживань. [PERSON] було подано до представництва страховика ПрАТ «Український Страховий Дім», розташованого у м. Вінниці, заяву про виплату страхового відшкодування, так як цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Opel Vectra», державний реєстраційний номер [NUMBER], на час вчинення ДТП була застрахована відповідачем. Проте, до теперішнього часу ніяких дій щодо урегулювання питання виплати страхової суми не проводилося. Позивачі просили стягнути з ПрАТ «Український Страховий Дім» на користь [PERSON] страхове відшкодування, розмір якого буде встановлено товарознавчою експертизою, моральну шкоду у сумі 5000 грн, на користь [PERSON] 5000 грн моральної шкоди, на користь [PERSON] 5000 грн моральної шкоди. При цьому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивачі обґрунтували тим, що відповідно до ст. 22.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції станом на день ДТП), страхова компанія повинна відшкодувати позивачам моральну шкоду у сумі 5000 грн, що становить 5% від ліміту. 05.02.2014 позивачем [PERSON] подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] перенесла страждання та переживання, її зусилля були витрачені не на особисте життя, а на питання пов'язані з лікуванням та моральним відновленням від перенесеного переляку та больових синдромів, а також те, що автомобіль, що потрапив у ДТП, був подарунком доньці - [PERSON], вона тривалий час не могла спокійно спати та повноцінно харчуватися, все це призвело до пригніченого стану, внаслідок чого розпочався нервовий зрив та недовіра до оточуючого світу. І саме після перенесених фізичних больових синдромів та моральних страждань, вона потрапила через місяць після скоєння ДТП у місцеву лікарню з діагнозом стенокардія та гіпертонічний криз, тому просила стягнути з ПрАТ «Український Страховий Дім» на її користь 6746,25 грн, з яких 5000 грн - 5% від ліміту, за нанесену їй моральну шкоду; 1746,25 грн на відшкодування вартості медичних препаратів, придбаних в аптечних установах міста для повноцінного курсу лікування у стаціонарних умовах «Барської ЦРЛ» (а.с. 185-187). 05.02.2014 позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. Заява обґрунтована тим, що відповідно до висновку авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №1931 від 26.12.2013, визначено розмір збитку, завданого їй у результаті ДТП, тому позивач збільшила позовні вимоги, просила врахувати прямі та непрямі витрати, що пов'язані з наслідками ДТП, та стягнути на її користь з ПрАТ «Український страховий дім» 44810,94 грн, з яких 29972,78 грн - відшкодування матеріального збитку, що заподіяний у результаті повного тотального знищення автомобіля «Audi 80», д/н [NUMBER], що робить його відновлення економічно недоцільним, 881,28 грн - за виконання експертизи №1931 від 26.12.2013, 1336,88 грн - за виконання транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи №3269/3270 від 16.01.2012, 4120 грн - за послуги евакуатора, а також 5000 грн (5% від ліміту) за заподіяну моральну шкоду. Крім того, просила стягнути з ПрАТ «Український страховий дім» та [PERSON] судові витрати у розмірі 3500 грн, що складаються з 500 грн витрат на сплату судового збору та 3000 грн за отримання юридичних послуг (а.с. 190-194). 22.04.2014 позивачами подано до суду заяву про збільшення та уточнення розміру позовних вимог. Заява обґрунтована тим, що попередній розмір позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди було сформульовано позивачем на підставі даних висновку авто-товарознавчого дослідження транспортного засобу Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №1931 від 26.12.2013. Однак, під час виконання даного висновку експерти виходили з того, що за курсом НБУ 1 долар США коштує 7,9715 грн. У зв'язку з тим, що вартість долара значно збільшилася, Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було проведено додаткове авто-товарознавче дослідження транспортного засобу «Audi 80», д/н [NUMBER], з визначенням його ринкової вартості виходячи з показників його технічного стану і пробігу згідно висновку №1931 від 26.12.2013 та віку, який мав автомобіль, станом на 23.08.2011. Згідно висновку авто-товарознавчого дослідження Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №624/14-21 від 16.04.2014, дійсна ринкова вартість автомобіля «Audi 80», д/н [NUMBER], 1987 року виготовлення, виходячи з показників його технічного стану і пробігу згідно висновку №1931 від 26.12.2013 та віку, який мав автомобіль, на 23.08.2011 складає 46570 грн (за курсом НБУ долара США до гривні - 1:12,385561) (а.с. 243-246). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі ордеру серії КС №017867 від 03.10.2013 (а.с. 112), та договору про надання юридичних послуг від 09.09.2013 (а.с. 114-116), підтримали позовні вимоги, що викладені у заяві про збільшення та уточнення позовних вимог від 22.04.2014, а саме, просили стягнути на користь позивача [PERSON] з відповідача ПрАТ «Український страховий дім» 51570 грн, з яких - 46570 грн - за заподіяну шкоду майну, а саме за фізично знищений автомобіль «Audi 80», д/н [NUMBER], та 5000 грн моральної шкоди згідно з ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки страхова компанія повинна відшкодувати 5% від ліміту. Позовні вимоги просили задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві, заяві про уточнення та збільшення позовних вимог від 05.02.2014 та 22.04.2014. У судовому засіданні законний представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON], що викладені у заяві від 22.04.2014 та просила стягнути на користь [PERSON] 5000 грн моральної шкоди згідно з ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки страхова компанія повинна відшкодувати 5% від ліміту. Позовні вимоги просила задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві, заяві про уточнення та збільшення позовних вимог від 22.04.2014. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17.06.2013 (а.с. 111), підтримав позовні вимоги [PERSON], що викладені у заяві від 22.04.2014 та просив стягнути на користь [PERSON] 6746,25 грн, з яких - 1746,25 грн на відшкодування вартості медичних препаратів, придбаних у аптечних установах, для повноцінного курсу лікування в стаціонарних умовах Барської ЦРЛ; 5000 грн моральної шкоди згідно з ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки страхова компанія повинна відшкодувати 5% від ліміту. Позовні вимоги просив задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві, заяві про уточнення та збільшення позовних вимог від 05.02.2014 та 22.04.2014. Представник відповідача Пилипець А.Ю., який діє на підставі довіреності №1323 від 15.08.2013 (а.с. 214), у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується даними телефонограми від 19.05.2014. Відповідно до змісту заперечень, надісланих представником відповідача, відповідач позов не визнає. Зокрема, у письмових запереченнях вказано, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПрАТ «Український Страховий Дім» 46 570,00 грн ринкової вартості автомобіля «Audi 80», державний реєстраційний номер [NUMBER], є незаконними і такими, що суперечать нормам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, оскільки відповідно до ст. 29 вказаного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому відшкодовувати ринкову вартість автомобіля відповідач не повинен. Також зазначено, що [PERSON] на адресу відповідача не направляла жодних документів, що підтверджують розмір матеріального збитку, завданого [PERSON] унаслідок пошкодження вказаного вище автомобіля. Зазначено, що відповідно до поданої заяви, моральна шкода позивачів полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку із несвоєчасною виплатою страхового відшкодування, проте, відповідно до ст. 23 ЦК України законодавець не пов'язує виникнення моральної шкоди з обставинами, на які вказують позивачі. Крім того, відповідач вважає, що позивачі невірно обрахували розмір моральної шкоди. Зокрема, звернув увагу суду на те, що страховик мав обов'язок відшкодовувати моральну шкоду у розмірі, що не перевищує 5% від ліміту, визначеного у п. 9.3 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки, відповідно до п. 9.3 вказаного Закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 грн на одного потерпілого, то розмір відшкодування моральної шкоди у даному випадку не може перевищувати 2550 грн (51000 грн * 5%). Таким чином, оскільки нормативно-правового обґрунтування відшкодування моральної шкоди позивачами не наведено, тому відповідач вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди також необґрунтованими. Поряд з цим, відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки страхувальник не повідомив страховика про настання страхового випадку, що передбачено ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На обґрунтування наведеної позиції відповідач послався на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-17093св13 від 25.09.2013 та ін. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Жодних заяв суду не подав. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні надав додаткові пояснення з приводу обставин, викладених у запереченнях. Так, щодо посилання відповідача на те, що страховик не відшкодовує вартості автомобіля, а лише вартість відновлювального ремонту, представник позивача вказав, що відповідно до п. 30.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ. Щодо розрахунку розміру моральної шкоди, представник позивача заперечив, вказавши, що на підставі п. 9.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачами було розраховано розмір моральної шкоди, виходячи з встановленого у договорі (поліс №ВЕ/3S47194) ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) - 100000 грн. Щодо ненадання [PERSON] страховику відомостей про розмір заподіяних збитків, представник позивача [PERSON] вказав, що обов'язок щодо оцінки розміру збитків лежить на страховику, а [PERSON] подала страховику заяву про виплату страхового відшкодування. З приводу заперечень відповідача представник позивача [PERSON] вказав, що з місця пригоди одразу він зателефонував до страхової компанії, у якій була застрахована його цивільно-правова відповідальність, та повідомив про настання страхового випадку. Крім того, вказав, що [PERSON] теж з місця події зателефонував до страхової компанії та повідомив про ДТП, при цьому він скористався телефоном [PERSON] Щодо посилань відповідача про неповідомлення [PERSON] страховику розміру шкоди, представник позивача вказав, що страховик сам повідомляв, що ним буде проведено експертизу для визначення розміру заподіяних при ДТП збитків. Оскільки пошкоджений автомобіль позивача знаходиться на арешт майданчику у с. Троїцьке Новоодеського району, то позивачам невідомо чи проводив страховик експертизу для визначення розміру шкоди. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників позивачів, дослідивши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП [PERSON] №3-1533/11, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Позивачі звернулися до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ПрАТ «Український Страховий Дім» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної при ДТП. У судовому засіданні було встановлено, що 23.08.2011 на 182 км + 600 м автодороги Р-06 «Ульянівка-Миколаїв» сталося зіткнення автомобілів «Audi 80», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Opel Vectra» реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Відповідно до даних копії постанови слідчого СВ Новоодеського РВ УМВС України у Миколаївській області від 01.09.2011, у порушенні кримінальної справи за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.08.2011 на автошляху «Ульянівка-Миколаїв» 182 км. + 600 метрів, відмовлено у зв'язку з відсутністю у діях [PERSON] складу злочину (а.с. 58). Відповідно до даних копії постанови Барського районного суду Вінницької області від 20.01.2012 №3-1533/11, провадження у справі про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності та за відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, суддею було встановлено факт наявності причинно-наслідкового зв'язку між перевищенням швидкісного режиму руху водієм автомобіля «Opel Vectra» та ДТП, унаслідок невідповідності технічним нормам вимог пунктів 12.3, 12.6 «г» Правил дорожнього руху дій водія автомобіля «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] (а.с. 59-62). Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що під збитками в даному випадку слід розуміти втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки постанова Барського районного суду Вінницької області від 20.01.2012 №3-1533/11 не була оскаржена та набрала законної сили 31.01.2012, то суд дійшов висновку, що [PERSON] не вчиняв протиправних дій, що спричинили б дорожньо-транспортну пригоду. Наведені обставини, відповідно до закону не потребують доказування. Вирішуючи питання чи є водій автомобіля «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] особою, яка має нести цивільно-правову відповідальність, суд виходить з наступного. Згідно з даними копії висновку транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №3269/3270 від 16.01.2012, у даній дорожній ситуації, у діях водія автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] вбачається невідповідність технічним нормам вимог п.п. 12.3, 12.6 «г» Правил дорожнього руху України. Крім того, експертом встановлено, що з технічної точки зору вбачається наявність причинно-наслідкового зв'язку між перевищенням швидкісного режиму руху водієм автомобіля «Opel Vectra» та ДТП (а.с. 63-80). Оригінал висновку №3269/3270 від 16.01.2012 зберігається у матеріалах справи про адміністративне правопорушення №3-1533/11, яку було оглянуто у судовому засіданні за клопотанням позивачів. Висновки транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №3269/3270 від 16.01.2012, що була призначена ухвалою судді Барського районного суду Вінницької області повністю кореспондуються з висновками спеціаліста №113 від 14.10.2011, що провів транспортно-трасологічне дослідження за дорученням слідчого СВ Новоодеського РВ УМВС України у Миколаївській області. Зокрема, останнім встановлено, що зіткнення між автомобілями «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], та «Audi 80», реєстраційний номер [NUMBER], відбулося на правому узбіччі, при цьому, виходячи з даних висновку про кут між поздовжніми осями автомобілів «Opel Vectra» та «Audi 80», що був між ними у момент входу у контакт, суд дійшов висновку, що зіткнення автомобілів відбулося через маневр водія автомобіля марки «Opel Vectra» в бік правого по своєму ходу узбіччя, коли там вже знаходився автомобіль «Audi 80». Слід також зазначити, що такого маневру не потребувала дорожня обстановка та вимоги Правил дорожнього руху, про що також вказано у висновках експертів. Згідно з п. 12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Підпунктом «ґ» пункту 12.6. ПДР України встановлено, що поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 Знак 5.1 «Автомагістраль» - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. Максимально допустимою швидкістю руху для автомобілів на ділянці дороги, де сталося ДТП, була - 90 км/год. (висновок транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №3269/3270 а.с. 74). Згідно з даними висновку авто-товарознавчого дослідження №1931 від 26.12.2013, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Audi 80», д/н [NUMBER], складає 188146,78 грн, що перевищує ринкову вартість аналогічного непошкодженого транспортного засобу, та робить економічно недоцільним його відновлення; сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля прирівнюється до дійсної ринкової вартості транспортного засобу, та складає на момент ДТП - 29972,78 грн (а.с. 166-176). Згідно з даними висновку за результатами експертного авто-товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості транспортного засобу №624/14-21 від 16.04.2014, дійсна ринкова вартість автомобіля марки «Audi 80», д/н [NUMBER], 1987 року виготовлення, який був у використанні, виходячи з показників його технічного стану і пробігу згідно висновку №1931 від 26.12.2013 та віку, який мав автомобіль на 23.08.2011 складає 46570 грн (а.с. 247-250). Таким чином, суд дійшов висновку, що ДТП 23.08.2011 близько 18.00 год. на 182 км+600 метрів автодороги «Ульянівка-Миколаїв» сталося у зв'язку з неправомірними діями водія автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] У результаті ДТП пошкоджено автомобіль «Audi 80», реєстраційний номер [NUMBER], чим заподіяно шкоду у розмірі 46570 грн, між неправомірними діями [PERSON] та шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Також судом взято до уваги, що шкода була заподіяна унаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому [PERSON] повинен нести цивільно-правову відповідальність незалежно від наявності вини. Крім того, як зазначено у п.п. 6, 7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). [PERSON] на законних підставах використовував транспортний засіб - автомобіль «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується даними копії посвідчення водія, технічного паспорту на вказаний автомобіль та довіреності (а.с. 227-230). Особою, якій заподіяно матеріальну шкоду у зв'язку з ДТП 23.08.2011 є позивач [PERSON], оскільки відповідно до даних копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], автомобіль марки «Audi 80», реєстраційний номер [NUMBER], належить їй на праві особистої власності (а.с. 54). Щодо покладення обов'язку виплати страхового відшкодування на відповідача, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Opel Vectra», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Український Страховий Дім», що підтверджується даними копії полісу №ВЕ/3S47194, як особа, яка на законних підставах (копія довіреності а.с. 229-230) керує автомобілем. Строк дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності з 16.10.2010 до 15.10.2011 (а.с. 225). У судовому засіданні було встановлено, що ДТП, яка є страховим випадком, сталася 23.08.2011, тобто під час дії наведеного вище договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут та далі у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин - 23.08.2011), обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Таким чином, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач як страховик має обов'язок щодо виплати страхового відшкодування у зв'язку з настанням страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди 23.08.2011. Одночасно слід зазначити, що заперечення відповідача з посиланнями на положення п. 16 Постанови пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» та ухвали ВССУ, що винесені за результатами перегляду судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, про те, що оскільки [PERSON] не повідомив страховика у письмовому вигляді впродовж трьох днів про настання страхового випадку, то відповідач не повинен виплачувати страхове відшкодування, а нести відповідальність повинна особа, з вини якої сталося ДТП, є такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Відповідно до п. 33.1.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, відповідно до змісту даної норми у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, Закон не містив обов'язку для страхувальника щодо повідомлення у письмовому вигляді страховика. Крім того, відповідно до п.п. ґ п. 38.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо страхувальник не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, то страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов. Разом з тим, положення закону не містять такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування як неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку. Нормами Цивільного кодексу України передбачено право страховика на відмову від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником про настання страхового випадку. Однак, спеціальними нормами, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, є положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких законодавець з фактом невиконання свого обов'язку страхувальником пов'язує такий юридичний наслідок - як виникнення у страховика права на вимогу до страхувальника у порядку регресу, тільки після проведення страхової виплати. Крім того, закон розмежовує поняття «страхова виплата» та «страхове відшкодування», саме останнє є страховою виплатою, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами страхування відповідальності. Слід також звернути увагу, що відповідач не скористався своїм правом на відмову у виплаті страхового відшкодування, що суд розцінює як відсутність для цього підстав з огляду на те, що строки розгляду заяви страховиком були порушені (від часу звернення [PERSON] до страховика минуло дев'ять місяців). Таким чином, суд дійшов висновку, що у страховика ПрАТ «Український Страховий Дім» виник обов'язок щодо виплати страхового відшкодування у зв'язку з страховим випадком - дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 23.08.2011, та унаслідок якої заподіяно матеріальну шкоду власнику автомобіля «Audi 80», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] та моральну шкоду пасажирам даного автомобіля [PERSON] та [PERSON] Щодо визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з даними висновку авто-товарознавчого дослідження №1931 від 26.12.2013, що виконаний на підставі ухвали Барського районного суду Вінницької області від 28.10.2013, вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «Audi 80», д/н [NUMBER], складає 188146,78 грн, що перевищує ринкову вартість аналогічного непошкодженого транспортного засобу, та робить економічно недоцільним його відновлення; сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля прирівнюється до дійсної ринкової вартості транспортного засобу, та складає на момент ДТП - 29972,78 грн (а.с. 166-176). У судовому засіданні власник автомобіля «Audi 80», д/н [NUMBER], позивач [PERSON] погодилася визнати автомобіль фізично знищеним. Відповідно до п. 30.3 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ. З огляду на викладене, суд не приймає заперечення відповідача з посиланням на ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про те, що страховик не відшкодовує вартості автомобіля, а лише вартість його відновлювального ремонту. У порядку реалізації своїх процесуальних прав, позивач [PERSON] збільшила позовні вимоги (а.с. 243-245) на підставі результатів висновку експертного авто-товарознавчого дослідження з визначення ринкової вартості транспортного засобу №624/14-21 від 16.04.2014, відповідно до якого дійсна ринкова вартість автомобіля марки «Audi 80», д/н [NUMBER], 1987 року виготовлення, який був у використанні, виходячи з показників його технічного стану і пробігу згідно висновку №1931 від 26.12.2013 та віку, який мав автомобіль на 23.08.2011 складає 46570 грн (а.с. 247-250). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної при ДТП у розмірі 46570 грн є обґрунтованими, доведеними, не перевищують розмір ліміту відповідальності страховика, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи чи підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів про стягнення з ПрАТ «Український Страховий Дім» моральної шкоди у розмірі 5000 грн на користь кожного позивача, що не перевищує 5% ліміту відшкодування, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Таким чином, страховик має обов'язок відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у розмірі, що не перевищує 2550 грн (51000 грн * 5%). Щодо наведених обставин, суд приймає заперечення відповідача та вважає вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн з відповідача такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону. Суд відхиляє доводи представника позивачів [PERSON] на обґрунтування наявності обов'язку у страховика щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн (100000 грн * 5%) з посиланням на положення п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ліміту відшкодування, що вказаний у полісі, з наступних підстав. Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та виплат страхового відшкодування за цими договорами застосовуються норми щодо ліміту відповідальності страховика, які діяли на дату укладення договору. Вище наведено зміст п. 9.3, у якому вказано розмір ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров'ю, - 51000 грн, який діяв станом на дату укладення договору. Відповідно до положень п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Тобто, у редакції Закону, станом на день укладення договору, положення п. 22.3 не містили альтернативи щодо застосування ліміту відповідальності, що зазначений у Законі чи у договорі, а представник позивачів [PERSON] помилково витлумачив норми закону та виконав розрахунок, виходячи з ліміту відповідальності, що вказаний у договорі. Визначаючись щодо розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить з принципів розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та інших обставин, які мають істотне значення, таких як тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, що передбачено ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відтак, вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди [PERSON], суд виходить із такого. У судовому засіданні було доведено, що позивач [PERSON] під час ДТП отримала ушкодження здоров'я. Наведене підтверджується даними постанови слідчого про відмову у порушенні кримінальної справи (а.с. 58), даними копії інформації на запит від 12.06.2012 №1166 Центральної районної лікарні Новоодеського району Миколаївської області, відповідно до яких [PERSON] була доставлена до медичного закладу машиною швидкої допомоги з місця ДТП, після огляду та обстеження було встановлено діагноз: «Забій грудної клітини. Гематома волосистої частини голови», призначено лікування (а.с. 88). У результаті отриманих тілесних ушкоджень, [PERSON] терпіла фізичний біль та душевні страждання. На підставі викладеного вище, суд вважає, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди [PERSON] буде 2550 грн, її вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди ґрунтуються на положеннях п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому підлягають задоволенню у розмірі, що визначений судом, та не перевищує 5% встановленого Законом ліміту відповідальності. З таких самих підстав, суд вважає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, оскільки відповідно до даних постанови слідчого про відмову у порушенні кримінальної справи позивач унаслідок ДТП 23.08.2011 отримала тілесні ушкодження у вигляді саден губи та спини (а.с. 58). Крім того, відповідно до даних копії інформації на запит від 12.06.2012 №465 Центральної районної лікарні Новоодеського району Миколаївської області, [PERSON] надавалась медична допомога на місці ДТП 23.08.2011 (а.с. 86). У результаті отриманих тілесних ушкоджень, [PERSON] терпіла фізичний біль та душевні страждання. Одночасно слід зазначити, що надану законним представником на підтвердження факту тривалості лікування, довідку №83 від 28.03.2013, відповідно до даних якої [PERSON], учениця 8-Б класу, з 01.09.2011 по 09.09.2011 була відсутня на навчанні у зв'язку з хворобою (а.с. 89), суд вважає недопустимим доказом, оскільки жодних медичних довідок на підтвердження лікування у зв'язку з ушкодженнями, отриманими під час ДТП, суду надано не було. На підставі викладеного вище, суд вважає, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди [PERSON] буде 2550 грн, її вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди ґрунтуються на положеннях п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому підлягають задоволенню у розмірі, що визначений судом, та не перевищує 5% встановленого Законом ліміту відповідальності. Визначаючись щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. У судовому засіданні було доведено, що позивачеві [PERSON] у результаті ДТП було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях унаслідок протиправної поведінки [PERSON] щодо неї самої та членів її сім'ї. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням викладених вище положень ст. 23 ЦК України та вважає, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди [PERSON] буде 2550 грн, її вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди ґрунтуються на положеннях п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому підлягають задоволенню у розмірі, що визначений судом, та не перевищує 5% встановленого Законом ліміту відповідальності. Одночасно слід зазначити, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями під час ДТП, не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними. Суду не було надано жодних доказів отримання тілесних ушкоджень позивачем [PERSON] Також суд дійшов висновку, що у позовних вимогах [PERSON] про стягнення моральної шкоди у зв'язку з пошкодженням її майна - автомобіля «Audi 80», д/н [NUMBER], з відповідача ПрАТ «Український Страховий Дім» слід відмовити, з огляду на положення п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки така шкода підлягає відшкодуванню лише особою, яка її заподіяла, а не страховиком. Наведене не позбавляє права позивача звернутися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування відповідної шкоди. Вирішуючи чи підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, яка полягала у витратах на лікування, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Відповідно до п. 24.3 того ж Закону, зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом. На підтвердження витрат на лікування у зв'язку з ДТП, що сталося 23.08.2011, представником позивача надано довідку КУ «Барська ЦРЛ» №25 від 28.08.2013, відповідно до даних якої [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділені КУ «Барська ЦРЛ» з 18.10.2011 по 31.10.2011, вказано перелік медичних препаратів, та довідку КУ «Барська ЦРЛ» №26 від 28.08.2013, відповідно до даних якої [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділені КУ «Барська ЦРЛ» з 27.06.2012 по 09.07.2012, вказано перелік медичних препаратів (а.с. 119). Оригінали вказаних довідок були оглянуті у судовому засіданні. Так, у судовому засіданні було встановлено, що до довідок Барської ЦРЛ працівником аптеки ТОВ «Конвалія» було внесено відомості про вартість вказаних лікарем медичних препаратів. У зв'язку з наведеним, а також тим, що дані довідки не є доказом витрат позивача, відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України суд визнає дані довідки недопустимим доказом. Крім того, оскільки у судовому засіданні не було доведено наявності причинно-наслідкового зв'язку між ДТП, яка сталася 23.08.2011, та лікуванням [PERSON] у жовтні 2011 та червні-липні 2012, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» та ст. 80 ЦПК України, якщо на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Попередньо судом було визначено розмір судового збору - 500 гривень. Судом у процесі розгляду справи було встановлено наступну ціну позову - 46570 грн матеріальної шкоди та 15000 грн моральної шкоди, що заподіяна внаслідок ушкодження здоров'я та у зв'язку з протиправною поведінкою [PERSON] Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. За звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, що полягає у душевних стражданнях у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої та членів її сім'ї [PERSON] повинна була сплатити судовий збір 229,40 грн (пп 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, позивачам необхідно було сплатити за звернення до суду 695,10 грн, з них 465,70 грн за звернення до суду з позовом майнового характеру та 229,40 грн за звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди. У зв'язку з викладеним, позивачам слід доплатити судовий збір у розмірі 195,10 грн (695,10 грн - 500 грн). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача 63316,25 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову у розмірі 54220 грн, відтак, судовий збір, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача становить 597,79 грн (54220 грн : (63316,25 грн : 100%) = 86%; 695,10 грн х 86% = 597,79 грн). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, позивачі звернулися до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, заподіяної унаслідок ушкодження здоров'я, у розмірі 10000 грн, від сплати судового збору за звернення з даною позовною вимогою позивачі звільнені. Суд дійшов висновку про задоволення позову у цій частині у розмірі 5100 грн, тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 117 грн (5100 грн : (10000 грн : 100%) = 51%; 229,40 грн х 51% = 117 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial