Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до ГУ Держгеокадастру у Львівській області, Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області (правонаступник - Львівська міська рада), [PERSON] та просить скасувати державний акт на право власності на землю серії ЛВ-Д-1101 від 07.05.2001 року, виданий Дублянською міською радою громадянці [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1020га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS] та державний акт на право власності на землю серія ЛВ-Д-1102 від 07.05.2001 року виданий Дублянською міською радою громадянці [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0533га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4932527 від 12.08.2013р. прийняте Жовківським районним управлінням юстиції стосовно об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим №4622710200:01:011:0041, розташовану за адреса: [ADDRESS] ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45837651 від 06.03.2019, прийняте державним реєстратором Дублянської міської ради Жовківського району, Львівська області стосовно об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим №4622710200:01:011:0087, розташовану за адреса: [ADDRESS] ; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45837943 від 06.03.2019, прийняте державним реєстратором Дублянської міської ради Жовківського району, Львівська області стосовно об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки з кадастровим №4622710200:01:011:0088 розташовану за адреса: [ADDRESS] . В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що їй належить на праві приватної власності (спільної часткової) 7/50 частин житлового будинку [ADDRESS] та гараж за тією ж адресою розмірами 6,5 x 5,5м. Це підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 8424375 від 23.08.2013 року. Підставою виникнення права власності є рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 15.05.2012 року. Також, їй належить на праві приватної власності (спільної часткової) 15/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . Це підтверджується договором купівлі-продажу 15/50 часток житлового будинку від 31.10.2017р. [INFO] померла мати - [PERSON] , яка проживала разом з нею. На випадок смерті вона склала заповіт від 21.05.1997 року, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося заповіла їй. Після смерті матері позивачка звернулася до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини за заповітом і дізналась, що матері у 2001 році Дублянською міською радою видано державний акт на право приватної власності на землю площею 0,1020 га за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що оскільки їй на праві спільної часткової власності належить 22/50 частин житлового будинку [ADDRESS] та гараж за тією ж адресою розмірами 6,5 х 5, 5 м, то відповідно на праві спільної власності їй повинна була належати і земельна ділянка, яка оформлена на її матір. Крім того, зазначає, що в процесі з`ясування інформації щодо видачі матері державного акту на право приватної власності на землю, їй стало також відомо про видачу [PERSON] 07.05.2001р. державного акту на право приватної власності на землю, площею 0, 0533 га у [ADDRESS] , на якій розташований її гараж. Вищенаведені обставини і стали підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі, додатково зазначила, що у 1991 році помер батько позивачки - [PERSON] , після чого відкрилась спадщина на батькову частку у збудованому разом із матір`ю будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька його спадкоємцями були дружина - [PERSON] , і позивач - [PERSON] , яка в силу чинної на той час, статті 549 ЦК України спадщину прийняла, так як проживала в будинку і фактично вступила у володіння і управління майном. У 1994 році, маючи право власності на частку у будинку, позивач здійснила прибудову ванної кімнати до частини будинку, якою фактично користувалась, а також гараж розмірами 6,5 * 5,5, чим збільшила корисну площу будинку за свій рахунок. Спір про визначення часток у спадковому майні після смерті батька позивача вирішувався у судовому порядку. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2012 року за [PERSON] було визнано право власності на частину спірного житлового будинку та гараж за тією ж адресою. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, зміст якого розкривається, зокрема, у статті 30 Земельного кодексу України, який був чинний до 1 січня 2002 року, особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16. Просить позов задоволити. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що відповідно до законодавства до компетенції Головного управління відноситься розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Львівської області. Оскільки земельні ділянки відносно яких виник спір надавались у власність Дублянською міською радою Жовківського району Львівської області і не є землями державної власності, Головне управління не є належним відповідачем у справі. Просить в задоволенні позову в частині вимог пред`явлених до Головного управління відмовити. Представник відповідача - Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області був замінений правонаступником - Львівською міською радою. Представником Львівської міської ради подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідачка - [PERSON] , в судовому засіданні позов заперечила повністю, подала відзив на позовну заяву. В своїх поясненнях зазначає, що набула право власності на земельні ділянки на законних підставах, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Представник відповідачки - [PERSON] , в судовому засіданні позов заперечила повністю. В свої поясненнях зазначає, що право власності на земельні ділянки було оформлено у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому, на момент видання державних актів на спірні земельні ділянки (07.05.2001 року) позивач - [PERSON] не була співвласником будинку [ADDRESS] . Додатково було заявлено заяву про застосування строків позовної давності. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачкою на підставі рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2012 року набуто у власність 7/50 частки в будинку [ADDRESS] , а також гараж за тією ж адресою розмірами 6,5 х 5,5 м. Як вбачається із змісту вказаного судового рішення, [PERSON] набула право власності на 1/10 частину будинку в порядку спадкування після смерті свого батька - [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки проживала із батьком і фактично вступила в управління спадковим майном. В 1994 році за згодою інших співвласників будинку позивач здійснила прибудову (ванну площею 5,7 кв.м.), а також збудувала гараж розмірами 6,5х5,5м. Дана прибудова становить 1/25 частину будинку. За таких обставин суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що за [PERSON] має бути визнано право на цю прибудову і збільшена її частка до 7/50 від будинку (прибудова - 1/25 будинку і частка у спадщині - 1/10 від будинку). Будівництво гаражу [PERSON] здійснювалось в 1994 році. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі договору купівлі-продажу від 31 жовтня 2017 року позивачкою було набуто у власність 15/50 часток житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт. [PERSON] як спадкоємець за заповітом звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після смерті матері та дізналась, що до складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,1020га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підстава набуття права власності на земельну ділянку є державний акт на право власності на землю серія ЛВ-Д-1101 від 07.05.2001 року, виданий Дублянською міською радою з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Із досліджених судом відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що 23.07.2013 року державним реєстратором Шубеляком Ігорем Ярославовичем було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на вказану земельну ділянку, номер запису про право власності на земельну ділянку: 2088586. Також судом встановлено, що 07.05.2001 року Дублянською міською радою на ім`я [PERSON] видано державний акт на право власності на землю серія ЛВ-Д-1102 відповідно до якого їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0533 га. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Із дослідженої судом технічної документації встановлено, що у 2018 році за замовленням [PERSON] товариством з обмеженою відповідальністю «Західземлепроект» було виготовлено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , площа 0,0515 га., кадастровий номер 4622710200:01:011 та площа 0,0018 га., кадастровий номер 4622710200:01:011. Із досліджених судом відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що 04.03.2019 року державним реєстратором Ружицьким Ігорем Миколайовичем було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 4622710200:01:011:0088 та площа 0,0018 га., номер запису про право власності на земельну ділянку: 30583592 та рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,0515 га., кадастровий номер 4622710200:01:011:0087, номер запису про право власності: 30583346. Відповідно до статті 548 ЦК України в редакції чинній до 01.01.2004 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частина 1 статті 549 ЦК України в редакції чинній до 01.01.2004 року передбачала, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що у 1991 році помер батько позивачки - [PERSON] , після чого відкрилась спадщина на батькову частку у збудованому разом із матір`ю будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку [PERSON] прийняла шляхом управління та володіння спадковим майном. У 1994 році, позивач, маючи право власності на частку у будинку, здійснила прибудову ванної кімнати до частини будинку, якою фактично користувалась, а також гараж розмірами 6,5 * 5,5, чим збільшила корисну площу будинку за свій рахунок, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2012 року у судовій справі № 22ц-1390/1764/12. Позивач не оформила право власності на земельну ділянку для обслуговування належної їй частини житлового будинку. Відповідно до статті 30 Земельного кодексу України, який був чинний до 1 січня 2002 р., при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Відповідно до частин 1-2 статті 120 Земельного кодексу України в діючій редакції, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, земельне законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, імперативно передбачало перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 5 грудня 2018 року в судовій справі № 713/1817/16-ц особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 згідно із якою особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача - власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній. Таким чином, позивач у вищенаведеній судовій справі має законний інтерес в юридичному оформленні прав на земельну ділянку, яка їй необхідна для обслуговування її частини будинку та гаражу, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Проте, при видачі оскаржуваних державних актів на право приватної власності на землю та здійсненні державної реєстрації прав на земельні ділянки, розташовані за адресою: [ADDRESS] ., законного інтересу [PERSON] на юридичне оформлення прав на землю враховано не було, що свідчить про підставність та обгрунтованість пред`явлених нею позовних вимог. Разом із тим, суд звертає увагу, що на даний час позивач прийняла спадщину, яка їй відкрилась після смерті матері - [PERSON] , на ім`я якої було видано один із оскаржуваних [PERSON] актів про право власності на землю. В силу приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині скасування державного акту на право власності на землю серія ЛВ-Д-1101 від 07.05.2001 року, виданого Дублянською міською радою громадянці [PERSON] задоволенню не підлягають у зв`язку із смертю відповідача та неможливості правонаступництва в спірних правовідносинах. Щодо покликань відповідачів на пропуск позивачем строку для звернення до суду із вказаним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 71 ЦК Української РСР (в редакції чинній на момент видачі оскаржуваних актів), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 76 цього ж Кодексу передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2019 року у справі №487/10132/14-ц (провадження №14-364цс19) зазначила, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов`язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Отже, позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із загального правила, встановленого статтями 12, 81 ЦПК України. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення права можна було отримати раніше. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-2469цс16; постанові КГС ВС від 23.01.2020 року у справі № 916/2128/18; пп. 58-59 постанови КГС ВС від 19.05.2020 року у справі №33/5009/8037/11; постанові КЦС ВС від 27.01.2021 року у справі №186/599/17. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Отже, за змістом зазначених норм для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Cудом встановлено, що за позивачем зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом із тим, реєстрація права власності на об`єкт нерухомості та реєстрація прав на земельну ділянку є окремими реєстраційними діями. При цьому, законодавством не визначено строку протягом якого особа повинна реалізувати своє право на юридичне оформлення земельної ділянки під належними їй об`єктами нерухомості. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, в предмет доказування судової справи № 22ц-1390/1764/12 за наслідками якої було ухвалено рішення від 15.05.2012р. на підставі якого позивачка здійснила юридичне оформлення права власності на 7/50 частки в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не входило питання належності [PERSON] прав на землю. Жодних інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що [PERSON] мала об`єктивну можливість довідатись про порушення свого права до моменту здійснення оформлення своїх спадкових прав після смерті матері відповідачами не надано. При цьому, суд враховує, що технічна документація на землю була виготовлена [PERSON] лише у 2018 році, а право власності юридично оформлено 04.03.2019 року, а тому позивач була позбавлена об`єктивної можливості дізнатися про порушення її права. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вищевикладене свідчить, що відповідачі не довели належними та допустимими доказами наявність правових підстав для застосування позовної давності у вищенаведеній судовій справі. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial