Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивачка 04.04.2016 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги аргументує наступним. 17.02.2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 01. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань, що спонукало повному розриву їхніх сімейних відносин. Починаючи з січня 2016 року сторони проживають окремо і уникають будь-якого спілкування між собою. Призначення строку для примирення позивачка вважає не доцільним. Спору щодо утримання сина у сторін немає. Подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечить інтересам сторін, у звязку з чим у позовних вимогах позивачка просила суд розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Також не заперечувала щодо розгляду справи у заочному порядку та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивачки, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивачки, повністю та всебічно дослідивши письмові докази по справі дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З обставин, наведених у позовній заяві, які підтверджуються наявними у справі доказами, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованого 17.02.2012 року виконавчим комітетом Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області під актовим записом № 01. За період проживання у шлюбі сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Як встановлено судом, на даний час шлюбні стосунки фактично припинені, позивачка не вбачає можливості примирення та збереження сімї. Причиною розпаду сімї є відсутність взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань, що спонукало повному розриву їхніх сімейних відносин. Сторони з січня 2016 року проживають окремо та уникають будь-якого спілкування між собою, спільне сімейне господарство не ведуть. Призначення строку для примирення позивачка вважає не доцільним та подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечить її інтересам. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст. 56 СК). Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, покладення обовязку збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це категоричного заперечення іншого є незаконним та таким, що не відповідає вимогам ст.ст.55-56 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що збереження сім'ї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.55-56, 110, 112 СК України та

Outcome: approved