Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] 01 грудня 2015 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення в її користь аліментів на сина [PERSON] Демяна Максимовича, [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02 лютого 2013 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що зроблено актовий запис №36. Від шлюбу 14 липня 2013 року народився син [PERSON]. Сімейне життя не склалося, протягом останнього часу вона з відповідачем не може спокійно вирішувати будь-які побутові проблеми, вони часто сперечаються та принижують один одного в присутності малолітнього сина, що негативно впливає на його психологічний стан, з квітня 2015 року проживають окремо. Проти примирення заперечує, оскільки вважає, що подальше спільне життя і збереження сімї є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. При цьому, позивачка просить про стягнення з відповідача в її користь аліментів на сина [PERSON] Демяна Максимовича, [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, покликаючись на те, що малолітній син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не спілкується та не відвідує сина, не приймає участі у його вихованні та не надає коштів на його утримання, однак, вона не має можливості самостійно утримувати дитину. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, не повідомивши причин неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів . Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі , встановив такі факти: Сторони вступили у зареєстрований шлюб 02 лютого 2013 року, про що зроблено актовий запис №36 Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Від шлюбу 14 липня 2013 року народився син [PERSON], про що зроблено актовий запис №1593 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Сімейне життя сторін не склалося. Між ними часто виникають сварки та непорозуміння, вони принижують один одного в присутності малолітнього сина, що негативно впливає на його психологічний стан, протягом останнього часу вони не можуть спокійно вирішувати будь-які побутові проблеми, що спричинило те, що між ними припинилися подружні відносини та з квітня 2015 року вони проживають окремо. При цьому, позивачка заперечує проти примирення, мотивуючи своє рішення тим, що подальше спільне життя та збереження сімї є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам малолітньої дитини. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин, суд вважає що сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Вищезазначено, що у сторін є спільна дитина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою в орендованій нею квартирі [ADDRESS] та повністю перебуває на ї утриманні. Вказане підтверджується договором найму (оренди) житлового приміщення від 07 жовтня 2015 року укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із довідки №8692 виданої 29 грудня 2015 року Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради [PERSON] не зареєстрована як одержувач допомог. Відповідач [PERSON] не спілкується та не відвідує сина, не приймає участі у його вихованні та не надає коштів на його утримання. Із наявної у матеріалах справи копії декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру [PERSON] за 2014 рік вбачається, що відповідач [PERSON] працює на посаді прокурора військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України, його сукупний дохід за 2014 рік становив 79897 гривень. Відповідно до ч.1 ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини. Вимогами ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно викладених у позовній заяві обставин, відповідач не має іншої родини, а також не має на утриманні інших неповнолітніх чи малолітніх дітей та інших осіб. Станом на дату розгляду справи відповідачем не представлено, а судом не здобуто жодних доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов'язків по утриманню малолітнього сина [PERSON] Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Також, приписами ч. ст. 183 Сімейного кодексу України визначено,що частка заробітку (доходу ) батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved