Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просять визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою, за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вони є власниками житлового будинку з відповідними надвірними будівлями на підставі договору купівлі-продажу від 07.10.2009 року, за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі, [PERSON] зареєстрований у вищезазначеній квартирі з 10.10.2009 року. За період з серпня 2013 року та на даний час відповідач жодного разу не з'явився у будинку, і всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення покладені тільки на позивачів. На прохання позивачів приїхати і добровільно виписатись відповідач не реагує, чим перешкоджає їхнім інтересам, як власників, у користуванні, розпорядженні та володінні власністю. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали, в разі неявки в судове засідання відповідача, просили винести заочне рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] жодного разу у судове засідання не з'явився, тоді як про день, час та місце слухання справи судом повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про слухання справи без його участі на адресу суду не надходило. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], Витягу з Державного реєстру правочинів №7803803 від 07.10.2009 року, [PERSON], [PERSON] належить житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] (а.с.8,9,10). Як вбачається з домової книги про реєстрацію громадян які мешкають за адресою [ADDRESS], [PERSON], [INFO], 10.10.2009 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Згідно довідки КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради харківської області від 02.08.2017 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту про непроживання, складеного сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 27.09.2017 року, відповідач [PERSON], [INFO], з серпня 2013 року не проживає в квартирі, за адресою: [ADDRESS]. На даний час проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). У відповідності до ст.71 ч.1 Житлового Кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Всі обов'язки з оплати комунальних послуг позивачі виконують самостійно, утримують житловий будинок в належному стані. Згідно ст.72 Житлового Кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки, провадиться у судовому порядку. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме нарахування комунальних послуг, якими позивачі не користуються, але повинні сплачувати з вини відповідача. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Положення статей 383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» на ствердження вибуття на інше постійне місце проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, зокрема повідомлення про те у листах, розписках, переадресуванні кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих п.10 Постанови «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року, у справах щодо визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У зв'язку з вищенаведеним, суд вважає, що відповідач не проживав в квартирі, за адресою: [ADDRESS], понад шість місяців без поважних причин, витрат по оплаті комунальних послуг та утриманню житла не здійснював, а тому він втратив право на користування жилим приміщенням. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved