Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачка 22 жовтня 2014 року звернулась до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання дитини (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог вказала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 10.01.2000 року було розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, а також стягнути 50% вартості навчання, що становить 2 250,00 грн. Заочним рішенням від 27 листопада 2014 року частково задоволено позовні вимоги позивача (а.с.19). Не погодившись із заочним розглядом справи відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення (а.с.23-24). Ухвалою суду від 22 січня 2015 року заочне рішення скасовано, справу призначено судового розгляду (а.с.47). Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Просив у задоволенні позову відмовити. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст рішення складений 02 березня 2015 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає не задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 10.01.2000 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 03 (а.с.5). 20 січня 2006 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.4). Від подружнього життя сторони мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні (а.с.5,11). Встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.42). Згідно довідки про доходи №244 від 16.01.2015р. за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року з [PERSON] утримано аліменти на підставі постанови державного виконавця по виконавчому провадженню №49350/27 відкритого на підставі виконавчого листа №2/205/2034 виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 07.10.2013 року (а.с.40). [PERSON] являвся студентом другого курсу Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет», навчається на контрактній основі, за денною формою навчання (а.с.10). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відраховано з Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет», у зв'язку із порушенням дисципліни. Також, встановлено, що [PERSON] з 15.12.2014 року працює в ПАТ «Дніпропетровський трубний завод», та отримує заробітну плату, яка за період з грудня 2014 року по січень 2015 року становить 1 867,46 грн. (53,54). Згідно статті 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Таким чином, аналізуючи здобуті по справі докази з позиції їх належності, допустимості та сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення аліментів на час навчання дитини, у зв'язку із тим, що право на утримання припинилось в момент відрахування дитини із навчального закладу. Крім того, [PERSON] працездатний і працевлаштований та отримує заробітну плату, а тому матеріальної допомоги з боку батька не потребує. Щодо позовних вимог про стягнення 50% від вартості навчання, суд виходить з наступного. Згідно ст.. 201 Сімейного кодексу України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Суд зауважує, що участь батьків у додаткових витратах на дитину припиняється із моменту досягнення дитиною повноліття. А тому, враховуючи те, що [PERSON] досяг повноліття 20 серпня 2012 року, вимоги до відповідача щодо стягнення додаткових витрат пов'язаних з навчанням сина є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, що судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed