Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даною позовною заявою та просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, вул. Вознесенська, (раніше Комсомольська),114, який належав померлій 05 лютого 2014 року [PERSON]. В обґрунтування позову зазначили, що з1967 року по 1995 рік їх батьки разом з ними побудували житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, вул. Комсомольська,114 (зараз Вознесенська), що підтверджується копією технічного паспорту на будинок та довідкою відповідача №559 від 08 листопада 2017 року. Вони не мають можливості оформити право власності на житловий будинок з допоміжними спорудами в звязку з відсутністю державної реєстрації нерухомого майна за спадкодавцем, що підтверджується копією технічного паспорту на будинок, у звязку з чим змушені звернутися з позовом до суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, подали до суду заяву, в якій просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач, Халеп'янська сільська рада Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направили,\~\~надали заяву, в якій просять розглянути справу за відсутність представника сільської ради та проти задоволення позову не заперечує та при вирішенні позову покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 28 квітня 2007 року помер батько позивачів [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 23 січня 2013 року мама позивачів, [PERSON], заповіла, після смерті, все своє майно в рівних частинах своїм синам (позивачам), що підтверджується копією заповіту. 05 лютого 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті позивачі подали заяви про прийняття спадщини, за заповітом, до Української міської державної нотаріальної контори, які були внесені в спадковий реєстр, що підтверджується копією з витягу. З часом позивачі по справі отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2843 га. за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, вул. Комсомольська,114. З 1967 року по 1995 роки батьки позивачів разом з ними побудували житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, вул. Комсомольська,114 (зараз Вознесенська), що підтверджується копією технічного паспорту на будинок та довідкою відповідача № 559 від 08 листопада 2017 року. 28 листопада 2002 року на підставі рішення відповідача № 16-2-2 від 28 травня 1997 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю площею 0,2843 га. за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, вул. Комсомольська,114, що підтверджується копією акту. 27 жовтня 2017 року Українська міська державна нотаріальна контора своїм листом № 1109/02-04 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Халепя, вул. Вознесенська (раніше Комсомольська),114, так як відсутні правовстановлюючі документи на дане майно. При цьому було розяснено їх право на звернення до суду та, те, що відповідно до спадкової справи № 73/2014 року єдиними спадкоємцями є позивачі по справі. Статтею 1223 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, а відповідно до ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобовязані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а згідно зі ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, тим самим після смерті спадкодавця, до складу спадщини вийшло право власності на нерухоме майно на території відповідача. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємцями, згідно зі ст. 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивач по справі, в зв'язку з чим суд вважає, що позивач є належною особою та спадкоємцем за законом, а його звернення до суду є правомірним. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~\~Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням вищевикладених обставин справи, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв'язок в сукупності приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Тому,

Outcome: approved