Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що в 2011 року між нею та відповідачками було укладено договори позики, згідно яких вона позичила відповідачками грошові кошти в іноземній валюті, про що відповідачі надали їй письмові розписки відповідно 16.07.2011 року, 17.07.2011 року 14.08.2014 року. Однак, з часу позики грошей і по даний час відповідачами не повернуто їй ні основної суми боргу, ні процентів за користування коштами, ні інших визначених договором чи законом сум. Така сума станом на час звернення до суду становить 583744 гривень На її неодноразові вимоги повернути позичені кошти, відповідачі не реагувати і вона вимушена була звертатись до суду. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримують, просять задоволити в повному обсязі згідно наведених в позовній заяві розрахунків. Відповідачка [PERSON] позов не визнає, просить відмовити, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Захист інтересів доручає адвокату [PERSON] Відповідачка [PERSON] та представник відповідачів адвокат [PERSON] позов не визнають, просять в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки договір не укладався, письмові розписки не відповідають вимогам чинного законодавства та вказані кошти повернуті позивачці в повному обсязі, що вбачається також із постанови про закриття кримінального провадження від 26 грудня 2013 року. Вислухавши сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав: 16 липня 2011 року відповідачки [PERSON] та [PERSON] позичили у [PERSON] 3700 доларів США під 3% та 3496 доларів США без процентів, про що написали розписку та скріпили її своїми підписами. 17 липня 2011 року відповідачки [PERSON] та [PERSON] позичили у [PERSON] 4000 євро під 3% і 3720 євро без відсотків, про що написали розписку та скріпили її своїми підписами. 01.08.2011 року відповідачка [PERSON] позичила у [PERSON] 2700 доларів США під 1 % щомісячно та 924 долари без відсотків та 14.08.2011 року 6000 євро під 1 % та 2660 євро без процентів терміном на 6 місяців. В своїх поясненнях відповідачки, будучи допитаними в судовому засіданні пояснювали, що позичали час від часу кошти у [PERSON], розписки переписували на вимогу [PERSON], однак дані кошти повернули позивачці в повному обсязі, однак не брали в неї про це відповідні розписки, а тому не можуть подати суду відповідні докази. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 20 серпня 2013 року вбачається, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12013210190000420 від 16.07.2013 року за ч. 3 ст. 190 КК Кураїни закрито у зв»язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Вказана постанова була скасована та 26 грудня 2013 року винесено постанову про закриття кримінального провадження якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12013210190000420 від 16.07.2013 року за ч. 3 ст. 190 КК Кураїни закрито у зв»язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Однак, зі змісту вказаних постанов вбачається, що починаючи з 2008 року [PERSON] позичала відповідачам грошові кошти в іноземній валюті в доларах США та Євро під проценти і без процентів. Таким чином суд не приймає до уваги пояснення відповідачів, що в розписках зазначені суми позики в тому числі в гривнях, оскільки це суперечить фактам, викладеним у згаданих вище постановах, та вважає, що відповідачами отримувались позики від [PERSON] саме в доларах та євро. Крім того, суд зазначає, що відповідачами не подано суду доказів, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, а тому посилання на повернення ними боргів [PERSON] суд не приймає до уваги. Відповідно до ч. 1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З пояснень позивачки [PERSON] та постанов про закриття кримінальних проваджень від 20 серпня 2013 року та 26 грудня 2013 року вбачається, що позивачка неодноразово зверталась до відповідачок із вимогами повернення боргу, однак останні борг не повертали та станом на день розгляду справи борги згідно письмових розписок, наданих позивачці відповідачка, так і не повернуті. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими коштами боржник зобов»язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають вірні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого Законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших особі, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved