Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Запорізької міської ради про визнання право власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , про що відповідно Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області здійснено актовий запис за № 2825. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За регламентацією статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За житія спадкодавець не залишив заповіту, позивач є донькою померлої та відповідно є спадкоємцем першої черги. За життя спадкодавця, спадкоємець постійно проживав із матір`ю (спадкодавцем), оскільки спадкодавець у зв`язку із хворобою та встановленням 1 групи інвалідності потребував постійного догляду. Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті спадкодавця залишилось майно - 1/3 частина житлової квартири загальної площі 70,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 20.09.95 р. Позивач є співвласником 2/3 частини зазначеної квартири, про що свідчить свідоцтво про право власності № [NUMBER] (приватизації майна) та свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.12.2012 р. У зв`язку із вищезазначеним, враховуючи, що позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на володіння майном після померлого спадкодавця, яка була рідною матір`ю та постійно проживала разом із спадкоємцем, позивач просить суд визнати право власності на спадкове майно. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності за на 1/3 частини квартири № 91 загальною площею 70,1 кв.м., що знаходиться у будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [PERSON] , яка померла [INFO] та на майновий сертифікат UA0801561004 серія В № 2661, іменних акцій у кількості 63 штук. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2020 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 30.03.2020 року на 09 год. 00 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду на 29.09.2020 року на 09 год. 00 хв. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Запорізької міської ради в судовому засіданні проти позову заперечувала. Посилалась на те, що обставини, які перешкоджають позивачці [PERSON] отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку в позовній заяві не викладені, доказів не можливості отримати у нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачкою не надано. Крім цього, позивачка із заявою до нотаріальної контори не зверталась, обґрунтована Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка видана нотаріусом за результатами розгляду заяви та наданих документів, із зазначенням причин, по яким не можливо видати спадкоємиці Свідоцтва про право на спадкування, відсутня. Суд заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 30.04.2019 року. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишила, позивачка є спадкоємцем першої черги. Позивачкою додана копія Свідоцтва про народження від 13.08.1962, серія [NUMBER] . Після смерті матері, [PERSON] , [INFO] відкрилась спадщина на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] на підставі Свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 20.09.1995, видане Жовтневою районною адміністрацією. Реєстрація прав власності здійснена в установленому законом порядку в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 17.10.1995 реєстровий № 36199. В позові зазначено, що батько позивачки, [PERSON] помер [INFO] . Вказане підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.12.2012 № 1-1274, видане державним нотаріусом Четвертої запорізької нотаріальної контори Бережко С.М., згідно якого після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у тому числі з урахуванням 1/2 частини у спадщині, від якої відмовилась дружина спадкодавця - [PERSON] , отримала дочка спадкодавця - [PERSON] . Згідно з вказаним свідоцтвом, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні вивчено та оголошено письмові докази: свідоцтво про власність на житло № [NUMBER] , технічний паспорт на квартиру, довідка МСЕК від 10.03.15р.; майновий сертифікат UA0801561004 серія В № 2661, іменних акцій у кількості 63 штук. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили суду, що позивачка [PERSON] постійно проживала з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінюючи надані позивачем [PERSON] належні та допустимі докази, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved