Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

позивачі звернулись до суду з даним позовом, у якому, просять стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за договором оренди 162968,00 грн., пеню 3905, 38 грн., 3% річних 918,32 грн., а всього 167791, 70 грн., а також судові витрати по справі. Обґрунтовуючи позов покликаються на те, що 12.09.2019 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 64,2 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Позивачі є співвласниками по Ѕ частки приміщення. Однак, всупереч вимогам Договору, орендна плата відповідачем не була здійснена вчасно та в повному обсязі починаючи з березня 2020 року. При цьому, за період дії карантинних обмежень передбачених Кабінетом Міністрів України, орендодавцями орендна плата не нараховувалась. Відповідач свої обов`язки за договором оренди не виконував належним чином. У зв`язку з наведеним, у відповідача перед позивачами виникла заборгованість, яка за період з 01.03.2020 року по 01.10.2020 року становить 162968,00 грн., а також пеня у розмірі 3905,38 грн., 3 % річних у сумі 918,32 грн., а всього 167791, 70 грн. З огляду на наведене, позивачі звернулись до суду з вказаним позовом. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав з мотивів наведених у ньому. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості в двох рівних частинах на користь кожного з позивачів, оскільки [PERSON] та [PERSON] є співвласниками орендованого приміщення по 1/2 частки. Відповідач в судове засідання відповідач неодноразово не з`явився, про дату судового засідання повідомлений належним чином. Неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, вказуючи також, що перебуває на лікуванні за межами України протягом тривалого часу, а тому не може прибути у судове засідання. Правом на подачу відзиву по справі, а також на участь у розгляді справи в режимі відеокоференцзв`язку не скористався. Відповідно до ч.2 ст. 223\~ЦПК\~України,\~суд відкладає\~розгляд справи\~в судовому\~засіданні в\~межах встановленого\~цим Кодексом\~строку з\~таких підстав: 1)\~неявка в\~судове засідання\~учасника справи,\~щодо якого\~відсутні відомості\~про вручення\~йому повідомлення\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно поданих відповідачем документів, а саме останньої довідки лікаря офтальмолога, члена Королівської колегії лікарів і хірургів Канади від 22.03.2021 року [PERSON] необхідне обстеження та лікування. Пацієнту не рекомендовано подорожувати допоки його стан здоров`я не стане стабільнішим. Його наступний візит заплановано на 22.04.2021 року. Водночас, суду не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також забезпечити участь у судовому засіданні свого повноважного представника. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Чинний ЦПК України закріплює низку\~обов`язків учасників процесу у сфері доказування, до яких, зокрема, належать сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК). Отже, положення ст. 43 ЦПК України спрямовані на забезпечення добросовісності процесуальної поведінки учасників справи в умовах змагальної моделі судочинства, виходячи із принципу пропорційності, що покликаний забезпечити баланс приватних та публічних інтересів під час відправлення правосуддя у цивільних справах. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, правом на відзив не скористався, а наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Неодноразова неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи. Отже, оскільки не встановлена неможливість відповідача забезпечити участь уповноваженого представника або безпосередньої участі у режимі відеоконференцзв`язку, відповідач не реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві, будь-яких доказів, окрім наявних у матеріалах справи, протягом часу судового провадження не подав, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків провадження у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 12.09.2019 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди нежитлового приміщення. Об`єктом оренди є нежитлове приміщення загальною площею 64,2 кв. м. за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.1.1 Договору, Орендодавці зобов`язуються передати Орендареві в строкове платне користування нежитлове приміщення, а Орендар зобов`язується прийняти це майно, своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення цього договору повернути орендоване майно Орендодавцеві в належному стані. Відповідно до п.1.1.6 Договору, приміщення надається для використання Орендарю для здійснення власної підприємницької діяльності. Відповідно до п.2.1 Договору, строк оренди складає 12 місяців від дати підписання даного Договору. Відповідно до п.3.1 Договору, розмір орендної плати становить 45000,00 грн. на місяць, що на момент підписання даного Договору становить 1800,00 доларів США. Відповідно до п.3.2 Договору, орендна плата сплачується Орендарем наперед - щомісячно готівкою не пізніше 12-го числа кожного місяця за поточний місяць. За змістом ч. 1 ст. 639 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно ч. 1 ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Згідно ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Судом встановлено, що свою згоду з умовами Договору оренди, в тому числі щодо умов оплати за Договором, сторони засвідчили своїми підписами. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказують, що відповідач зобов`язання за Договором належним чином не виконав, орендну плату своєчасно та в повному обсязі не вносив починаючи з березня 2020 року, орендоване майно відповідно до п. 4.4 вищевказаного договору не повернуто. Позивачами було враховано, що постановою КМУ №211 від 11.03.2020 року було введено на усій території України карантин та запроваджено певні карантинні обмеження, зокрема, і для закладів, який здійснював свою діяльність в орендованому приміщенні, що було перешкодою для відповідача використовувати приміщення для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. було заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення. Постановою КМУ №392 від 20.05.2020 року з 22.06.2020 року відповідні карантинні обмеження були зняті, що дало змогу відповідачеві відновити свою діяльність. За період дії карантинних обмежень передбачених КМУ, орендодавцями орендна плата не нараховувалась. Станом на сьогодні, відповідачем орендоване приміщення не повернуто орендодавцям згідно вимог п.4.4 Договору. Так, за змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. При цьому, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як видно з матеріалів справи, на підставі Акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 12.09.2019 р., відповідачу було передано нежитлове приміщення, зазначене у Договорі оренди. Отже, позивач виконав свої зобов`язання за Договором оренди. У свою чергу, відповідач умови Договору належним чином не виконує, орендну плату своєчасно не сплатив. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі у порядку досудового врегулювання спору, звертались до відповідача із досудовою вимогою, в якому пропонували погасити наявну заборгованість в розмірі 18000,00 грн. Однак, відповідач залишив вказану вимогу поза увагою, заборгованість не погасив. З огляду на наведене, внаслідок неналежного виконання зобов`язань, у відповідача перед позивачами утворилась заборгованість, яка за період з 01.03.2020 року по 01.10.2020 року становить 162968,00 грн. (з урахуванням індексу інфляції). Також позивачі просять стягнути на їх користь 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань за Договором оренди, що за період з 13.03.2020 року по 01.10.2020 року становить 918,32 грн. Крім того, просять стягнути пеню у сумі 3905,38 грн. за період з 13.03.2020 року по 01.10.2020 року. Наведені розміри заборгованості, пені та відсотки у позовній заяві обґрунтовуються відповідними розрахунками, які відповідають сумам наведеним у договорі оренди та не спростовані відповідачем. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п.6.3 Договору, у разі прострочення сплати орендної плати та/або комунальних платежів більше, ніж на місяць, Орендар зобов`язується сплатити пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. При цьому, особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частинами 5, 6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву до суду не подав, зазначені в позовній заяві обставини не спростував, не надав доказів того, що сума заборгованості є меншою чи взагалі відсутня. Суд, перевіривши розрахунки, надані позивачами в частині стягнення заборгованості, 3 % річних та пені, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки, позивачі є співвласниками приміщення переданого в оренду в Ѕ частки, то сума заборгованості підлягає стягнення з відповідача в двох рівних частинах. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів понесені судові витрати в розмірі 1681,60 гривень. Роз`яснити, що у відповідності до ч.ч.7,8 ст.158 ЦПК України, вжиті постановою Львівського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року заходи забезпечення позову продовжують свою дію протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved