Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому зазначають, що 13.08.2019 відповідач звернувся з офіційним листом до офісу президента України, яким розповсюдив (оприлюднив), зокрема, інформацію, що « [PERSON] … має приватну автостанцію … такий собі земельний барон… всі питання по землі тільки через нього - корупційна схема. Виділяються земельні ділянки на підставних осіб. Групуються та продаються земельні ділянки за сотні тисяч доларів. … [PERSON] … має два магазина, дорогі маєтки, 300 га землі. На підставних осіб виділив земельну ділянку у розмірі 2 га для будування ангарів для свого фермерського господарства. 16.07.2019 самовільно захопив земельну ділянку у розмірі 35 га. … Була створена комісія зі слідчих Скадовського СБУ, це я думаю, що це відволікаючий маневр для чергової земельної оборудки, яку намагається вирішити з допомогою свого кума [PERSON] , який має товариша генерала. Має зв`язки у Скадовському МВ УМВС, СБУ та прокуратурі…але це не зупинило наших князів-депутатів, вони продовжують займатися корупцією». Вказують, що вказані відомості є недостовірними та порушують честь, гідність та ділову репутацію позивачів, у зв`язку з чим підлягають спростуванню. Зазначають, що роками наполегливої служби депутатами селищної ради вони створили собі належну репутацію в ділових колах, зокрема, у сфері земельних відносин, нажили певного досвіду, люди з довірою та повагою звертаються до них як до фахівців, і все це було зруйновано вказаним листом. Посилаючись на положення статі 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, статей 277, 297, 299 ЦК України, просять визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачів інформацію, наведену вище, яка була розповсюджена відповідачем у листі 13 серпня 2019 року, зареєстрованому за №П-4263 до Офісу Президента України; зобов`язати відповідача здійснити спростування поширеної недостовірної інформації шляхом відкликання (відзиву) від Офісу Президента України свого листа від 13.08.2019 протягом 15 календарних днів від дня набрання чинності судовим рішенням, а також покласти на відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] , представник позивачів адвокат Риженко Д. О. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, надавши також відповідь на відзив, у якому зазначено, що жодного оціночного судження лист відповідача не містить, а містить конкретні ствердження, які можна перевірити. У подальшому в судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач, його представник адвокат Заверуха К. О. в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Підтримали відзив на позов та надані письмові пояснення, в яких зазначили, що у серпні 2019 року відповідачем від себе та від імені мешканців смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області було надіслано лист до Президента України щодо проблемних питань проведення інженерних мереж (енерго-, водо-, газопостачання) та будівництва доріг у смт. Лазурне, а також можливих неправомірних дій депутатів Лазурненської селищної ради Скадовського району. Зазначає, що статтею 40 Конституції України передбачено право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, які зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. За результатом розгляду листа відповідача до Президента України Херсонською обласною державною адміністрацією листом від 23.09.2019 відповідача було проінформовано про стан проведення інженерних мереж, будівництва доріг та з метою перевірки фактів, викладених у зверненні щодо незаконних дій депутатів Лазурненської селищної ради Скадовського району, надіслані листи до ГУНП у Херсонській області та Управління захисту економіки ДЗЕ НПУ. ДЗЕ НПУ повідомив відповідача про направлення матеріалів до Скадовського ВП Новокаховського ВП ГУНП у Херсонській області для прийняття рішення в порядку ст.214 КПК України, який в свою чергу повідомив відповідача про відкриття кримінального провадження за ч.2 ст.191 КК України за фактом привласнення та розтрати грошових коштів посадовими особами КП «Лазурне» та КП «Очисні споруди». Також вказує на недоведеність позивачами, що вказаний лист до Президента України мотивований цілеспрямованими діями на приниження честі, гідності та ділової репутації позивачів. Крім того, зазначив, що це була колективна заява, підписана [PERSON] та іншими особами які проживають з ним на одній вулиці, яке було розглянуто по суті із посланням на заходи реагування. У подальшому в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2000-х роках він був головою земельної комісії селищної ради, [PERSON] повинно було бути виділено 6 соток під стоянку автомобілів, але той подав документи на 11 соток, розгляд вказаного питання було відкладено, а у подальшому виявилося, що документи було затверджено, тепер там автостанція. Вважає, що мали місце зловживання та самозахват земельної ділянки. Також невідомо яким чином було змінено цільове призначення земельної ділянки. Вказав, що вважає, що у листі було викладено правдиву інформацію. Зазначив, що [PERSON] є депутатом селищної ради та головою земельної комісії, [PERSON] також депутат селищної ради та член земельної комісії, [PERSON] допомагав щодо захвату земельних ділянок. На сесіях селищної ради затверджувались підготовлені земельною комісією проекти рішень, але тексти не зачитувались. Вважає, що так захвачували землю - забирали в одних і віддавали іншим. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 Цивільного кодексу України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (Стаття 297 ЦК України). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що 13.08.2019 [PERSON] та ще 24 особи підписали лист до Президента України, в якому виклали проблемні питання електропостачання, водопостачання та стану та відсутності доріг у смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області. В тому числі у листі зазначається: « [PERSON] … має приватну автостанцію … такий собі земельний барон… всі питання по землі тільки через нього - корупційна схема. Виділяються земельні ділянки на підставних осіб. Групуються та продаються земельні ділянки за сотні тисяч доларів. … [PERSON] … має два магазина, дорогі маєтки, 300 га землі. На підставних осіб виділив земельну ділянку у розмірі 2 га для будування ангарів для свого фермерського господарства. 16.07.2019 самовільно захопив земельну ділянку у розмірі 35 га. … Була створена комісія зі слідчих Скадовського СБУ, це я думаю, що це відволікаючий маневр для чергової земельної оборудки, яку намагається вирішити з допомогою свого кума [PERSON] , який має товариша генерала. Має зв`язки у Скадовському МВ УМВС, СБУ та прокуратурі…але це не зупинило наших князів-депутатів, вони продовжують займатися корупцією». 27.08.2019 Департаментом з питань звернень громадян Офісу Президента України вказаний лист було направлено на розгляд до Херсонської обласної державної адміністрації за належністю. 23.09.2019 Херсонська обласна державна адміністрація повідомила [PERSON] про розгляд колективного звернення його та інших мешканців будинків у районі комплексної забудови смт. Лазурне стосовно питання проведення інженерних мереж і будівництва доріг. Одночасно було повідомлено, що з метою перевірки фактів, викладених у зверненні в частині незаконних дій депутатів вказаної ради, до Головного управління Національної поліції в Херсонській області та Управління захисту економіки Департаменту захисту економіки Національної поліції України надіслано відповідні листи для вжиття необхідних заходів. З відповіді Херсонської обласної державної адміністрації на адвокатський запит Заверюхи К. О. вбачається, що заява [PERSON] від 13.08.2019 надіслана листом з Офісу Президента України 27.08.2019, отримана Херсонською обласною державною адміністрацією 02.09.2019, за результатом розгляду заявнику направлено відповідь 23.09.2019; до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області не направлялась. 28.09.2019 Скадовським ВП Новокаховського ВП ГУНП у Херсонській області [PERSON] повідомлено про внесення відомостей до ІТС ІПНП за №5735 та проведено перевірку, якою встановлено, що в частині невжиття заходів щодо електрифікації вул. Західна у смт. Лазурне та водовідведення, відсутні ознаки кримінального правопорушення, оскільки вирішення вказаного питання відноситься до компетентних органів місцевого самоврядування та виконання робіт здійснюється на підставі прийнятого бюджету. За фактом привласнення та розтрати грошових коштів відносно посадових осіб КП «Лазурне» та КП «Очисні споруди» відкрито кримінальне провадження за ч.2 ст.191 КК України та проводиться перевірки. Також направлено висновок №3963 від 28.09.2019 за результатом розгляду матеріалів. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначається, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Суд вважає за необхідне звернути увагу на особливий статус [PERSON] та [PERSON] , які є публічними особами - депутатами селищної ради, а відтак повинні мати вищий «поріг вразливості», бути відкритими і готовими до критики і дискусії з питань, що становлять певний інтерес для громадськості, враховуючи також і те, що вони працюють у сфері бізнеса, пов`язаного з використанням води, тарифи та сплата за що має для громадськості важливе значення. Європейський суд з прав людини вважає порушенням статті 10 Конвенції з прав людини задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Оскільки оспорювана інформація стосується позивачів, зокрема [PERSON] та [PERSON] як публічних осіб та їхньої діяльності і депутатів селищної ради, голови та члена земельної комісії, а тому вони повинні бути готовим до висловлювань інших осіб щодо питань, які становлять суспільне значення, як то розпорядження землями, що знаходяться на території селищної ради. Наведене у зверненні посилання на наявність у [PERSON] « товариша генерала, зв`язків у Скадовському МВ УМВС, СБУ та прокуратурі» також є оціночним судженням і не є тією інформацію, яка підпадає під захист порушеного позивачами питання. Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що вислови, на які вказують позивачі та які наведені у зверненні до Президента України, відображають власні думки, переконання автора та інших осіб, які підписали звернення, критичну оцінку ними певних фактів, а отже на підставі частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» є оціночними судженнями. Відповідачем реалізовано право на власні погляди та оціночні судження. Особа, яка висловлює власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції. Суд звертає увагу, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростування, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналізуючи зібрані докази та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому позов не підлягає задоволенню. Особисте сприйняття позивачами зазначених в позові висловлювань, як таких, що принижують їх честь, гідність і ділову репутацію, не може бути підставою для задоволення позову. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у відповідності до статті 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed