Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись з позовом до територіальної громади м. Рівне в особі Рівненської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову вказують, що [INFO] помер їхній син - [PERSON], громадянин Росії. Після його смерті відкрилась спадщина на частину приватизованої квартири [ADDRESS]. У встановлений законом термін позивачі звернулись до нотаріального органу Росії із заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину, але їм було відмовлено та рекомендовано звернутись по місцю знаходження майна померлого. Коли позивачі звернулисьдо нотаріуса із заявами про прийняття спадщини по місцю знаходження майна, їм було відмовлено, оскільки відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, тобто м. Москва, Росія. [PERSON] при житті заповіт не складав, таким чином, позивачі мають право на спадкування за законом, як спадкоємці першої черги. Позивачі постійно проживають, володіють та користуються спадковим майном, проводять ремонт і сплачують комунальні послуги за квартиру. Просять встановити факт прийняття спадщини від померлого сина та визнати право власності на 1/3 частину спадкового майна, а саме квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві, просила їх задоволити. Представник відповідача Мірошник Д.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки відсутня постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Фондом державно-комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів від 13 травня 1993 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки від 15 січня 2015 року №01-11/29 виданої управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради вул. Лібкнехта К. перейменовано на вул. Київську. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29 квітня 2011 року, серії [NUMBER]. виданого Тушинським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви. Позивачі є батьками [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого повторно 18 червня 2014 року, виданого Територіальним відділом агенства записів актів громадського стану Красноярського краю по Кіровському районі м. Красноярськ. Після смерті [PERSON] позивачі фактично прийняли спадщину, вони проживають в квартирі, володіють та користуються спадковим майном, проводять ремонт і сплачують комунальні послуги за квартиру, у них знаходяться всі правовстановлюючі документи. Згідно відповіді від 16.01.2015 р №76/01-16 наданої Першою Рівненською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] не заводилась. Якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до статті 70 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, за винятком, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. У разі, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося, вибір права спадкодавцем буде недійсним. Стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України - позивачі є спадкоємцями першої черги. Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України вказує, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування » роз'яснює, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов'язки. Пункт 12 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування » роз'яснює, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця, а на підставі ст.. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що всі обставини, наведені в позові, знайшли своє підтвердження, в судовому засіданні, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved