Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, вказуючи, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS] . З вересня 2015 р в цій квартирі був прописаний [PERSON] який є колишнім чоловіком [PERSON] . З січня 2017 року відповідач не проживає в зазначеній квартирі. З боку позивача ніколи не чинилися перешкоди у праві користування житловим приміщенням. Прописка відповідача в квартирі позивачів не дозволяє розпоряджатися нею на власний розсуд та значно обмежує їх законні права. Просять суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 14.08.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. В судове засідання позивачі не з`явилися, надали суду заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи у його відсутність, відзивів на позов не подано. В судове засідання представник третьої особи виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області не з`явився, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, вирішення даного питання залишили на розгляд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, суд, враховуючи викладену в клопотанні думку позивача про можливість винесення заочного рішення, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2782610 від 09.02.2004 року власниками квартири [ADDRESS] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). 10.08.2002 р [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та їй було присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого 10.08.2002 р відділом реєстрації актів громадянського стану Кам`янсько-Дніпровського РУЮ Запорізької області (а.с.10) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.08.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам`янсько-Дніпровського РУЮ у Запорізькій області (а.с.12) 18.09.2017 р рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області шлюб мід [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.11) Як вбачається з копії довідки № 3007 від 26.07.2019 року виданої виконкомом Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області [PERSON] , [INFO] дійсно проживає в [ADDRESS] та має склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). Факт того, що відповідач зареєстрований в квартирі позивачів та не мешкає в ній з січня 2017 р підтверджується довідкою виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради Запорізької області (а.с.14) Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім цього, за роз`ясненням Пленуму «члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону» (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній понад рік, при цьому поважності причин не встановлено, суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною жилою площею, тому що в даному випадку порушаються житлові права позивачів, як власників житла. На підставі викладеного та

Outcome: approved