Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, просять визнати за ними право спільної сумісної власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] з урахуванням добудови до неї, загальною площею 96, 4 кв. м.. Свої вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками однокімнатної квартири [ADDRESS], облаштованої спільним входом і комунальним вигодами з кв. №3 цього ж будинку. Бажаючи поліпшити свої житлові умови, [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] обладнали самостійний вхід до квартири та вигоди, спорудивши при цьому добудову до свого будинку і збільшивши загальну площу свого житла до 96, 5 кв. м. Будівництво було розпочате без належних дозвільних документів, однак в подальшому легалізоване розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №679 від 28 липня 2003 року. Позивачам було дозволено завершити розпочаті роботи, одночасно їх зобов'язано отримати вихідні дані на проектування, розробити та погодити відповідний проект, отримати дозвіл на ведення будівельних робіт, звернутися в Львівське міське управління земельних ресурсів для вирішення питання землекористування, після завершення будівництва - здати об»єкти в експлуатацію. Вважають, що виник спір, який передали на вирішення до суду, оскільки державні органи, повноважні контролювати діяльність у сфері містобудування, не визнають за ними права спільної власності на збільшений у площі об'єкт нерухомого майна, речові права на яке підлягають обов'язковій державній реєстрації, а тому звернулись до суду з вказаним вище позовом. У судовому засіданні позивачка [PERSON]. та її представник позовні вимоги підтримала, надали пояснення, аналогічні за своїм змістом доводам заявленого позову. Співпозивачі [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] у судове засідання, про час та місце якого повідомлялися заздалегідь і належним чином е зявилися, подали на адресу суду письмову заяву, у якій просили справу слухати у їхній відсутності, а заявлені ним вимоги задовольнити. Дане звернення суд вважає за можливе задовольнити, а спір вирішити на підставі поданих сторонами доказів, достатніх для висновку про дійсні права та обов'язки учасників процесу. У судовому засіданні представник відповідача Львівської міської ради проти позову заперечила, вважає такий безпідставним, оскільки позивачами не виконано низку приписів обов'язкового для виконання і чинного на даний час розпорядження, яким було дозволено будівництво, зокрема не оформлено земельних прав на ділянку під забудовою, не одержано дозвіл відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, не здано реконструйовану квартиру в експлуатацію, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради проти позову заперечив з аналогічних підтяв, надав суду такі д пояснення по суті позову. Представник третьої особа Департаменту державної інспекції архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, у судове засідання, про час та місце якого повідомлявся належним чином, в черговий раз не з'явився, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України вирішує спір за відсутності у судовому засіданні даного учасника процесу, на підставі наявних у справі доказів, достатніх для винесення рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і не оспорюється учасниками процесу, що позивачі згідно з свідоцтвом про власність №13900-3 від 30 жовтня 1999 року, виданим виконкомом Львівської міської ради, є співвласниками на праві спільної власності кв. [ADDRESS] /а. с.19/. Загальна площа належного їм помешкання становить 46, 2 кв. м. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації №679 від 28 липня 2003 року [PERSON]., [PERSON], [PERSON], [PERSON]. надано дозвіл на продовження робіт по реконструкції кв. [ADDRESS] з розширенням за рахунок двоповерхової добудови розміром 6, 3 х 6, 3 кв. м. з влаштуванням окремого входу до кв. №3 і кв. №4 згідно з погодженими проектними пропозиціями. У цьому ж розпорядженні зазначено, що квартири № 3 і №4 є комунальним з спільними комунальними вигодами. Після реконструкції з розширенням згідно з погодженим проектними пропозиціями загальна площа квартири становитиме 96, 4 кв. м. /а.с.6/. Цим же розпорядженням зобов'язано: - позивачів: звернутися до Львівського міського управління земельних ресурсів для вирішення питання землекористування, отримати в управлінні архітектури і містобудування вихідні дані на проектування, протягом 3-х місяців з дня прийняття розпорядження розробити через ліцензовану проектну організацію документацію на будівництво, погодити її у встановленому законом порядку з управлінням архітектури і містобудування, отримати дозвіл на виконання будівельних робіт у міській інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, завершити будівельні роботи упродовж двох років з дня прийняття розпорядження і здати закінчене будівництво в експлуатацію у встановленому законом порядку ; - ЛКП «Сяйво» переукласти з мешканцями кв. №4 договори житлового найму. Таким чином, позивачі мали дозвіл на будівництво і реконструкцію свого помешкання, після чого розробили робочий проект реконструкції, отримали архітектурно-планувальне завдання /а. с.30-32/. Згідно з ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок у користування з земель комунальної власності належить до повноважень сільських, селищних, міських рад, а не створених ним виконавчих органів. Відповідно до ст. 26 ч. 1 п. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування», чинного на час виникнення спірних правовідносин, вирішення питань з регулювання земельних відносин належить до виключної компетенції відповідних місцевих рад і не може делегуватися їх виконавчим органам. . Згідно з чинним земельним законодавством земельна ділянка, закріплена за багатоквартирним будинком або її частина не може передаватися у власність чи користуванням власникам окремих квартир. Відповідно до ст. 42 ч. 2 ЗК України у разі приватизації громадянами багатоквартирного житлового будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування об»єднанню співвласників. Проте створення останнього залежить від згоди та відповідного рішення власників окремих квартир. Таким чином Львівське міське управління земельних ресурсів не є повноважним приймати рішення про передачу земельних ділянок у користування окремим громадянам і не мало такої компетенції у 2003 році, а частина ділянки, зайнята добудовою взагалі не може бути закріплена за позивачами. Відтак, п. 3.1. розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради позивачі виконати не могли, навіть якщо б зверталися у Львівське міське управління земельних ресурсів. Відповідно до ст. 105 чинного у 2003 році ЦК України 1963 року поняття самочинного будівництва та його юридичні наслідки не пов'язувалися з будь-якими правами на земельну ділянку під забудовою. Таким чином невиконання п. 3.1.розпорядження, яким було дозволено завершення реконструкції не має саме по собі юридичного значення. В силу ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок неможливості його виконання через обставину, за яку жодна з сторін не відповідає. Відповідно до п. 2 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Державного комітету України з будівництва, архітектури і житлової політики № 273 від 5 грудня 2000 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 25 грудня того ж року за № 995/5166, для одержання такого документу забудовник зобов'язаний подати до відповідної інспекції документ, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об'єкт містобудування. Враховуючи, що земельну ділянку, на якій споруджено добудову позивачі не могли оформити за собою згідно з імперативними приписами земельного законодавства, вони не могли й подати до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю усіх необхідних і достатніх документів для одержання дозволу на виконання будівельних робіт. Позивачі вживали заходи й щодо прийняття реконструйованої квартири в експлуатацію. На їх письмове звернення департамент державної архітектурно-будівельної інспекції відповів інформаційним роз'ясненням характеру, не вирішивши при цьому питання по суті звернення. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 15 червня 2013 року, реконструкція кв. №4 з двоповерховою прибудовою в житловому будинку по [ADDRESS] відповідає будівельним, санітарно-технічним та протипожежним нормам, проводити демонтаж прибудови недоцільно у зв'язку з тим, що демонтажні роботи непередбачувані і можуть привести до руйнування конструктивних елементів основного будинку. Так, демонтаж прибудови може мати наступні негативні наслідки : привести до негативного стану приміщення, що знаходяться на першому поверсі, так і тих, що розташовані вище; призвести до порушення цілісності капітальних стін;демонтаж перекриття, яке жорстко закріплене і привантажене кладкою в капітальних стінах, може привести до аварійно-небезпечної ситуації цієї частини будинку або будинку в цілому;в місці демонтажу перекриття можливе утворення пластичного шарніру, який в свою чергу призведе до втрати стійкості частиною капітальної стіни , яка в цьому випадку матиме висоту більше 5-ти метрів і може втратити свою стійкість. Крім цього, демонтаж прибудови призведе до ліквідації окремих входів в квартири № 3 і №4 даного будинку і до відновлення спільного санвузла, що на думку спеціаліста не покращить умов проживання мешканців в цілому і зокрема даної квартири. Прибудова до квартири [ADDRESS] не обмежує можливість використання за призначенням даного будинку іншими співвласниками в зв'язку з тим, що влаштована до стіни будинку, яка примикає до квартири №4 і не порушує прав інших співвласників будинку в користуванні і можливості проведення ремонтно-будівельних робіт /а.с.7-12/. Суд враховує, що власники інших квартир даного будинку надали позивачам згоду на зведеня добудови /а.с.30,84/. Відповідно до ст. ст. 1, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації. Проте фактичний стан нерухомості, належної позивачам після реконструкції квартири , зокрема й в частині площі, не відповідає змісту правовстановлюючих та правопосвідчувальних документів на дане житло. Органи, повноважні контролювати містобудування, зокрема й розпоряджатися землями територіальної громади м. Львова, не визнають права власності позивачів на реконструйовану і збільшену у площі квартиру. Власник, права якого оспорюють ся бо не визнаються іншими особами, вправі вимагати визнання по суду належного йому права власності в силу ст. 392 ЦК України. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню

Outcome: approved