Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивачка 28.10.2019 р. звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просила визнати за нею право власності на будинковолодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що її баба, [PERSON] , була власником домоволодіння по [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на будинковолодіння, [PERSON] було видане 20.06.2000р. на підставі рішення виконавчого комітету Павлівської сільської ради від 30.05.2000р. №16, однак на даний час свідоцтво втрачене. Після смерті [PERSON] , що настала [INFO] , позивачка успадкувала належне спадкодавцю будинковолодіння, як спадкоємець за заповітом, посвідченим в його користь 21.04.2010 р., відповідно до вимог ст.ст.1235, 1268 ЦК України шляхом подання 24.05.2019р. до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. З огляду на те, що на спадкове будинковолодіння втрачено правовстановлюючі документи нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому, вона змушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності. Позивачка позов підтримала, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, і просила його задовольнити. Відповідач, у поданій суду заяві позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, просив справу розглянути у відсутності його представника. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірне будинковолодіння по [ADDRESS] , збудоване до 1991 року. Право власності на вказане будинковолодіння підтверджується копією свідоцтва про право власності від 20.06.2000р. видане Павлівською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Павлівської сільської ради від 30.05.2000р. №16, технічним паспортом, довідкою ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» №00544 від 29.03.2019 року, довідками Ямницької сільської ради ОТГ №906, №907 від 06.09.19р., №904 від 13.03.2019р., що підтверджує право приватної власності. Однак, належний правовстановлюючий документ на спадкове майно, на даний час, відсутній. Вартість спірного домоволодіння, згідно звіту про оцінку, становить 48803 грн.. 21 квітня 2010 року [PERSON] , склала заповіт, який було посвідчено секретарем Павлівської сільської ради та внесено в реєстр за №24 про те, що після її смерті, все належне їй майно заповіла [PERSON] . На даний час, зазначений вище заповіт не відмінявся і не змінювався, що підтверджується довідкою Ямницької сільської ради ОТГ №906 від 06.09.2019 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.07.2010 року. Після смерті [INFO] [PERSON] позивачка, яка є спадкоємцем за заповітом, успадкувала належне спадкодавцю будинковолодіння відповідно до вимог ст.ст.1235, 1268-1270 ЦК України шляхом подання 24.05.2019р. до Тисменицької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Вказані обставини, що не оспорювались відповідачем, який позов визнав, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що спірне будинковолодіння по [ADDRESS] після смерті [INFO] [PERSON] . успадковане позивачем [PERSON] у порядку спадкування за заповітом. Однак, відсутність правовстановлюючого документу на спадкове будинковолодіння та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляють позивача можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачкою права власності на спірне будинковолодіння. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб особа набула права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Отже, ст.392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно з ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України). Як встановлено ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина перша статті 1297 ЦК передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). По-скільки нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальному порядку, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі , а права позивачки - судовому захисту. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. ст.5, 392, 1216, 1218, 1233-1236, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved