Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивачі звернулись з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначили, що двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 48.2 кв.м належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності. У вказаній квартирі прописано двоє осіб [PERSON] та [PERSON] В травні 2014 року [PERSON] залишила місце проживання , не сплачує витрати пов`язані із користуванням жилим приміщенням, не приймає участі у спільному побуті, а тому втратила право на користування даною житловою площею. Будь-які зв`язки між сторонами втрачені, відповідач п`ять років не проживає у зазначеній квартирі і про своє місцезнаходження та проживання не повідомляє. Особистих речей відповідач в квартирі не має. Комунальні платежі нараховуються згідно чисельності зареєстрованих осіб. Так як відповідач не сплачує комунальні платежі, то позивачі змушені сплачувати їх самі, що погіршує їх фінансове становище, її прописка за вищевказаною адресою лише збільшує нарахування за квартплату, створює перешкодив отримання субсидії. Позивачі та їх представник подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, просили позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Копія свідоцтва про право власності від 09.08.2004 року та копія витягу № 4625142 від 02.09.2004 року підтверджують, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно копія будинкової книжки для реєстрації громадян, що проживають у будинку [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-15). Копія довідки № 02-02/3272 від 26.06.2019 року підтверджує, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Факт відсутності відповідача за місцем постійної реєстрації підтверджується заявою № 02-02/08938 від 27.06.2019 року якою свідки [PERSON] та [PERSON] , підтвердили, що відповідач фактично не проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо). Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти Росії», «Гіллоу проти Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього зв`язку з конкретним місцем. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] , понад чотири роки не проживає за адресою: квартира [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України,

Outcome: approved