Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати недійсними кредитний договір № 11232809000 про надання споживчого кредиту, укладений 12.10.2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», визнати недійсним договір іпотеки від 12.10.2007 року, укладений між приватним підприємцем [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. 12.10.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 7727, визнати недійсним договір поруки № 241151 від 24.11.2009 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», скасувати запис, внесений до Державного реєстру іпотек про обтяження нерухомого майна, а саме магазину промислових товарів та прибудови літ. «А», «а», які розташовані по [ADDRESS], іпотекою та скасувати запис, внесений до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження магазину промислових товарів та прибудови літ. «А», «а», які розташовані по [ADDRESS], посилаючись на дисбаланс прав та обов'язків між позичальником та кредитом, несправедливість умов кредитного договору про збільшення розміру комісії та невідповідність його умов вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, оскільки вони не містять умов щодо сукупної вартості кредиту, банк не попередив [PERSON] про валютні ризики під час виконання кредитних зобов'язань. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги позивачів за підставами вказаними у позові. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та правову позицію Верхового суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-1341цс15, оскільки умови оспорюваного кредитного договору відповідають чинному законодавству, позивачі свідомо укладали кредитний договір, договір поруки та договір іпотеки, були повідомлені банком щодо всіх умов договорів. Між банком та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду, в якій визначено всі умови надання кредиту, зокрема щодо валюти кредитування у доларах США. При цьому пояснив, що вимоги про скасування запису, внесеного до Державного реєстру іпотек про обтяження нерухомого майна - магазину промислових товарів та прибудови літ. «А», «а», які розташовані по [ADDRESS], іпотекою та скасування запису, внесеного до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження вказаного магазину заявлені до неналежного відповідача. До суду надав заяву про застосування наслідків недійсності кредитного договору відповідно до ст. 1057-1 ЦК України та просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Судом встановлено, що 12.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладений в письмовому вигляді договір № 11232809000 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у сумі 50000,00 доларів США на споживчі цілі. 14.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено додаткову угоду № 3 до договору № 11232809000 про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року, відповідно до умов якої передбачена комісія за надання кредитної лінії у розмірі 1,5% від суми ліміту кредитної лінії, а також комісії за управління кредитом при внесенні змін в кредитний договір по ініціативі клієнта у розмірі 0,1% від суми кредитної лінії (крім пролонгації та підвищенню ліміту кредиту) та 0,99% (про пролонгації) від суми кредитної лінії. 12.10.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON], як приватним підприємцем, укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. 12.10.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 7727, в забезпечення виконання зобов'язань перед банком за вищевказаним кредитним договором позивачем надано в іпотеку належний їй магазин промислових товарів та прибудову літ. «А», «а» за адресою: [ADDRESS], вартістю 830518 грн. 00 коп. Згідно договору поруки № 241151 від 24.11.2009 року відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з умов договору № 11232809000 про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року. Статтями 1054,1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладання договору № 11232809000 про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Аналогічні вимоги встановлені Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808, пунктом 2.1 якої передбачено, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний;форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача;тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо);переваги та недоліки пропонованих схем кредитування;в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Пунктом 3.1 вказаної постанови Національного банку України визначено, що банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). У рішенні від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 по справі № 1-26/2011 Конституційний Суд України зазначив, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень представника позивача, представника відповідача, та вбачається з матеріалів справи, що договір № 11232809000 про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року, укладений між позивачем [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки його умови не містять детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, умови кредитного договору не передбачають відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за вказаним договором. Окрім цього, умови додаткової угоди № 3 від 14.04.2008 року до оспорюваного кредитного договору, укладеної між [PERSON] та банком суперечать п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, тому що, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. За таких обставин, вимоги позивача в частині визнання недійсним договір № 11232809000 про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», підлягають задоволенню судом, відповідно до ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови цього договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, істотний дисбаланс прав та обов'язків погіршує становище позивача як споживача. З підстави визнання договору № 11232809000 про надання споживчого кредиту від 12.10.2007 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», підлягає визнанню недійсним договір іпотеки від 12.10.2007 року, укладений між позивачем [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. 12.10.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 7726, в забезпечення виконання зобов'язань перед банком за вищевказаним кредитним договором, та підлягає визнанню недійсним договір поруки № 241151 від 24.11.2009 року, укладений між позивачем [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», оскільки недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, який є похідним від нього. Щодо вимог позивачів в частині скасуваня запису, внесеного у Державний реєстр іпотек про обтяження нерухомого майна, а саме магазину промислових товарів та прибудови літ. «А», «а», які розташовані по [ADDRESS], іпотекою, та скасування запису, внесеного до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження вказаного магазину, вони на підставі ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягають задоволенню. Заява представника відповідача про застосування правових наслідків недійсності кредитного договору відповідно до вимог ст. 1057-1 ЦК України не підлягає задоволенню судом так як правові наслідки недійсності кредитного договору відповідно до вимог ст. 1057-1 ЦК України не застосовуються до вказаних правовідносин, оскільки оспорюваний договір № 11232809000 про надання споживчого кредиту, укладений між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» 12 жовтня 2007 року. Доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог у повному обсязі суд не приймає до уваги, як такі, що спростовані встановленими в судовому засіданні обставинами, та не дають суду підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачі звернулись до суду у межах строку позовної давності.

Outcome: approved