Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів про визнання угоди дійсною, а саме: біржового контракту від 24 грудня 1997 року, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], з одного боку, а також із [PERSON] та [PERSON] з іншого боку. За вказаним біржовим контрактом позивачі придбали у власність [ADDRESS] (житловою площею 29,6 кв. м., загальною площею 47,2 кв. м.). Право власності позивачів на вказану квартиру було зареєстровано в Маріупольському БТІ 20 січня 1998 року. Додавали, що після укладення вказаного договору вони передали покупцям обумовлену угодою суму грошей, а відповідачі передали позивачам вказане житлове приміщення із технічною документацією. У момент укладення вказаної угоди нотаріального посвідчення біржового контракту у позивачів не вимагалось. При цьому вказували, що незважаючи на відсутність нотаріального посвідчення біржового контракту сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, виконавши умови зазначеної угоди. На підставі переліченого просили суд визнати біржовий контракт від 24 грудня 1997 року щодо придбання [ADDRESS] дійсним. Позивачі в судове засідання не зявились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Натомість від [PERSON], яка також діє за довіреністю в інтересах [PERSON], надійшла до суду заява з проханням розгляд справи проводити за відсутності позивачів, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог. Відповідач, [PERSON], до судового засідання не зявився за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Від відповідачки, [PERSON], до суду надійшла заява з проханням проводити розгляд справи за її відсутності, яка при цьому визнала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. На підставі переліченого суд, вислухавши учасників процесу, що зявились, вивчивши письмові докази, вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування. Згідно до реєстраційного посвідчення БТІ м. Маріуполя № 37396 від 20 січня 1998 року вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності згідно до біржового контракту № 18872 від 24 грудня 1997 року. Відповідно до біржового контракту № 18872 від 24 грудня 1997 року на Маріупольській універсальній товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] та [PERSON] вказану квартиру (загальної площі 47,2 кв. м., житлової площі 29,6 кв. м.) за 11376 грн. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 6 листопада 2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 467 від 19 листопада 1998 року, вбачається, що було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого після розлучення позивачці було присвоєно прізвище «Манжарова». На підставі свідоцтва про шлюб, виданого 18 вересня 2012 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 484 від 18 вересня 2012 року, вбачається, що [PERSON] одружився із [PERSON], внаслідок чого позивачці було присвоєно прізвище «Гусєва». За ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому правовідносини, що склалися між сторонами мали місце до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, тому відповідно п. 4 «Прикінцевих положень» Цивільного кодексу України підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 року. Так за ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У ст. 8 Закону України «Про право власності», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, було зазначено, що цим законом встановлюються основні положення про власність в Україні, а відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами. На підставі переліченого положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не змінювали положень діючого на момент укладення біржового контракту цивільного законодавства України про обовязковість нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу житлового нерухомого майна, учасниками якого були громадяни. Таким чином суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу [ADDRESS] від 24 грудня 1997 року, сторонами по якому є громадяни, був укладений у порушення вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), якою передбачалось обовязкове нотаріальне посвідчення угод такого виду. Враховуючи обставини справи, які були досліджені у судовому засіданні, суд вважає встановленим, що між сторонами по справі фактично відбувся договір купівлі-продажу [ADDRESS] за біржовим контрактом № 18872 від 24 грудня 1997 року, оскільки сторони угоди повністю виконали умови вказаного договору. Таким чином суд вважає можливим задовольнити заявлений позов шляхом визнання дійсним договор купівлі-продажу [ADDRESS] між сторонами, який був зареєстрований Маріупольською універсальною товарною біржою 24 грудня 1997 року.

Outcome: approved