Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог вказували на те, що 13 лютого 2015 року близько 23.30 год. відповідач [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ЗАЗ д/н [NUMBER] у порушення Правил дорожнього руху і рухаючись з значним перевищенням швидкісного режиму, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-210700-20 під керуванням [PERSON] - сина відповідачів [PERSON] та [PERSON] , який в результаті отриманих ним тілесних ушкоджень помер. Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2017 року [PERSON] визнано винуватим за ст. 286 ч. 2 КК України та піддано покаранню у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 26.06.2018 року вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.03.207 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року залишені без змін. Позивачі зазначили, що у зв`язку зі смертю відповідно їх сина та нареченого, який трагічно помер від злочинних дій відповідача [PERSON] , у них погіршився стан здоров`я, вони втратили звичні зв`язки з трагічно погиблим, втрата близької людини спричинила їм непоправимі як фізичні так і душевні страждання і цим завдано значну моральну шкоду, яку вони оцінюють у 200 000 грн., кожному позивачу та просять стягнути їх з відповідача [PERSON] . Також, зазначають, що позивачем [PERSON] , яка знаходилась у якості пасажира в автомобілі, яким керував померлий [PERSON] , отримані тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судової медичної експертизи, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. На лікування нею було витрачено грошові кошти у розмірі 11893,00 грн. За полісом № А1/0906240 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач [PERSON] є страхувальником своєї цивільно-правової відповідальності, тому у випадках настання страхового випадку страховик в особі ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» повинен відшкодувати постраждалій особі матеріальну шкоду, яка складає 11893,00 грн. Затрати позивачів [PERSON] та [PERSON] на поховання сина становлять 58537,00 грн. Тому просять суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів, кожного окремо, по 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; з відповідача ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 11893,00 грн та на користь позивача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 58537,00 грн. Позивачі та їх представник - [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника позивачів надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі (а.с. 96). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 95). Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» в судове засідання не з`явився, надав заяву про заперечення проти позову, в якій позовні вимоги визнали частково та не заперечували проти стягнення зі страхової компанії на користь позивачів 39269,22 грн. страхового відшкодування, з яких 7308,00 грн. 1/2 відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого на користь позивача [PERSON] ; на користь [PERSON] 1/2 відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого в розмірі 7308,00 грн. та 14616,00 грн. витрат на поховання, всього 21 924,00 грн. та на користь позивача [PERSON] в рахунок шкоди, завданої здоров`ю 9559,25 грн., яка підтверджена відповідними документами та 477,97 грн. моральної шкоди, а всього 10037,22 грн. Справу просили розглянути за відсутності їх представника (а.с. 30-32). В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 13.02.2015, у темний час доби, приблизно о 23 годині 30 хвилин, керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем «ЗАЗ-VIDA», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по сухому чистому асфальтобетонному покриттю проїзної частини дороги вул. Леніна в селі Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області із швидкістю більшою ніж 113,2 км/год, чим грубо порушував вимоги п.п.2.9. а), 12.4., 12.9. б) Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди через злочинну недбалість водія [PERSON] спричинено загибель водія автомобіля «ВАЗ-210700-20» [PERSON] , а пасажиру даного автомобіля [PERSON] , - тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » під час реєстрації шлюбу 22.07.2017 року (а.с. 37). Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.03.2017 року [PERSON] визнано винуватим за ст. 286 ч. 2 КК України та піддано покаранню у вигляді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки (а.с. 125-131 Том 3 кримінального провадження № 177/1803/15). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року залишено без змін (а.с. 210-215 Том 3 кримінального провадження № 177/1803/15). Постановою Верховного Суду від 26.06.2018 року вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.03.207 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2017 року залишені без змін (а.с. 28-34 Том 4 кримінального провадження № 177/1803/15). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право кожного на життя охороняється законом, а згідно статті 13, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована згідно поліса № А1/0906240 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (а.с. 147 Том 2 кримінального провадження № 177/1803/15). Згідно ст.979 УЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідач ПрАТ «Страхова компанія Український страховий стандарт» в своїх запереченнях проти позову визнав, що під час розгляду кримінального провадження 1кп/177/93/15 судом до страховика було надіслано документи, що підтверджують право позивачів на отримання страхового відшкодування та страховик визнає частково позовні вимоги. У статті 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно позову позивачем [PERSON] на поховання сина було витрачено 58537,00 грн, на підтвердження чого надала квитанції, товарні чеки та накладні (а.с. 97-99, 101 Том 1 кримінального провадження № 177/1803/15). Станом на момент ДТП розмір мінімальної заробітної плати в Україні згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік становив 1218, 00 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з страхової компанії витрат на поховання підлягають частковому задоволенню в сумі 14 616 грн., що не перевищує ліміту страхового відшкодування, встановленого законом (із розрахунку 1218,00 грн. х12) . Полісом визначений ліміт відповідальності за шкоду, завдану життю і здоров`ю в розмірі 100000 грн. на одного потерпілого . Відповідно до ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана із тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Позивач [PERSON] внаслідок ДТП зазнала тілесних ушкоджень та перебувала на лікуванні у відділенні політравми КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2 ДОР» в період з 14.02.2015 по 03.03.2015 року ( а.с. 82 Том 1 кримінального провадження № 177/1803/15). Згідно товарних чеків та накладних в період її лікування на придбання ліків та медичних препаратів витрачено 9072,16 грн. (а.с. 83-88 Том 1 кримінального провадження № 177/1803/15), яка підлягає стягненню на користь [PERSON] з ПрАТ «СК «Український страховий стандарт». Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред`явити позов про її відшкодування. Пунктами 3, 9 цієї ж постанови передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1168 ч. 2 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Судом встановлено, що позивачі втратили відповідно сина та нареченого, у зв`язку з чим беззаперечно отримали моральні переживання, які пов`язані зі смертю близької їм людини. Крім того позивач [PERSON] отримала тілесні ушкодження та фізичні страждання внаслідок ДТП. Суд вважає, що доводи позивачів про те, що у зв`язку з втратою сина та нареченого, який трагічно помер від злочинних дій відповідача [PERSON] , у них погіршився стан здоров`я, вони втратили звичні зв`язки з трагічно постраждалим, втрата близької людини спричинила їм непоправимі як фізичні так і душевні страждання є доведеними, та не можуть бути підтвердженими будь-якими довідками чи документами. Тому вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивачів суд, враховує характер та обсяг заподіяних позивачам моральних, душевних і психічних страждань, яких вони зазнали характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), також враховує майновий стан відповідача, який в теперішній час відбуває покарання у місцях позбавлення волі, приходить до висновку про те, що з відповідача [PERSON] на користь позивачів, кожного окремо, слід стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Outcome: partial