Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача Коростишівської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обгрунтування позовних вимог вказали, що 16.06.2000 р. їх баба [PERSON] отримала в дар Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] ) та дозволила їм користуватись. На той час фактично проживання там було неможливе, оскільки 10.05.2000 року в будинку сталась пожежа. Внаслідок пожежі осипалась штукатурка, стіни і стеля були закопчені сажею, підлога в прихожій, кімнаті, кухні була залита водою під час гасіння пожежі, двері і вікна були майже знищені вогнем, електропроводка також підлягала заміні. Власник іншої половини - [PERSON] помер ще в 1995 р., з його родичів відомий був тільки його син колишній співвласник будинку, який подарував свою частину бабі позивачів. Для відновлення будинку ніхто ніяких робіт не проводи, тому позивачі поступово проводили його до належного стану. В 2007 році баба подарувала належну їй Ѕ частку будинку позивачам. Фактично позивачі безперервно користуються будинком з 2000 року, це є єдине їх житло. В 2008 році підключили відремонтований будинок до електропостачання та почали повноцінно там проживати. Протягом всього цього часу ніхто більше будинком не цікавиться, жодних спорів з приводу користування будинком у позивачів ні з ким не було. З урахуванням таких обставин, з великою долею вірогідності можна припустити, що спадщину після смерті іншого співвласника будинку не прийняв ніхто, і спадкоємці майна [PERSON] відсутні. З 2000 року позивачі спідкують за будинком, здійснюють його поточний ремонт, обробляють земельну ділянку. Оскільки близько 18 років користуються майном, право власності на частину якого рахується за померлим [PERSON] , що складається з Ѕ ідеальних часток домоволодіння ( житлового будинку та сараю) [ADDRESS] , будь яких спорів щодо вказаного майна, а також інших осіб, якіб претендували на спірне майно на сьогоднішній день не має. За таких обставин, для можливості здійснення оформлення права власності на вказане мйно вимушені звернутись до суду з даним позовом. Позивачі просять, визнати за ними право спільної сумісної власності за набувальною давністю на Ѕ ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS] , яка рахується за померлим [PERSON] . Ухвалою суду від 07.08.2018 відкрито провадження у справ за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 12.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що позивачі заволоділи спірним майном ( Ѕ будинку ) та почали ним користуватись з 2000 р. після набуття їхньою бабою у власність 1/2 частини будинку. На той час був лише один власник будинку [PERSON] , який і здійснив відчуження 1/2 частку будинку бабі позивачів. Відчужувач [PERSON] до укладення договору проживав одноосібно та одноосібно ним користувавсь, стверджуючи, що він є єдиним хто прийняв спадщину після смерті батька. В березні 2000 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво на спадщину про спадкування ним 1/2 частки спадкового майна батька. У даному свідоцтві інші спадкоємці не вказані. Інша 1/2 частка будинку рахується за особою, яка померла в 2005 р. [PERSON] . На даний час жодна особа за час проживання позивачів у спірному будинку цим будинком не цікавилась, будь-яких притензій не пред`являли, протягом 24 років спадщина на 1/2 частку будинку не оформлена, достовірних доказів прийняття спадщини не має, існування іншого потерційного співвласника спірного будинку викликає великі сумніви. Відсутні будь-які підстави вважати, що позивачі заволоділи даним майном з порушенням норм права, що підтверджує добросовісність володіння цим будинком. В судове засідання відповідач Коростишівська міська рада свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду подали заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, а рішення прийняти на розсуд суду. Вислухавши представника позивачів, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до дублікату договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального жилого будинку ( виданого Коростишівською державною нотаріальною конторою 21.02.2000, реєстр № 1-406, зареєстрованого в Житомирському БТІ в реєстровій книзі № 21 за № 5267) [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] ( а.с. 49). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 152 (а.с.9). Отже, зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина , яка складається з житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] . З спадкової справи № 294/95, що заведена Коростишівською державною нотаріальною конторою до майна померлого [PERSON] вбачається, що спадкоємцем в Ѕ частці є син [PERSON] та останньому 20.03.2000 р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку . На Ѕ частину цього ж майна спадщина залишається відкритою. Вказане свідоцтво отримала за дорученням позивач [PERSON] , про що мається запис за № 155 книги обліку і реєстрації спадкових справ за 1999-2000 р. Коростишівської державної нотаріальної контори ( а.с. 103). Згідно з інформації Житомирського обласного державного нотаріального архіву № 1879 від 06.08.2019, 14 листопада 1995 р. до Коростишівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась [PERSON] . ЇЇ заява була прийнята та зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 14.11.1995 р. за порядковим № 372. Відмітки про видачу свідоцтва про право на спадщину відсутні ( а.с. 102). [PERSON] подарував Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , і вказана обставина підтверджується копіє договору дарування Ѕ частини будинку, від 16.06.2000 р. що посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі № 451 ( а.с. 20). За договором Дарування частини житлового будинку від 30.11.2007 , що посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу ( зареєстровано в реєстрі № 2732) [PERSON] подарувала в рівних частках Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями , що знаходиться в [ADDRESS] позивачам - [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 21). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 124181655 від 17.05.2018 р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] належить : Ѕ [PERSON] та позивачам [PERSON] та [PERSON] відповідно по ј кожному ( а.с. 7-8). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч.1\~ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. При цьому слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі\~ст.334ЦК України\~можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульне володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі посилаються на добросовісність володіння даним майном, відсутність спорів щодо вказаного майна а також відсутність інших осіб, які -б претендували на спірне майно. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивачі, в тому числі і позивач [PERSON] були обізнані відносно того, що власником Ѕ частини житлового будинку , який є предметом спору та на яку вони просять визнати право власності за набувальною давністю був [PERSON] . Смерть [PERSON] , відсутність спорів, претензій щодо користуванням даним майном не дають підстав для того, щоб вважати користування позивачами чужим майном правомірним. Позивачі є співвласниками даного домоволодіння, частки яких не відокремлені. Таким чином, позивачі не є добросовісними набувачами, тривалий час проживання, відкритість і безперервність користування спірним майном, догляд та утримання нерухомого майна не є безумовними та достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами\~ст.344 ЦК України. Згідно частини 1\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 3 статті\~12\~та частини 1 статті\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,\~ суд дійшов висновку, що оскільки позивачі не є добросовісними набувачами, а відкритість та безперервність користуванням спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦПК України, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати суд покладає на позивачів. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed