Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, про усунення перешкод у користуванні власністюта визнання відповідача, таким що втратив право користування квартирою № 100 в будинку № 29 по вул. Вороніна в м. Запоріжжі шляхом позбавлення права користування зазначеним житлом. В позові зазначили, що вони є власниками квартири [ADDRESS] на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Запорізькою державною нотаріальною конторою 29.10.1996 року та зареєстрованому в реєстрі за № 1-3169. Відповідач, який у даний час, є сторонньою позивачам особою (колишнім чоловіком), зареєстрований в зазначеному будинку з 1997 року, але з листопада 2010 року, в квартирі не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачам житлі створює перешкоди у здійсненні ними права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вони просять про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування житлом. Представник позивачів та позивачі до суду не зявилась, надали письмове звернення, яке містить прохання про розгляд справи у їх відсутність та про задоволення позову, а також згоду на ухвалення заочного рішення (а.с.57-59). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання (27.08.2015 року, 10.09.2015 року та 01.10.2015 року) повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав (а.с.20-21, 34-35, 51-52). В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. В судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволені, в подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивачів, свідків [PERSON] та [PERSON], яки підтвердили факт не проживання відповідача у квартирі і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачам належить право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору мени, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Запорізькою державною нотаріальною конторою 29.10.1996 року та зареєстрованому в реєстрі за № 1-3169 (а.с.4). Відповідач, який є колишнім чоловіком позивачки, зареєстрований в зазначеному будинку з 1997 року, але з листопада 2010 року, в квартирі не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачам житлом на користь позивачів, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач не мешкає в будинку з листопада 2010 року. Перебування [PERSON] на обліку в належній [PERSON] та [PERSON] квартирі створює для них перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У звязку з викладеним право позивачів, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ними спосіб.

Outcome: approved