Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація, про припинення права власності. Свої вимоги обгрунтовує наступним, а саме вони та відповідач є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS]. Кожн із сторін є власником 1/5 частини квартири. Зазначена квартира складається із двох жилих кімнат, загальною площею 50.6 кв.м., житловою площею 30.4 кв.м. При цьому ідеальна частка відповідача фактично складає 10,2 кв.м. від загальної площі та 6,08 кв.м. від житлової площі. Відповідач самовільно, без погодження та встановлення порядку користування квартирою, зайняв кімнату, жилою площею, 11,4 кв.м., хоча частка відповідача складає 6.08 кв.м., чим перешкоджає іншим співвласникам користуватись житловим приміщенням. Крім того, на підтвердження обставин неможливості спільного користування майном, а також того, що внаслідок користування майном завдається шкода іншим співвласникам необхідно зазначити, що відповідачем провокуються сімейні сварки, які закінчуються викликом міліції. Крім того, відповідач не приймає участі в утриманні квартири, зокрема не надає жодної матеріальної допомоги в проведенні ремонту в квартирі. Мінімальний розмір житлової кімнати, передбачений п.2.24 ДБН, який може бути виділеним учаснику спільної сумісної чи спільної часткової власності у випадку виділу або розподілу квартири - 15 кв.м. . Виділити 1\\5 частку спірної квартири відповідно до вимог нормативних документів технічно не надається можливим. Відповідно до п. 2.24 ДБН площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м, в інших квартирах - не менше 17 кв.м. Мінімальна площа спальні на одну особу -10 кв.м, на дві -14 кв.м. Мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв.м, у дво- та більше кімнатних - 8 кв м. Мінімальна площа робочої кімнати або кабінету -10 кв.м. Спільне користування майном між ними та відповідачем не вбачається можливим виходячи з того, що між сторонами склались неприязні стосунки, а також спільне володіння та користування є неможливим внаслідок того, що у власності відповідача знаходиться 6.08 кв.м. жилої площі, що унеможливлює її використання для проживання відповідачем, не може бути відокремлена від житлової площі. Просили суд відповідно до ст.ст. 183, 355, 356, 358, 365 ЦК України припинити право власності відповідача на 1/5 частину квартири [ADDRESS], визнати право власності на 1/5 частини квартри за [PERSON] та виплатити відповідачу компенсацію вартості частки квартири- 120842 грн. В подальшому позивачами було збільшено позовні вимоги, а саме просили припинити право власності відповідача на 1/5 частину квартири [ADDRESS], визнати право власності на 1/5 частини квартри за ними та виплатити відповідачу компенсацію вартості частки квартири - 220488 грн. У судовому засіданні поивачі та їх представник позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач та представник проти задоволення позову заперечували. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних пісдтав. Квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частині кожному. Зазначена квартира складається з кімнати площею 11,4 кв.м, кімнати - 19 кв.м, кухні - 7,8 кв.м, ванни - 2,6 кв.м, вбиральні - 1 кв.м, коридору 6.9 кв.м та балкону - 1,9 кв.м, а всього загальна площа квартири становить 50,6 кв.м. У цій квартирі зареєстровані відповідно [PERSON], [PERSON] (з 06.12.1983 року), [PERSON](з 21.12.1993 року), [PERSON](з 21.09.1999 року) та неповнолітні [PERSON] (з 15.07.2003 року) та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є рідними відповідно сестрою і братом, їхні батьки [PERSON] та [PERSON], неповнолітня [PERSON] є дочкою [PERSON], а неповнолітній [PERSON] є сином [PERSON] (з 31.05.2011 року). За інформацією Оболонського районного управління ГУМВС України в м. Києві від 05.03.2014 року згідно бази даних за адресою [ADDRESS] зареєстровані наступні виклики на сімейні сварки: ЖРЗПЗ №3442 від 17.02.2007 року - сімейна сварка. Згідно ч. 2 ст. 6 КПК України прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за . 1 ст. 125 КК України №1681 від 23.02.2007 року; ЖРЗПЗ №3355 від 19.02.2007 року - сімейна сварка. Згідно ч. 2 ст. 6 КПК України прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за ч. 1 ст. 296 КК України №1682 від 23.02.2007 року; ЖЗРПЗ №7954 від 14.05.2010 року - [PERSON] побив свою колишню дружину [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 6 КПК України прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальній справи за ч. 1 ст. 296 КПК України №5357 від 22.05.2010 року; ЖРЗПЗ 18201 від 03.10.2010 року - [PERSON] побив колишню дружину [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 6 КПК України прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за ч. 1 ст. 296 КК України №13052 від 12.10.2010 року; ЄО №8499 від 16.03.2013 року - сімейна сварка з свекрухою. За результатом перевірки матеріал списано до справи. Адміністративні матеріали за вказаними викликами не складалися. Між сторонами дійсно склалися неприязні стосунки, внаслідок чого і виник даний спір, судом неодноразово надавався сторонам час для вирішення спору мирним шляхом, однак сторони не змогли порозумітися. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, враховуючи, що частка відповідача в розмірі 1/5 частини квартири є аналогічною частці кожного з позивачів, дана частка не може бути виділена в натурі, однак не можна її вважати незначною, дійсно спірна квартирою є неподільною (ч. 2 ст. 183 ЦК України), сторони разом користуються спільною квартирою досить довгий час, а тому відсутні підстави вважати, що спільне володіння і користування майном є неможливим. Крім того, враховуючи, що відповідач та його неповнолітній син тривалий час проживають у спірній квартирі, а тому позбавлення відповідача цієї частки квартири однозначно завдасть істотної шкоди інтересам як відповідача так і членам його сім'ї. За таких обставин, суд вважає за необхідщне у задоволенні позову відмовити. З викладеного,

Outcome: dismissed