Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON] звернулись до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Агрофірма «Милівська» Бериславського району Херсонської області, про визнання договорів оренди недійсними та скасування державної реєстрації, третя особа Реєстраційна служба Бериславського районного управління юстиції Херсонської області, у якому посилаються на те, що 14 листопада 2014 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого, крім іншого, входять земельні ділянки площею 5,7789 га площею 5,6221 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Милівської сільської ради Бериславського району. Вказані земельні ділянки успадковані позивачами по справі на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 30 вересня 2015 року. 07 листопада 2014 року між померлою [PERSON], як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір оренди землі площею 5,7789 га, зареєстрований Реєстраційною службою Бериславського районного управління юстиції 19.11.2014 року, та договір оренди землі площею 5,6221 га, зареєстрований Реєстраційною службою Бериславського районного управління юстиції 19.11.2014 року. Договори укладено терміном на 15 років та дані договори було зареєстровано через пять днів після смерті орендодавця, тобто орендні правовідносини виникли з померлою особою. Позивачі, як правонаступники не мають намірів продовжувати орендні правовідносини з орендарем, та вважають , що договір було зареєстровано неправомірно після смерті їх матері власника землі. Просять суд визнати договори недійсними та скасувати їх державну реєстрацію. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась, була повідомлена належним чин6ом про день, місце та час розгляду справи, причину неявки суду не повідомила. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав заявлених у позовній заяві та наполягала на задоволенні позову. Позивач [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з»вились, суду надали заяви у яких просять справу розглянути без їх участі ( а.с.28, 34). Представник відповідача ПП «Агрофірма Милівська» позов не визнав, суду надав свої заперечення, які зводяться до наступного: ПО «Агрофірма «Милівська» вважає вимоги позивача безпідставними і необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав того, що договори оренди є укладеними відповідно до норм закону. Договір вважається укладеним з часу досягнення сторонами згоди, щодо всіх істотних умов договору, що у даному випадку викладено у договорі оренди землі. [PERSON] оренди є похідним від права власності, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» ( в редакції, яка діяла на момент вчинення правочину), державна реєстрація проводиться на підставі заявника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 15 Закону визначено порядок проведення державної реєстрації, яка відбувається у декілька етапів та потребує часу, особистої участі сторін, у тому числі власника землі не потребує, а тому смерть власника земельної ділянки після укладення правочину, але до реєстрації права оренди земельної ділянки, не є підставою для визнання договорів оренди недійсними. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст..169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки учасника розгляду цивільної справи, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Згідно з ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави. Так, судом встановлено, що 14.09.2014 року в с.Заможене Бериславського району Херсонської області померла [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського РУЮ у Херсонській області 18.11.2014 року видано свідоцтво про смерть серія 1-КГ №190332 ( а.с.6). За життя [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 30.10.2014 року належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5.7789 га та 5.6221 га (а.с.8,9). 07.11.2014 року між [PERSON] та ПП «Агрофірма Милівська» було укладено Договори оренди землі на вищезазначені земельні ділянки, тобто було вчинено у письмовій формі два двосторонніх правочинів, згідно яких його сторони, набули цивільні права та обов'язки (а.с.14-15). 17.12.2014 року Бериславською державною нотаріальної конторою, щодо майна померлої 14.11.2014 року [PERSON] заведено спадкову справу (а.с.7). 30.09.2015 року Бериславською державною нотаріальною конторою видано свідоцтва про право на спадщину за законом на ім»я дочки померлої [PERSON], [PERSON] на земельну ділянку площею 5.7789 га, кадастровий номер 6520684200:04:065:0215, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області та на ім»я сина померлої [PERSON] [PERSON] на земельну ділянку площею 5.6221 га, кадастровий номер 6520684200:04:065:0225, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області (а.с.10-13). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. [PERSON] оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Заява про державну реєстрацію прав та оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством (ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. З наведеного вище вбачається, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору, згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації. Вчиненням правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визнаватися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. Відповідно до вимог статті 214 ЦК України відмова від двостороннього правочину може відбуватися лише за взаємною згодою сторін. Отже смерть однієї із сторін договору, після його укладення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є перешкодою для реєстрації речових прав, які виникли з договірних відносин, а також не є підставою для відмови або скасування державної реєстрації речових прав. Можливість відмови від реєстрації вже укладеного договору не передбачена ні нормами чинного законодавства, ні умовами договору, як і термін його реєстрації з часу укладення, а волевиявлення позивача на укладення договору було виражене ним під час його підписання і зміна волевиявлення в майбутньому не може свідчити про її відсутність на час його вчинення. Державна реєстрація договору є визнанням і підтвердженням факту виникнення прав і обов'язків сторін щодо оренди земельної ділянки, тому зміна волевиявлення спадкоємців після підписання договору спадкодавцем до його державної реєстрації не може бути підставою для визнання договору недійсним з цих підстав. На момент вчинення правочину - укладання сторонами договорів оренди землі 7.11.2014 року всі сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі; правочини були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а їх зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Реєстрація права оренди землі, яке виникло після вчинення правочину щодо передачі прав користування власником своєю земельною ділянкою, не залежить від волі власника землею. [PERSON] позиція, висловлена Судовою палатою у цивільних справах ВСУ під час розгляду справи № 6-118цс13, постанова по якій на підставі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права , та для всіх судів України. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 3 ЦПК України та ст. 16 ЦК України захисту підлягають лише законні права та інтереси особи, яка звертається на захист свого цивільного права. Суд вважає що не потребують захисту права та законні інтереси позивачів, оскільки вони ніким не порушені, а укладені договори оренди є законними. На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: dismissed