Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON] , звернулися до суду з позовом до Печенізької селищної\~ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позові просять встановити факт спільного проживання [PERSON] , який помер [INFO] разом з [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] станом на 26 січня 2010 року. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки (рілля), площею 5,31 га, яка розташована на території Печенізької селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №703205, виданого 08 листопада 2001 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2001 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки (сіножаті) площею 2,08 га., яка розташована на території Печенізької селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №703205, виданого 08 листопада 2001 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2001 року., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки (пасовища), площею 0,12 га., яка розташована на території Печенізької селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №703205, виданого 08 листопада 2001 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2001 року., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки (рілля), площею 5,31 га, яка розташована на території Печенізької селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №703205, виданого 08 листопада 2001 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2001 року., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки (сіножаті), площею 2,08 га., яка розташована на території Печенізької селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №703205, виданого 08 листопада 2001 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2001 року., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки (пасовища) площею 0,12 га, яка розташована на території Печенізької селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала [PERSON] на підставі Державного акт на право приватної власності на землю серія Р1 №703205, виданого 08 листопада 2001 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2001 року., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 12 січня 2021 року, в даній справі, відкрито провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 24 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до Печенізької селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та призначено справу за даним позовом до розгляду по суті в cудовому засіданні в приміщенні Печенізького районного судуХарківської області з викликом сторін по справі. Клопотання представника позивача про витребування доказів- задоволено. Витребувано з Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області належним чином завірений витяг зі спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Витребувано з Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області інформацію зі спадкової справи, щодо того, хто звертався із заявами про прийняття спадщини та заявами про відмову від спадщини, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Витребувано з Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області належним чином завірений витяг зі спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Витребувано з Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області інформацію зі спадкової справи, щодо того, хто звертався із заявами про прийняття спадщини та заявами про відмову від спадщини, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Представник Позивачів, Адвокат Пекареніна Орися Миколаївна, в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, надала клопотання про проведення судового засідання без участі Позивачів та їх Представника, в якому посилалась на рекомендації Ради Суддів України про запровадження особливого режиму роботи на період карантинних заходів, про можливість здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін по можливості (лист РСУ від 16.03. 2020 року № 9рс-186/20.) та просила провести судове засідання без участі Позивачів і їх Представника та задовольнити позов в повному обсязі. Представник Відповідача\~- Печенізької селищної ради, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Згідно ч.3\~ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печенізького районного управління юстиції у Харківській області 28 січня 2010 року. ( аркуш 13). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається із права власності на земельну ділянку площею 7,51 га, яка розташована на території Печенізької селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія Р1 №703205, виданого 08 листопада 2001 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2001 року.( аркуш 14). Дана земельна ділянка, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серія Р1 №703205, виданого 08 листопада 2001 року, складається з ріллі 5, 31 га., сіножаті 2,08 га. та пасовища 0,12 га. Вищевказану земельну ділянку прийняла у спадщину донька [PERSON] [PERSON] , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Також слід зазначити, що протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, вона не заявляла про відмову від спадщини. Факт того, що [PERSON] була донькою [PERSON] підтверджується Свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим Мартівською сільською радою Печенізького району 21 жовтня 1948 року, де батьком вказаний « [PERSON] ».( аркуш 15). Як вбачається з Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , дружина [PERSON] [PERSON] , була знята з реєстрації по вказаному домоволодінню [INFO] , у зв`язку з тим, що вона померла, тому не є спадкоємцем після смерті свого чоловіка.( аркуші 16). 07 лютого 1970 року [PERSON] одружилась з [PERSON] та зміни прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого 07 лютого 1970 року та зроблено відповідний запис.( аркуш 17). Від шлюбу [PERSON] з [PERSON] народилися дві дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . ( аркуш 18). [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . ( аркуш 19). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 10 травня 2017 року. ( аркуш 20). Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання у Московському районі м. Харкова управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 15 вересня 2017 року, [PERSON] 02 серпня 2017 року було знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із смертю, на підставі повідомлення Московського РВ у м. Харкові ГУ ДМС у Харківській області.( аркуш 21). Як вбачається з паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 19 вересня 2005 року, вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 13 березня 2002 року по 18 січня 2018 року. ( аркуші 7-8). З паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 10 червня 1997 року, вын був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 05 серпня 1995 року по 06 лютого 2018 року.( аркуші 10-11). Належними доказами доведено, що Позивачі, [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані разом з мамою на день її смерті, тому прийняли спадщину , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, вони не заявляли про відмову від спадщини. Чоловік [PERSON] , [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 червня 2014 року.( аркуш 45). Інших спадкоємців, окрім Позивачів, після смерті [PERSON] немає. При зверненні до нотаріальної контори, Позивачам було відмовлено в оформленні спадщини, так їх мати за життя не оформила спадщину після смерті [PERSON] Спадщину після смерті [PERSON] у вигляді земельної ділянки площею, яка розташована на території Печенізької селищної ради прийняла [PERSON] . Позивачі у інший спосіб не можуть оформити спадщину і відтак і належним чином користуватися, володіти та розпоряджатися земельною ділянкою, яку вони отримали у спадок, чим порушується їх право власності, передбачене\~ст. 328 ЦК України. Частиною 3\~ст. 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином прийняття спадщини спадкоємцем, який у шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини залежить від постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Згідно з п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 29\~Цивільного Кодексу\~України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати декілька місць проживання. Ст.\~3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання» визначено поняття постійного місця проживання та тимчасового місця проживання: Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Частиною 9 ст.6 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Таким чином місце постійного проживання може відрізнятися від реєстрації місця проживання особи. Відповідно до ч.2\~ст. 315 ЦПК України\~передбачено, що, крім юридичних фактів, які зазначені в частині першій вказаної статті, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 цієї ж Постанови, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання на момент смерті із спадкодавцем є необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 2 ст.\~152\~Земельного Кодексу\~України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання;\~статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права. За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (\~ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно змісту ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1\~ст. 1221 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у\~ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, право Позивачыв на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, є невизнаним, що дало Позивачам право в порядку ст.\~3\~Цивільного процесуального\~кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.\~77,\~79,\~80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками у письмових доказах, констатує той факт, що Позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved