Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] 11.03.2015 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ № 031148 від 28.12.2001 року належить земельна ділянка для ведення товарного сіьськогосподарського виробництва площею 3, 071 га. У 2004 році вона уклала з відповідачем договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки площею 3, 071 га строком на 5 років. Після цього ніяких договорів більше з відповідачем не укладала. В 2014 році їй стало відомо, що у 2008 році був укладений новий договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. З цього приводу вона звернулася до відповідача для отримання його копії, проте їй було відмовлено. В подальшому вона звернулася до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору оренди за згодою сторін, але її заява залишена без відповіді. Вона не підписувала договір оренди у 2008 році, їй не вручена його копія, тому вважає, що договір був укладений без її волевиявлення. Також акт прийому-передачі земельної ділянки теж не складався, нею не підписувався. Крім цього, їй відомо, що її земельна ділянка використовується іншим землевласником, якому ФГ «Апіс» передало її в користування. В звязку з цим вважає, що договір оренди земельної ділянки від 08.09.2008 року є недійсним, підлягає скасуванню, а земельна ділянка поверненню у натурі. Зазначає, що ФГ «Апіс» користується належним їй майном при відсутності на те правових підстав та створює їй перешкоди щодо вільного користування та розпорядження її майном. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що бажає розірвати договір оренди, оскільки її не влаштовують умови нового договору, а саме розмір орендної плати. Хоча стверджує, що розмір орендної плати, який вказаний у договорі, відповідач завжди виплачує. За 2014 рік вона відмовилася отримувати орендну плату, так як сума 2\~000 гривень її не влаштовує, а інші орендодавці отримують її у більшому розмірі. Вона бажає розірвати договір оренди і свою земельну ділянку передати іншому фермеру, який платить більшу орендну плату. Договір оренди, укладений у 2008 році, вона не підписувала. Також відповідач не обробляє її город, хоча при укладанні договору оренди обіцяв допомагати. Під час розгляду справи позивачка надала договір оренди земельної ділянки /земельного паю/ від 26.05.2004 року укладений між нею та ФГ «Апіс» строком на 5 років, зареєстрований у Великописарівському відділі Сумської регіональної філії ДП «Центрі ДЗК» про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 13.11.2004 року за № 343 /а.с.49-50/ та пояснила, що цей договір підписував її чоловік так як на той час працював у господарстві, ні до, ні після сплину 5-ти річного строку дії договору до ФГ «Апіс» не зверталася з ініціативою його розірвати, її все влаштовувало, продовжувала отримувати орендну плату натурою /зерном/, сума орендної плати її стала не влаштовувати з 2013 року. Ніяких письмових заяв про підвищення розміру орендної плати ФГ «Апіс» вона не подавала, писала тільки заяву у грудні 2014 року про розірвання договору оренди та розяснити як проводилася індексація оплати внаслідок інфляції, відповіді на яку не отримала. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності /а.с.41/ у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала письмове заперечення та заяву про застосування строку позовної давності /а.с.26-29/ та пояснила, що 08.09.2008 року між позивачкою та ФГ «Апіс» украдено договір оренди земельної ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,071 га згідно державного акту серія ІІІ-СМ № 031148, що розташована на території Рябинівської сільської ради, строком 10 років з дня набрання ним чинності. На виконання вимог Закону України «Про оренду землі» договір був зареєстрований у Великописарівському відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центрі ДЗК», про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 13.04.2009 року за № 040962860298, тобто договір діє з 13 квітня 2009 року по 13 квітня 2019 року. Відповідно до п.п. 3,7-8 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 30\~656 гривні, орендна плата виплачується орендарем у грудні кожного року в розмірі 3,6 % на одну земельну ділянку, що становить 1\~104 гривні. На виконання умов Договору ФГ «Апіс» кожного року належним чином виконувало обовязок по виплаті орендної плати, що підтверджується доданими до заперечення копіями відомостей про отримання орендної плати протягом 2009-2013 років. У грудні 2014 року позивачка відмовилася отримати наручну орендну плату за 2014 рік та відмовилася поставити свій підпис у відомості про її отримання. Тому нарахована сума орендної плати була надіслана їй переказом. Отримання орендної плати за Договором підтверджується і самою позивачкою.11.02.2015 року позивачка зверталася з заявою про неправомірне користування земельною ділянкою, за якою була проведена перевірка та встановлено, що [PERSON] /орендодавець/ з моменту підписання договору 08.09.2008 року по 2013 року вона отримувала орендну плату у грудні кожного року, а у 2014 році в звязку з інфляцією відмовилася від орендної плати, посилаючись на те, що її земельна ділянка коштує дорожче, ніж вказано у договорі. Таким чином, протягом 2009-2013 років, отримуючи орендну плату згідно договору, позивачка підтверджувала свою згоду по укладанню даного договору. ФГ «Апіс» має всі підстави вважати, що дійсними мотивами звернення до суду з позовом є бажання позивачки отримувати більшу орендну плату за оренду земельної ділянки, передавши її іншому фермеру. Однак, ФГ «Апіс» виконує всі умови договору по сплаті орендної плати з урахуванням коефіцієнтів індексації. У своїй позовній заяві позивачка стверджує, що про існування договору дізналася у 2014 році, однак факт отримання щороку орендної плати за договором спростовує її твердження. Факт отримання нею орендної плати у 2009 році свідчить про те, що строк позовної давності сплив щонайбільше в жовтні 2012 року. Тому прохає застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 8 вересня 2008 року укладений договір оренди земельної ділянки між орендодавцем [PERSON] та орендарем фермерським господарством «Апіс», відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю належну йому на праві власності земельну ділянку площею 3,071 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вартістю 30\~656 гривень строком на 10 років з виплатою орендної плати у розмірі 1\~104 гривень, що становить 3, 6 % грошової оцінки земельного ділянки, яка видається грошима та продукцією /а.с.7-8/. Даний договір зареєстрований у державному реєстрі земель 13.04.2009 року за № 040962860298. Пунктами 34-36 вказаного договору передбачені підстави розірвання договору, а саме за взаємною згодою сторін, за рішенням суду на вимогу однієї сторони внаслідок невиконання іншою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення та пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використання. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, крім невиконання умов договору без поважних причин. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є / не є/ підставою для зміни умов або розірвання договору. На запитання головуючого позивачка пояснила, що в договорі у графі орендодавець стоїть не її підпис. Але клопотань про призначення судом почеркознавчої експертизи вона заявляти не буде, так як в неї не має матеріальної можливості. Також вказала, що докази, які б підтвердили обставини, викладені у позові, в неї відсутні. Копію договору вона отримала у 2014 році в бухгалтерії ФГ «Апіс». Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ № 031148 [PERSON] має у приватній власності земельну ділянку площею 3, 287 га /з них 3, 071 га рілля, 0, 216 кормові угіддя/, що розташована на території Рябинівської сільської ради /а.с.10/. З витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.02.2015 року за № 0-28. 2-452/2-15 слідує, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки власника [PERSON] площею 3,071 га / рілля/ становить 75\~752, 51 гривна; витяг дійсний до 01.01.2016 року /а.с.11/. 13.12.2014 року позивачка направила на адресу ФГ «Апіс» рекомендованим відправленням заяву про розірвання договору оренди земельної ділянки за взаємною згодою сторін та прохала розяснити як проводилася індексація оплати внаслідок інфляції /а.с.9, 12/. Відповідно довідки про доходи ФГ «Апіс» від 18.02.2015 року за № 40 [PERSON] отримала орендну плату згідно договору оренди земельної ділянки за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року у розмірі 2\~352, 94 гривні /а.с.13/. Відповідно відомостей № 31 від 28.10.2009 року, № 46 від 25.09.2010 року, № 43 від 04.10.2011 року на отримання орендної плати за земельні паї за 2009, 2010, 2011 роки по ФГ «Апіс» [PERSON] одержала 938, 40 гривень кожного року /а.с.34-36/. Відповідно відомості № 60 від 25.10.2012 року на отримання орендної плати за земельні паї за 2012 рік по ФГ «Апіс» [PERSON] одержала 1 700 гривень /а.с.37/. Відповідно відомості № 37 від 25.11.2013 року [PERSON] отримала 2\~000 гривень /а.с.38/. У 2014 році від отримання орендної плати в розмірі 2\~000 гривень відмовилася, кошти їй були перераховані поштовим переказом, який був повернутий /а.с.39/. В судовому засіданні представником відповідача надано розрахунок орендної плати за земельні паї в період з 2009 по 2014 роки та довідки відділу Держземагенства у Великописарівському районі про вартість земельної ділянки за відповідні роки, на підставі яких нараховувався розмір орендної плати позивачці /а.с.76-80/. 11.02.2015 року позивачка звернулася до Великописарівського РВ з заявою про вжиття заходів до директора ФГ «Апіс» [PERSON] щодо підробки договору оренди землі, який відповідно до вказаного договору користується належною їй земельною ділянкою, за якою була проведена перевірка та 20.02.2015 року винесений висновок про припинення перевірки вказаної заяви та списання до справ канцелярії Великописарівського РВ, з розясненням [PERSON] права звернення до суду у цивільному порядку /а.с.40/. В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача оглядався висновок по матеріалам перевірки ЄО. № 185 від 11.02.2015 року за зверненням [PERSON] щодо підробки договору оренди земельної ділянки ФГ «Апіс». В своєму позові позивачка посилається на те, що своєї згоди на укладання договору оренди землі не давала, договір не підписувала. Відповідно до частин 1, 3 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним /оспорюваний правочин/. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позивачка, вказуючи що договір оренди є недійсним, посилається на той факт, що його не підписувала. Проте доказів такого факту суду не надала, від призначення та проведення судової почеркознавчої експертизи відмовилася. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що позивачка у 2004 році уклала з відповідачем договір оренди своєї земельної ділянки строком на 5 років, який вона особисто не підписувала, а підписував її чоловік. Після сплину 5-тирічного строку договору жодна із сторін не побажала його розірвати. Позивачка з 2008 року продовжувала кожного року отримувала орендну плату в натурі і претензій щодо її розміру нікому не заявляла. З її пояснень слідує, що у 2013 році її перестав влаштовувати розмір орендної плати, про перегляд розміру орендної плати вона у письмову виді до відповідача не зверталася. А в лютому 2015 року подала заяву не про зміну розміру орендної плати, а про розірвання договору за згодою сторін. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Також позивачка не надала суду доказів, що відповідач користується її земельною ділянкою незаконно, а навпаки в судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка знаходиться в оренді ФГ «Апіс» з 2004 року. Позивачка всупереч вимогам ст. 30 ЦПК України не надала суду доказів, що договір оренди земельної ділянки від 08.09.2008 року між нею та ФГ «Апіс» укладений з порушенням ст. 203 ЦК України і є недійсним. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не довів своїх вимог, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Outcome: dismissed