Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, з урахуванням уточненних позовних вимог (а.с.142), за якими просять припинити право власності [PERSON] на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS]; визнати за ними, [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS]; стягнути з них на користь [PERSON] вартість ? ідеальної частки квартири [ADDRESS] у розмірі 51100 грн. В обгрунтування таких вимог покликаються на те, що вони разом із відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] і кожному з них належить по ? ідеальній частці такої квартири, що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 20.06.1999 року. Відповідач на даний час не перебуває у шлюбі з [PERSON], у нього є інша сім»я, дитина. Разом з тим, такий поселив у їхнє житло своїх батьків та створює їм перешкоди у володінні квартирою. Вони не можуть проживати у спірному житлі, так як відповідач влаштовує їм різні перепони, фактично користується квартирою, а вони троє, які в сукупності мають право на ? частини такої квартири вимушені проживати на стороні. В рамках даної справи було призначено експертизу, згідно висновку якої розподіл спірної квартири між відповідачем та ними є неможливим, навіть у випадку з незначними відхиленнями через недостатність внутрішніх площ. Поряд з тим, зазначено, що вартість ? частки спірної квартири 51100 грн., іншого майна у власності (співвласності) для проживання у них немає. Позивачі та представник позивачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримали уточненні позовні вимоги, зіславшись на мотиви, викладені у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Додатково пояснили, що вони неодноразово намагалися врегулювати даний спір у позасудовому порядку, однак таке не дало позитивних результатів. Відповідач не бажає компенсовувати їхні частки, ні приймати компенсацію за свою частку, чим ставить їх у безвихідне становище. Просили позов задоволити. Відповідач та його представник [PERSON] позову, уточнених позовних вимог не визнали, подавши письмове заперечення на позов, просили у позові відмовити. Додаково відповідач пояснив, що іншого житла у нього не має. В даний час у нього інша сім»я - дружина [PERSON], син [PERSON], [INFO] та мати [PERSON], [INFO]. Позивачі мають свої сім»ї разом з якими проживають. Він ж свою згоду на компенсацію його частки не надає, щоб мало мати місце у відповідності до ч. 2 ст. 364 ЦК України. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що стронами по справі, а саме - позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27.12.2006 року, Дрогобицької міської ради, серії ЯЯЯ №907784, належить квартира [ADDRESS], загальною площею 49,7 кв.м., житловою 37,1 кв.м. (а.с. 5,68-69). Позивачі [PERSON] та [PERSON] є синами для відповідача, а [PERSON] колишньою дружиною (а.с.4). Між сторонами склались неприязні відносини, зокрема з приводу володіння, користування та розпорядження спірним житлом - квартири [ADDRESS], про що свідчить постанова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.09.2010 року у справі №1-17/10, якою встановлено винність [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України відносно [PERSON] (а.с.26). Також, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.06.2009 року, залишиним в силі ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29.12.2009 року, в позові [PERSON] до виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання поважною причини пропуску позовної давності, визнання незаконним та скасування розпорядження комісії з питань приватизації житла при виконавчому комітеті Дрогобицької міської ради за №6/2 від 22.06.1999 року, визнання незаконним та скасування свідоцтва про права власності на квартиру, виданого 24.06.1999 року, комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратившими право користування спірним житлом - відмовлено. Поряд з цим, відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою та стягнення моральної шкоди (а.с.27-32). За наведених обставин, також, враховуючи позицію як відповідача, так і позивачів, їхнє спільне проживання у спірному житлі, суд вважає неможливим, та взаємовиключним, більше того кожен з них фактично створив свої сім»ї, на своєму утриманні мають неповнолітніх дітей, окрім [PERSON], і хочуть реалізувати своє право власності. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Водночас за змістом цієї ж статті згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду). Як вбачається з матеріалів справи позивачка попередньо внесла на депозитний рахунок суду вартість ? частини спірного жилого будинку у сумі 51100 грн. (квитанція від 16.04.2014 року №218, ТВБВ №10013/254, м. Дрогобич, Ст. №392). Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників (правові висновки Верховного Суду України за 1 півріччя 2013 року). Висновком судової будівельно-технічої експертизи №369/13, від 09.12.2013 року, проведеної на виконання ухвали суду у даній справі, встановлено, що розподіл квартири між відповідачем та позивачами у визначених ідеальних частках : 3/4 та 1/4 або з незначним відхиленням від величин ідеальних часток - на розгляд суду запропонувати неможливо через недостатність внутрішніх площ. Вартість ? ідеальної частки спірної квартири становить 51 100 грн. (91-108). Експерт Ляш І.І. в судовому засіданні підтримав такий висновок. Додатково на запитання учасників судового розгляду вказав, що добровільній поділ спірного житла між співвласниками якщо такий би мав місце не буде відповідати будівельми та житловим нормам. Спростування такому висновку експертизи відповідачем не надано і суд приймає такий до уваги. Питання чи частка є незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи, як і висновок про істотність шкоди та особливостей об»єкта, який є спільним майном, а ст. 364 та ст. 365 ЦК України є взаємовиключними і одночасно застосовані бути не можуть (ухвала Верховного Суду України від 23.06.2010 року у справі №6-22505св09). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. (ст. 60 ч. 1 ЦПК України). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, зокрема судом було роз»яснено про можливість укладення мирової угоди, відповідачу надавалась можливість компенсувати частку позивачів, однак такий не робив рішучих кроків, обмежившись лише голослівними заявами. На підставі наведеного, беручи до уваги : те, що кожна зі сторін офіційно не є власником будь-якого іншого житла; створили свої сім»ї», має місце неможливість спільного проживання у спірній квартирі, як і є неможливим її поділ та встановлення спільного користування сумісно, як і через негативні відносини, так через недостатність внутрішніх площ житла; те, що частка відповідача в порівнянні з позивачами в цілому є меншою (незначною), та те, що грошова компенсація позивачів є спроможною на забезпечення житлом відповідача за його рівноцінною часткою, що в свою чергу також виключить заподіяння істотної шкоди відповідачу, тому враховуючи вимоги справедливості, добросовісності, розумності та з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників, суд приходить до переконання щодо можливості припинення права власності відповідача на ? ідеальну частку у спірній квартирі, і як наслідок стягнення з них на користь відповідача 51100 грн. компенсації частки квартири та визнання за позивачами права власності на ? ідеальну частку такої квартири.

Outcome: approved