Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду та свої вимоги мотивують тим, що у відповідності до Договору купівлі-продажу від 19.05.1975 р., та договору довічного утримання від 19.04.2001 р. [PERSON] і [PERSON] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках домоволодіння № 67 по вул. С. Лазо в м. Суми, що підтверджується доданими до позову копіями договорів. Домоволодіння знаходиться на присадибній земельній ділянці, площею 0,0691 га, переданої попереднім власникам виконкомом Сумської міської ради у безстрокове користування. Розмір присадибної земельної ділянки та її межі не змінювались. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії CM № 159136 від 02.02.2004 р.,- [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,1000 га, за адресою вул. С. Лазо, буд. 69 м. Суми. Відповідач є їхньою сусідкою, а вказаний Державний акт виготовлений нібито у відповідності до рішення Виконавчого комітету Сумської міської раді № 723 від 18.12.1993 p., що зазначається у самому державному акті. Починаючи з літа 2013 р. [PERSON] почала пред'являти їм претензії щодо межі між їхніми присадибними ділянками, а саме, що вони поставили огорожу в 2011 р. і при цьому захопили частку їхньої земельної ділянки, розміром 0,82 см, з боку вулиці, яку вона нібито раніше передала їм в тимчасове користування. На підтвердження своїх претензій [PERSON] надала свій державний акт, з якого вбачається, що межі приватизованої нею земельної ділянки № 69 накладаються на земельну ділянку № 67, яка перебуває в користуванні позивачів. Ця обставина стала перешкодою в приватизації їхньої земельної ділянки та отриманні ними державного акту. В зв'язку з тим, що між ними виник спір з приводу користування належних їм земельними ділянками, який неможливо вирішити в добровільному порядку, вони змушені звертатись до суду за захистом свого порушеного права. Позивачі вважають, що Державний акт на право власності на земельну ділянку від 02.02.2004 р., серії CM № 159136, про передачу [PERSON] земельної ділянки, площею 0,1000 га, яка знаходиться по вул. С. Лазо, буд. 69, м. Суми, порушує законні права позивачів, що полягає у неможливості реалізувати позивачами права на приватизацію земельної ділянки, на якій знаходяться належні позивачам об'єкти нерухомості, та виданий із порушенням чинного законодавства України, оскільки, Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії CM № 159136 від 02.02.2004 p., був виготовлений без відповідного рішення органу місцевого самоврядування. В оспорюваному державному акті зазначено, що підставою для виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії CM № 159136 від 02.02.2004 p., є рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 723 від 18.12.1993 p., але у відповідності до відповіді Архівного відділу Сумської міської ради від 05.06.2015 р. № 1060/1 зазначено, що в рішенні Виконавчого комітету Сумської міської ради № 723 від 18.12.1993 р. «Пре передачу в приватну власність земель» в списках громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель, [PERSON] за адресою вул. С. Лазо, буд. 69 не значиться». За таких обставин, Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії CM № 159136, від 02.02.2004 p., та виготовлення технічного звіту на відведення земельної ділянки по вул. С. Лазо, буд. 69, м. Суми, не виготовлені у відповідності до вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування, є незаконним, оскільки рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 723 від 18.12.1993 p., земельна ділянка за адресою: вул. С. Лазо, буд. 69, м. Суми, у приватну власність [PERSON] не передавалась, та дозволу на розробку землевпорядною організацією технічного звіту по складанню державного акту на вищевказану земельну ділянку цим рішенням не надавалося. Також, зазначили, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правоустановчим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, а саме рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради № 723 від 18.12.1993 p. земельна ділянка за адресою: вул. С. Лазо, буд. 69, м. Суми, у приватну власність [PERSON] не передавалась, та оспорюваний державний акт виданий із порушенням вимог чинного законодавства України, та підлягає скасуванню. У звязку з цим, позивачі просять суд визнати незаконним Державний акт на право власності на земельну ділянку, СМ №159136 від 02.02.2004 р., та скасувати його. Позивач [PERSON] та її представник, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та дали пояснення аналогічні вищевикладеному. Відповідач, [PERSON] та її представник, [PERSON], в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та пояснили, що позовні вимоги заявлені позивачами є незаконними, безпідставними та необґрунтованими оскільки, надані договори довічного утримання вказують на те, що предметом договору було саме домоволодіння. Про земельну ділянку мова не йшла, отже не могло бути предметом договору, тому відчужувач на час укладання договору довічного утримання не мав належного документу на право володіння або користування земельною ділянкою. Ствердження позивачами про отримання земельної ділянки під домоволодінням у постійне користування не має належного підтвердження. На момент відчуження нерухомого майна діяла ст.120 ЗК України, яка передбачала, що при переході права власності на будівлю, право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Також зазначили, що позивачі не довели належними і допустимими доказами факт наявності накладень меж земельних ділянок сторін в системі геодезичних координат, а посилання на це в довідці ПП «Мегаполіс», яка за ініціативою позивачів виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, нічим не підтверджено, а помилка у рішенні міської ради, що має місце в акті на право власності на земельну ділянку не тягне за собою правові наслідки у виді скасування відповідного акту та має бути усунена в адміністративному порядку. Представник Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що позовні вимоги позивачів є необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки станом на 25.03.2016 р. згідно даних Національної кадастрової системи підставою виникнення права власності на земельну ділянку по вул. С.Лазо, 69, м.Суми (кадастровий номер 5910136600:23:016:0013), зазначено рішення СМР №70 від 17.02.1994 р. На підставі цього рішення був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, серії СМ №159136, гр.[PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, зареєстрований 02.02.2004 р. У державному акті допущена технічна помилка, а саме, підстава виникнення права власності - замість рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів від 17.02.1994 р. №70 зазначено рішення виконкому Сумської міської ради народних депутатів від 16.12.1993 р. №723. Допущена вищезазначена технічна помилка була виправлена Державним кадастровим реєстратором 18.08.2015 р. шляхом внесення змін до Національної кадастрової системи за заявою власника земельної ділянки на підставі ПКМУ від 17.10.2012 р. №1051 пункту 138 та видано новий витяг з Державного земельного кадастру з правильною підставою виникнення права власності на земельну ділянку. Представник Реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції Сумської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи: Сумської міської ради, в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом встановлено, що в державному акті на право власності на земельну ділянку, серії CM № 159136 від 02.02.2004 p., зазначено, що останній видано на підставі рішення виконкому СМР народних депутатів від 18.12.1993 р. №723, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, а [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га, що розташована в м.Суми, вул.С.Лазо, 69, (а.с.11). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 30.11.2015 р. заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено, та встановлено факт, що земельна ділянка, площею 0,10 га, розташована за адресою: м. Суми, вул. С. Лазо, 69, право власності на яку посвідчується державним актом, серії СМ № 159136, виданим на імя [PERSON] 02.02.2004 р. та на підставі рішення Сумської міської ради народних депутатів № 70 від 17.02.1994 року (а.с.113). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 03.02.2015 р. відмовлено в задоволенні позовної заяви [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Виконавчого комітету Сумської міської ради, треті особи: Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, Землевпорядна фірма «Кадастр» про визнання рішення виконкому Сумської міської ради протиправним та державного акту, серії CM № 159136, недійсним (а.с.180-184). Згідно зі ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена судом в постанові від 4 червня 2014 року (справа № 6 - 46 цс 14), відповідно до статі 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 р.), статей 152, 155 ЗК України,- державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України,- кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів, наданих сторонами. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] слід відмовити, оскільки рішенням Ковпаківського районного суду від 30.11.2015 р. встановлено факт, що земельна ділянка, площею 0,10 га, яка розташована за адресою м. Суми вул. С. Лазо, 69 право власності на яку посвідчується державним актом, серії СМ № 159136, виданим на імя [PERSON] 02.02.2004 року та на підставі рішення Сумської міської ради народних депутатів № 70 від 17.02.1994 р. Отже, посилання позивачів на те, що державний акт CM № 159136 від 02.02.2004 p., та земельна ділянка за адресою: вул. С. Лазо, буд. 69, м. Суми, у приватну власність [PERSON] не передавалась, та дозволу на розробку землевпорядною організацією технічного звіту по складанню державного акту на вищевказану земельну ділянку цим рішенням не надавалося, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed