Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу в загальній сумі 285,14 євро. В обґрунтування позову вказує, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.10.2019 року в справі № 711/2214/18 її позовні вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення боргу були задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на її користь борг за Договором позики від 09.01.2015 року еквівалентний 3162,5 євро, а саме 86 278 грн. 33 коп. та судовий збір в розмірі 862 грн. 78 коп. Вказане рішення постановою Черкаського апеляційного суду від 16.01.2020 року залишено без змін. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку рішення суду не виконав, тому нею (позивачкою) було пред`явлено виконавчий лист до виконання приватному виконавцю Плесюку О.С., на підставі якого ним було відкрито виконавче провадження № 64226657. Крім того, зазначає, що судом було встановлено, що 09.01.2015 року відповідач взяв у неї в борг 2\~500 євро під 3% річних та зобов`язався їх повертати частинами по 200 євро плюс 3% річних щомісяця до закінчення виплати боргу. Кінець строку кредитування, відповідно до умов договору, закінчився 07.03.2016 року, тобто він становив 12,5 місяців. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, враховуючи приписи ст. 625 ЦПК України, вважає що відповідач [PERSON] має їй сплатити 3% річних від простроченої суми боргу, а саме 285,14 євро, що на день її звернення до суду з даним позовом, відповідно до офіційного курсу гривні по відношенню до євро, встановленого НБУ, складає 9\~797 грн. 41 коп. Тому, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 285,14 євро, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.02.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 15.04.2021 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Манзар Т.В. було подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому остання просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Наданий відзив обґрунтований тим, що відповідач [PERSON] повністю виконав перед позивачкою [PERSON] свої зобов`язання та сплатив останній борг в повному обсязі 25.01.2021 року, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2021 року, в розмірі 86\~278 грн. 33 коп., а також судовий збір в розмірі 862 грн. 78 коп., а всього 87\~141 грн. 11коп. Також, вказує, що позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 3% річних, але при цьому не вказує, за який саме період нею здійснено розрахунок заявленої нею суми, а саме 9\~797 грн. 41 коп. Крім того, позивачка в своєму позові взагалі не вказує, що відповідач погасив перед нею свій борг. Таким чином, в даному випадку позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях позивачки, що позбавляє можливості відповідача перевірити здійснений нею розрахунок 3% річних саме в сумі 9\~797 грн. 41 коп. Тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути з позивачки на користь відповідача понесені ним судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в сумі 5\~000 грн. 29.04.2021 року представником позивачки [PERSON] адвокатом Свистун Ю.Л. подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому остання вказує, що рішенням суду було встановлено, що строк кредитування, відповідно до умов договору, закінчився 07.03.2016 року, а відповідачем вказане рішення суду було виконане лише в лютому 2021 року. Отже, згідно з розрахунком, що міститься в даному позові, 3% річних від простроченої [PERSON] суми боргу складають 285,14 євро, що, відповідно до встановленого НБУ на день звернення до суду з цим позовом офіційного курсу гривні по відношенню до євро, еквівалентно 9\~797 грн. 41 коп. 05.05.2021 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Манзар Т.В. подано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому остання вказує, що після прийняття рішення Черкаським апеляційним судом 16.01.2020 року, позивачка відмовлялась надавати відповідачу свої реквізити, на які він міг би сплатити свій борг, а також не пред`являла виконавчі листи до виконання, щоб відповідач мав можливість добровільно у десятиденний строк оплатити заборгованість, що останнім було зроблено 25.01.2021 року, тобто після відкриття виконавчого провадження 20.01.2021 року. Крім того вказує, що позивачка навмисно протягом цілого року (з 16.01.2020 року по 18.01.2021 року) відстрочувала отримання заборгованості, оскільки вона із самого почату не погоджувалась із сумою боргу, стягнутої судом. А тому, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а також стягнути з позивачки на користь відповідача понесені ним судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Свистун Ю.Л. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі: стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних від простроченої суми боргу 2455 євро за період з 08.03.2016 року по 08.03.2019 року в розмірі 285,14 євро, а також витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Манзар Т.В. просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з підстав, викладених нею в наданих суду відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву. Крім того, представник відповідача [PERSON] адвокат Манзар Т.В. просила суд застосувати до даних позовних вимог строк позовної давності, про що подала відповідну заяву. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] - адвоката Свистун Ю.Л., пояснення представника відповідача [PERSON] адвоката Манзар Т.В., дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 09.01.2015 року між позивачкою [PERSON] (в розписці прізвище [PERSON] , змінила його на [PERSON] 17.04.2018 року) та відповідачем [PERSON] був укладений Договір позики, відповідно до умов якого позивачка передала у власність відповідачу, а останній отримав грошові кошти в сумі 2 500 євро та зобов`язався повертати їх рівними частинами по 200 євро + 3% річних щомісячно. А у випадку не розрахунку зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 10%. Вказаний факт підтверджується власноручно написаною [PERSON] , в присутності свідка [PERSON] розпискою. Оплата мала здійснюватися з 15 лютого і до 20 лютого щомісячно і до закінчення виплати боргу. Строк повернення коштів закінчився 20.03.2016 року (при виплаті по 200 євро щомісяця, починаючи 15.02.2015 року, з урахуванням періоду сплати з 15 по 20 число кожного місяця), однак борг позивачці [PERSON] відповідачем [PERSON] не був повернутий, тому вона звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за Договором позики. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.10.2019 року, що залишене без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 16.01.2020 року, в справі № 711/2214/18, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу були задоволені частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за Договором позики від 09.01.2015 року еквівалентний 3 162,5 євро, а саме 86 278 грн. 33 коп., а також судовий збір в розмірі 862 грн. 78 коп. При цьому, суд відмовив у стягненні з відповідача [PERSON] передбачених Договором позики відсотків, оскільки строк дії Договору позики від 09.01.2015 року закінчився 20.03.2016 року, та зазначив, що права та інтереси позивачки можуть бути забезпечені лише в порядку ч. 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Крім того, даним рішенням, суд встановив, що строк виконання зобов`язання є таким, що настав 20.03.2016 року, а також встановив, що з урахуванням строку позовної давності, сума позики, яка підлягала до стягнення, складає 2300 євро (а.с. 4-11). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В подальшому вищевказане рішення було пред`явлене до примусового виконання. Також, в судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось сторонами, що на виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 20.01.2021 року про відкриття виконавчого ВП №64226657, винесеної на підставі виконавчого листа № 711/2214/18, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси (а.с. 12), відповідач [PERSON] виконав в повному обсязі свої боргові зобов`язання перед позивачкою [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором позики від 09.01.2015 року, то відповідно він, в силу ст. 625 ЦК України, мав би сплатити позивачці 3% річних від простроченої суми за період прострочення, а саме з 20.03.2016 року і по день сплати боргу. Однак, позовні вимоги пред`явлені позивачкою [PERSON] лише за три роки, а саме за період з 08.03.2016 року по 08.03.2019 року, про що, уточнившись, пояснила представник позивачки в судовому засіданні, тому суд в силу ст. 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. При цьому, суд враховує, що представником відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 19.07.2021 року була подана заява про застосування строку позовної даності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257\~ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки 3% річних мають сплачуватися за кожен день прострочення виконання зобов`язання, а позивачка звернулася до суду лише 25.01.2021 року, то до періоду з 20.03.2016 року по 24.01.2018 року (включно) підлягають до застосування вимоги ст. 267 ЦК України наслідки пропуску строку позовної давності. Тому, із урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] про стягнення із відповідача на її користь 3% річних за період з 20.03.2016 року по 24.01.2018 року включно. Разом з тим, не підлягають до стягнення і 3% річних за період з 08.03.2016 року по 20.03.2016 року, оскільки з урахуванням умов Договору позики від 09.01.2015 року, строк виконання зобов`язання є таким, що настав лише 20.03.2016 року, що і було встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.10.2019 року. Крім того, зазначений період також знаходиться поза межами строку позовної давності. Таким чином, виходячи із вищевикладеного, до стягнення із відповідача на користь позивачки підлягають 3% річних від простроченої суми боргу, яка, з урахуванням встановлених обставин вищевказаним рішенням суду та із врахуванням строку позовної давності, про який заявляв представник відповідача [PERSON] [PERSON] , становить 2300 євро та саме за період з 25.01.2018 року по 08.03.2019 року (строк по який заявлено позовні вимоги). Згідно розрахунку, наведеного судом, 3% річних за період з 25.01.2018 року по 08.03.2019 року від суми боргу 2300 євро складають 77,13 євро, виходячи із розрахунку: 2300 євро (сума боргу) х 3% : 365 днів х 408 днів (період прострочки з 25.01.2018 року по 08.03.2019 року) = 77,13 євро, що станом на день винесення рішення згідно курсу НБУ еквівалентно 2\~479 грн. 04 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 229 грн. 75 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial