Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] . Факт належності вказаного житлового будинку позивачам підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 15.04.2014 року, виданого реєстраційною службою Катеринопільського районного управління юстиції Черкаської області. На даний час у вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які з березня місяця 2012 року у вказаному будинку не проживають. Позивачі зазначили, що у них виникають певні труднощі зі сплатою комунальних послуг, у зв`язку із чим виникла необхідність в оформленні субсидії, що і змусило позивачів звернутися з позовом до суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, попередньо повідомили суд телефонограмою про згоду на розгляд справи без їхньої участі. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в призначені судові засідання не з`явилася повторно, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті Судова Влада. Відзив на позов від відповідачів до суду не надходив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 6 ст. 223 ЦПК України наслідки, визначені частинами третьою - п`ятою цієї статті, настають і в разі, якщо учасник справи (його представник) залишить залу судового засідання. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 15.04.2014 року, виданого реєстраційною службою Катеринопільського районного управління юстиції Черкаської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 13). Як вбачається з відомостей, що містяться у довідці № 369 від 18.03.2020 року, виданій виконкомом Єрківської селищної ради, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з березня місяця 2012 року не проживають у житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 14). Факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] у вказаному житловому будинку також підтверджується актом депутата від 18.03.2020 року (а.с. 15). З огляду на наведені обставини та досліджені судом матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, судові витрати на сплату судового збору в сумі 840,80 грн. підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивачів.

Outcome: approved