Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.09.2013 року позивачка звернулась до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В процесі формування спадкової справи [PERSON] дізналась, що на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , яка належить її чоловікові, накладено арешт постановою державного виконавця від 14.08.2002 року. Звернувшись до Деснянського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з 1/5 частини вищевказаної квартири, нею було отримано роз`яснення, що зняти обтяження, внесене в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 1357974, яке зареєстроване 06.10.2004 року неможливо, оскільки виконавче провадження, боржником за яким виступав [PERSON] знищено за строком давності. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі документи про стягнення з [PERSON] станом на 12.07.2021 року на виконанні у Відділі не перебувають. На підставі викладеного, позивачка просить суд зняти арешт зі всього майна, що належало [PERSON] , накладений Постановою АА 651295 державного виконавця ДВС Деснянського району м. Києва від 14.08.2002 року, а саме 1/5 частину квартири [ADDRESS] ; скасувати внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заборону по виду обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1357974; скасувати внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заборону по типу обтяження: арешт рухомого майна. В судове засідання позивачка не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивачки, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача - Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність та розглянути справу за наявними доказами та винести рішення відповідно до норм чинного законодавства. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - [PERSON] - у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 25.03.2013 року (а.с. 9). Позивачка - [PERSON] являється дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія [NUMBER] від 31.08.1988 року (а.с. 8). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34830083 від 13.08.2013 року позивачка звернулася до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 10). Під час вчинення позивачкою нотаріальних дій, нею було виявлено, що вона не може оформити спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у відповідному реєстрі обтяжень наявна заборона на відчуження належної чоловікові 1/5 частини квартири [ADDRESS] . 14.08.2020 року державним виконавцем ВДВС Деснянського району м. Києва Коваленко П.І. в рамках виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, зокрема накладено арешт на 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Вказане виконавче провадження було заведене на підставі виконавчого листа про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно (а.с. 15). Відомості про арешт нерухомого майна, згідно зазначеної постанови ВДВС Деснянського району м. Києва, було внесено до Єдиного реєстру заборон вiдчуження об`єктів нерухомого майна 06.10.2004 року за № 1357974 (а.с.11). Позивачка [PERSON] , звернувшись із заявою для зняття арешту з належного її чоловікові майна до Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), отримала роз`яснення, що зняти обтяження, внесене в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером 1357974, яке зареєстроване 06.10.2004 року неможливо, оскільки виконавче провадження, боржником за яким виступав [PERSON] знищено за строком давності. Позивачка в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивачки, що ґрунтуються на його праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивачка, яка прийняла спадщину, має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлена можливості це зробити. Таким чином, безпідставно накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивача у справі, на отримання свідоцтва про спадщину. Згідно зі ст. 1218, ч.5 ст.1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Деснянським ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено [PERSON] у знятті арешту в зв`язку із відсутню на виконанні у відділі державної виконавчої служби виконавчого провадження відносно [PERSON] . На даний час виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, в рамках якого винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, зокрема накладено арешт на 1/5 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - знищено за строком давності. На даний час відсутні будь-які стягнення за виконавчими документами з померлого чоловіка позивача - [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арештів (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Щодо позовних вимог про скасування внесеної до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заборону по виду обтяження: арешт нерухомого майна за № 1357974 та заборону по типу обтяження: арешт рухомого майна, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав, врегульовані нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень». Пунктом 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень» передбачено, що інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень», орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень» державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ч. 1 ст. 10 вище вказаного Закону державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону. Згідно чч. 1, 2 ст. 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Зняття арешту за рішенням суду є самостійною підставою для виключення даних відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відтак, додаткового скасування (виключення) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження за реєстраційним номером 1357974, зареєстрований 06.10.2004 року не потребує. Наведене також свідчить, що вказана вимога позивача є передчасною. На підставі викладеного,

Outcome: partial