Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який був уточнений представником позивача 11.06.2020 (а.с.41-42), в обґрунтування якого вказала наступне. 15 листопада 1986 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після шлюбу обоє мали прізвище « [PERSON] ». У період шлюбу згідно договору купівлі-продажу було придбано недобудову, яку останні спільними зусиллями добудували та 01 жовтня 2002 року отримали Свідоцтво про право власності на будинок в с. Сасинівка Пирятинського району. Будинок було зареєстровано, незважаючи на те, що останній будувався під час шлюбу та спільними зусиллями подружжя, на [PERSON] . Також в період шлюбу було проведено приватизацію земельної ділянки, яка була виділена під будівництво та обслуговування будинку, та присвоєно кадастровий номер 5323884901:01:003:0090 площею 0,1174 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За час шлюбу також було придбано за спільні кошти легковий автомобіль ВАЗ 21154 з реєстраційним номером [NUMBER] , причіп легковий-В з реєстраційним номером [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, а Пирятинською ДНК заведено спадкову справу № 147/2018. Спадкоємцями першої черги є: [PERSON] (сестра позивачки), [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] склався конфлікт та суперечка відносно поділу спадкового майна з відповідачами. 22 березня 2019 року померли [PERSON] та [PERSON] . Після їх смерті заведено спадкові справи 171/2019 та 170/2019. Спадкоємцями, які претендують на спадкове майно, що залишилося після покійних та на неоформлене спадкове майно, є вона - [PERSON] , а також відповідачі. Враховуючи, що спір між спадкоємцями по розподілу спадкового майна залишився, вона змушена звернутися до суду з вимогами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнання права власності на спірне майно. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] , право спільної сумісної власності в рівних частках на: домоволодіння, що знаходиться на [ADDRESS] ; автомобіль ВАЗ 21154, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; причіп легковий-В з реєстраційним номером [NUMBER] ; земельну ділянку з кадастровим номером 5323884901:01:003:0090, площею 0,1174 га, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); визнати за нею - [PERSON] , спадкоємицею [PERSON] , право власності на: 5/8 частин домоволодіння, що знаходиться на [ADDRESS] ; 5/8 частин автомобіля ВАЗ 21154, реєстраційний номер [NUMBER] ; 5/8 частин причепу легкового-В з реєстраційним номером [NUMBER] ; 5/8 частин земельної ділянки з кадастровим номером 5323884901:01:003:0090, площею 0,1174 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У судовому засіданні представник позивача адвокат Міщенко Ю.О. уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили в їх задоволенні відмовити. Свою незгоду з позовом мотивували тим, що це за їх гроші був побудований будинок у с.Сасинівка, в якому проживав їх син [PERSON] з невісткою та донькою. Вони давали гроші на цей будинок, тому все належить їм. Гроші на дві машини заробили вони та їх син [PERSON] . [PERSON] машина це машина їх сина [PERSON] , оскільки він її купував. У сина [PERSON] була жовта машина, яку викрав брат невістки [PERSON] , та продав її. Позивачка [PERSON] ні копійки не вклала грошей у спірний будинок, померлій сестрі [PERSON] не допомагала, тому спадщину не заслужила. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Пирятинської державної нотаріальної контори, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи в її відсутність. Неявка представника третьої особи не є перешкодою для розгляду справи по суті, тому суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність представника третьої особи на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Судом в порядку ст.90, 230\~ЦПК України для встановлення фактичних даних були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що була сусідкою [PERSON] , які переїхали жити у с.Сасинівка з м.Полтава. Їм дали хату, вони її добудували. [PERSON] отримувала пенсію, гроші на дитину інваліда та за пай. У [PERSON] була машина, але то братова, а вони збирали гроші на машину. Брат [PERSON] пригнав їм авто, вони давали йому гроші на машину. [PERSON] на день народження чоловіка подарувала йому причіп. Матір [PERSON] вдома у [PERSON] за весь час бачила рази 3, а батько його приїжджав частіше, допомагав. Свідок [PERSON] , пояснив, що він був сусідом [PERSON] . Вони купили хату, добудували її. Оля та [PERSON] працювали у колгоспі, дома вели господарство (були свині, корова). Оля купила причіп [PERSON] на іменини. Брат [PERSON] пригнав їм машину другу. Жовту машину Оля продала та купила газовий котел, про це вона сама йому розповідала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що колгосп дав хату [PERSON] , вони її добудували. Приїжджав, допомагав батько [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] працювали у колгоспі, вдома тримали корову, порося, курей, м`ясо продавали. Машину їм пригнав [PERSON] , а вони її купили. Причіп подарувала Оля на день народження Колі. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Суд, заслухавши доводи представника позивача, заперечення відповідачів, пояснення свідків, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає уточнені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 листопада 1986 року, у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.9). Під час спільного проживання у подружжя [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] (а.с.10). На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 01.10.2002 будинок за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] (а.с.15). Згідно довідки Сасинівської сільської ради від 21.10.2019 №779 вказана адреса будинку була змінена на [ADDRESS] (а.с.18). Згідно рішення дванадцятої сесії сьомого скликання від 28.03.2017 [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) загальною площею 0,77га, з яких 0,25га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, 0,56га для ведення особистого селянського господарства (а.с.184). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.05.2019, а також рішення вісімнадцятої сесії сьомого скликання від 23.12.2017 [PERSON] з 31.01.2018 на праві власності належать наступні земельні ділянки: за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 5323884901:01:003:0090, площею 0,1174га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 5323884901:01:003:0091, площею 0,5282га для ведення особистого селянського господарства; за адресою: [ADDRESS] , з кадастровим номером 5323884901:01:001:0167, площею 0,1225га для ведення особистого селянського господарства; за адресою: Полтавська області Пирятинський район Сасинівська сільська рада, з кадастровим номером 5323884900:00:004:0007, площею 4,9281га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.108-112, 185). Згідно реєстраційних карток ТЗ та свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та [NUMBER] транспортні засоби ВАЗ 21154, 2010 року випуску, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова) [NUMBER] та причеп легковий-В марки ПА модель 004, 2012 року випуску, синього кольору, д.н.з. [NUMBER] , номер шасі (кузова) [NUMBER] , станом на 27.03.2018 зареєстровані за [PERSON] (а.с.19-20, 180-182). Отже, із встановлених вище обставин убачається, що спірне майно придбано у власність [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] , а саме: будинок - 01.10.2002, земельні ділянки 31.01.2018, автомобіль ВАЗ 21154 31.01.2017, причеп легковий-В 31.08.2012. Розглядаючи питання щодо належності спірного майна суд зазначає наступне. Оскільки спірний будинок було придбано у 2002 році, то відповідно до ст.5. п.1 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, п.1 Прикінцевих положень\~СК України до майнових правовідносин подружжя [PERSON] підлягають застосуванню норми КпШС України, Закону України «Про власність», що були чинними на той час. Згідно ст.22, ст.24, ст.28 КпШС України, ст.16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що станом на час придбання спірного будинку існувала презумпція спільної сумісної власності подружжя, тобто майно, придбане на ім`я будь-кого з подружжя автоматично набувало статусу спільного сумісного майна, якщо інше не буде встановлене рішенням суду або ж угодою між подружжям. З огляду на те, що спірний будинок був придбаний подружжям [PERSON] за час шлюбу, то він є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та їхні частки є рівними. Договір про належність нерухомого майна між подружжям відсутній, ніхто з них у судовому порядку не встановлював правовий режим цього майна. Отже, доказів належності спірного будинку особисто [PERSON] при розгляді справи не здобуто та відповідачами не доведено. Також відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами їх доводи про те, що спірний будинок придбано за їх відповідачів власні кошти та є їх власністю, а не подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до\~статей 81, 89\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо іншого спірного майна, а саме: автомобіля ВАЗ 21154, причепа легкового-В, суд зазначає, що правовий режим вказаного майна визначається положеннями ст.60, 69, 70 СК України, чинними на час придбання вказаного рухомого майна у 2017 та 2012 роках відповідно. Так, поняття спільної сумісної власності подружжя визначено статтею 60 Сімейного кодексу України. Згідно цієї статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка визначено у статті 57 цього Кодексу. Обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладено на останнього. Той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку у такому майні. Отже, конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 54/5243/14-ц. Судом установлено, що спірне майно: автомобіль ВАЗ 21154,\~причеп легковий-В, було придбано подружжям [PERSON] у період шлюбу (автомобіль - 31.01.2017, причіп 31.08.2012), договір про належність нерухомого майна між подружжям відсутній, ніхто з них у судовому порядку не встановлював правовий режим цього майна. Отже, доказів належності спірного майна особисто [PERSON] при розгляді справи не здобуто. Також відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами їх доводи про те, що спірні автомобіль та причіп придбано за їх кошти та кошти сина [PERSON] та є їх власністю, а не подружжя [PERSON] та [PERSON] . Доводи відповідачів в частині того, що їх померлому сину [PERSON] за життя належав жовтий автомобіль, який вкрали родичі невістки [PERSON] , не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобі, про транспортні засоби, які станом на 27.03.2018 були зареєстровані за [PERSON] (а.с.180-182). Таким чином,\~спірне майноавтомобіль ВАЗ 21154, причеп легковий-В, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , незалежно від того, що воно було зареєстровано за [PERSON] , і частки майна подружжя є рівними. Щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5323884901:01:003:0090, площею 0,1174га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд суд зазначає наступне. Відповідно до положень пункту п`ятого частини першої статті 57 СК України, який був чинним на час приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки, земельна ділянка, набута ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала в його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи з положень статті 120 ЗК України, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16\~квітня 2004\~року №\~7 (зі змінами, внесеними згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120\~ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120\~ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Виходячи з указаних норм матеріального права суд дійшов висновку, що [PERSON] як учасник спільної сумісної власності на будинок набула і право на спірну земельну ділянку пропорційно розміру її частки у спільній власності на вищевказаний будинок. \~ \~ \~ \~Отже підсумовуючи вище вказане суд зазначає, що спірне майно, а саме: будинок та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , автомобіль ВАЗ 21154\~та причіп\~легковий-В є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх частки в спільному майні є рівними, тобто їм належить по Ѕ частині спірного майна. [INFO] [PERSON] помер (а.с.5). \~ \~ \~ \~Згідно ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~Згідно ст.1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. \~ \~ \~ \~Згідно ст.1261\~ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, той з подружжя, що його пережив, а також батьки. Відповідно до ч.1 ст.1226\~ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Після смерті [PERSON] спадкоємці за законом першої черги [PERSON] (дружина померлого) у своїх інтересах та інтересах недієздатної доньки померлого [PERSON] , а також батьки померлого - [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі відповідних заяв до Пирятинської державної нотаріальної контори, в результаті чого була заведена спадкова справа №147/2018 (а.с.69, 71-148). Оскільки суд дійшов висновку, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх частки в спільному майні є рівними, то після смерті [PERSON] до складу спадщини увійшла Ѕ частина майна: будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 5323884901:01:003:0090 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , автомобіль ВАЗ 21154 та причіп легковий-В. Таким чином спадкоємці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] успадкували Ѕ частину спірного майна. При цьому враховуючи положення частини першої статті 1267 ЦК України, де зазначено, що часки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними, слід зазначити, що кожен зі спадкоємців отримав у спадщину по 1/8 частині спадкового майна. При цьому суд не приймає до уваги лист [PERSON] щодо розподілу спадкового майна, адресований відповідачам (а.с.187), оскільки він не є угодою, посвідченою нотаріусом. Так, в силу положень частини третьої статті 1267 ЦК України спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Лист на а.с.186 є неналежним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмета доказхування. [INFO] [PERSON] померла. Згідно ст.1262\~ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Після смерті [PERSON] спадкоємиця за законом другої черги [PERSON] (рідна сестра померлої, що підтверджено свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу) прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі відповідної заяви до Пирятинської державної нотаріальної контори, в результаті чого була заведена спадкова справа №171/2019 (а.с.149-167). Враховуючи вищезазначений висновок суду про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх частки в спільному майні є рівними по 1/2 частині кожному, та після смерті [PERSON] його дружина успадкувала 1/8 частину спірного майна, то після смерті [PERSON] спадкоємиці [PERSON] перейшло у спадщину 5/8 частин майна: будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 5323884901:01:003:0090 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , автомобіля ВАЗ 21154 та причепа легкового-В. З огляду на викладене за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на: 5/8 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 5/8 частин земельної ділянки з кадастровим номером 5323884901:01:003:0090, площею 0,1174га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 5/8 частин автомобіля ВАЗ 21154, д.н.з. [NUMBER] ; 5/8 частин причепу легкового-В марки ПА модель 004, д.н.з. [NUMBER] . Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Розглянувши вимоги [PERSON] в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності в рівних частках суд зазначає таке. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що виключно особа, яка є суб`єктом порушених прав, має право на судовий захист. Заявляючи вимогу про визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на спірне майно, [PERSON] не довела і судом не встановлено факт порушення\~особистих прав\~позивачки,\~які підлягають\~захисту в\~судовому порядку.\~ [PERSON] \~не була\~учасником майнових\~відносин подружжя\~ [PERSON] за\~їх життя. Як убачається з позову [PERSON] звернулася за захистом не своїх особистих прав, а майнових прав померлих [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання за останніми права спільної сумісної власності на спірне майно, що в силу закону є неприпустимим. При цьому суд зазначає, що розглядаючи питання щодо спадкування спірного майна, суд констатував факт того, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] в рівних частках, тому не потребує додаткового визнання за померлими [PERSON] та [PERSON] права спільної власності. За таких обставин у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності в рівних частках слід відмовити. Слід зазначити, що під час розгляду справи було встановлено, що за життя [PERSON] належало й інше майно, не зазначене у позовних вимогах, однак суд не вирішував питання щодо природи та правового режиму цього майна, оскільки позивачкою не заявлялись вимоги щодо такого майна і справа була розглянута судом в межах заявлених позовних вимог. Підсумовуючи все вище викладене, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з указаних вище підстав. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 1509,94грн за вимоги щодо визнання права власності за [PERSON] права власності на 5/8 частин спірного майна належить стягнути з відповідачів на користь позивачки в рівних частках по 754,97грн з кожного. Щодо судового збору в сумі 2415,90грн, що сплачений за вимоги в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності в рівних частках, то вказана сума судового збору покладається на позивачку, оскільки в задоволенні вказаних вимог відмовлено. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial