Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] 31.03.2014 року звернулась до суду з позовом до відповідачки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчиненого злочину. Підставою для позову вважає те, що 12 лютого 2014 року вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області [PERSON] була визнана винною в тому, що вона 23.07.2013 року близько 12 год. 35 хв., знаходячись біля будинку № 5, що по вул.Н.Левицького в с.Нове Місто Монастирищенського району Черкаської області на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно нанесла позивачці один удар кулаком в шийний відділ хребта, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забою шийного відділу хребта, які відповідно до висновку експерта № 11МД від 05.08.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Цим вироком [PERSON] була засуджена за ч.2 ст. 125 КК України до 2-х років обмеження волі, на підставі ст. 75 КПК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки. 17 березня 2014 року вирок вступив в законну силу. [PERSON] внаслідок злочину заподіяла потерпілій - позивачці [PERSON] матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода 392,02 грн. - витрати на придбання медикаментів на лікування підтверджується фіскальними чеками, які наданні суду разом з позовною заявою. Внаслідок злочину, який був вчинений відповідачкою по відношенню до позивачки 23.07.2013 року, позивачка отримала моральну шкоду, яка полягає в моральних та фізичних стражданнях, які були спричинені протиправними, суспільно-небезпечними діями [PERSON], які негативно вплинули на її життя: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні подія, що відбулася; фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. В момент отримання тілесних ушкоджень вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров'я та життя, а також приниженої гідності та ділової репутації, так як вона працює в Монастирищенській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 вихователем групи продовженого дня. І розповсюдження даних відомостей, які доходять до батьків дітей, з якими вона працює, вчителів вказаної школи, підривають її авторитет, як добросовісної, порядної особи. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі, тривога з приводу майбутнього та своєї ділової репутації. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, так як в період з 23.07.2013 року по 01.08.2014 року вона вимушена була стаціонарно лікуватись в Монастирищенській ЦРЛ в травматологічному відділенні. Обумовили необхідність залучання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Після отримання тілесних ушкоджень позивачка й досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою [PERSON], переживає щодо своєї соціальної репутації, відношення родини та близьких до скоєння, зневага перед власним сином [PERSON], 2002 року народження, на очах якого це все відбувалось, і який внаслідок даних подій також отримав психотравмуючий стрес. Внаслідок чого вона вимушена була 27.07.2013 року звернутись до лікаря-невропатолога Монастирищенської ЦРЛ, який встановив її синові діагноз «Нервовий тік». Переживання за здоров'я, виховання та соціальну адаптацію свого сина, стрес та страх перед оточуючими його людьми, руйнація в його свідомості загальноприйнятих норм поведінки в суспільстві та інших цінностей, вкрай негативно вплинуло на її емоційний стан здоров'я. Вказані обставини особливо морально спустошують її і позбавляють в деякі моменти адекватно сприймати навколишні обставини в суспільстві та відповідно на них реагувати. Внаслідок суспільно-небезпечних дій [PERSON] позивачці були заподіяні також психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, позивачка оцінює в 10000 грн. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задоволити та стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в сумі 392,02 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково в сумі 392,02 грн. - витрати на лікування, які підтверджені документами, в решті позовні вимоги не визнала, просить відмовити позивачці в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди повністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, враховуючи матеріальний стан відповідачки, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного: Вироком Монастирищенського районного суду від 12 лютого 2014 року відповідачка [PERSON] була засуджена за ч.2 ст. 125 КК України до 2-х років обмеження волі, на підставі ст. 75 КПК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, встановлений іспитовим строком 3 роки. 17 березня 2014 року вирок вступив в законну силу. Позивачка [PERSON] визнана потерпілою по цій справі. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, а також у приниженні честі та гідності фізичної особи та ділової репутації. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Майнова шкода, завдана неправомірними діями правам фізичної особи відповідно до ч.І ст.1166 ЦК України, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивачка фіскальними чеками підтвердила витрати на лікування на суму 392,02 грн., відповідачка визнала позовні вимоги в частині відшкодування витрат на лікування повністю в сумі 392,02 грн., ці вимоги підлягають до задоволення. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відповідно до ч.І ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує матеріальний стан відповідачки, те що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, має на утриманні трьох малолітніх дітей, що вбачається з вироку Монастирищенського районного суду від 12.02.2014 року, і вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивачки 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди буде відповідати принципам розумності і справедливості. В задоволенні решти позовних вимог позивачці необхідно відмовити. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідачки.

Outcome: approved