Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку проживає позивачка [PERSON] зі своїми дітьми. Крім того, у будинку зареєстрований колишній співмешканець позивачки [PERSON] [PERSON] , який не проживає в даному будинку вже близько чотирьох років та не являється членом її сім`ї, але добровільно знятися відмовляється, у зв`язку з чим просять [PERSON] визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачі в судове засідання не з`явилися, подано заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про отримання поштового відправлення 19.09.2020 року. Станом на 07.10.2020 року відзив до суду не подано. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.7,8). Згідно акта обстеження від 07.08.2020 року, складеного депутатом Новоукраїнської міської ради Білокозом Т.Г. при проведенні обстеження сім`ї [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , 2000 р.н., який проходить службу в Збройних Силах України, та сином [PERSON] , 2011 р.н.., встановлено, що [PERSON] , 1979р.н., колишній співмешканець [PERSON] , зі слів сусідів [PERSON] , 1976р.н. та [PERSON] , 1951р.н. зареєстрований, але вже близько чотирьох років не проживає у вказаному будинку (а.с.9). Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, які проживають по [ADDRESS] , [PERSON] , 1979 р.н. зареєстрований у вказаному домоволодінні (а.с.11-16). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є колишнім співмешканцем позивачки [PERSON] та не проживає по [ADDRESS] близько чотирьох років. У зв`язку з чим позивачі не мають змоги вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст.41\~Конституції\~України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, позивачі як співвласники житлового будинку, мають право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм належним майном на свій розсуд, і мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні своїх прав, а відповідач в свою чергу порушує право позивачів. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), \~квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до правової позиції ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19, яка є обов`язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію,\~ що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Отже суд встановив, що позивачі бажають визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у зв`язку з тим, що відповідач порушує права позивачів на вільне розпорядження їх майном, не є членом їх сім`ї. Таким чином позивачі позбавлені права вільно, на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, що є порушенням їх права власності. Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку перешкоджає співласникам будинку у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтями 10, 60\~ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку більше чотирьох років, із заявами до поліції, що йому чинять перешкоди в користуванні спірним будинком не звертався. Отже, судом встановлено, що відповідач, який на даний час є колишнім членом сім`ї, у житловому будинку по [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачам, більше чотирьох років не проживає. У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач втратив право користування житловим будинком позивачів та добровільно не здійснює дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує останніх у розпорядженні належним їм будинком. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сума сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved