Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивачка 10 лютого 2014 року звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вищезазначеним позовом. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі і прохала їх задовольнити. В обгрунування позовних вимог зазначила ,що 19 липня 2008 року вона уклала шлюб з відповідачем, по справі. Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25 березня 2013 року шлюб між ними був розірваний. Від цього шлюбу вони мають доньку: [PERSON], [INFO], яка після розлучення проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Під час шлюбу ними був придбаний автомобіль ВАЗ-2110, державний номерний знак [NUMBER]. При розлученні між ними була досягнута усна угода про добровільний поділ майна, що є їх спільною власністю, за якою автомобіль буде розділений у співвідношенні по ? частини від ринкової вартості автомобіля. Такий розподіл був пов'язаний з тим, що автомобіль був придбаний на кошти 50% з яких складали сумісні гроші, що були подаровані на весілля, а 50% надав власні кошти батько позивачки ,[PERSON] Відповідач з поділом майна був згодний, лише просив не реалізовувати автомобіль, а залишити в його власності, її ж частку він зобов'язався виплатити грошима. З виплатою яких просив почекати два місяці. У встановлений двомісячний строк [PERSON] свої зобов'язання не виконав, на її усні вимоги не реагував, вигадував різні приводи щоб ухилитися від виконання зобов'язання , затягнути або унеможливити процес розподілу майна, уникав спілкування. При цьому ставив нездоланні перешкоди для користування спільним майном, доступу до нього їй не надавав, від оцінки автомобіля відмовлявся, посилаючись на відсутність на це коштів. Нещодавно їй стало відомо, що [PERSON] продав автомобіль без її згоди, [PERSON]Вона, не давала згоди на укладання угоди щодо відчуження автомобіля, тому такий правочин має бути визнаний недійсним. Відповідач [PERSON] є не добросовісним набувачем автомобіля, оскільки він являється чоловіком рідної сестри [PERSON], [PERSON] Тобто він знав, що даний автомобіль було придбано під час їх шлюбу, що він є спільною сумісною власністю. Враховуючи викладене просить суд визнати недійсним правочин ,щодо відчуження автомобіля [PERSON] на користь [PERSON], витребувати у [PERSON] зазначений автомобіль, визнати автомобіль об'єктом спільної сумісної власності її та [PERSON],визнати за нею право власності на 3/4 частки автомобіля ВАЗ-2110, державний номер [NUMBER], стягнути з [PERSON] на її користь, витрати пов'язані з розглядом справи та судовий збір. Представник позивачки, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав на наполягав на їх задоволені. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та в обгрунування своїх заперечень зазначив, що дійсно сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі , який було розірвано в 2013 році. За час шлюбу вони придбали автомобіль ВАЗ 21110 інші речі , які позивачка залишила собі .При розірванні шлюбу , вони домовились про розподіл майна за яким ,автомобіль залишиться у нього , інші , придбані речі позивачка залишить собі , будь - якої іншої домовленість між ними не було. В 2013 році йому були необхідні гроші і вважаючи ,що автомобіль належить йому ,він домовився з [PERSON] про переоформлення автомобіля. Враховуючи ,що на теперішній час автомобіля він не має, майно вони поділили , вважає,що позовні вимоги є надуманими та такими що не підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився , надав до суду письмові пояснення , в позові прохав відмовити та розглядати справи у своєї відсутності. Суд, вислухав пояснення учасників судового процесу свідка, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріали справи містять докази того ,що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі , який розірвано за рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 25 березня 2013 року . Сторонами не заперечується той факт ,що за час шлюбу в 2009 році ними придбаний автомобіль ВАЗ 2110, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який був зареєстрований, 13 серпня 2009 року за [PERSON]. Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Таким чином суд вважає встановленим той факт ,що автомобіль ВАЗ 2110 , державний номерний знак [NUMBER] був спільною власністю сторін. Відносно вимоги про визнання недійсною угоди ,щодо відчуження спірного автомобіля та повернення його в спільну сумісну власність суд дійшов наступного. Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачений перелик загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Перелік є вичерпаним. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою, ст. 203 цього кодексу Частина ч. 2 ст. 65 Сімейного Кодексу України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 369 Цивільного кодексу України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388 та п. 6, 33 , абзаців 2, 4, 5 Порядку реєстрації ( перереєстрації ,зняття з обліку автомобілів , а автобусів , а також самохідних машин , сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів , напівпричепів , мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів ,затвердженого на підставі вищевказаної постанови, у разі відчуження транспортних засобів, при реєстрації транспортного засобу окрім власника автомобіля зазначається співвласник або особа яка має право керування цим засобом. При зміні власника , перереєстрація проводиться за умови дотримання вимог ,щодо відчуження, які визначені нормативно - правовими актами Фонду державного майна та іншими актами законодавства. Згідно довідки ДАІ від автомобіль ВАЗ 21011 , державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] Відміток про співвласника , автомобіля інші передбачені п. 6 Порядку відомостей не зазначено. Для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі зміни власника , до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами стороні ,що скріплені печаткою акт прийому - передачі транспортного засобів із зазначенням їх кольору . марки , моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин, а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження - документами,зо встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами. Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачено право дружини (чоловіка) на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним , як такого , що укладений другим подружжям без її ,його згоди , якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Сімейний кодекс України вперше виділяє правочини, предмет яких складає цінне майно, тобто законодавство закріплює нову оціночну категорію «цінне майно». Разом із тим, жоден закон чи підзаконний нормативно-правовий акт не дає визначення цієї категорії або загальних критеріїв, які б дали змогу віднести те чи інше майно до цінного майна. Як цінне майно може бути визначене дуже широке коло об'єктів права власності - аудіо та відеоапаратура, холодильники, меблеві гарнітури тощо. Вимога закону щодо надання письмової згоди другого з подружжя відносно кожної речі, яка в принципі може бути віднесена до цінного майна, на думку суду, є нездійсненною. Отже оцінка будь-якою особою цінності майна буде завжди суб'єктивною, з огляду на те, що сама правова категорія «цінне майно»є оціночним поняттям, та віднесення того чи іншого майна до цінного буде залежати від статків та доходів особи, що його оцінює та її особистого відношення до об'єкту оцінки. Зміст ч.2 ст. 65 Сімейного кодексу України, що містить таке положення, цілком відповідає та кореспондує приписам ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, однак зазначена стаття Сімейного кодексу України, закріплюючи загальне право на звернення до суду, не містить прямої вказівки на те, що такий договір є недійним та суперечить вимогам закону. Інших підстав для визнання угоди, недійсною чинним законодавством не передбачено. Як вбачається, перереєстрація автомобіля відбувалась з додержанням всіх вимог, її зміст не супер ечить чинному законодавству, на момент її укладення чоловік позивачки мав повний обсяг дієздатності, волевиявлення його було вільним, правочин був спрямований на настання певних наслідків. Враховуючи ,що позивачем не надано доказів ,що дана угода виконана з порушенням чинного законодавства , суд вважає,що вимоги про визнання недійсною угоди ,щодо відчуження спірного автомобіля та повернення його в спільну сумісну власність є такими ,що задоволенню не підлягають. Але суд враховує, що [PERSON] порушив права позивачки ,тому на підставі положення ч.3 ст.61 Сімейного кодексу України, за яким якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя , також враховує ,що на теперішній час об'єкт сумісної власності відсутній , і те що позивачка не заперечує проти отримання компенсації за майно , вважає ,що [PERSON] повинен компенсувати позивачці частину вартості спірного автомобіля. Стосовно вимоги про визнання права власності на ? частини спірного автомобіля та стягнення компенсації суд дійшов наступного. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення родини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. З правових роз'яснень у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ( Далі по тексту Постанова №11 від21 грудня 2007року), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Як встановлено в суді, договору щодо часток кожного з подружжя у спільній власності сторони не укладали. Суд встановлено ,що спірний автомобіль було придбано за час шлюбу за 56 178.00 грн. Посилання позивачки ,що частково гроші , а саме 50 % від вартості автомобіля , їй надав її батько свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON], батька позивачка, про те що він надав подружжю 50 % від вартості автомобіля , так як ніякими допустимими доказами, це підтверджено не було. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно Звіту про оцінку колісного транспортного засобу ВАЗ 2110, 2009 року випуску д/н [NUMBER], складеного від 04 лютого 2014 року, ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 45 160 грн. 45 коп. Заперечуючи проти вимог в цієї частині , відповідач ніяких доказів щодо вартості автомобіля не надав, про призначення по справі експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна клопотання не заявляв. Враховуючи надані суду докази , а також той факт ,що позивачем не доведені підстави відступу від рівності часток подружжя і позивачка має бажання отримання компенсації за спірний автомобіль ,суд вважає, вимоги такими ,що підлягають частковому задоволенню. Пунктом 30 Постанови №1 1 від 21 грудня 2007 року, зазначено ,що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено ,що один із них здійснив його відчуження чи використав на свій розсуд проти волі іншого з подружжя не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, приховав його , таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, За правилами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати які документально підтверджені. З урахуванням вищевикладеного, оцінивши надані суду докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку , суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, на її користь повинно бути стягнуто ? частина вартості спірного автомобіля та судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial