Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] міської ради Луганської області, [PERSON], третя особа відділ державної реєстрації [PERSON] РДА про визнання недійсним державного акту, зобовязання скасування реєстрації речового права, визнання права власності. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 10.12.1997р. між відповідачем [PERSON] та батьком позивачки [PERSON] було укладено договір дарування 31/100 частини житлового будинку за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, вул. Леніна (на теперішній час вул.Слобожанська), 49. У 1997р. після укладення вказаного договору між відповідачем [PERSON] та батьком позивачки [PERSON] було узгоджено план користування земельною ділянкою за вказаною адресою та виготовлено техпаспорт на 31/100 частину будинку. 19.12.2012р. батько позивачки [PERSON] помер. За період з часу укладення договору і до смерті батька відповідачем [PERSON] не було передано батькові позивачки 31/100 частку земельної ділянки. На теперішній час позивачка є власником 31/100 частини вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину. З моменту набуття права власності на частину житлового будинку і до теперішнього часу між позивачкою та відповідачем [PERSON] не знайдено шляхів вирішення питання щодо передачі 31/100 частини у власність позивачки. У червні 2016р. вона дізналась, що у 1998р. [PERSON] було отримано державний акт на право приватної власності на всю земельну ділянку, зокрема під нерухомим майном, це оформлення землі відбулось без згоди другого співвласника батька позивачки [PERSON] У звязку з чим посилаючись на ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України просила суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ЛГ №4110000032 виданий [PERSON] міською радою Луганської області 23.02.1998р. на імя [PERSON], зобовязати відділ державної реєстрації [PERSON] РДА Луганської області скасувати реєстрацію речового права на нерухоме майно за [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0.1017га розташовану на території [PERSON] міської ради Луганської області за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, вул.Леніна ( на цей час вул.Слобожанська), буд№49, шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування реєстрації цього речового права, визнати за нею право власності на 31/100 земельної ділянки, що розташована за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, вул.Слобожанська, 49. До початку судового засідання представник позивачки уточнив позовні вимоги та посилаючись на ст.ст.22,30 ч.1 ст.120, ст.155 ЗК України просив скасувати рішення виконкому [PERSON] міської ради від 27.11.1997р. №504/260 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки по вул.Леніна, 49, м.Старобільськ Луганської області, скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ЛГ №4110000032 виданий 23.02.1998р. [PERSON] міською радою на імя [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, на якій розташовано 31/100 частина буднику №49 по вул.Слобожанській (колишня вул.Леніна) м.Старобільськ Луганської області. У судове засідання представник відповідача [PERSON] міської ради не зявився, до початку судового засідання надав письмові заперечення, у яких уточнені позовні вимоги в частині скасування рішення та державного акту не заперечував, а в задоволенні уточнених позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку, на якій розташовано 31/100 частина буднику №49 по вул.Слобожанській (колишня вул.Леніна) м.Старобільськ Луганської області, просив відмовити, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у звязку з чим суд на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності представника відповідача [PERSON] міської ради Луганської області. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив уточнений позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, пояснив що він звертався до міськради щодо приватизації земельної ділянки і [PERSON] було про це відомо і [PERSON] не заперечував проти приватизації. Вважав що він не може бути відповідачем у цій справі. Вислухавши представника позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013р., розяснено, що спори, які виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства, у тому числі це стосується позовів про визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування про надання чи передачу земельної ділянки у власність. Верховним Судом України при розгляді справи №6-2510цс15 прийнято постанову від 16.12.2015р., у якій сформульовано висновок про те, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта, вичерпує свою дію після його реалізації, а вимоги про визнання такого рішення незаконним повинні розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло речове право; у такому випадку вимога про визнання рішення незаконним розглядається як спосіб захисту порушеного цивільного права за п. 10 частини другої статті 16 ЦК України та повинна предявлятися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства. У звязку з чим, враховуючи вказані розяснення ВССУ та відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України враховуючи вказаний висновок ВСУ щодо застосування норм права, суд вважає, що дана справа має розглядатись за правилами цивільного судочинства. Відповідно до копії рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 27.11.1997р. №504/260 (а.с.25) передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,097га (з них забудовані землі 0,01га), розташовану по Леніна, 49. Відповідно до копії договору дарування від 10.12.1997р. (а.с.9) [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 31/100 частину житлового будинку з належною частиною надвірних господарчих споруд, що розташований на земельній ділянці, розмір якої буде встановлено після видачі державного акту на землю, в місті Старобільськ по вул.Леніна №49 Луганської обл. Договір посвідчено 10.12.1997р. ст.державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1-2535. Право власності [PERSON] на 31/100 частину будинку №49 по вул.Леніна м.Старобільськ зареєстровано в [PERSON] районному бюро технічної інвентаризації 15.12.1997р., запис в реєстровій книзі за №3/661. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серія ЛГ №4110000032 (а.с.26) [PERSON], який мешкає м.Старобільськ вул.Леніна, 49, на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів від 27.11.1997р. №504/260 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1017га для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №33, акт видано [PERSON] міською радою 23.02.1998р. Відповідно до ч.1 ст.30 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Згідно ч.2 ст.30 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII, при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Частиною 2 ст.67 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII, встановлено, що розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які надаються у власність чи користування громадян у містах повинен бути не більше 0,1 гектара. Відповідно до ч.1 ст.23 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачем [PERSON] міською радою на порушення вимог ч.1,2 ст.30, ч.2 ст.67 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII, було видано 23.02.1998р. державний акт на право приватної власності на земельну ділянку для обслуговування будинку №49 по вул.Леніна м.Старобільська на імя відповідача [PERSON], хоча з 15.12.1997р. власником частини будинку №49, який розташований на цій земельній ділянці є ще одна особа - [PERSON], який на підставі ст.30 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII з моменту набуття права власності на частину будинку набув і право користування цією земельною ділянкою. Також у судовому засіданні було достовірно встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю серія ЛГ №4110000032 виданий на земельну ділянку площею 0,1017га(а.с.26), що перевищує площу земельної ділянки, безплатно переданої у приватну власність [PERSON] рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 27.11.1997р. №504/260 (а.с.25), та перевищує граничний розмір ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка надається у власність чи користування громадян у містах, встановлений ч.2 ст.67 Земельного кодексу України в редакції Закону України від 13.03.1992р. №2196-XII. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.07.2013 (а.с.11) спадкоємцем майна [PERSON], який помер 19.12.2012р., є [PERSON], спадщина складається з 31/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, м.Старобільськ, вул.Леніна, 49, який належав спадкодавцю [PERSON] на підставі договору дарування. Згідно ч.2 ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-III, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Оскільки позивачці [PERSON] на праві власності належить 31/100 частина житлового будинку №49 по вул.Леніна, м.Старобільськ Луганської області(а.с.11), а тому відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України від 25.10.2001р. №2768-III позивачка [PERSON] набула право власності і на земельну ділянку, на якій розміщена 31/100 частина житлового будинку. Рішенням [PERSON] міської ради №57/4 від 21.10.2015 року у м.Старобільську перейменовано обєкти, у т.ч. вулицю Леніна перейменовано на вулицю Слобожанську. Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що рішення виконкому [PERSON] міської ради від 27.11.1997 року №504/260 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки по вул.Леніна, 49, м.Старобільськ Луганської області та виданий [PERSON] міською радою на підставі цього рішення державний акт на право приватної власності на землю серія ЛГ №4110000032 від 23.02.1998р. на імя [PERSON] порушують право власності позивачки [PERSON] на земельну ділянку, на якій розміщена 31/100 частина житлового будинку №49 по вул.Слобожанській (колишня вул.Леніна) м.Старобільськ Луганської області, а оскільки відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, у звязку з чим зазначені рішення виконкому [PERSON] міської ради від 27.11.1997 року №504/260 та державний акт на право приватної власності на землю серія ЛГ №4110000032 від 23.02.1998р. підлягають скасуванню. При постановленні даного рішення судом відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України враховується висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові ВСУ від 01.07.2015р. у справі № 6-319цс15, згідно якого визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку є належним та законним способом поновлення прав у судовому порядку. Обставини, встановлені рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 25.02.2016р. у справі №431/183/16-ц (а.с.29-30) не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи, оскільки спір у даній справі і спір у справі №431/183/16-ц предявлені з різних підстав і обставини, які мають значення для вирішення даної справи, не встановлювались судом під час розгляду справи №431/183/16-ц, а саме - у справі №431/183/16-ц вирішено спір про визнання права власності у порядку спадкування, але не перевірялись і не встановлювались обставини правомірності чи не правомірності рішення [PERSON] міської ради від 27.11.1997 року №504/260 та державного акту на право приватної власності на землю серія ЛГ №4110000032 від 23.02.1998р. та не перевірялись обставини набуття позивачкою права власності на землю з підстав передбачених ЗК України. Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25.02.2016р. у справі №431/183/16-ц (а.с.29-30) не є підставою для закриття провадження у даній справі, оскільки у даній справі розглядається спір між іншими сторонами, з приводу іншого предмету та з інших підстав, ніж спір, вирішений у справі №431/183/16-ц. У звязку з викладеним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] міської ради Луганської області про скасування рішення, скасування державного акту, визнання права власності є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] міської ради Луганської області слід стягнути понесені позивачкою судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого нею при поданні позову, у рівних частках у розмірі по 275,60грн. з кожного.

Outcome: approved