Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою в якому зазначили, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 грудня 1993 року Коломийським бюро по приватизації державного житлового фонду. Даний будинок є двохквартирним. Власником квартири[NUMBER] даного будинку є [PERSON], інтереси якого в силу рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 березня 2012 року представляє опікун, [PERSON]. Співвласниками сусіднього будинку [ADDRESS] є відповідачі - [PERSON] та [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 20.08.1998 року №289 за будинком [ADDRESS] була зареєстрована земельна ділянка площею 557,0 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 17.11.1998 року №413 за будинком [ADDRESS] була зареєстрована земельна ділянка площею 882,0 кв.м. Квартири в будинках [ADDRESS] в свій час належали до державного житлового фонду та були приватизовані мешканцями квартир. В силу даних рішень виконавчого комітету Коломийської міської ради будинки [ADDRESS] зняті з балансу Коломийської міської ради. На території земельної ділянки, що була зареєстрована за будинком №4 знаходяться сарай та вбиральня спільного користування мешканців будинків [ADDRESS]. Даний факт підтверджується план-схемою земельних ділянок [ADDRESS] що міститься в інвентарній справі, планом земельної ділянки, погодженим начальником Коломийського міського відділу земельних ресурсів головним архітектором м.Коломия, проектом влаштування спільного дворового туалету та довідкою ЖЕД №4 від 23.07.2002 року №1564. Відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення та господарські споруди передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Для підтвердження набутого в такий спосіб права на допоміжні приміщення та господарські будівлі вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій не потребується. Оскільки дані господарські споруди на даний час є спільною сумісною власністю всіх співвласників квартир, розташованих в будинках [ADDRESS], в тому числі і позивачів власністю. Вказують, що одночасно нормальне та повноцінне обслуговування житлових будинків та заїзд до господарських споруд і їх використання можливе лише за умови існування земельної ділянки саме спільного користування всіма співвласниками будинків [ADDRESS]. Тому рішенням Коломийської міської ради №180 від 20.11.2002 року за будинками №4 та [ADDRESS] було закріплено земельну ділянку спільного користування площею 1439,0 кв.м для забезпечення нормальних умов обслуговування житлових будинків, господарських споруд та заїзду до господарських споруд. Однак, рішенням Коломийської міської ради від 26.01.2011 року №118-2/2011 вищезазначене рішення Коломийської міської ради від 20.11.2002 року №180 було визнано таким, що втратило чинність. Законність даного рішення була предметом спору в Коломийському міськрайонному суді. На підставі постанови Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2012 року, яка залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2013 року, рішення Коломийської міської ради від 26.01.2011 року №118-2/2001 визнано нечинним. Таким чином, на даний час за будинками №2 та [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 1439,0 кв.м., яка є земельною ділянкою спільного користування власників вищезазначених будинків. В 2003 році позивачі звернулися до Інформаційно-кадастрового центру з питанням щодо виготовлення технічної документації по розподілу земельної ділянки, закріпленої за будинками№2 та [ADDRESS], між співвласниками будинків. Однак, акт установлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі всіма співвласниками не був погоджений. В липні 2014 року щодо проведення розподілу земельної ділянки між співвласниками житлових будинків позивачі зверталися до Коломийської міської ради. Згідно відповіді міської ради від 21.07.2014 року №Б-420 позивачам рекомендовано з приводу даного питання звернутися до суду. Вказують, що без визначення меж та розмірів земельної ділянки, на якій розташовані частини житлових будинків, що належать позивачам та відповідачам по справі і на які вони мають право користування, вони не можуть у відповідності до ст.118 Земельного Кодексу України реалізувати своє право на безоплатну приватизацію землі, яка знаходиться під належною їм частиною будинку [ADDRESS] та яка необхідна їм для обслуговування частини належного їм будинку. Відповідно до ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Тобто, вони як співвласники житлового будинку [ADDRESS] мають право на виділення їм в користування тієї частини земельної ділянки, яка є пропорційною їхній частці в житловому будинку. Просять суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 1439,0 кв.м., закріпленою за будинками №2 та [ADDRESS] між співвласниками квартир у даних будинках. Виділити їм, позивачам, власникам квартири [ADDRESS] в користування частину земельної ділянки закріпленою за будинками [ADDRESS] загальною площею 1439,0 кв.м., згідно варіанту розподілу визначеному висновком судової земельної експертизи з урахуванням площі квартири [ADDRESS] яка знаходиться у їхній власності та площі земельної ділянки спільного користування, необхідної для використання спільних туалетів та сараю і спільного заїзду. В судовому засіданні вимоги заяви підтримали. Відповідач , представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в своїх поясненнях в судовому засіданні вказав,що з позовними вимогами не згідний,оскільки в користуванні за будинком,в якому він мешкає закріплено земельну ділянку площею 882 кв.м., про що показав суду відповідну довідку ОБТІ. Також вказав, що жодного туалету на земельній ділянці згідно плану немає, а є окремі входи до кожного будинку, відповідно вантажна машина не зможе заїхати на територію земельної ділянки для обслуговування туалету. Вказує,що є дійсним рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 26.01.2011 року №118-2-2011. Просить в позовних вимогах відмовити. Відповідачка [PERSON] заперечила позовні вимоги, вказавши ,що в неї є у власності сарай, відповідно її інтереси не враховано при обмірі земельної ділянки. Так само вказала про те, що має на руках відповідний Державний акт на право власності на землю. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог зазначила, що у відповідності до ст.121 ЗК за будинком може бути закріплено земельну ділянку в межах 10 сотих, відповідно не заперечує щодо задоволення позову за умови дотримання законності і рівності прав для всіх сторін. Крім цього, вказала, що жодна з сторін не має на час розгляду справи ні договору користування чи оренди земельної ділянки, ні Державного акту на право власності земельною ділянкою. Суд, вислухавши пояснення позивачів, беручи до уваги пояснення відповідачів , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено,що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 01 грудня 1993 року Коломийським бюро по приватизації державного житлового фонду. Власником квартири №2 даного будинку є відповідач [PERSON], інтереси якого згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 березня 2012 року представляє опікун, [PERSON] Співвласниками сусіднього будинку [ADDRESS] є відповідачі - [PERSON], мешканка квартири [NUMBER] та [PERSON],мешканець квартири [NUMBER] цього будинку Згідно Рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 20.08.1998 року №289 за будинком [ADDRESS] була зареєстрована земельна ділянка площею 557,0 кв.м.(а.с.7) . Будинки №2 та [ADDRESS] були зняті з балансу Коломийської міської ради. На території земельної ділянки, що була зареєстрована за будинком №4 знаходяться сарай та вбиральня спільного користування мешканців будинків [ADDRESS]. Дані господарські споруди на даний час є спільною сумісною власністю всіх співвласників квартир, розташованих в будинках [ADDRESS], в тому числі і позивачів. Рішенням Коломийської міської ради №180 від 20.11.2002 року (а.с.10,28) за будинками №4 та [ADDRESS] було закріплено земельну ділянку спільного користування площею 1439,0 кв.м для забезпечення нормальних умов обслуговування житлових будинків, господарських споруд та заїзду до господарських споруд. Однак, рішенням Коломийської міської ради від 26.01.2011 року №118-2/2011 (а.с.12) вищезазначене рішення Коломийської міської ради від 20.11.2002 року №180 було визнано таким, що втратило чинність. На підставі постанови Коломийського міськрайонного суду від 19 березня 2012 року, яка в подальшому була залишена в силі ухвалою Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2013 року (а.с.14-15), рішення Коломийської міської ради від 26.01.2011 року №118-2/2001 визнано нечинним. Таким чином, на даний час за будинками №2 та [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 1439,0 кв.м., яка є земельною ділянкою спільного користування власників вищезазначених будинків. Акт установлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі між всіма співвласниками не є погоджений, оскільки між сторонами є неузгодженість з приводу господарських будівель та розмірів земельної ділянок та точаться постійні побутові конфлікти з приводу земельної ділянки. Згідно вимог ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, а у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки, а якщо таке встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У відповідності до ст.121 ЗК України встановлені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, у відповідності до яких норма безоплатної приватизації земельної ділянки в містах становить 0.10 га. Як вбачається з документів, які долучені позивачами до справи, на даний час є дійсним рішення Коломийської міської ради №180 від 20.11.2002 року, яким земельною ділянкою спільного користування мешканців по [ADDRESS] розміром 1439,0 кв.м., що підтверджено планом земельної ділянки, який є в матеріалах справи (а.с.28-29), а також є акт установлення і узгодження меж землекористування в натурі (а.с.30), що підтверджено постановою Коломийського міськрайонного суду від 19.03.2012 року (а.с.14) та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 року (а.с.15). Ст.118 Земельного кодексу України передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, а саме рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічної документації та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. При прийнятті такого рішення повинні бути дотримані норми ст.141 ЗК України , оскільки сторони не набули права власності чи права користування на спірну земельну ділянку відповідно до ст.125 ЗК України. У відповідності до ст.198 ЗК України межі земельних ділянок погоджуються з суміжним власником та землекористувачами. У відповідності до ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Рішення Коломийської міської ради №180 від 20.11.2002 року було прийняте в межах її повноважень і на даний час є діючим ,що підтверджено постановою Коломийського міськрайонного суду від 19.03.2012 року (а.с.14) та ухвалою Львівського Апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 року (а.с.15). Як суб'єкт права власності міська рада має право володіти, користуватись і розпоряджатись землями комунальної власності в повному обсязі, встановленому для них нормами публічного права. У відповідності до п.19 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року: «У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди». У відповідності до ст.147 ЦПК України висновок експерта в цивільній справі оцінюється судом у відповідності до ст.212 ЦПК України. Як вбачається з висновку експерта, який було проведено згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду від 8 вересня 2014 року, можна провести реальний виділ часток в натурі позивачам та відповідачам з земельної ділянки площею 1439,09 м кв. по [ADDRESS], а саме за будинком №2 (прибудинкова територія) - 557 кв.м.,де власникам квартири [NUMBER] - 359.77 кв.м.,власникам квартири [NUMBER] - 359,77 кв.м. , за будинком №4 (прибудинкова територія) -557 кв.м.,де власникам квартири [NUMBER] - 359.77 кв.м., квартири [NUMBER] - 359.77 кв.м. В спільному користуванні залишено 325,09 кв.м. для обслуговування господарських споруд та туалетів будинків №2- №4. Так, щодо пояснення відповідача [PERSON] , що до будинку по [ADDRESS] відноситься 882 кв.м. земельної ділянки, згідно довідки виданої ОБТІ, то суд приходить до наступного висновку. Обміри проводились ОБТІ у відповідності до діючої на той час Інструкції про порядок обміру та обліку земель міст і селищ міського типу Української РСР,затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР від 9.01.1970р. №8. Обмір та облік земель проводились з метою виявлення наявності земель, розподілу їх по угіддях і землекористувачах, а також з метою їх контролю за правильністю використання земель. Обмір всіх земель та реєстрація документів на право користування ділянками в забудованих кварталах покладалось на бюро технічної інвентаризації, а проведення по суті обміру земель не було фактом підтвердження надання, вилучення, чи припинення права користування земельних ділянок, а метою здійснення державного обліку земель. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] ні на той час, ні на даний час не були і не є землекористувачами земельної ділянки по [ADDRESS] в м.Коломия, оскільки не представили суду жодного документу на право довгострокового користування земельною ділянкою у відповідності до ст.20 діючого на той час Земельного Кодексу УРСР в редакції 1970 року, який передбачав обов'язковість наявності державного акту на право користування землею, форма якого встановлювалась Радою Міністрів СРСР. Обгрунтування відповідачем [PERSON] своєї позиції рішенням Коломийської міської ради №118-2-2011 від 26.01.2011 року суд до уваги не приймає, оскільки дане рішення міської ради було визнане нечинним постановою Коломийського міськрайонного суду від 19.03.2012 року (а.с.14) та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 року (а.с.15). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не звертались до Коломийської міської ради з відповідними заявами, не посвідчили договір про безстрокове користування земельною ділянкою в нотаріальному порядку у відповідності до діючого на той час Земельного законодавства та не отримали документу на право довгострокового користування земельною ділянкою чи Державного акту на право власності на земельну ділянку. Таким чином, відповідачі на час проведення обміру земель не були землекористувачами земельної ділянки, не оформили право користування земельною ділянкою в порядку, зазначеному ст.20 Земельного кодексу УРСР в редакції 1970 року, не мають державного акту на право користування землею, форма якого встановлювалась Радою Міністрів СРСР, не уклали договір на безстрокове користування земельною ділянкою і не посвідчили його у державній нотаріальній конторі у встановленому порядку. Так само вони не оформили права власності земельною ділянкою згідно Земельного кодексу України в редакції 1990 року. Щодо заперечення відповідачем [PERSON] в частині того, що туалет, який користуються позивачі не вказаний на план - схемі, то суд зазначає наступне. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 3.02.2009 року, яке було залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 6.04.2009 року (а.с.17) відповідача [PERSON]СЧ. було зобов`язано відбудувати дворовий туалет спільного користування,який знаходиться на території будинків [ADDRESS] у м.Коломия. Дані рішення в касаційному порядку не оскаржувались та набрали законної сили. Так само постановою Коломийського міськрайонного суду від 13.05.2009 року відповідачу [PERSON] було відмовлено в скасуванні постанови адмінкомісії Коломийської міської ради в стягненні з нього штрафу за самовільне знесення туалету. Дана постанова не була оскаржена в установленому порядку та набрала законної сили. Щодо заперечення відповідачки [PERSON] стосовно сарая, який належить їй на праві власності, то відповідачка не надала суду доказів того, що сарай дійсно належить їй, так само в матеріалах справи є приписи від Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області про те, що відповідачка [PERSON] самовільно проводить будівельні роботи. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. На даний час ні позивачі, ні відповідачі не є власниками спірної земельної ділянки, не мають відповідного Державного акту чи укладеного договору оренди. Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом було надано рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості, однак відповідачі [PERSON] та [PERSON] не надали суду документів, який би підтвердив закріплення за ними в користування чи володіння ділянки в розмірі 882 кв.м., згідно представленої довідки ОБТІ. Так само, відповідачі не змогли представити документів щодо права власності на земельну ділянку, або на право користування земельною ділянкою в розмірі 882 кв.м. Представлені відповідачами [PERSON] та [PERSON] технічні звіти від 2011 року, які виготовлялись ТзОВ «Тиса-Захід», не є затвердженими в установленому порядку Коломийським міськвиконкомом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставні і підлягають до задоволення. Наведене підтверджується копіями рішень Коломийської міської ради від 20.08.98р. (а.с.7) від 22.01.2007 р. (а.с.110), 26.01.2011 р. (а.с.12), від 20.11.2002 року (а.с.28), довідкою ЖЕД-4, рішеннями Коломийського міськрайонного суду від 22.03.2012 року (а.с.13), постановою Коломийського міськрайонного суду від 19.03.2012р. (а.с.14), ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013р. (а.с.15), ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 6.04.2009 р. (а.с.17), копією технічного звіту по розподілу земельної ділянки по фактичному користуванню в [ADDRESS](а.с.24),копією плану земельної ділянки в [ADDRESS] (а.с.29), актом установлення і узгодження меж землекористування в натурі (а.с.30), копіями свідоцтв на право власності на житло (а.с.33),копіями план-схем земельної ділянки та розміщених на ній будівель та споруд.

Outcome: approved