Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] Сурат-огли та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом та просять визнати [PERSON] Насібу такою, що втратила право користування будинком №39 по вул. Сковороди в м.Переяслав-Хмельницький Київської області. Позов обґрунтовують тим, що вони є співвласниками будинку №39 по вул. Сковороди в м.Переяслав-Хмельницький Київської області, зареєстровані та проживають у вказаному будинку разом зі своїм сином [PERSON]. У 2014 році вони зареєстрували по місцю свого проживання [PERSON] Насібу, яка в будинку не проживала та не проживає без поважних причин більше трьох років, в звязку з чим вважають, що відповідач втратила право користування житловим приміщення відповідно до ст.405 ЦК України. 16 листопада 2017 року було відкрито провадження по даній справі і призначено судове засідання об 11 год. 00 хв. 08 лютого 2018 року. 08 лютого 2018 року судове засідання було відкладено до 09 год. 00 хв. 25 квітня 2018 року в звязку із неявкою відповідача. 25 квітня 2018 року в судовому засіданні позивачі [PERSON] Сурат-огли та [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] Насіба в судове засідання двічі не зявилася, про день і час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. Позивачі [PERSON] Сурат-огли та [PERSON] є співвласниками будинку №39 по вул. Сковороди в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу 1/2 частини будинку від 20 січня 1997 року та договором купівлі-продажу 1/2 частини вказаного будинку від 16 вересня 2002 року(а.с.6-7). Відповідно до довідки виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 01 вересня 2017 року за № 1624 в будинку №39 по вул. Сковороди в м. Переяслав-Хмельницькому зареєстровані [PERSON] Сурат-огли, [PERSON] та [PERSON] Насіба (а.с.8). 04 квітня 2014 року [PERSON] Насіба була зареєстрована у будинку№39 по вул. Сковороди в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, що підтверджується будинковою книгою (а.с.9-11). В даний час в будинку №39 по вул. Сковороди в м. Переяслав-Хмельницький, Київської області, фактично проживають позивачі - [PERSON] Сурат-огли та [PERSON], їх син [PERSON]. [PERSON] Насіба у вказаному будинку зареєстрована, але не проживає, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 14 серпня 2016 року за №112(а.с.12). Допитані в якості свідків позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показади, що [PERSON] Насіба не вселялась є в буд №39 по вул. Сковороди м. Переяслав-Хмельницький та не проживає в ньому взагалі. Ніяких її речей в будинку немає. Вона була зареєстрована на її прохання для можливості отримання необхідних їй документів. На зараз її реєстрація в будинку створює певні не зручності, зокрема і сплату комунальних послуг у більшому розмірі. В розумінні статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Право проживання членів сім'ї власника житла є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Таким чином, сервітутне право користування житлом набувають члени сім'ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім'ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства. За змістом ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає неспроможним посилання позивачів про застосування до спірних правовідносин ст.405 ЦК України, оскільки відповідач [PERSON] Насіба не є членом сім'ї позивачів і не була, про що позивачі уточнили у своїх показаннях. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечить закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Верховний Суд України в Постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст.150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач втратила право користування житловим будинком №39 по вул. Сковороди в м. Переяслав-Хмельницький, Київської області, оскільки не проживала та не проживає в ньому без поважних причин, що створює перешкоди позивачам у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн.00 коп., який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Насіби відповідно ст.141 ЦПК України. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі ст. ст. 319,321, 383, 391 України,

Outcome: approved