Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд визнати, що, своїми діями відповідачка [PERSON] принизила її честь та гідність, та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, відповідачка [PERSON], яка є сусідкою позивача, мешкає поверхом нижче за позивача за адресою: [ADDRESS]. Під час її проживання у вищевказаному будинку відповідачка [PERSON] неодноразово влаштовувала сварки, висловлюючись при цьому на адресу позивача грубою нецензурною лайкою. Зокрема, в червні 2011 року позивачка, перебуваючи у своєму помешканні за адресою [ADDRESS] почула на свою адресу від відповідачки брутальну, нецензурну лайку, що, в свою чергу принизило честь та гідність позивача та завдало їй моральної шкоди у розмірі 2000 грн., яку вона просить стягнути з відповідача на свою користь на підставі ст.23, 1167 ЦК України. В ході розгляду справи відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом «Про відшкодування моральної шкоди», у якому просила суд: - зобов'язати відповідача [PERSON] вибачитись перед нею за розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності; - стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 5 000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди; - стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь понесені судові витрати у розмірі 229,41 грн. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач [PERSON] посилається на те, що, позивачка [PERSON], яка мешкає поверхом вище неї, неодноразово, а саме 08.01.2013р. та 16.01.2013р. затоплювала її квартиру. Крім того, позивачка [PERSON] неодноразово зверталась із наклепами за місцем її роботи та розповсюджувала таким чином недостовірну інформацію відносно неї. Так як, в ході проведення службового розслідування всі звинувачення позивачки були спростовані та не знайшли свого підтвердження, просить суд зобов'язати позивачку [PERSON] вибачитись перед нею, та стягнути з останньої моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, посилаючись на те, що, в її заявах щодо діяльності відповідача [PERSON] неправдиві відомості були відсутні. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтримала зустрічний позов у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Проти задоволення первісного позову заперечувала, посилаючись на те, що, дійсно, в червні 2011р. розмовляла з позивачем, але не вживала нецензурної лайки. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] підтримав позов свого довірителя, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Проти задоволення первісного позову заперечував. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що, він є чоловіком позивача [PERSON], а відповідач [PERSON] - його сусідка. В період часу з 2011р. по 2012р. відповідачка сварилась з ним та його дружиною з того приводу, що вони затоплювали її квартиру. Але, затоплення квартири відповідачки відбувалось не з їх вини. В червні 2011р. його дружина струсила ковдру з балкону, а відповідачка за це облаяла дружину нецензурною лайкою. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що, він працює інженером в КЖЕП «Оріон». 08.01.2013р. він працював бригадиром в аварійній службі, та у цей день виїхав на виклик, після чого склав акт про те, що, в квартирі за адресою: [ADDRESS] відбулось залиття. Причину залиття він не встановив. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що, він є другом сім'ї позивача [PERSON], з відповідачем не знайомий. В червні 2011 року, приблизно о 12.30 год. він йшов до своїх друзів [PERSON], та, біля під'їзду позивача [PERSON] почув розмову між позивачем та відповідачем, які перебували на 2-му та 3-му етажах будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка [PERSON] - дружина його сина, а відповідачка [PERSON] - їх сусідка. З приводу затоплення відповідача може пояснити, що, в 2009 році, через проведення пробного пуску води відбулось затоплення квартири відповідача. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що, вона є матір'ю відповідача [PERSON], а позивачка [PERSON] - її колишня сусідка. Її донька [PERSON] зробила зауваження позивачці [PERSON], після чого позивачка [PERSON] протягом тривалого часу розповсюджує недостовірну інформацію про її доньку, а також вже чотири рази заливала квартиру доньки. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідачка [PERSON] є його дружиною, а позивачка - сусідкою. Йому відомо, що позивачка неодноразово заливала квартиру дружини. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом сторін, й щодо сусідки [PERSON] нічого поганого сказати не може. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що, в січні 2012 року він був свідком затоплення квартири відповідача [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідачка [PERSON] - його колишня дружина. Він був свідком того, що позивачка [PERSON] струшувала ковдру з балкону, а його колишня дружина [PERSON] зробила з цього приводу зауваження позивачці, без застосування нецензурної лайки. Вислухавши сторони, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно роз'яснень, наданих у п.1 Постанові Верховного суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Як зазначено у п.3 вищевказаної Постанови, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Як зазначено у п.4 вищезазначеної Постанови, поняття гідності, честі чи ділової репутації є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Як зазначено у п.6 вищевказаної Постанови, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Як зазначено у п.9 вищезазначеної Постанови, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Як зазначено у п.15 вищезазначеної Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивачка [PERSON], посилаючись на те, що, відповідачка [PERSON] порушила її право на повагу гідності та честі, шляхом висловлення на її адресу нецензурної лайки, просить у загальний спосіб, на підставі ст.23, 1167 ЦК України стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. Згідно роз'яснень, наданих у п.18 Постанови Верховного суду України № 1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Приймаючи до уваги, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації, суд, дослідивши докази, надані позивачем [PERSON] на підтвердження порушення відповідачем права позивача на честь та гідність, та завдання позивачу моральної шкоди, яка, згідно ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини - дійшов висновку, що, надані позивачем [PERSON] докази не підтверджують факту поширення відповідачем будь-якої недостовірної інформації відносно позивача, або інформації, що ганьбить честь та гідність позивача. При цьому, у факті проведення профілактичних бесід працівниками правоохоронних органів з відповідачем [PERSON], суд не вбачає підтвердження факту поширення відповідачем будь-якої негативної інформації відносно позивача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що первинний позов є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі. Щодо зустрічних позовних вимог відповідача [PERSON] - суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, в обгрунтування заявлених позовних вимог відповідачка [PERSON] посилається на те, що, позивачка [PERSON] неодноразово затоплювала її квартиру, а також неодноразово зверталась із наклепами за місцем роботи відповідача та розповсюджувала таким чином недостовірну інформацію відносно відповідача. Дослідивши докази, надані відповідачем [PERSON], суд, приймаючи до уваги, що, залиття квартири та звернення до правоохоронних органів не є способами розповсюдження недостовірної інформації, суд дійшов висновку, що, ні матеріали зустрічного позову, на пояснення свідків не містять відомостей, з яких можливо встановити, що, позивачка [PERSON] поширювала недостовірну інформацію відносно відповідача [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, зустрічний позов є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає у повному обсязі. Таким чином, дослідивши у сукупності наявні у справі докази, та, враховуючи, що, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації суди повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку, суд, встановивши, що, в ході розгляду справи як в діях позивача, так і в діях відповідача не було встановлено складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення первинного та зустрічного позову,

Outcome: dismissed