Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивачі - [PERSON] звернулась з позовом до відповідача - [PERSON], третя особа - Дніпровське РВ ГУДМС України в м. Києві про усунення перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором міни квартири на частину квартири від 28.06.2012 року з реєстраційним написом за № 36319832 від 17.07.2012 року, здійсненим Київським міським БТІ. З довідки за вих. № 494 від 17.02.2016 року убачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрованими значаться позивач - [PERSON], її син - [PERSON], а також відповідач - [PERSON], який є батьком позивача з 25.03.2008 року. З вересня 2011 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації. Факт не проживання відповідача з вересня 2011 року підтверджується актами від 15.02.2016 року та 23.06.2016 року за підписами сусідів, засвідченими начальником ЖЕД № 403. Наявність реєстрації відповідача в квартирі перешкоджає позивачці вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вона вимушена оплачувати рахунки на житлово-комунальні послуги й за особу, яка не несе витрат на утримання належного їй майна, на житлово-комунальні послуги тощо. Представник позивача, підтримавши позовні вимоги, просила їх задовольнити,у подальшому направила письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідача у судове засіданні не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судових засідань у справі розгляду справи вважається повідомленим належним чином, - згідно вимог ст. 74-77 ЦПК України, письмових заперечень по суті позову і доказів на спростування викладених позивачем у позовній заяві обставин не надав. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Наданими суду доказами підтверджується те, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] за договором міни квартири на частину квартири від 28.06.2012 року з реєстраційним написом за № 36319832 від 17.07.2012 року, здійсненим Київським міським БТІ (а.с. 5, 6). З довідки форми-3 за вих. № 494 від 17.02.2016 року, убачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрованими значаться позивач - [PERSON], її син - [PERSON] та батько - [PERSON] (а.с. 4). Відповідач зареєстрований в квартирі з 25.03.2008 року. Як зазначає позивач, з вересня 2011 року відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації. Факт не проживання відповідача підтверджується актами від 15.02.2016 року та 23.06.2016 року за підписами сусідів, засвідченими начальником ЖЕД № 403, згідно яких [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з вересня 2011 року (а.с. 8, 38). Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наданими позивачем доказами підтверджується факт не проживання відповідача з вересня 2011 року за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012 року визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки факт реєстрації відповідача порушує права позивача, як власника квартири, на вільне розпорядження своєю власністю, наданими позивачем доказами підтверджується те, що відповідач припинив користування квартирою, не проживає в ній з вересня 2011 року, витрат на житлово-комунальні послуги не несе, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved