Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачка[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів та стягнення аліментів за минулий час до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.11.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Позивачка вказує, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав з самого народження і не надає її на даний час, так вже майже 13 років. Стверджує, що за весь час як подружнього життя, так і після розірвання шлюбу відповідач офіційно ніде не працював, але завжди мав чималий нерегулярний мінливий дохід, однак в якому саме розмірі був місячний дохід їй не відомо. Відповідач здоровий чоловік, на здоров'я ніколи не скаржився, інших неповнолітніх дітей чи осіб, які знаходяться на його утриманні, у нього немає, аліменти нікому не платить, хоча ніде офіційно не працює, але має регулярний, мінливий дохід, тому може належним чином забезпечувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка вказує, що син навчається в гімназії №7, де показує хороші успіхи у навчанні, також сім років навчається на курсах іноземних мов «ASAP», є здібним учнем, котрий в 11 років здобув сертифікат на підтвердження рівня знань, займається фізичним спортом, а саме: плаванням у спорткомплексі «СПОРТЛАЙФ». Вона несе витрати як на оплату самого навчання, так і книжок та підручників. Крім навчання, дитині потрібно належно харчуватися як вдома так і в школі під час навчання. Також дитина, як і всі інші діти, інколи хворіє, що потребує лікування. Крім того, дитина платить за проїзд у маршрутках та тролейбусах, а син кожний день доїжджає на навчання в гімназію, яка розташована по проспекту Незалежності, 88-Д з зупинки «Роша Клуб» в одну сторону двома маршрутними автобусами і назад також двома маршрутними автобусами. Також, дитина платить за проїзд маршрутного автобуса у дві сторони, коли їде на навчання на курси іноземних мов «ASAP», які відвідує двічі на тиждень. Позивачка вказує, що заробітна плата, яку вона отримує не дає їй можливість повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини. На основі викладеного просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] за минулий час, а саме: за останні три роки в розмірі 800 грн. за кожний місяць. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був неодноразово повідомлений судовою повісткою про час та місце розгляду даної справи в суді, про причини неявки суду не повідомив, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO], батьком дитини є відповідач [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.11.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON], як батько малолітнього - [PERSON], зобов'язаний утримувати малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Малолітній син [PERSON] проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 1273 від 26.06.2017 року, виданою КЖРЕП-6 (а.с.9). Судом встановлено, що син сторін відвідує Чернівецьку гімназію № 7, що підтверджується характеристикою (а.с.10), навчається в ТОВ «Центр Іноземних Мов ASAP», що підтверджується довідкою № 26 від 26.06.2017 року (а.с.11)та займається плаванням у спорткомплексі «СПОРТЛАЙФ», що підтверджується договором № ЧНМ 7969 про надання спортивно-оздоровчих послуг (а.с.13). Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 ч. 2 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. Як встановлено судом, відповідач є здоровий, інших неповнолітніх дітей чи осіб, які знаходяться на його утриманні, у нього немає. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За наведених обставин, при цьому, враховуючи той факт, що відповідач на даний час офіційно не працює, суд вважає, що слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1500 грн. щомісячно, задовольнивши частково в цій частині позовні вимоги. Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, суд вважає, що не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів за останні три роки в твердій грошовій сумі у розмірі по 800 грн. щомісячно, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, суд має встановити, що мали місце: 1) дії позивача, спрямовані на одержання коштів на утримання від відповідача; 2) дії відповідача по ухиленню від надання утримання. Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце тоді, коли особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність) відповідача. Тому, суд вважає, що позивачка повинна була подати суду докази того, що, діючи тим або іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов'язку по утриманню їхнього спільного сина. У відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення Позивачкою [PERSON] не надано суду жодних належних та безспірних доказів того, що вона вжила усіх можливих заходів щодо одержання аліментів з відповідача [PERSON], але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів за минулий час не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного сторонами суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько малолітнього - [PERSON], зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON], на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 29.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши частково позовні вимоги. Крім цього, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial