Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом ПАТ «Український Бізнес Банк», ТОВ «Торг-Інвест-Строй» про визнання права вимоги грошових коштів відсутнім, посилаючись на наступне. 12 березня 2010 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та позивачкою було укладено кредитний договір №МП010/15, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості та оплатності грошові кошти в розмірі 3 200 000,00 гривень у строк з 12 березня 2012 року по 12 березня 2015 року та сплатою кредиту і відсотків, згідно графіка та умов договору, з врахуванням змін, відповідо до додатковим угод до цього договору. 10 листопада 2011 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Торг-Інвест-Строй» було укладено договір про відступлення права вимоги (купівлі-продажу) боргових зобов'язань за кредитним договором, відповідно до умов якого в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України, до ТОВ «Торг-Інвест-Строй» перейшли права вимоги заборгованості у сумі 3 772 583,72 гривні ПАТ «Український Бізнес Банк» до позичальника за кредитним договором. На думку позивача, договір від 10 листопада 2011 року про відступлення прав вимоги по кредитному договору був укладений сторонами з порушенням норм матеріального права з наступних підстав. В спірному договорі відступлення права вимоги від 10.11.2011 року визначений обсяг прав вимоги нового кредитора до позичальника в сумі 3 772 583,72 гривень, що не відповідає обсягу прав вимоги на момент укладення договору про відступлення прав вимоги, які виникли між позичальником та попереднім кредитором по кредитному договору №МП010/15 станом на 10.11.2011 року. Як встановлено п. 1.2 договору про відступлення права вимоги, за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором, в тому числі сплати заборгованості у розмірі: суми строкової заборгованості за кредитом у розмірі 2 463 870,18 гривень, суми простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 642 290,97 гривень; суми строкової заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23 029,02 гривень, суми прострочених процентів за користування кредитом у розмірі 607 843,55 гривень, суми прострочених комісій у розмірі 28 440,00 гривень. Загальна сума боргу за основним договором (кредитом, відсотками та комісіями) станом на 10.11.2011 року складає 3 772 583,72 гривень. Згідно умов кредитного договору, які були визначені у додатку №8 до кредитного договору позичальник щомісячно був зобов'язаний здійснювати чергові платежі за кредитним договором рівними частинами у сумах: сума погашення кредиту - 60 094,39 гривень, сума щомісячної комісії - 7 110,00 гривень, сума відсотків - згідно графіку. Кінцевий строк погашення кредиту був визначений сторонами 12.03.2015 року. Як вбачається з умов кредитного договору та договору про відступлення права вимоги, новому кредитору попереднім кредитором було передано право вимоги у сумі 3 772 583,72 гривень, включаючи суми строкової заборгованості за кредитом у розмірі 2 463 870,18 гривень, суми строкової заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23 029,02 гривень, строкову заборгованість по комісії у розмірі 7 110,00 гривень, строк платежу по яких станом на 10.11.2011 року ще не настав. Позивач вважає, що є підстави вважати, що права вимоги боргу з позичальника в сумі 3 772 583,72 гривень є такими, що не відбулися, а відповідний договір таким, що потяг наслідки недійсності переданого права вимоги боргу у вказаній сумі. На думку позивача, на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 10.11.2011 року у позичальника був відсутній обов'язок сплатити на користь ПАТ «Український Бізнес Банк» заборгованість у сумі 3 772 583,72 гривень, а отже вказане зобов'язання щодо сплати даної заборгованості не могло бути предметом договору уступки права вимоги. Зазначає, що їй не були доведені докази існування простроченої заборгованості у вищезазначених сумах по сплаті тіла кредиту, відсотків, комісії. Просила визнати право вимоги заборгованості за кредитним договором №МП010/15 від 12.03.2010 року в сумі 3 772 583.72 гривень, переданого на підставі договору від 10.11.2011 року про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Торг-Інвест-Строй» на момент укладення договору - відсутнім. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Позивачка, зокрема, пояснила, що ані з позовом, ані з претензією чи іншою вимогою за спірним договром до цього часу до неї не звертався ані ПАТ «Український Бізнес Банк», ані ТОВ «Торг-Інвест-Строй». Просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Український Бізнес Банк» та відповідача ТОВ «Торг-Інвест-Строй» в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. У задоволення позову просили відмовити повінстю. Судом встановлено наступне. Між АБ «Український Бізнес Банк», правонаступником якого відповідно до п. 1.2 Статуту є ПАТ «Український бізнес Банк», та [PERSON] 12.03.2010 року був укладений кредитний договір №МП010/15, відповідно до умов якого, та згідно з додатковими угодами, банк надав позивачці довгостроковий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на реконструкцію будівлі у сумі 3 200 000,00 гривень строком до 12.03.2015 року (а.с. 6-17). У подальшому, договором про відступлення права вимоги від 10.11.2011 року ПАТ «Український бізнес Банк» передав ТОВ «Торг-Інвест-Строй» право вимоги по кредитному договору №МП010/15 від 12.03.2010 року (а.с. 18-20). Відповідно до умов вказаного договору про відступлення права вимоги ПАТ «Український Бізнес Банк» виступає як первісний кредитор та відступає новому кредиту - ТОВ «Торг-Інвест-Строй» всі права вимоги, що належать первісному кредиту на підставі кредитного договору №МП010/15 від 12.03.2010 року, що вказується у п. 1.1 договору. Згідно п. 2.1 договору ціна відступлення права вимоги становить 3 772 583,72 гривень, які боржник має сплатити банку в день підписання даного договору. Також 10.11.2013 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ТОВ «Торг-Інвест-Строй» був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.03.2010 року. Отже, ТОВ «Торг-Інвест-Строй» набув права іпотеко держателя за договором іпотеки від 12.03.2010 року, укладеного між ПАТ «Український Бізнес Банк» та [PERSON] В результаті звернення стягнення на предмет іпотеки за фактом порушень зобов'язань, встановлених кредитним договором, рішенням Господарського суду Донецької області від 29.12.2011 року у справі №39/246пн, було визнано право власності на предмет іпотеки за ТОВ «Торг-Інвест-Строй» (а.с. 34-35). Позивач посилається на те, що у відповідача ПАТ «Український Бізнес Банк» було відсутнє право на стягнення суми боргу в сумі 3 772 583,72 гривень, і тому відповідач не мав права на передачу відсутніх у нього прав ТОВ «Торг-Інвест-Строй». У той же час, наявність заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Український Бізнес Банк» підтверджується довідкою банку вих. №195/14.303 від 08.01.2014 року, в якій зазначено, що станом на 10.11.2011 року заборгованість позичальника перед банком становить 2 463 870,18 гривень за поточною заборгованістю за кредитом; 642 290,97 гривень - за простроченою заборгованістю за кредитом; 23 029,02 гривень - за нарахованими відсотками; 607 843,55 гривень - за простроченими відсотками; 7 110,00 гривень - за нарахованими комісіями; 28 440,00 гривень - за простроченими комісіями. Загальна сума боргу позичальника - 3 772 583,72 гривень (а.с. 41). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2011 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та [PERSON] була укладена додаткова угода №7 до кредитного договору, якою сторони домовились зменшити суму відсотків, що сплачуються позичальником на прострочену заборгованість до 38% річних, виклали пункт 6.3 кредитного договору у новій редакції, де зазначили право банку вимагати від позичальника дострокового розірвання та/чи дострокової сплати кредиту та повернення кредитних коштів, сплати відсотків, нарахованих за кредитом, комісії, неустойки, збитків у перерахованих у цьому пункті випадках, серед яких є несплата позичальником відсотків та/чи щомісячного внеску за кредитом згідно з графіком та несплата позичальником комісій (штрафу, пені), передбачених договором (а.с. 17). Також, вказаною додатковою угодою №7 сторони доповнили кредитний договір пунктом 8.17 наступного змісту: «Позичальник дає Банку свою згоду на зміну кредитора по цьому Договору». Таким чином, підписанням вказаною додаткової угоди, позивачка надала згоду на зміну кредитора за кредитним договором №МП010/15 від 12.03.2010 року. Також судом встановлено, що позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору від 10.11.2011 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором №МП010/15 від 12.03.2010 року, визнання недійсним договору від 10.11.2011 року про відступлення прав за договором іпотеки. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 18.02.2014 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Однак, на час розгляду даної справи, вказане рішення суду не набуло законної сили (а.с. 83-88). Таким чином, як убачається із пояснень сторін та матеріалів справи, на час ухвалення рішення у даній справі договір про відступлення права вимоги від 10.11.20134 року недійсним не визнано, тому висновок суду про відсутність права вимоги заборгованості за відповідним кредитним договором, переданим на підставі договору про відступлення права вимоги, був би передчасним. Крім того, визнання відсутнім права вимоги за дійсним договором призвело би до обмеження матеріально-правових способів захисту права кредитора у такому правочині. У той же час, такі обмеження підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, відповідно до статті 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свобод та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до змісту наведеної норми захист - це правовий засіб, що настає за порушенням і тягне за собою відновлення відповідного суб'єктивного права, і включає реалізацію наданих законом можливостей щодо здійснення приватною особою на свій розсуд захисту своїх прав та інтересів з обранням відповідних способів та засобів захисту. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Так, суд може визнати той чи інший правочин недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України. Проте, такого способу захисту як визнання права вимоги грошових коштів відсутнім, законодавством України не передбачено. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Український Бізнес Банк», ТОВ «Торг-Інвест-Строй» про визнання права вимоги грошових коштів відсутнім - відмовити повністю. Позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Правових підстав для їх задоволення у суду немає. Справу розглянуто в межах заявлених позивачкою позовних вимог з урахуванням обраного нею способу захисту права. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed