Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «Дністровець-2» такими, що не відбулись, визнання рішення дольовиків від 17.11.2000 року нікчемним, скасування рішення дольовиків від 17.11.2000 року, вказуючи, що вважають загальні збори та рішення, яке прийнято на цих зборах, такими, що не відповідають законодавству, та такими, що підлягають скасуванню. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити мотивуючи це наступним. За словами дольщиків з приводу будівництва 54 квартирної жилої секції 135 квартирного житлового будинку по [ADDRESS], 17.11.2000 року відбулися загальні збори членів ЖБК «Дністровець-2». На цих зборах було прийнято рішення Загальних зборів членів ЖБК «Днїстровець-2» (протокол) і було ухвалено рішення, згідно якого було вирішено дольщикам з вини яких було зірвано будівництво 54 квартирної житлової секції, повернути паєві внески та виключити їх з членів ЖБК «Дністровець-2». До цього числа дольщиків потрапив і позивач [PERSON] Також згідно цього протоколу, неналежним пайщикам було повернуто їх паєві внески, і з листопада 2000 року вже не приймали участь у фінансуванні будівництва. Однак, як стверджує позивач, гроші (пайові внески) йому не були повернуті, він продовжував перераховувати кошти на будівництво, оскільки не бу повідомлений про це рішення. На думку позивача, протокол від 17.11.2000 року не є рішенням юридичної особи, так як як він був прийнятий на засіданні окремих дольщиків, а не на Загальних зборах ЖБК «Днестровец- 2». Разом з тим, наявність вищевказаного протоколу від 17.11.2000 року заважає позивачу довести ті факти, що він після 17.11.2000 року так і продовжував сплачувати пайові внески на будівництво квартири та сплатив їх в повному обсязі (довідок про сплату коштів в повному обсязі). Також позивач не згоден з тим, що саме 17.11.2000 року взагалі відбулися Загальні збори ЖБК «Дністровець-2» за результатами яких було ухвалено вищевказаний протокол. Ці твердження позивач обґрунтував наступним. Житлово-будівельний кооператив є юридичною особою, який у своїй роботі керується статутом та здійснює свої повноваження цілковито у відповідності до нього. Відповідно до п. 2 статуту, вищевказаний ЖБК організовується при тресті «Пріуралнафтогасбуд» м. Нягін Тюменської області. Згідно п.п. 3 п. 60 статуту, Загальні збори уповноважені приймати громадян в члени кооперативу и виключає з його складу. Рішення Загальних зборів ЖБК «Дністровець-2» щодо прийняття ПМК-71 та ТОВ «Стройгєнвєст-Цент» відсутні, тобто вищезазначені юридичні особи ніколи не були членами ЖБК. Відповідно до п. 61 статуту, при наявності в ЖБК 75 та більше членів замість Загальних зборів членів кооперативу можуть скликатися збори уповноважених. Уповноважені обираються Загальними зборами кооперативу по одному, від 5 членів строком на 2 роки. Загальні збори уповноважених вирішують ті ж питання, що і загальні збори членів кооперативу крім п.п. 1,2,4. 7-9 п. 60. п, 75, 76. Також, згідно Статуту ЖБК, замість члена кооперативу на Загальних зборах можуть бути присутні уповноважена ним особа, повноваження якої повинні підтверджуватися нотаріальною довіреністю, така особа може представляти тільки одну особу. У зв'язку з тим, що ПМК-71 та ООО «Стройгєнвєст» ніколи не приймалися у члени кооперативу, вони не можуть буть уповноваженими на представлення інтересів його членів. Таким чином, на думку позивача, між ЖБК з ПМК-71 виникли та будувались відносини на підставі договору генерального підряду, а не відносини члена кооперативу та пайовика. Як також вказав позивач, 17.11.2000 року відбулося зібрання не певної юридичної особи, тобто ЖБК «Днестровец-2», а просто окремо фізичних та юридичних осіб в якості інвесторів. Тобто, на думку позивача, загальні збори членів ЖБК «Днестровец-2» 17.11.2000 року взагалі не скликались, а тому не могли відбутися. Відповідно, і протокол від 17.11.2000 року не рішенням Загальних зборів членів ЖБК «Днестровец-2», тобто не може породжувати правові наслідки. Далі, посилаючись на статтю 147 ЖК України, яка передбачає підстави виключення члена Житлово-будівельного кооперативу, вказав, що інвестори - дольовики не смали повноважень на виключення громадян із членів ЖБК «Дністровець-2» та повернення їм пайових внесків, оскільки, серед іншого, між позивачем та ЖБК «Дністровець-2» існували договірні правовідносини. Як також вказав позивач, після 17.12.2000 року він продовжував брати участь у дольовому будівництві вищевказаного будинку. На підстави вищевикладеного просив позов задовольнити. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з мотивів, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача - виконавчого комітету Білгород-Днітсрвоської міської ради Одеської області у судовому засіданні позовні вимоги не визнав мотивуючи це тим, що позивачами пропущений строк позовної давності, та не надано до суду клопотання про поновлення строку позовної давності, також пояснив, що вважає позов не доведеним та необґрунтованим, а також вказав, що позивачем не доведено, чим саме порушені його права. У зв'язку з цим просив суд відмовти у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. У судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачами заявлені позовні вимоги про визнання загальних зборів житлово-будівельного кооперативу «Дністровець-2» від 17.11.2000 року такими, що не відбулись; визнання рішення дольовиків від 17.11.2000 року нікчемним та скасування цього рішення. Однак, позивачами не наведено правового обґрунтування своїх позовних вимог та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Крім того, згідно ч.2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Тобто, спосіб захисту права, вказані позивачами, не передбачений ст. 16 ЦК України. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий , неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі не надали суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог. Крім того, позивачами по справі пропущений строк позовної давності, та не надано суду жодних клопотань в обгрунування поважності причин його пропуску. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження та в обґрунтування своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визнання загальних зборів Житлово-будівельного кооперативу «Дністровець-2» такими, що не відбулись, визнання рішення дольовиків від 17.11.2000 року нікчемним, скасування рішення дольовиків від 17.11.2000 року - відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed