Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом, в якому зазначили, що вони є власниками по 1/2 житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом. В належному їм будинку зареєстрований [PERSON] , який фактично там не проживає більше 10 років, особисті речі відповідача у будинку відсутні. Таким чином, позивачі є власниками зазначеного будинку, але своє право як власники вони не можуть реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не приймає участі в утриманні будинку та сплаті комунальних платежів. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Просять суд усунути порушення їх права власності та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 26 березня 2019 року позов було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги, не заперечують проти винесення заочного рішення. Позивач [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її син, який у будинку [ADDRESS] не проживає більше 10 років, його речей у будинку не має, він не цікавиться його станом, не бере участі в утриманні будинку, не сплачує за комунальні послуги. На неодноразові звернення до відповідача стосовно знаття з реєстрації відповідач відмовляється. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач - її племінник та надала пояснення, аналогічні поясненням [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона живе по сусідству від належного позивачам будинку, знає відповідача з маленького віку, він дружив з її сином. Пояснила, що [PERSON] деякий час проживав в будинку [ADDRESS] , але більше ніж 10 років вона його там не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона живе по сусідству від належного позивачам будинку. Раніше в даному будинку проживала мати позивачів, яка померла в 2013 році, та її доньки - позивачі по справі успадкували вищевказаний будинок. Після смерті матері позивачів у будинку [ADDRESS] ніхто не живе. [PERSON] вона знає, але більше 10 років не бачила, він не приїздить та не проживає за вищевказаною адресою. Вони не бачила, щоб відповідач брав участь в утриманні будинку, його ремонті. Зі згоди позивачів суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши думку позивачів, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2017 року (а.с. 6), позивачу [PERSON] , [INFO] , належить на праві особистої власності Ѕ частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також, згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 06 червня 2014 року (а.с.8), позивачу [PERSON] , [INFO] , належить на праві особистої власності Ѕ частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії домової книги на будинок [ADDRESS] , з 11.04.2006 року за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Згідно довідки голови квартального комітету [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , в будинку [ADDRESS] не проживає більше 10 років (а.с.12). Позивачі, звертаючись до суду, посилаються на те, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача [PERSON] та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивачів, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача [PERSON] житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає більше 10 років, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власникам - позивачам [PERSON] та [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved