Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 28 грудня 2017 року до суду з позовом до відповідача. про стягнення аліментів на її утримання як непрацездатної матері, у розмірі 1/3 частини видів доходів доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для людини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що вона визнана інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, є непрацездатною особою, отримує пенсію по інвалідності, іншого доходу не має. Крім того, вона не має майна (земельних ділянок, об'єкті нерухомості тощо), за допомогою яких могла б отримувати додатковий дохід. Відповідач не надає їй ніякої матеріальної допомоги, хоча є повнолітнім, має гарний стан здоров'я, стабільний дохід, має можливість сплачувати аліменти. У судовому засіданні позивачка та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивачка також зазначила, що відповідач має від першого шлюбу з [PERSON] дитину, [INFO], на утримання якої він зобовязаний рішенням суду з 2009 року сплачувати аліменти, та у нього створилась заборгованість по аліментам. Відповідач перебував у другому шлюбі з 2007, та у 2015 році шлюб розірвано. Від другого шлюбу він має сина [PERSON], [INFO], який страждає на тяжке захворювання ДЦП. Мати дитини отримує допомогу по догляду за хворою дитиною, не працює. Відповідач не надає їй позивачці допомогу, навіть не сплачує комунальні послуги, хоч зареєстрований з нею за однією адресою, та вона вимушена оплачувати комунальні послуги з урахуванням його реєстрації також. Ії пенсія становить 1400 грн., іншого доходу вона не має. Їй необхідно проходити регулярне лікування, та пенсії на лікування не вистачає. Відповідач займається автосервісом, виїжджає на заробітки за кордон. У неї у позивачки - є також другий син [PERSON], [INFO], який працює, отримує невелику зарплату 4-5 тис. грн., проживає разом з бабусею 88 років. Також вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], якому 45 років. Її чоловік офіційно не працевлаштований, однак підробляє за рахунок ремонтних робіт. Вона має намір розірвати з ним шлюб. Відповідач про дату та час слухання справи сповіщений належним чином, до суду не зявився, причини неявки суду невідомі. [PERSON], залучена за її заявою до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до суду також не зявилася, надала письмові пояснення, в яких прохала при розгляді справи і визначенні розміру коштів на утримання позивача врахувати розмір доходів останньої, розмір доходів [PERSON] і його зобовязання по сплаті аліменти на дітей. Прохала розгляд справи проводити без її участі. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності вказаних осіб. Вислухавши доводи та міркування представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] є сином позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія VІ-СТ №407954, виданим 14.01.1992. Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №682166 [PERSON] є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, перебуває на пенсійному забезпеченні, що підтверджується Пенсійним посвідченням №[NUMBER], виданим 23.08.2017. Відповідно до Довідки №2728 від 19.12.2017, виданої Шевченківським об'єднаним управлінням Пенсійного Фонду України, позивачка отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання, як інвалід третьої групи. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №108586574 від 21.12.2017, нерухомого майна позивач не має. Разом з тим, обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено частиною 1 статті 204 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 201 Сімейного кодексу України, обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Таким чином, моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Згідно статті 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначення розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Судом встановлено, що позивачка є інвалідом IIІ групи, тобто в правовому розумінні непрацездатною, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1457,00 грн. (згідно довідки Шевченківського ОУПФУ м. Харків №2798 від 19.12.2017, тому приходить до висновку, що остання потребує допомоги на її утримання. Відповідач згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27.08.2007 повинен сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON], 07.04.2007. Разом з тим, згідно розрахунку старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова, за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів з 2014 року у розмірі 47701,90 грн. Суд архівує також те, що відповідач має дитину від другого шлюбу - сина [PERSON], 18 червня 2008року народження, який страждає на тяжке захворювання, та потребує лікування. Відповідач отримує дохід, виїжджає за кордон на заробітки, займається автосервісом. При визначенні розміру аліментів суд також враховує наявність у позивачки другого повнолітнього сина та чоловіка, до яких вона може предявити вимоги щодо надання їй матеріальної допомоги. З врахуванням вищевикладеного, матеріального становища сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти в розмірі 1/8 частини щомісячно. В інший частині позовні вимоги є завищеними та задоволенню не підлягають. Крім того, законом не передбачено встановлення нижчої межи розміру аліментів на утримання батьків. Частиною 1 ст. 79 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: partial