Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якому просили визнати за ними право власності на спадкове нерухоме майно по 1/3 за кожним, а саме: на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані по [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] року померла їх мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема і на зазначене домоволодіння. Вони, позивачі, є спадкоємцями за заповітом та спадщину прийняли своєчасно. Проте, отримати у встановленому законодавством порядку свідоцтво про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно не мають змоги, оскільки правовстановлюючий документ на домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформила. Позивачі в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи без їх участі, вказавши про підтримання позовних вимог, просили їх задовольнити. Відповідач надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі його представника, проти задоволення позову не заперечив. Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали спадкової справи №745 за 2008 рік до майна померлої [INFO] року [PERSON], заведеної Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, судом встановлено наступне. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 03.06.2008 року (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема і на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, згідно заповіту, посвідченого 11.12.1997 року секретарем виконкому Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №50, який на день смерті заповідача не змінений та не скасований, [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті заповіла [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Як вбачається із спадкової справи №745 за 2008 рік до майна померлої [PERSON], позивачі спадщину після смерті останньої прийняли своєчасно (а.с. 43, 44, 45) та на частину спадкового майна, а саме: земельну ділянку площею 0,827 га та земельну ділянку 1,103 га отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за №1-2601, №1-2603, №1-2598, №1-2596, №1-2609 та №1-2607 відповідно (а.с. 8-13). Окрім того, позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на вклади у банку, зареєстровані в реєстрі за №1-2605, №1-2599, №1-2594 (а.с. 15-17). Інші спадкоємці майна померлої [PERSON], які би спадщину прийняли, судом не встановлені, що підтверджується відсутністю відповідних заяв у спадковій справі щодо прийняття спадщини, а також підтверджується довідкою №609 від 24.10.2011 року Мотижинської сільської ради звідки вбачається, що [PERSON] до дня смерті проживала одна (а.с.46). Проте, державний нотаріус своїм листом №168/02-31 від 10.02.2017 року відмовив позивачам у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS], оскільки правовстановлюючий документ на зазначене домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформила (а.с.31). Факт того, що домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS], належало [PERSON], підтверджується випискою з погосподарської книги Мотижинської сільської ради №276 від 26.05.2011 року, а саме особистим записом №182 в погосподарській книзі №3 за 2006 по 2010 роки (а.с.19). Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, в графі «Рік побудови» зазначено: 1966 (а.с.27-28). Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року). В той же час відповідно до вимог пункту 1 Інструкції, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції, реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції, не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що дія вказаної Інструкції не поширювалась на сільські населені пункти, а тому домоволодіння, власником якого була померла [PERSON] не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини вищезгадана виписка з погосподарської книги Мотижинської сільської ради №276 від 26.05.2011 року є доказом належності вказаного вище домоволодіння на праві власності [PERSON] Вирішуючи спір, суд виходить також з наступного. Відповідно до вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою позову, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: approved