Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення коштів, який мотивує тим, що їй належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . 22.01.2016 року нею була видана довіреність на ім`я відповідача, якою вона уповноважила останнього продати вказану квартиру за ціною та на умовах на його розсуд, а також представляти її інтереси у відповідних органах з цих питань, підписати договір купівлі-продажу квартири та отримати належні позивачці кошти від продажу квартири. З інформаційної довідки їй стало відомо, що 19.03.2018 року відповідач від її імені продав спірну квартиру своїй дружині [PERSON] за ціною 180 006,00 грн. Однак, станом на день подачі позовної заяви відповідач кошти від продажу квартири їй не повернув, як і не повернув оригінал довіреності. У зв`язку з цим, позивачка звернулась до відповідача з письмовою вимогою, яка була отримана останнім, однак залишена без задоволення. А тому, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 180 006,00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 01 квітня 2019 року відкрито провадження у вищезазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк. Відзив мотивував тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/2904/18 за позовом [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю було встановлено, що з 2014 року по 2018 рік [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. Також, зазначає, що за дорученням [PERSON] і на отримані від нього кошти відповідач придбав ряд нерухомості, в т.ч. квартиру [ADDRESS] . За вказівкою [PERSON] та на підставі наданих відповідачу документів вказані об`єкти нерухомості останній придбав та зареєстрував на ім`я [PERSON] 19.03.2018 року за вказівкою [PERSON] та на підставі договору купівлі-продажу квартири відповідачем продано спірну квартиру, а отримані від продажу квартири кошти передані [PERSON] . Окрім того, зазначає, що ніколи не мав особистих контактів з [PERSON] і всі розпорядження, документи та кошти передавав [PERSON] , який на переконання відповідача є фактичним власником спірної квартири. У зв`язку з чим, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 травня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 06 червня 2019 року представник позивача - адвокат Батура П.О. надав відповідь на відзив, в якому вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.01.2016 року, спірна квартира належала на праві приватної власності саме позивачці - [PERSON] . Також з копії довіреності вбачається, що саме позивач, а не [PERSON] , уповноважила відповідача продати належну їй квартиру та отримати належні їй від продажу квартири кошти. За таких обставин, доводи відповідача наведені у відзиві в цій частині є безпідставними. Представник позивача - адвокат Батура П.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та його представники - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 02 грудня 2015 року приватним нотаріусом в Штаті Вашингтон Отрох Н.М. посвідчено довіреність, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, перед усіма фізичними та юридичними особами, в тому числі в органах бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, органах внутрішніх справ, органах нотаріату, комунальних органах , житлово-експлуатаційних конторах, відділах зв`язку, органах енергопостачання тощо, з питань купівлі нерухомого майна. 21 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , на підставі довіреності від 02.12.2015 року, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 93. Наведене сторонами не заперечується. 22 січня 2016 року приватним нотаріусом в Штаті Вашингтон Отрох Н.М. посвідчено довіреність, якою [PERSON] уповноважила [PERSON] продати належну їй на праві особистої приватної власності (договору купівлі-продажу квартири) квартиру під [ADDRESS] , по ціні та на умовах за власним розсудом. Зі змісту даної довіреності вбачається, що [PERSON] надала право [PERSON] : представляти її інтереси у державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкованості, форм власності та галузевої належності, в тому числі нотаріальних конторах, бюро технічної інвентаризації, банківських установах, органах Державної реєстрації речових прав, ЖЕК, водоканалі, тепломережі, у відділах внутрішніх справ МВС України та інше; подавати (отримувати ) від її імені (на її ім`я) заяви, необхідність у поданні (отриманні) якої буде викликано її інтересами чи вимогами чинного законодавства, зокрема, сімейного законодавства та законодавства про нотаріат; подавати (отримувати) довідки та документи в усі без винятку установи та організації, в тому числі довідки про визначення грошової оцінки квартири, відкривати рахунки, знімати з них кошти, при необхідності закривати рахунки та інше; підписати договір купівлі-продажу квартири, отримати належні їй від продажу кошти, сплачувати необхідні платежі, включаючи державне мито (плату) тощо, здавати в найм (оренду) належну ій квартиру, а також виконувати в її інтересах всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам, строком на три роки, тобто до 22 січня 2019 року. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Встановлено, що 19 березня 2018 року між [PERSON] як представником продавця, який діє від імені [PERSON] , за довіреністю, посвідченою Отрох Н.М., приватним нотаріусом в Штаті Вашингтон, США, 22 січня 2016 року, надалі представник «Продавця» та з другої сторони [PERSON] , надалі «Покупець» було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., зареєстрований в реєстрі за № 779, відповідно до умов якого продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру під [ADDRESS] , та сплачує за неї грошові кошти визначені у пункті 2.1 даного договору. (а.с. 22-24). Згідно з п. 1.3 цього договору квартира належить «Продавцю» на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Федорякою О.С., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, 21 січня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 93, право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Федорякою О.С., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, 21 січня 2016 року, номер запису про право власності: 12975345, реєстровий номер об`єкта нерухомого майна: 831521232103. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2., 2.3. вказаного договору, продаж квартири, за домовленістю сторін, вчиняється за - 180 006,00 грн., згідно оціночної вартості квартири, висновку про ринкову вартість, складеного ФОП [PERSON] 02 березня 2018 року. Представник «Продавця» одержав кошти в повному обсязі до підписання договору. Зазначена в договорі ціна продажу, за твердженням сторін, відповідає волевиявленню, є остаточною, прийнятною, вигідною, і змінам після укладення цього договору не підлягає. Як ствердив представник позивача у позовній заяві та підтвердив в судовому засіданні, грошові кошти у розмірі 180 006,00 грн., отримані відповідачем від продажу квартири, позивачці не були передані, що підтверджується відсутністю відповідних розписок, платіжних доручень тощо. 12 вересня 2018 року позивачка звернулася до відповідача з письмовою вимогою, в якій просила останнього негайно повернути кошти в сумі 180 006,00 грн., отримані ним за продаж спірної квартири. Вказана вимога отримана відповідачем 14 вересня 2018 року, що підтверджується витягом з пошуку поштового відправлення «Укрпошта» /а.с. 35/. Однак, як зазначає представник позивача, вказана вимога залишилася без належного реагування. Відповідно до статті 237, частини третьої статті 238 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до частини третьої статті 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (Цивільного кодексу України). Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що договір доручення, може посвідчуватись довіреністю, та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору. (Постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року по Справі № №712/12338/15-ц). Частина перша статті 1004 ЦК України передбачає, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Згідно з частинами першою, другою статті 1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором, зокрема, забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення. В судовому засіданні відповідач підтвердив, що дійсно, діючи на підставі довіреності від [PERSON] , 19 березня 2018 року за договором купівлі-продажу він продав квартиру [ADDRESS] . Однак, оскільки [PERSON] проживав із позивачкою однією сім`єю як чоловік і жінка, а також оскільки позивачка довіреністю від 11.12.2017 року уповноважила [PERSON] представляти її інтереси, кошти отримані від продажу спірної квартири він передав [PERSON] . Суд, дослідивши в судовому засіданні зазначену довіреність від 11.12.2017 року, вказує на те, що цією довіреністю фізична особа-підприємець [PERSON] уповноважила гр. [PERSON] представляти її інтереси та вести її справи як фізичної особи-підприємця у банківських, фінансових установах та інших державних, громадських, господарських організаціях, установах та підприємствах будь-якої форми власності. Тобто, як вбачається зі змісту зазначеної довіреності, позивачка не надавала гр. [PERSON] повноважень отримувати від відповідача кошти за продану квартиру [ADDRESS] , а тому посилання відповідача на те, що він правомірно передав позивачці кошти за квартиру через гр. [PERSON] судом до уваги не беруться. Крім того, сторона відповідача посилаючись на рішення Білоцерківського міськрайоннного суду від 27 листопада 2018 року у справі №357/2904/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, поділ майна, що є спільною сумісною власністю та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсним правочинів, поділ майна спільною сумісною власністю, стверджує, що спірна квартира є об`єктом права власності жінки та чоловіка, що проживали однією сім`єю. Однак з вищевказаного рішення Білоцерківського міськрайоннного суду від 27 листопада 2018 року вбачається, що квартира [ADDRESS] не була предметом спору, оскільки не була віднесена сторонами до переліку об`єктів, що відносяться до спільного майна подружжя [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка гр. [PERSON] пояснив, що спірна квартира була придбана на його прохання та на його особисті кошти, але оформлена на ім`я його колишньої дружини [PERSON] 19.03.2018 року на його прохання та на підставі договору купівлі-продажу квартири відповідачем була продана квартира [ADDRESS] , а отримані від продажу кошти були передані йому особисто. В подальшому, кошти він передав позивачці в повному обсязі та навіть більше. На підтвердження чого надав суду копії банківських чеків на перерахунок коштів в іноземній валюті, а саме долар США. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON] , оскільки вони є суперечливими, непослідовними і спростовуються зібраними по справі доказами в їх сукупності. Щодо наданих свідком [PERSON] , на підтвердження факту передачі грошових коштів позивачці, копій банківських чеків, то суд їх до уваги також не бере оскільки в наданих копіях відсутні відомості про відправника коштів та їх призначення, всі копії банківських чеків датовані лютий - березень 2019 року, натомість продаж квартири був здійснений в березні 2018 року. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Згідно договорів купівлі-продажу квартири від 19 березня 2018 року, продаж квартири було здійснено за 180 006 грн. 00 коп. Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Тлумачення частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не може ухвалювати рішення виходячи з припущення. Згідно ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом. У разі їх неподання суд вирішує справу за наявними в них матеріалами та доказами. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторін,

Outcome: approved