Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, який в подальшому уточнили та остаточно просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] та скасувати його реєстрацію. Позов мотивують тим, що є власниками будинку [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у зазначеному будинку, однак після розірвання шлюбу із [PERSON] не проживає у ньому, участі в його утриманні та сплаті платежів за комунальні послуги не приймає. Як на підставу позовних вимог посилаються на ст.71, 72, 98 ЖК України, 317 ЦК України та ст. 41 Конституції України. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] уточнений позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи на розгляд справи не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив. Відповідач в судові засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дуту, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, а тому відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у його відсутності та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого представник позивачів не заперечив. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ст.ст. 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є власником будинку [ADDRESS], що стверджується витягом про державну реєстрацію прав від 18.06.2009 року (а.с. 6, 7). З довідки Львівського комунального підприємства «№ 504» від 12.03.2014 року № 697 (а.с. 8) та відомостей наданих адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України від 1812.2014 року (а.с. 15) вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований у будинку [ADDRESS]. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.02.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 22.02.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міського виконавчого комітету, актовий запис № 293 (а.с. 5) З матеріалів справи та пояснень представника позивачів вбачається, що відповідач в квартирі у вищезазначеному будинку не проживає з лютого 2014 року. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи вищенаведене, а також те, що судом встановлено, що спірна квартира належить позивачам на праві приватної власності, відповідач прописаний у спірній квартирі, що не дає позивачам в повній мірі розпорядитися своїм майном, тому суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. При цьому у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved