Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності, посилаючись на наступне. 06 листопада 1999 року між сторонами було укладено шлюб, про що міський відділ реєстрації актів громадянського стану м. Донецька зробив актовий запис №1016. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 25.10.2013 року даний шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі позивачкою та відповідачем за сумісні кошти була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 12.07.2007 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3416, та у встановленому законом порядку була 03.08.2007 року зареєстрована у КП «БТІ м. Донецька». Вказана квартира була оформлена на відповідача. Відповідач добровільно відмовляється розділити спірну квартиру, а також сплачувати всі комунальні послуги по квартирі. Позивачка просила провести розподіл майна подружжя [PERSON] та [PERSON] у вигляді трикімнатної квартири [ADDRESS] по ? частині вищезазначеного майна за кожним, визнати за нею в порядку розподілу майна, придбаного в період шлюбу право власності по ? частині за кожним на трикімнатну квартиру, житловою площею 40,8 кв.м., загальною площею 56,0 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні фактичних обставин справи не оспорював. Пояснив суду, що 20.07.2007 року дійсно між ним, як покупцем, та [PERSON], як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. При укладанні вказаного договору позивачка , яка на той час була його дружиною, надавала згоду на укладання даного правочину. Просив суд визнати й за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. 06 листопада 1999 року між сторонами було укладено шлюб, про що міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька зроблено актовий запис №1016, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 06.11.1999 року (а.с. 5). Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 25.10.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6). За час перебування у шлюбі, [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу, посвідченим 12.07.2007 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №3416, та у встановленому законом порядку було 03.08.2007 року зареєстровано у КП «БТІ м. Донецька» (а.с. 9-10). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Таким чином, вищевказана квартира [ADDRESS] є спільної сумісною власністю сторін. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (п.22) визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі, коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що майно, яке перебуває у спільній сумісній власності сторін, необхідно розподілити між ними в рівних частках та визнати за кожним з них по право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, визнання права власності є законними, обґрунтованими та такими, що засновані на законі. Суд приходить до висновку про необхідність їх задовольнити та провести поділ квартири [ADDRESS] наступним чином: визнати за позивачкою право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачкою позовних вимог з урахуванням обраного нею способу захисту права. На підставі викладеного та

Outcome: approved