Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.02.2015 року відповідачка [PERSON], перебуваючи на робочому місці в ТВБВ № 10008/052 ПАТ «Ощадбанк», під час обслуговування її, як клієнта, з метою незаконного збагачення, діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, використовуючи довірливі відносини з нею, що склались внаслідок тривалого знайомства, переконала її передати їй у позику кошти за умови виплати 3% у місяць за їх користування. Ввійшовши таким чином в довіру до неї та не маючи наміру виконувати у подальшому зобов'язання з повернення позики, [PERSON] отримала від неї кошти в сумі 3477 доларів США, що у гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України на час вчинення кримінального правопорушення становило 96869,22 грн. та 240 євро, що у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на час вчинення кримінального правопорушення становило 7612,8 грн. Виниклі договірні відносини між ними були оформлені договором позики грошових коштів у вигляді розписки, без обумовлення терміну повернення позики. В подальшому, отримані шахрайським шляхом кошти [PERSON] використала для виконання боргових зобов'язань перед іншими позикодавцями та клієнтами ПАТ «Ощадбанк», а їй позичені кошти не повернула, чим спричинила їй матеріальну шкоду на загальну суму 104482,02 грн. 11.01.2017 року. Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області відносно [PERSON] винесено вирок, відповідно до якого її визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання 2 роки позбавлення волі. Внаслідок неправомірних дій відповідачки їй спричинено матеріальну шкоду в сумі 104482,02 грн., а також була завдана моральна шкода в сумі 5000,0 грн., яка полягає в нервових розладах та душевних стражданнях. А тому просила суд стягнути з відповідачки на її користь вказані кошти. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представники позивачки [PERSON] [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачка [PERSON], яка перебуває в установі виконання покарань Галицькій виправній колонії № 128, була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, їй було розяснено, що у разі неможливості прийняття нею участі у судових засіданнях, вона має право користуватись правовою допомогою та залучити до участі у справі свого представника, однак даним правом вона не скористалась. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідачка була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності та вона не скористалась своїм правом на правову допомогу, шляхом залучення до участі у справі свого представника (адвоката), наділивши йому повноваження на ведення справи в суді, у відповідності до ст. 42, 44 ЦПК України, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини справи, заслухавши думку представників позивачки, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 11.01.2017 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області у кримінальному провадженні N 12015090000000098, внесеному до ЄРДР 06.05.2015 року, було винесено вирок, відповідно до якого [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання 2 роки позбавлення волі. Даний вирок суду набрав законної сили 11.02.2017 року. Вказаним вироком також було встановлено, що 20.02.2015 року відповідачка [PERSON], перебуваючи на робочому місці в ТВБВ № 10008/052 ПАТ «Ощадбанк», під час обслуговування клієнта [PERSON], з метою незаконного збагачення, діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, використовуючи довірливі відносини з [PERSON], що склались внаслідок тривалого знайомства, переконала останню передати їй у позику кошти за умови виплати 3% у місяць за їх користування. Ввійшовши таким чином в довіру до [PERSON] та не маючи наміру виконувати у подальшому зобов'язання з повернення позики, [PERSON] отримала від позивачки кошти в сумі 3477 доларів США, що у гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України на час вчинення кримінального правопорушення становило 96869,22 грн., та 240 євро, що у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на час вчинення кримінального правопорушення становило 7612,8 грн. Виниклі договірні відносини між [PERSON] та [PERSON] були оформлені договором позики грошових коштів у вигляді розписки, без обумовлення терміну повернення позики. В подальшому, отримані шахрайським шляхом кошти [PERSON] використала для виконання боргових зобов'язань перед іншими позикодавцями та клієнтами ПАТ «Ощадбанк», а [PERSON] позичені кошти не повернула, чим спричинила їй матеріальну шкоду на загальну суму 104482,02 грн. (а.с. 4-10). Як вбачається з матеріалів кримінального провадження N 12015090000000098 від 06.05.2015 року про обвинування [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, витребуваних з канцелярії Тлумацького районного суду Івано-Франківської області та оглянутих в судовому засіданні, шкода завдана кримінальним правопорушенням потерпілій [PERSON] на загальну суму 104482,02 грн. не була відшкодована та цивільний позов у кримінальному провадженні не було заявлено (справа № 353/105/16-к, а.с. 3-10). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, з огляду на те, що [PERSON] (відповідачка) своїми шахрайськими діями незаконно заволоділа, належними [PERSON], грошовими коштами в сумі 104482,02 грн., спричинивши їй матеріальну шкоду в зазначеній сумі, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивачки матеріальну шкоду в розмірі 104482,02 грн. За загальним правилом, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановленої частиною 2 статті 1167 ЦК України (ч.1 ст.1167). Згідно з частиною 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. В позові вказано, що позивачці завдано моральної шкоди, яка полягала у нервових розладах та душевних стражданнях, неодноразових викликів до слідчого та суду для дачі пояснень, що потягло зміни у її повсякденному ритмі життя та завдало їй моральної шкоди в сумі 5000,0 грн. Обґрунтовані позивачкою страждання і переживання щодо обставини вчинення щодо неї делікту, порушення звичного характеру її життєдіяльності, з комплексним урахуванням обґрунтування моральної шкоди, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, на думку суду можуть бути компенсовані грошовими коштами в сумі 1000,0 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст. 79 ЦПК України відносяться витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON], як позивачка, звільнена від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи вищенаведене, з відповідачки слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі за позовними вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. На підставі наведеного,

Outcome: partial