Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 16.08.2002 року між [PERSON] і [PERSON] і [PERSON] недійсним, та стягнути в солідарному порядку з [PERSON] і [PERSON] на їхню - позивачів - користь 424 569 грн. В судовому засіданні позивачі свої вимоги змінили і просили суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку грошових коштів в сумі 424569 грн. Відповідачка [PERSON] позов визнала. Відповідачка [PERSON] до суду не з»явилась, про час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала письмові заперечення на позов [PERSON]. Представник [PERSON] позов [PERSON] не визнала. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив наступне: На підставі договору купівлі-продажу від 16 серпня 2002 року [PERSON] і [PERSON] набули права спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS]. «Продавцем» квартири виступала [PERSON], якій квартира належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 червня 2002 року. Договір купівлі-продажу було нотаріально посвідчено, внесено до реєстру прав на нерухоме майно. Сторони свої зобов»язання за договором виконали і [PERSON] і [PERSON] заселились до квартири. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2013 року визнано незаконним розпорядження УЖКГ Одеської міськради №1252 від 10 червня 2002 року про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS]; визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім»я [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 12 частину зазначеної квартири; витребувано у [PERSON] і [PERSON] з чужого володіння квартиру шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; усунуті перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою шляхом його вселення в цю квартиру. Позивачі стверджують, що [PERSON] у 2002 році при укладанні договору купівлі-продажу квартири діяла недобросовісно і ввела їх (позивачів) в оману, коли не повідомила про наявність спору між нею і колишнім зятем [PERSON] щодо відчужуваної квартири. [INFO] [PERSON] померла - актовий запис про смерть №8487 відділу РАГС Жовтневого рай управління юстиції м. Одеси від 28.09.2002 року. Спадкоємцями першої черги до майна [PERSON] були мати - [PERSON], чоловік - [PERSON], дочка - [PERSON], дочка [PERSON] (до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини надали [PERSON], [PERSON] і [PERSON]). Свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємці не отримали. [INFO] померла [PERSON], спадкова справа до майна померлої не заводилась. [INFO] помер [PERSON] - актовий запис про смерть №11159 від 19.12.2007 року, вчинений Першим відділом РАЦС Приморського рай управління юстиції м. Одеси. До нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини надали дочка [PERSON] і дочка [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину спадкоємці не отримували. Позивачі вважають, що [PERSON] і [PERSON], як спадкоємці до майна [PERSON] зобов»язані повернути - сплатити їм вартість квартири [ADDRESS], яка на момент вирішення спору складає 424 569 грн. На обґрунтування своїх вимог позивачі посилались на такі докази: рішення Київського райсуду м. Одеси від 13.07.2012 року по справі №2-121111 за позовом [PERSON] про визнання розпорядження про видачу свідоцтва про право власності недійсним, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування моральної шкоди; рішення апеляційного суду Одеської області від 16.01.2013 року по справі за позовом [PERSON], Ухвалу ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.05.2013 року, договір купівлі-продажу квартири від 16.08.2002 року, копії спадкових справ до майна [PERSON] і до майна [PERSON], звіт про незалежну оцінку квартири [ADDRESS][PERSON], не визнаючи позов, у письмових запереченнях посилалась на необґрунтованість вимог: [PERSON] не надали письмових доказів про передачу у 2002 році [PERSON] 424569 грн. за квартиру [ADDRESS]. Крім того, відповідачка просила застосувати строки позовної давності до вимог позивачів. Представник [PERSON], не погоджуючись з позовом [PERSON], вважає, що позивачі неправомірно вимагають від [PERSON] і [PERSON] грошових коштів. При наведених обставинах суд вважає позов [PERSON] і [PERSON] підлягаючим задоволенню з таких підстав: Ч.3 ст.61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Одеської області 16.01.2013 року встановлено, що під час укладання договору купівлі-продажу 16.08.2002 року [PERSON] діяла незаконно з порушенням прав третьої особи - колишнього зятя [PERSON]; визнано [PERSON] добросовісними набувачами квартири. Зазначеним судовим рішенням визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло на ім»я [PERSON] від 10.06.2002 року. Тобто, на момент укладання договору купівлі-продажу [PERSON] не була власником відчужуваної квартири. Відповідно до вимог ч.2 ст.215 і ст.658 ЦК України договір купівлі-продажу квартири, укладений 16.08.2002 року між [PERSON] і [PERSON] є нікчемним правочином. Правові наслідки недійсності правочину викладені у ст.216 ЦК України. П.5 зазначеної статті передбачає, що «вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред»явлена будь-якою заінтересованою стороною». Згідно з законом недійсний правочин не тягне за собою юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У даному випадку рішенням суду у добросовісних набувачів за договором купівлі-продажу - [PERSON] - витребувано квартиру, отриману ними на виконання договору купівлі-продажу від 16.08.2002 року. За вказаним договором [PERSON], як «покупці» передали [PERSON] грошові кошти - вартість квартири. Відповідачі по справі є спадкоємцями [PERSON] Згідно з вимогами ст.1216, ст.1218 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК). Договір купівлі-продажу, укладений [PERSON] і [PERSON] є недійсним з 16.08.2002 року. У [PERSON] витребувано квартиру з підстав, визначених ст.388 ЦК України. [PERSON] і [PERSON], як спадкоємці [PERSON], зобов»язані повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі вартості спірної квартири. На момент вирішення спору вартість квартири [ADDRESS] складає 424569 грн. Щодо строків позовної давності, то у даному випадку позивачі про нікчемність правочину довідались з рішення суду від 16.01.2013 року і саме з цього часу починається строк позовної давності для захисту їхніх прав щодо повернення грошових коштів, переданих на виконання договору купівлі-продажу.

Outcome: approved