Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що на праві спільної часткової власності належить квартира № 33 в будинку № 20 по проїзду Білоруському в місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області. В зазначеному вище житловому будинку, окрім позивачів, зареєстровані онука [PERSON] та відповідачі: [PERSON], [PERSON] діти дружини від першого шлюбу. Відповідачі з 1 грудня 2013 року по теперішній час в квартирі не мешкають та не зявляються. Відповідач просили зареєструвати їх в квартирі для влаштування на роботу. В квартиру фактично не вселялися і не проживали, їх речей в квартирі не має, комунальні послуги не сплачують. У відповідачів є власне житло. Вважають, що оскільки відповідачі не проживають у квартирі понад 1 року, вони втратили право користування житлом. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися. про розгляд справи за їх відсутності не надали, про причини неявки суд не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в офіційному виданні газети «Вісті Придніпровя» № 73 (1772) від 27.09.2016 року було розміщені оголошення про виклик відповідачів в судове засідання із зазначенням місця, дати та часу розгляду справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачі проти заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира № 33 будинку № 20 по проїзду Білоруському в м. Дніпродзержинську, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом обліку та розподілу житлової площі м. Дніпродзержинська (а.с.12). Отже спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 Житлового кодексу Української РСР та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР\~з урахуванням положень ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з довідки про склад сімї, виданої ТОВ «ІНФО-КОМ» від 29.07.2016 року в спірному житловому приміщенні як члени сім'ї позивача зареєстровані відповідачі- пасинок [PERSON], [INFO], падчерка [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Відповідно до акту, складеного Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» та сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 09.08.2016 року (а.с. 15), [PERSON], [PERSON]АВ. з 2013 року за місцем реєстрації не проживають. З огляду на вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ними та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved