Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року вони (позивачі) були членами даного колгоспного двору. Вони (позивачі) зверталися до Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації права власності за собою на вищезазначений житловий будинок, але їм було відмовлено в реєстрації. Позивачі просили суд визнати за ними у рівних частинах (по 1/5 частині за кожним) право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. У судове засідання позивачі та їх представник адвокат Яцун В.М. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі та участі позивачів. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області № 14-27/48 від 15 червня 2018 року (а.с. 4). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з\~ рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. У судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 2007 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). За таких обставин [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить по 1/5 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що після ліквідації колгоспних дворів позивачі не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за собою права власності на вищезазначений житловий будинок, але їм було відмовлено в зв`язку з тим,\~ що державний реєстратор Носівської міської ради не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується копією повідомлення № 19-11/3426 від 27 листопада 2019 року (а.с. 10). З матеріалів справи вбачається, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 6-8). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: approved