Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просить дозволити малолітній [PERSON], [INFO], виїжджати за межі України без дозволу його батька - [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2008 року. Від наведеного шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Першотравневого районного суду м.Маріуполя від 31.10.2011 року шлюб з відповідачем розірвано. Зараз вона проживає разом із малолітньою дитиною, на теперішній час не має можливості поїхати за межі України для оздоровлення доньки, крім того внаслідок проведення антитерористичної операції в Україні проживання поблизу м.Маріуполя є небезпечним для дитини, але відповідач у добровільному порядку не дає дозвіл на виїзд дитини за кордон. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися - надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутності, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у разі повторної неявки відповідача в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, його відсутність не є перешкодою для розгляду справи по суті. Відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, зі згоди позивачки на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом установлено, що з 22.11.2008 року по 31.10.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями: паспорту серії [NUMBER], свідоцтва про народження серії [NUMBER] та рішення суду від 31.10.2011року. Як посилається позивачка у позовній заяві, на теперішній час відповідач у добровільному порядку не дає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Внаслідок проведення антитерористичної операції в Україні проживання поблизу м.Маріуполя є небезпечним для дитини, крім того є необхідність для оздоровлення доньки, що на переконання позивачки вплине на розвиток дитини та покращить стан її здоров'я. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як зазначено у позовній заяві, [PERSON] має намір поїхати разом із дитиною за межі території України, до республіки Білорусь та Російської Федерації з метою забезпечення безпеки дитини та її оздоровлення, але без нотаріально посвідченої згоди на те її батька, позивачка це зробити не може. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] - за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивачка не наполягала на стягненні з відповідача сплаченого нею судового збору, суд вважає таке стягнення недоцільним.

Outcome: approved