Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивачка 27.07.2017 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні. Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 17.10.2008 р. до 29.06.2017 р. працювала продавцем першої категорії ВКЦ «Княгинин» Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості. 10.04.2017 р. господарський суд Івано-Франківської області ухвалив постанову, якою визнав відповідача банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру та призначив ліквідатором арбітражного керуючого [PERSON] Вказана постанова прокуратурою Івано-Франківської області та Міністерством аграрної політики та продовольства України була оскаржена до Львівського апеляційного господарського суду, який 05.07.2017 р. ухвалив нову постанову, задовольнивши апеляційні скарги та скасувавши постанову господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 р. про визнання відповідача банкрутом, що потягло за собою скасування ліквідаційної процедури щодо Івано-Франківського ОДОСП. Проте, не дочекавшись рішення суду апеляційної інстанції, ліквідатор [PERSON] наказом № 18 від 29.06.2017 р. звільнив позивачку у числі 205 штатних працівників з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення з роботи незаконним з наступних підстав: 1) відповідач не видав їй належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення, чим порушив вимоги ч.ч. 1, 2 ст.47 КЗпП України; 2) до цього часу відповідач не ознайомив її зі змістом наказу під особистий підпис, чим грубо порушив вимоги ч.4 ст.149 КЗпП України; 3) у порушення вимог ч.1 ст.47, ч.1 ст.116 КЗпП України відповідач у день звільнення не виплатив жодних належних їй від підприємства сум, а саме заборгованості по заробітній платі з лютого 2017 р. по день звільнення, компенсації за невикористану щорічну відпустку, та не повідомив йому письмово про нараховані суми; 4) при розірванні трудового договору відповідач у порушення вимоги ст.44 КЗпП України не виплатив їй вихідної допомоги; 5) на її вимогу відповідач не видав довідки про роботу на підприємстві із зазначенням посади, кваліфікації, часу роботи і розміру заробітної плати, чим порушив вимогу ст.49 КЗпП України. Крім того, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 р. скасовано ліквідацію відповідача. Позивачка у судове засідання не зявилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача повторно не зявився у судове засідання, про час і місце судового розгляду відповідач повідомлений належним чином, не повідомив суду про причини неявки свого представника в судове засідання. За таких обставин суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах. Позивачка [PERSON] з 17.10.2008 р. працювала продавцем першої категорії ВКЦ «Княгинин» Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.30-31). Згідно наказу № 18 від 29.06.2017 р. ліквідатора Івано-Франківського ОДОСП [PERSON] позивачка з 29.06.2017 р. у числі 205 штатних працівників звільнена з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку з ліквідацією підприємства (а.с.32-37). Судом встановлено, що постановою господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 р. відповідача визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого [PERSON] Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 р. задоволено апеляційні скарги прокуратури Івано-Франківської області і Міністерства аграрної політики та продовольства України, скасовано постанову господарського суду Івано-Франківської області від 10.04.2017 р. про визнання відповідача банкрутом, що потягло за собою скасування ліквідаційної процедури щодо Івано-Франківського ОДОСП. При звільненні позивачки з роботи відповідач допустив цілий ряд порушень вимог трудового законодавства, а саме: 1) у порушення ст.47 КЗпП України не видав позивачці у день звільнення належно оформлену трудову книжку та копію наказу про звільнення з роботи; 2) у порушення ч.4 ст.149 КЗпП України не ознайомив позивачку зі змістом наказу під особистий підпис; 3) у порушення вимог ч.1 ст.47, ч.1 ст.116 КЗпП України у день звільнення не виплатив позивачці жодних належних їй від підприємства сум, зокрема, заборгованості по заробітній платі з лютого 2017 р. по день звільнення, компенсації за невикористану щорічну відпустку, та не повідомив їй письмово про нараховані суми; 4) у порушення ст.44 КЗпП України не виплатив позивачці вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку; 5) у порушення ст.49 КЗпП України на вимогу позивачки не видав довідки про її роботу на підприємстві із зазначенням посади, кваліфікації, часу роботи і розміру заробітної плати. Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З урахуванням викладених обставин суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивачки з роботи та обґрунтованість заявленої нею вимоги про поновлення на роботі. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. З огляду на те, що відповідач не надав на ухвалу суду від 09.08.2017 р. довідки про отриманий позивачкою дохід за 2017 р., суд бере до уваги суми доходу позивачки згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ (а.с.27-29) та визначає середньомісячну зарплату позивачки у розмірі 4001,99 грн. (3991,99 грн. за квітень 2017 р. + 4011,99 грн. за травень 2017 р. = 8003,98 : 2), а середньоденна зарплата становить 205,23 грн. (8003,98 : 39 робочих днів). При цьому тривалість робочого часу визначена листом Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік». Розрахунок середнього заробітку позивачки за час вимушеного прогулу, починаючи з 29.06.2017 р. до 27.07.2017 р., коли позивачка звернулася з позовом, наступний: 205,23 грн. х 21 р.д. = 4309,83 грн. Згідно наданої позивачкою копії розрахункового листка за червень 2017 р. (а.с.26) судом встановлено, що відповідач заборгував їй 16977,55 грн. До цієї суми враховані заборгованість по зарплаті з лютого 2017 р., компенсація за 3 дні невикористаної відпустки, вихідна допомога. У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розрахунок середнього заробітку позивачки за час затримки розрахунку аналогічний розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу і складає 4309,83 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивачки 16977,55 грн. заборгованості по зарплаті, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, а також 4309,83 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів та 4309,83 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів. З відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1280 грн. (по 640 грн. за вимогу немайнового та вимогу майнового характеру). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 40 ч.1 п.1, 44, 47, 49, 116, 117, 149, 232, 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями), листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік»,

Outcome: approved