Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору іпотеки та визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 14.08.13р. між сторонами укладено договір позики, за яким ними передано відповідачеві грошові кошти в розмірі 8000 доларів США (63920грн. 00коп.) в рівних частинах (по 31960грн. 00коп.) кожним позивачем. Даний договір є трьохстороннім, укладений в письмовій формі. Грошові кошти були передані відповідачеві цього ж дня після підписання договору. Про факт отримання коштів свідчить розписка від 14.08.2013р. За умовами договору, кошти необхідно повернути позивачам 14.10.2013р. Згідно з п. 4.4 договору позики, засобом забезпечення виконання зобов»язань позичальником є передача позикодавцям у власність у рівних частинах по ? частині кожному, нежитлового приміщення, адміністративно-побутового корпусу літ. А-2 (нежитлова будівля з підвалом), а саме: приміщення ІІ поверху №2-17, площею 16,9кв.м., частини приміщення загального користування ІІ поверху за №№ 2-4, 2-19, 2-21, 2-22, 2-23, площею 2,1кв.м., загальною площею приміщень по ІІ поверху складає 19,0кв.м., що розташовані в [ADDRESS]. На виконання п.4.5 договору, відповідач одночасно з отриманням позики, передала позивачам оригінали правовстановлюючих документів, в т.ч. технічний паспорт, на вказані об»єкти нерухомого майна, який належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2005р. №14729, посвідченого нотаріусом [PERSON] Позивачі вважають, що сторони за договором позики визнали спірне нерухоме майно заставою, тобто таким, що забезпечує виконання зобов»язань за договором позики; домовились щодо істотних умов договору застави; між ними відбулось часткове виконання договору позики від 14.08.13р., а тому є підстави для визнання даного договору дійсним. При цьому, зазначили, що відповідач відмовилась повертати отриману нею позику, а також ухиляється від нотаріального посвідчення вказаного договору з підстав можливої відсутності в неї грошових коштів. Крім того, на думку позивачів, оскільки частково були виконані умови договору, то це вказує на укладення договору іпотеки, шляхом викладення його в одному документі з договором позики. Так, в даному випадку виконання зобов»язання відповідача по поверненню позивачам 8000 доларів США в строк до 14.10.2013р., було забезпечено нерухомим майном, належним відповідачеві, а у випадку неповернення позики в строк, позивачі, на їхню думку, отримують право отримати виконання зобов»язання по договору позики за рахунок нерухомого майна. Також вважають, що ними були дотримані вимоги закону щодо укладення договору іпотеки, який укладений в такій же формі як і договір позики, але відповідач відмовилась від нотаріального посвідчення договору іпотеки; для даного виду договору не передбачена обов»язкова умова - державна реєстрація цього договору, як і не є обов»язковою умова його нотаріального посвідчення. Станом на 14.10.2013р. відповідач борг не повернула, на письмові вимоги не реагує, а тому з посиланням на ст.ст. 16, 23, 220, 526, 530, 572, 574, 577, 610, 625, 1192 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку» просять визнати дійсним договір іпотеки, який був укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] 14.08.2013р. одночасно з укладанням договору позики, шляхом викладення обох договорів в одному документі; в рахунок погашення боргу [PERSON] за договором позики грошових коштів від 14.08.2013р. визнати за [PERSON] [PERSON] право власності по ? частині кожному нежитлового приміщення, адміністративно-побутового корпусу літ. А-2 (нежитлова будівля з підвалом), а саме: приміщення ІІ поверху №2-17, площею 16,9кв.м., частини приміщення загального користування ІІ поверху за №№ 2-4, 2-19, 2-21, 2-22, 2-23, площею 2,1кв.м., загальною площею приміщень по ІІ поверху складає 19,0кв.м., що розташовані в [ADDRESS], яке належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2005р., зареєстрованого в КП «ЧООБТІ» 18.12.2012р.; стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] повністю підтримали заявлені вимоги і просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала і не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що за договором позики від 14.08.2013р., укладеного між [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] - з іншого боку, позикодавці надають позичальнику грошові кошти в розмірі 8000 доларів США в рівних частинах по 4000 доларів США кожен. Сума позики надається позичальнику строком на 2 місяці, починаючи з моменту підписання даного договору та з одночасним наданням позичальникам розписок позикодавцем. Остаточною датою повернення позики є 14.10.2013р. (п.п. 1.1-3.3 договору). У п. 4.4 договору зазначено, що засобом забезпечення виконання зобов»язань позичальником є передача позикодавцям у власність у рівних частках (по 1/2 частині кожному) нежитлового приміщення, адміністративно-побутового корпусу літ. А-2 (нежитлова будівля з підвалом), а саме: приміщення ІІ поверху №2-17, площею 16,9кв.м., частини приміщення загального користування ІІ поверху за №№ 2-4, 2-19, 2-21, 2-22, 2-23, площею 2,1кв.м., загальною площею приміщень по ІІ поверху складає 19,0кв.м., що розташовані в [ADDRESS], яке належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2005р., зареєстрованого в КП «ЧООБТІ» 18.12.2012р. Крім того, п.4.5 договору вказує, що одночасно з отриманням позики позичальник передає позикодавцям оригінали правовстановлюючих документів, в т.ч. технічний паспорт, на об»єкт нежитлової нерухомості, а також всі наявні у неї ключі від дверей до даного об»єкта нерухомості. Після повернення позичальником всієї суми позики позикодавцям в термін, згідно п.3.3 договору, останні зобов»язані одразу повернути позичальнику отримані ними правовстановлюючі документи та ключі відповідно до п.4.5 договору (п.4.6.1 договору). Статтею 5 договору передбачено відповідальність сторін за договором позики. В судовому засіданні сторони по даній справі підтвердили, що саме вказаний договір позики був ними підписаний. Крім того, під час розгляду справи, встановлено, що підтверджуючими документами щодо передачі грошових коштів по 4000 доларів США від [PERSON] та [PERSON] відповідно, - [PERSON] - є розписки від 14.08.2013р., оригінали яких досліджувались судом і заперечень від осіб, які брали участь у справі, не надійшло. Беззаперечним є факт того, що [PERSON] є власником нерухомого майна - нежитлового приміщення, адміністративно-побутового корпусу літ. А-2 (нежитлова будівля з підвалом), а саме: приміщення ІІ поверху №2-17, площею 16,9кв.м., частини приміщення загального користування ІІ поверху за №№ 2-4, 2-19, 2-21, 2-22, 2-23, площею 2,1кв.м., загальною площею приміщень по ІІ поверху складає 19,0кв.м., що розташовані в [ADDRESS], - на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2005р., посвідченого нотаріусом [PERSON] (реєстр №14729), зареєстрованого в КП «ЧООБТІ» 18.12.2012р. (витяг з реєстру від 18.12.12р.). Крім того, сторони погодились з тим, що станом на час розгляду даної цивільної справи, [PERSON] має заборгованість за договором позики від 14.08.2013р. перед [PERSON] та [PERSON] на загальну суму 8000 доларів США (відповідно кожному по 4000 доларів США). Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Право і способи захисту цивільних справ та іентересів визначені ст.ст. 15, 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК). Як передбачено ч.1 ст. 627ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Загальні положення про правочин, в т.ч. договори, правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, визначені главою 16 розділу 1У ЦК України. Статтею 220 ч.2 ЦК передбачено, що якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, алое одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 572ЦК, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право звернення). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 574ЦК). Іпотекою є застава нерухомого нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575ЦК). Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом (ст. 577 ч.ч.1,2 ЦК України). Стаття 584 ЦК містить положення щодо змісту договору застави, а статтею 585 ЦК передбачено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення. Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003р., а саме, - ст. 3 передбачено що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. За статтею 4 згаданого Закону, обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Крім того, главою 53 розділу 2 ЦК України визначено положення щодо укладання, зміни і розірвання договору. Зокрема, статтею 640 передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України (справа №6-162цс12 від 30.01.2013р.), вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним судам необхідно врахувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів, згідно зі ст. 210, ч.3 ст. 640 ЦК, пов»язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов»язків для сторін. Отже, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають до задоволення в повному об»ємі, оскільки є необґрунтованими та безпідставними. Що стосується наявності спору щодо повернення відповідачем позивачам боргу за договором позики від 14.08.2013р., то вони мають право звернутися до суду за захистом свого порушеного права відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed