Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просили визнати недійсним заповіт складений від імені [PERSON] 16.05.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 3-638. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є дружина [PERSON], донька [PERSON] та донька [PERSON]. Після смерті [PERSON], [PERSON] фактично вступила у спадщину, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, а [PERSON] шляхом звернення до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Письмом державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 19.04.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що [PERSON] залишив заповіт на все своє майно, про існування якого позивачу не було відомо. Зазначений заповіт позивачі вважають недійсним, оскільки згідно витягу з карти стаціонарного хворого [PERSON] на протязі 15 років страждав на атеросклероз сосудів головного мозку, хворобу Паркінсона, судинну енцефалоптія 3 ст., нечіткій психопатологічний синдром. Внаслідок цих захворювань у [PERSON] були часті зорові галюцинації і порушена пам'ять. Він був дезорієнтований в часі, не розумів що відбувається. Враховуючи захворювання на які страждав померлий, позивачі вважають, що при складенні заповіту [PERSON] не в повній мірі усвідомлював свої дії та не міг керувати ними, у зв'язку із чим заповіт може бути визнаний судом недійсним. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали та заперечували проти задоволення позову. В судовому засіданні зазначили, що волевиявлення спадкодавця було вільним, що було перевірено нотаріусом при складанні заповіту. Заповіт був складений за участю свідків та спадкодавець в заповіті визначив свою волю щодо спадкового майна. Третя особа - державний нотаріус Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко Світлана Михайлівна в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що з 2004 року вона проживає за адресою: [ADDRESS], це багатоквартирний будинок в якому проживають чотири родини (чотири квартири), в одному дворі із сім'єю [PERSON], все що відбувається в будинку вони добре знають. Спадкодавець [PERSON] хворів на хворобу Паркенсона, робив незрозумілі зауваження. [PERSON] не впізнав людей та плутав їх. Також, спадкодавець розповідав, що хотів залишити заповіт і він розповідав що любить обох дочок. [PERSON] дуже трясло від хвороби Паркінсона, він міг впасти на підлогу та не міг самостійно піднятися. Спадкодавець проживав разом із своєю дружиною. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що працює лікарем - невропатологом Дунайської басейнової лікарні на водному транспорті та пам'ятає пацієнта [PERSON]. Він проходив лікування в терапевтичному відділенні з 05.02.2014 року по 17.02.2014 року. [PERSON] тривалий час хворів на хворобу Паркінсона, стан був середньої тяжкості, практично не пересувався (тремтливий - ригидная форма, різке зменшення когнітивної функції - інтелекту, пам'ять знижена). З 01.11.2011 року по 04.11.2011 року проходив лікування та його не продовжив за власним бажанням та покинув лікарню. Постійно приймав протипаркінсадичний препарат - циклодол, зазначений лікарський препарат зменшує тремтіння, в нього була виражена дрож в руках. В 2014 році стан здоров'я [PERSON] погіршився порівняно з 2011 роком і він втратив спосібність самостійно себе обслуговувати. Хвороба Паркінсона хронічна, вона поступово прогресує. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] Приблизно за чотири роки до смерті у [PERSON] були серйозні проблеми зі здоров'ям. За допомогою дружини він міг вийти на подвір'я, але вже людей не впізнавав. Приблизно з 2012 року він не завжди розумів з ким розмовляє. З 2012 - 2013 року [PERSON] самостійно не міг пересуватися за ним доглядала дружина. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що її батько [PERSON] хворів на хворобу Паркінсона з 1982 року та хвороба прогресувала, він вживав необхідні ліки. А останні п'ять років він не виходив з будинку. У спадкодавця були серйозні проблеми з пам'яттю. В 2014 році йому надали першу групу інвалідності. Останні п'ять років [PERSON] сильно хворів та вже майже нікого не впізнавав. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що її чоловік [PERSON] хворів та останні п'ять років вона за ним доглядала. В 2011 року [PERSON] проходив лікування в лікарні. Він не завжди розумів значення своїх дій та те, що відбувається навколо нього. [PERSON] не повідомляв про те, що хоче зробити заповіт. З 2011 року [PERSON] самостійно не міг пересуватися. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа - державний нотаріус Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко Світлана Михайлівна про визнання заповіту недійсним підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житло від 08.07.1997 року за № 496 [PERSON] та [PERSON] належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. На підставі розпорядження Ізмаїльського міського голови «Про перейменування вулиць, провулків та проспекту в м. Ізмаїл Одеської області» від 19.02.2016 року за № 57р, вулицю Радянської міліції перейменовано у вулицю Михайлівську. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.01.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якої входить 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В свою чергу, відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Відповідно п.1 ч.1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до заповіту від 16.05.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрованого за № 3-638, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON], [INFO]. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). До осіб, які мають право на обов'язкову частку незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України є його дружина [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини була непрацездатною. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Після смерті спадкодавця [PERSON] фактично вступила у спадщину, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем, а [PERSON] шляхом звернення до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Письмом державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 19.04.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що [PERSON] залишив заповіт на все своє майно посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 16.05.2012 року за № 3-638 на користь іншого спадкодавця, який прийняв спадщину шляхом подачі до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області заяви про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 3 березня 2004 року за N 283/8882 на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Як зазначено в судовому засіданні сторонами, особи що вказані у оскаржуваному заповіті у якості свідків на даний час померли і тому допитати їх в судовому засіданні з обставин складення заповіту та з метою достеменного встановлення вільного волевиявлення заповідача, не надалось можливим. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. За приписами ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. З метою визначення психічного стану заповідача на момент складання заповіту від 16.05.2012 року судом за заявою представника позивачів ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа - державний нотаріус Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко Світлана Михайлівна про визнання заповіту недійсним була призначена посмертна судово - психіатрична експертиза. Згідно висновку експерта бюро судово - медичних експертиз від 21.12.2017 року за № 164, встановлено, що [PERSON], [INFO] за життя і безпосередньо на момент укладення оспорюваного заповіту, а саме на 16.05.2012 року страждав на наступні захворювання - Церебро-васкулярною хворобою. Атеросклерозом судин головного мозку. Хворобою Паркінсона, тремтливо - ригідною формою 5 ст. за класифікацією Хен і Ярі. Судинною енцефалопатією 3 ст. Судинною деменцією, вираженим психоорганічним синдромом. [PERSON] страждав вказаними захворюваннями з 2000 року, до 2009 року обслуговував себе самостійно. З 2011 року повністю втратив здатність до самообслуговування. На момент складання заповіту 16.05.2012 року у [PERSON] відзначалося порушення психічних функцій у вигляді розладу самосвідомості, розладу мислення, вираженого зниження пам'яті, розладів у емоційній і вольовій сфері. Таким чином, [PERSON], [INFO] з урахуванням захворювань, на які він страждав на момент вчинення заповіту, а саме 16.05.2012 року за своїм психічним станом не міг віддавати звіт у своїх діях, вчинках, усвідомлювати їх і керувати ними. Враховуючи покази свідків, допитаних в судовому засіданні, суд не вбачає підстав не брати до уваги як належний доказ висновок судово-психіатричного експерта щодо психічного стану заповідача на час складання заповіту від 16.05.2012 року. На підставі викладеного, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи були доведені обставини, на які позивачі посилалася в обґрунтування свого позову, а тому позовні вимоги позивачів про визнання заповіту від 16.05.2012 року недійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 551 грн. 21 коп. в рівних частинах, а саме по 275 грн. 60 коп.

Outcome: approved