Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача та просять визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . При цьому посилаються на те, що [PERSON] з [PERSON] перебувала у шлюбі з 03.06.1984 р. до 26.08.2004 р. Однак спільне проживання і сімейні відносини з ним тривали дуже малий час. З 1984 року по вересень 1986 року, під час зареєстрованого шлюбу, [PERSON] проживала окремо від колишнього чоловіка у своєї матері в Тернопільській області у зв`язку з тим, що була вагітна та потім народила доньку. З вересня 1986 року по 1987 рік вона проживала у місті Одесі та знімала квартиру, так як була з немовля і не в змозі була проживати на території в/ч [NUMBER] , де весь час мешкав відповідач. Наприкінці 1987 року вона вже переїхала жити та була зареєстрована по місцю служби відповідача, на території в/ч [NUMBER] , яка розташована по [ADDRESS] , де проживала до початку 1992 року. Наприкінці 1991 року відносини між [PERSON] та [PERSON] різко погіршилися, проживання у військовій частині з маленькою дитиною стало неможливим та, оскільки [PERSON] з 1990 року була підприємцем та мала власний дохід, вона з малечею переїхала на орендовану квартиру. Продовжуючи займатися підприємницькою діяльністю, яка вимагала від [PERSON] постійної зайнятості та частого перебування у відрядженнях, їй було важко самій доглядати малу дитину, зв`язку з чим, вона на запрошення своєї подруги, яка була самотня, переїхала до неї жити за адресою: [ADDRESS] , та в подальшому разом з нею мешкала в квартирі по [ADDRESS] . За зазначеними адресами вона мешкала з весни 1993 року, аж доки не переїхала в придбану нею власну квартиру [ADDRESS] , де в подальшому була зареєстрована разом з дитиною. За час спільного з відповідачем проживання ніякого майна, що підлягає поділу не було набуто. Відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. З 1992 року [PERSON] проживає одна з дитиною, шлюбні відносини з відповідачем не відновлювали, спільного господарства не вели. У червні 1995 році [PERSON] за свої власні кошти придбала квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач коштів для придбання цього майна не надавав. 03 жовтня 2005 року між [PERSON] та донькою [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. В судовому засіданні представники позивачів позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вислухавши пояснення представників сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.06.1984 р., який було розірвано рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26.08.2004 р., що набрало законної сили 27.09.2004 р. За час перебування в шлюбі за договором купівлі-продажу, стороною в якому зазначена [PERSON] , була придбана квартира [ADDRESS] . Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 18.02.2014 р. рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.09.2013 р. скасовано, заяву [PERSON] про встановлення факту проживання окремо [PERSON] та [PERSON] з січня 1992 року по 26 серпня 2004 року, про встановлення факту набуття квартири [ADDRESS] залишено без розгляду. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.09.2014 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2013 року було скасовано. Позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання правочину недійсним, усунення перешкод у користуванні майном, вселення задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 03 жовтня 2005 р. між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Орзіх В.М., зареєстровано в реєстрі за № 3695 недійсним. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у користуванні квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вселено [PERSON] у квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з мотивувальної частини рішення колегія суддів дійшла висновку про те, що сторони: [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 03 червня 1984 р. по 24 серпня 2004 р. У період спільного проживання 09 червня 1995 р. ними придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2014 р. рішення апеляційного суду Одеської області від 10.09.2014 року залишено без змін. Таким чином, при ухвалені вказаного судового рішення, судом досліджувалися обставини щодо правового статусу квартири за адресою: [ADDRESS] та суд дійшов висновку що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Отже, зазначене рішення апеляційного суду Одеської області від 10.09.2014 року має для суду преюдиціальне значення та за вказаних обставин суд не може встановлювати, що спірне майно: квартира [ADDRESS] є окремим майном одного з\~ подружжя, а саме [PERSON] . Також слід зазначити, що рішеннями апеляційного суду Одеської області від 02.07.2014 р. та від 08.06.2016 р., на які посилаються позивачі в обґрунтування своїх позовних вимог, питання щодо правового статусу спірної квартири не вирішувалося, саме рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.09.2014 року було встановлено правовий статус цього майна. Отже за вказаних обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed