Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивачка 11.02.2020 року звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона 04.06.2008 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу з відповідачем мають дитину [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що шлюб з відповідачем розірвано 30.03.2016 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. Відповідач з 2014 року не бере участі у вихованні та утриманні їх спільної доньки. Вона самостійно не може забезпечити дитині належний рівень життя. Відповідач за станом здоров`я є працездатний, працює доцентом кафедри безпеки життєдіяльності у Воронезькому державному аграрному університеті імені імператора Петра І та має постійний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти у розмірі ј частини з усіх його видів заробітку. Інших осіб на утриманні відповідач не має. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 18-19). 02 липня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про судове доручення про надання правової допомоги якою здійснено звернення до компетентного суду Російської Федерації з клопотанням про надання правової допомоги у вчиненні процесуальних дій по врученню відповідачу процесуальних документів, допиту відповідача стосовно позовних вимог та розгляду справи; провадження у справі було зупинено до 07.01.2021 року (а.с. 34-35). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2021 року поновлено провадження у справі. 26 січня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли документи складені в ході виконання доручення Дніпровського районного суду м. Києва про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій. Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Позивачка до суду подала заяву з проханням провести розгляд справи без її участі, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує. Як убачається із документів складених в ході виконання доручення Дніпровського районного суду м. Києва про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій Залізнодорожним районним судом м. Воронежа, відповідач [PERSON] про дату судового засідання повідомлений, копію позовної заяви з додатками отримав 22.10.2020 р., позовні вимоги визнає та від особистої явки або забезпечення явки в судове засідання свого представника відмовився. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін по справі на підставі наявних у справі доказів. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка та відповідач зареєстрували шлюб 04 червня 2008 року, про що Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім`ї зроблений відповідний актовий запис за № 489 (а.с. 6). Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2016 року ухваленим у цивільній справі № 755/3114/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 16-16 зв.). Відповідно положень частини 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом з`ясовано, що дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір, дитина перебуває на утриманні матері. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З пояснень позивачки, відповідач з 2014 року кошти для забезпечення потреб доньки та її розвитку не надає. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) останнього, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи убачається, що дитина сторін по справі проживає з матір`ю та перебуває на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач позивачу не надає, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як зазначає позивачка, вона на даний час займається доглядом за дитиною, проте самостійно невзмозі забезпечити доньці належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивачка і відповідач проживають окремо, дитина мешкає з позивачкою та перебуває на її забезпеченні, відповідач кошти на утримання доньки не надає, є особою працездатного віку, позовні вимоги визнає в повному обсязі, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дати подачі позову - з 11 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: approved