Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 16.02.2019 близько 00 год. 30 хв. поблизу м. Моршин водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «Сітроен немо» р.н. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі Стрий - Моршин здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який є їх сином, в результаті чого останній загинув на місці події. 02.04.2019 вони через свого представника звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 076 грн. та відшкодування витрат на поховання у розмірі 14 460 грн.. Також, 11.08.2020 ними на адресу відповідача було додатково скеровано товарний чек по пам`ятнику на суму 48 900 грн. Цього ж дня на їхню адресу відповідачем було надіслано лист згідно якого у виплаті страхового відшкодування було відмовлено у зв`язку з тим, що винуватцем ДТП було відшкодовано шкоду у повному обсязі. Вважають таку відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування безпідставною та такою, що грубо порушує їхні права на відшкодування шкоди передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема недоцільно відмовляти їм як потерпілим у виплаті страхового відшкодування, так як винний у ДТП сам проявив ініціативу виплатити допомогу потерпілим. Стаття 37 Закону містить виключний перелік підстав для відмови у здійснені страхового відшкодування. Однак відповідач не обґрунтував своє рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та безпідставно відмовив, чим грубо порушив їхні права. На підставі вищенаведеного вважають, що загальна сума страхового відшкодування, яке має отримати позивач [PERSON] становить 25 038 грн. на відшкодування моральної шкоди та 14 460 грн. відшкодування витрат на поховання, позивач [PERSON] - 25 038 грн. відшкодування моральної шкоди та 35616 грн. відшкодування витрат на встановлення пам`ятника. Позивачі у судове засідання не з`явились, від представника позивачів адвоката Кульчицького О.С. надійшла заява, згідно якої такий просив проводити розгляд справи без участі позивачів та їх представника. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав наведених у письмовому відзиві на позовну заяву. Зокрема вказав, що 16.02.2019 дійсно мала місце ДТП за участю автомобіля «Сітроен немо» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та пішохода [PERSON] , який внаслідок отриманих травм помер. Цивільно - правова відповідальність власника автомобіля була застрахована в СК «АХА Страхування», за полісом обов`язкового страхування № АМ/8764863 від 23.11.2018. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2020 у справі № 546/3061/19 було встановлено, що обвинувачений [PERSON] повністю відшкодував потерпілому [PERSON] завдану шкоду. Вказаною ухвалою суду [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 135 КК України згідно ст.46 КК України. Клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності [PERSON] підтримав, вказавши що жодних претензій до нього не має, про що подав до суду відповідну заяву. Статтею 9 Закону України «Про страхування» зазначено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Тому, оскільки шкода завдана потерпілому, відшкодована [PERSON] у повному обсязі, а Законом та іншими нормативними актами подвійне відшкодування шкоди не передбачено, тому підстави для виплати страхового відшкодування за заявленою подією відсутні. Що стосується поданої позивачем [PERSON] зави згідно якої він визнає, що отримав від винуватця ДТП відшкодування заподіяної моральної та майнової шкоди у розмірі 200 000 грн., однак вказаний розмір для нього є частковим, дана компенсація повністю не покриває шкоду заподіяну йому у результаті загибелі [PERSON] , у зв`язку з чим має намір звертатись до страхової компанії для отримання страхового відшкодування, то з такої не вбачається кому така адресована. Окрім цього дана заява датована 07.08.2020р., тобто після постановлення судом та вступу у законну сули ухвали від 28.01.2020р.. Потерпілим було відшкодовано суму більшу ніж їм належить згідно чинного законодавства, зокрема 50 076 грн. моральної шкоди та 50 076 грн. витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, що разом становить 100 152 грн., а тому одночасно з виконанням деліктного зобов`язання заподіювача шкоди перед потерпілим було припинено і договірне зобов`язання страховика перед потерпілим. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Олексишин І.Б. у судовому засідання просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що кримінальне провадження за підозрою [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме за фактом ДТП та наїзду на пішохода [PERSON] , якій від отриманих травм помер, закрито 30.07.2019 постановою прокурора на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із встановленням відсутності у діянні останнього складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Також, ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.10.2020 [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 135 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, а кримінальне провадження закрито. З мотивувальної частини вказаної ухвали вбачається що обвинувачений [PERSON] повністю відшкодував завдану шкоду потерпілому та примирився з ним. У судовому засіданні [PERSON] підтримав клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності вказавши, що немає жодних претензій до обвинуваченого, про що подав письмову заяву. Тому у зв`язку з повним відшкодуванням потерпілим, шкоди завдавачем такої шкоди, відсутні підстави для звернення потерпілих до страхової компанії про виплату страхового відшкодування та здійснення такого відшкодування страховою. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, що брали участь в справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 81 ЦК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Так судом з`ясовано, що 16.02.2019 близько 00.30 год. поблизу м. Моршин, [PERSON] керуючи автомобілем «Сітроен немо» р.н. [NUMBER] рухаючись по автодорозі Стрий - Моршин у напрямку м. Моршин у своїй смузі руху здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, поза межами населеного пункту та поза межами пішохідного переходу внаслідок чого пішохід загинув на місці пригоди. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] /а.с.14/ Батьками загиблого [PERSON] є позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією перекладу свідоцтва про народження від 15.02.20007 серії [NUMBER] , вірність перекладу якого з російської на українську мову посвідчено приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Швед І.В.. /а.с. 13/ За фактом дорожньо-транспортної пригоди 16.02.2019 зареєстровано кримінальне провадження №12019140000000158 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - що підтверджується витягом з ЄРДР./а.с.10/ В подальшому, а саме 30.07.2019 [PERSON] у межах даного кримінального провадження, оголошено підозру за ч. 1 ст. 135 КК України, що стверджується оглянутими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження (справа № 456/3061/19, провадження № 1кп /456/131/2020). Постановою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Костишин Д.Б. від 30.07.2019 кримінальне провадження № 12019140000000158 від 16.02.2019 щодо підозрюваного [PERSON] закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 283 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності у діянні останнього складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України./а.с.173-178/ З мотивувальної частини вказаної постанови вбачається, що у ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що [PERSON] керував автомобілем марки «Сітроен немо» р.н. [NUMBER] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що стверджується висновком судової токсикологічної експертизи. 28.01.2020 ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області Тищенко Д.О. було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 135 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, а кримінальне провадження № 12019140000000158 від 16.02.2019 відносно [PERSON] , який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України закрито./а.с.172/ Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки«Citroen nemo» реєстраційний номер [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №АМ/8764863 у АТ «СК « АХА страхування »./а.с.68/ 02.04.2019 на адресу АТ «СК « АХА страхування» ТзОВ «Юридична компанія» «Відшкодування» була скерована заява про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого [PERSON] у розмірі 28 038 грн. моральної шкоди та 14 460 грн. витрати на поховання та пам`ятник, а також в інтересах батька потерпілого [PERSON] у розмірі 25 038 грн. моральної шкоди. Загальна сума страхового відшкодування становить 64 536 грн.. Окрім цього, 11.08.2020 за вих. № 89612371 додатково на адресу АТ «СК «АХА страхування» було скеровано інформацію про взаєморозрахунки з винуватцем ДТП та товарний чек на пам`ятник на суму 48 900 грн../а.с.18-20/ Листом від 11.08.2020 за вих. № 6307/12цв ПАТ «Страхова компанія «АРКС», яка є правонаступником АТ «Страхова компанія» АХА Страхування», що стверджується наявним у матеріалах справи копією статуту ПАТ «Стархова компанія`АРКС», за результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] та [PERSON] відмовила таким у виплаті страхового відшкодування пославшись на те, що згідно ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2020 у справі № 456/3061/19 обвинувачений [PERSON] відшкодував шкоду потерпілому у повному обсязі. А згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Тому, оскільки шкода завдана потерпілому відшкодована [PERSON] у повному обсязі, а Законом та іншими нормативними подвійне відшкодування шкоди не передбачено, підстави для виплати страхового відшкодування за заявленою подією відсутні./а.с.25/. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2. ст.11ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2ст. 1168 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон). Відповідно до ст. 3 цього Закону метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі ст. 5 зазначеного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 6 вказаного Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Законом, зокрема, ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 передбачено, що настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Отже, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування. Таким чином, право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Крім того, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого, не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Дана позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц. Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. При цьому ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду зокрема у випадку якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону У даній справі судом встановлено, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.01.2020р. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного із потерпілим та кримінальне провадження закрито. Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду. Саме факт відшкодування завданих збитків у повному обсязі є однією з вирішальних обставин, які дають право суду на закриття кримінального провадження. Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто вищевказана ухвала суду від 28.01.2020р. має для даної справи преюдиційне значення. Окрім цього з матеріалів кримінального провадження оглянутого судом у судовому засіданні вбачається, що [PERSON] 16.07.2019р. до суду надано розписку зі змісту якої вбачається той факт, що батькам загиблого [PERSON] ( [PERSON] та [PERSON] ) [PERSON] відшкодовано суму у розмірі 150 000 грн. Претензій до [PERSON] та його родичів не мають та просять кримінальне провадження відносно нього закрити. /а.с.161/ Також до матеріалів справи долучена розписка [PERSON] від 28.01.2020 згідно якої такий ствердив, що отримав від [PERSON] 50 000 грн. як повне відшкодування моральної та майнової шкоди заданої вчиненим ним кримінальним правопорушення. /а.с.179/ Таким чином загальний розмір відшкодованої [PERSON] шкоди згідно наявних копій розписок становить 200 000 грн. В матеріалах кримінального провадження міститься заява [PERSON] згідно якої такий вказав, що йому та його сім`ї обвинуваченим [PERSON] повністю відшкодована моральна та майнова шкода завдана скоєним ним 16.02.2019 року кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 135 КК України, у зв`язку з чим у відповідності до вимог ст. 46 КК України просив звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності. Про факт відшкодування позивачу в повному обсязі моральної та матеріальної шкоди, вказує [PERSON] у адресованій АТ «Страхова компанія`АРХ» заяві від 31.07.2020 /а.с. 71/. Враховуючи розмір страхового відшкодування передбаченого ст. 27.3 та 27.4 Закону, яке позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь, а саме у загальному розмірі 100 152 грн., з яких по 25 038 грн. кожному з них у якості відшкодування моральної шкоди, 14 460 грн. - відшкодування витрат на поховання [PERSON] , 35 616 грн.- відшкодування витрат на поховання [PERSON] , а також враховуючи суму виплаченого страхового відшкодування завдавачем шкоди, [PERSON] у їхню користь у розмірі 200 000 грн., суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки така шкода вже відшкодована позивачем у повному обсязі. Жодних належних, достовірних та достатніх доказів, які б спростовували вищенаведені факти позивачами не надано. Посилання таких на розписку надіслану на адресу страхової компанії, згідно якої такі вказують що отримали часткове відшкодування моральної та майнової шкоди у розмірі 200 000 грн. та мають намір звертатись у страхову компанію не спростовують висновків суду викладених в ухвалі суду від 28.01.2020 про повне відшкодування шкоди. Окрім цього дана розписка датована 07.08.2020, тобто після постановлення судом ухвали про звільнення [PERSON] від кримінально відповідальності та зі змісту такої не зрозуміло кому така адресована. У зв`язку з цим суд вважає такий доказ неналежним та недопустимим та не приймає такий до уваги./а.с.72/ Що стосується посилання позивачів у позовній заяві на постанову Верховного суду від 26.09.2019 у справі № 44/1767/16-ц у якій зроблено правовий висновок суду про те, що добровільне відшкодування шкоди винуватцем ДТП коштів, понесених сім`єю потерпілого, не є підставою для відмови у здійснені страхової виплати суд не приймає до уваги та акцентує увагу позивачів, що предметом перегляду Верховного суду у даній справі було рішення апеляційного суду яким у задоволенні позовної вимоги про виплату страхового відшкодування на утримання було відмовлено не у зв`язку з виплатою такої завдавачем шкоди, а у зв`язку з тим, що особа взагалі не мала права на отримання такої виплати. Будь-яких правових оцінок та висновків рішенню місцевого суду та апеляційного суду, зокрема щодо можливості виплати страхового відшкодування страховиком у разі добровільного відшкодування завдавачем шкоди Верховний суд у вказаній постанові не надавав. Таким чином у ході судового розгляду судом встановлено, що цивільно -правова відповідальність водія [PERSON] настала без вини. При цьому матеріалами кримінального провадження встановлено, що на момент вчинення ДТП у результаті якої загинув [PERSON] водій автомобіля перебував у стані алкогольного сп`яніння та залишив місце ДТП, у зв`язку з чим такому було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України. Відтак, зважаючи на те, що водій [PERSON] на момент ДТП керував автомобілем перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та залишив місце пригоди, у страховика також відсутній обов`язок на відшкодування шкоди, а навіть у випадку відшкодування, страховик має право регресу до заподіювача шкоди (в даному випадку [PERSON] ), який вже виплатив завдану ним моральну та майнову шкоду потерпілим у розмірі 200 000, та призведе до подвійної відповідальності, що суперечить приписам ст. 61 Конституції України та ст. 9 Закону України «Про страхування». На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності суд прийшов до переконання, що за встановлених вище обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed