Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до ТОВ «Білоопторг» та ФОП [PERSON] у якому просили про визнання недійсним договору уступки вимоги (цесії) № 15/02/13-5 від 15.02.2013р., укладеного між відповідачами. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилались на вимоги ст.ст.203, 215 ЦК України та зазначили, що оскаржений договір підлягає визнанню недійсним як такий, що укладений юридичною особою яка не є фінансовою установою та не має відповідної ліцензії, оскільки, якщо в договорі про відступлення права вимоги має місце умова отримання цедентом прибутку, то до вказаних правовідносин підлягають застосування положення про факторинг. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник ТОВ «Білоопторг» в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Співвідповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не з»явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що не позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 лютого 2013 року між ФОП [PERSON] та ТОВ «Білоптторг» було укладено договір, згідно якого, було передано право вимоги за договором підряду №30/06, укладеного між ФОП [PERSON] та позивачами щодо сплати вартості послуг, отриманих останніми від ФОП [PERSON] на суму 2 961 749 грн. та сплати пені у розмірі 2 961 749 грн. Відповідно до пунктів 9,10 договору винагорода цесіонарію складає 3% від суми боргу боржника, визначеного у п.2 договору. 97% боргу цесіонарієм буде погашено після отримання боргу з боржників. Згідно з вимогами частини 1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як встановлено судом, оспорюваний договір уступки вимоги (цесії) № 15/02/13-5 від 15 лютого 2013 року за своєю суттю не є договором факторингу, він не передбачає надання фінансових послуг ТОВ «Білоптторг» відповідачу ФОП [PERSON], а тому не підпадає під дію Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг». За вищевказаним договором ТОВ «Білоптторг» одержав право замість ФОП [PERSON] вимагати від позивачів виконання зобов'язань за договором підряду № 30/06 від 30.06.2011 року по сплаті вартості послуг та сплати пені за порушення встановлених договором строків оплати вартості робіт. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). Згідно з ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Спірний договір відноситься до договору цесії (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.ст.638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст.513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно з ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним оспорюваний правочин). Договір уступки вимоги (цесії) № 15/02/13-5 від 15 лютого 2013 року укладений на підставі ст.ст.512-519 ЦК України, тобто в порядку уступки права вимоги. Форма договору відповідає встановленим законом вимогам (проста письмова форма). Сторони мали необхідну право та дієздатність для укладення оспорюваного договору. Позивачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що волевиявлення відповідачів під час укладання договору уступки вимоги (цесії) було порушене. Доводи позивачів та їх представників про те, що нормами ЦК України не передбачено, що договір відступлення права вимоги є оплатним і у випадку передбачення договором оплати на нього розповсюджуються норми, що регулюють факторинг суд відхиляє, оскільки нормами Цивільного кодексу України не встановлено заборони щодо оплатності договору цесії, сторони самі визначають оплатний він чи безоплатний. Якщо договір цесії є оплатним, то до нього застосовуються положення договору купівлі-продажу, а якщо безоплатний - дарування. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає, що оспорюваний договір не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed