Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому просили суд зобов»язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], зобов»язавши її забезпечити доступ позивачів до даного приміщення. Вимоги мотивовані тим, що ? частина квартири [ADDRESS], належить на праві приватної власності гр. [PERSON], ? вищевказаній квартири належить [PERSON], що підтверджується довідкою з БТІ, інша ? частини належить [PERSON] на підставі договору дарування від 10.08.2000року. [PERSON] поміняла замки на вхідних дверях і не дає позивачам ключі від квартири, та чинить перешкоди в проживанні. У зв'язку з чим позивачі вимушені проживати у квартирі знайомих та знімати квартири, так як відповідачка чинить їм перешкоди у вселенні та користуванні належною їм частиною вищевказаної квартири. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив його задовольнити, надавши покази зазначені в позові, зазначивши при цьому, що позивачі постійно проживають в країні Ізраїль, а позов заявляють на майбутнє з тієї метою, щоб уникнути перешкоду зі сторони відповідача, так як мають намір найближчим часом приїхати до України та проживати у своїй квартирі. Відповідач заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні, надавши пояснення зазначені в заперечені, зазначивши при цьому, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживають в Ізраїлі, та ніяких перешкод вона не чинить, та на прохання [PERSON] та [PERSON] передасть їм ключі від квартири. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, що ? частина квартири [ADDRESS], належить на праві приватної власності гр. [PERSON], ? вищевказаній квартири належить [PERSON], що підтверджується довідкою з БТІ, інша ? частини належить [PERSON] на підставі договору дарування від 10.08.2000року. [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 319 ЦК України, Здійснення права власності 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. 3. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. 4. Власність зобов'язує. 5. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. 6. Держава не втручається у здійснення власником права власності. 7. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. 8. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Відповідно до ст.358 ЦК України, здійснення права спільної часткової власності: 1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 4. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст. 369 ЦК України, Здійснення права спільної сумісної власності: 1. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. 2. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. 3. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. 4. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно ст. 391 ЦК України, Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України, Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України, Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. З наведених правових норм вбачається беззаперечне право позивачів на користування спірною житловою площею, однак, в судовому засіданні стороною позивачів не доведено факт вчинення перешкод в користуванні спірним житлом з боку позивача та не надано жодних доказів того, що порушено їх право на користування спірним житлом. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Підсумовуючи наведене, враховуючи положення ст. 11 ЦПК України, якими встановлено межі судового розгляду заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed