Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що 12.12.1992 року сторони зареєстрували шлюб. В період шлюбу у сторін народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалось через різні характери й погляди на життя, та виховання дітей. Почуття любові, поваги, і довіри один до одного втрачені. Спільне господарство сторонами не ведеться. Позивачка позовні вимоги підтримала, про що заявила у судовому засіданні. Відповідач, не заперечував проти розірвання шлюбу, про що також заявив у судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 12.12.1992 року сторони зареєстрували шлюб у міському ЗАГС, м. Ухта, РФ Республіка Комі, актовий запис №920 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]). В період шлюбу у сторін народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач громадяни Російської Федерації Проживають на території України на підставі посвідки на постійне проживання від 09.07.2008 року, виданих ВСПРФО ОМУ ТУ МВС України в Одеській області, серії ОД №5408 - [PERSON] та серії ОД №5409 - [PERSON] Однак, ця справа підлягає розгляду у судах України з наступних підстав. Згідно зі ч. 1 і ч. 2 ст. 1 Мінської Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони. Громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред'являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони. Відповідно до ст. 4 Мінської Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», установи юстиції Договірних Сторін надають правову допомогу з цивільних, сімейних і кримінальних справах відповідно до положень цієї Мінської Конвенції. Установи юстиції надають правову допомогу й іншим установам по справах, зазначеним у пункті 1 цієї статті. У ч. 1 ст. 20 Мінської Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» закріплено, що позови до осіб, які мають місце проживання в території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони. Правовідносини що склалися між сторонами щодо розірвання шлюбу регламентуються нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року, згідно яких (ст.ст. 60, 63 Закону), припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу; правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Той же правовий акт дає чітке формулювання поняття «особистого закону» у ст. 16, особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Сторони припинили шлюбні стосунки, спільне господарство між ними не ведеться. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, у сторін різні погляди на подружнє життя, та сім'ю. Це саме питання, знайшло своє відображення у ч. 1 ст. 28 Мінської Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», яка зазначає, що по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Відповідно до ст. 29 цієї конвенції, по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони. Підставою для використання положень Мінської Конвенції є ст. 10 Цивільного кодексу згідно якої чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. На підставі того, що сторони по справі є громадянами Російської Федерації, отже, розірвання шлюбу буде ґрунтуватися на нормах Сімейного кодексу Російської Федерації (далі - СК РФ). А згідно до аналізу положень Мінської Конвенції - суди України є компетентними судами, щодо розірвання шлюбу між громадянами РФ, які постійно мешкають на її території. Відповідно до ч. 2 ст. 16 СК РФ (мовою оригіналу) «брак может быть прекращен путем его расторжения по заявлению одного или обоих супругов, а также по заявлению опекуна супруга, признанного судом недееспособным». Витрати по оплаті держмита при оформленні реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: approved