Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солошенко Андрій Віталійовичпро визнання недійсними договору дарування та іпотеки, скасування запису про іпотеку та визнання права власності на квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачам на праві власності належала квартира за адресою [ADDRESS] , а саме Ѕ частка квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.12.2007р. державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвим В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 5-1970, а інша Ѕ частина квартири належала [PERSON] підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.12.2007р. державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвим В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 5-1968.У лютому 2018 позивачі дізналася про те, що квартира [ADDRESS] в рамках виконавчого провадження № 53852816, яке відкрито в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві виставлена на торги на підставі виконавчого напису № 105 від 27.03.2017р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., боржник [PERSON] , стягував [PERSON] .Згодом позивачам стало відомо, що 04.12.1997року Державним комунальним підприємством управління житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі розпорядження № 893 від 04.12.1997р., нібито було видано свідоцтво про право власності на житло, де вказано, що спірна квартира належить на праві власності відповідачу [PERSON] ,як така, що приватизована та зареєстрована Київським бюро технічної інвентаризації на підставі свідоцтва та записана в реєстрову книгу за № 156 від 29.01.1998року. Згідно відповіді Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 104-4027 від 07.05.2018р., вбачається, що органом приватизації житла Оболонського району м. Києва свідоцтво про право власності від 04.12.1997року та розпорядження органу приватизації від 04.12.1997р. № 893 не видавалися. 06.06.2016року [PERSON] , як дарувальник та [PERSON] , як обдарований уклали договір дарування квартири, який посвідчений 06.06.2016р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1372, відповідно до умов якого дарувальник безоплатно передав у власність, а обдарований прийняв у власність квартиру [ADDRESS] , яка належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло 04.12.1997року виданого Державним комунальним підприємством управління житлового господарства Мінського району м. Києва. 22.08.2016року квартиру було передано в іпотеку за борговими зобовязаннями, що виникли між [PERSON] та [PERSON] . Насправді позивачі не вчиняли жодних дій, внаслідок яких спірна квартира могла б стати предметом відчуження за будь- якими зобов`язаннями [PERSON] . 13.02.2018р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018100050001175 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190КК України, де позивачі визнані потерпілими. Викладені обставини стали причиною звернення позивачів до суду з позовом про визнання недійсними договору дарування від 06.06.2016року, договору іпотеки від 22.08.2016 року, скасування запису про іпотеку від 22.08.2016року та визнання права власності на квартиру за позивачами (а.с.10). Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, посилаючись на те, що в липні 2015року він втратив паспорт та вчасно звернувся з заявою до правоохоронних органів з відповідною заявою, тому жодних договорів не укладав, що підтверджується висновком експерта з якого вбачається, що підпис здійснювала інша особа, а не він. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, явку представників не забезпечив. Третя особа до судового засідання не зявилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином, відзиву до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належала квартира за адресою [ADDRESS] , а саме Ѕ частка квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.12.2007р. державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвим В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 5-1970, а інша Ѕ частина квартири належала [PERSON] підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06.12.2007р. державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Леонтьєвим В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 5-1968 ( а.с. 12,14). Квартира за адресою [ADDRESS] , належала спадкодавці [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: Ѕ частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним підприємством « Житлофонд» Мінського району м. Києва від 03.04.1993року, згідно розпорядження № 11 від 03.04.1993року, зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації 09.04.1996року у реєстровій книзі за № 1059, Ѕ частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 02.12.2012року за реєстровим № 6у-2091, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 24.12.2003 року у реєстровій книзі №д.1580-6 за реєстровим №1059( а.с.16-17). 04.12.1997року Державним комунальним підприємством управління житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі розпорядження № 893 від 04.12.1997р., нібито було видано свідоцтво про право власності на житло, де вказано, що спірна квартира належить на праві власності відповідачу [PERSON] ,як така, що приватизована та зареєстрована Київським бюро технічної інвентаризації на підставі свідоцтва та записана в реєстрову книгу за № 156 від 29.01.1998року.( а.с.19-21). Згідно відповіді Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 104-4027 від 07.05.2018р., вбачається, що органом приватизації житла Оболонського району м. Києва свідоцтво про право власності від 04.12.1997року та розпорядження органу приватизації від 04.12.1997р. № 893 не видавалися( а.с.39-40). Згідно відповіді КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 21.02.2018р. за № 062/14-2060, вбачається, що реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.12.1997року не проводилася. Запис в реєстровій книзі за реєстровим № 156 від 29.01.1998р. співробітниками бюро не здійснювалися( а.с.152-153). 06.06.2016року [PERSON] , як дарувальник та [PERSON] , як обдарований уклали договір дарування квартири, який посвідчений 06.06.2016р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1372, відповідно до умов якого дарувальник безоплатно передав у власність, а обдарований прийняв у власність квартиру [ADDRESS] , яка належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло 04.12.1997року виданого Державним комунальним підприємством управління житлового господарства Мінського району м. Києва( а.с.22-23). Як вбачається з довідки № 5080 від 07.08.2015р., виданої Бобровицьким районним відділом УМВС України в Чернігівській області, [PERSON] втратив паспорт громадянина України та йому рекомендовано звернутися для відновлення до місць попереднього отримання( а.с.68). Згідно висновку експерта Київського науково- дослідного експертно- криміналістичного центру від 26.03.2018 № 8-4/731: рукописний текст та підпис у договорі дарування квартири від 06.06.2016р. у графі « Дарувальник» виконані не [PERSON] , а іншою особою; рукописний текс та підпис у заяві від імені [PERSON] у графі « Підпис» виконано не [PERSON] , а іншою особою; Підписи та рукописні тексти у договорі дарування квартири від 06.06.2016р. у графі « Дарувальник та у заяві від імені [PERSON] у графі « Підпис виконані однією і тією ж особою( а.с.161-186). 13.02.2018р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018100050001175 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190КК України, де [PERSON] та [PERSON] визнані потерпілими. 22 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON] передав [PERSON] в іпотеку як забезпечення виконання своїх боргових зобовязань спірну квартиру. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенком А.В. і зареєстрований у реєстрі за №1418 (а.с.24-27). Згідно з частиною першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності з частинами другою, третьою статті 203 ЦК особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Воля це суб`єктивний елемент правочину, бажання його вчинити. Вона формується під впливом різних обставин, найважливіші з який визначаються матеріальними і духовними потребами. Люди усвідомлюють виниклі в них потреби і прагнуть їх задовольнити, прибігаючи до засобів, у тому числі і до правочинів. Судом встановлено, що позивачі в жодний спосіб не виявляли волю, спрямовану на відчуження квартири, про що свідчать численні докази, зібрані судом у справі. Як, вбачається матеріали справи, які перебувають на розгляді Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві у кримінальному провадженні №12018100050001175 від 13.02.2018р., що насправді договір дарування від 06.06.2016року був вчинений не [PERSON] , а іншою особою, окрім того органом приватизації житла Оболонського району м. Києва свідоцтво про право власності від 04.12.1997року та розпорядження органу приватизації від 04.12.1997р. № 893 не видавалися та реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.12.1997року не проводилася,запис в реєстровій книзі за реєстровим № 156 від 29.01.1998р. співробітниками бюро не здійснювалися. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання договору дарування від 06.06.2016року недійсним. За правилами, встановленими абзацом першим частини першої статті 216 ЦК, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Таким чином, аналізуючи встановлені факти та висновок про недійсність договору дарування від 06.06.2016року, якого дійшов суд, мають бути визнані недійсними і правочини, укладені за наслідками такого договору, а саме: договір іпотеки від 22.08.2016 року (як такий, що був укладений на підставі недійсних правочинів). У зв*язку із наведеним, підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги про скасування запису про іпотеку № 16098264, оскільки відповідачем порушено житлові прав позивачів, що встановлено судом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Приписами ч.4 ст.216 ЦК України передбачено, що суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Так як дійсність чи недійсність нікчемного правочину визначається безпосередньо законом і не залежить від волі сторін, наслідки його недійсності визначаються безпосередньо законом. При цьому правові наслідки недійсності нікчемного правочину, встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Проте суд з власної ініціативи,

Outcome: approved