Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про повернення боргу шляхом визнання за подружжям права спільної часткової власності на земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок. Просили з метою повернення грошових коштів, даних в борг [PERSON] визнати за ними право спільної часткової власності по ? частині земельної ділянки площею 0,7166га, відведену для ведення особистого підсобного господарства та по ? частині спільної часткової власності, розташованого на ній житлового будинку «А-1», прибудови «а», літньої кухні «Б», сараїв: «В», «Г», «Е», погрібу «Д», навісу «Ж», вбиральні «З», ворота з хвірткою №1, огорожі №2, криниці №3, вигрібної ями №4, розташованих по [ADDRESS], посилаючись на те, що між ними та [PERSON] була укладена домовленість про те, що остання взяла в борг 24000грв. та зобов'язується їх повернути, в разі не повернення коштів обов'язувалася передати вказане майно їм у власність, але умови свої не виконала, іншим шляхом вирішити дане питання не мають можливості, тому змушені звернутися до суду. Позивачі у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала, підтвердивши обставини, зазначені в позові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази: копію розписки від 01.09.2014року, копій правовстановлюючих документів, та інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Іванівської сільської ради №78 від 26.12.1997року [PERSON], яка мешкає с.Іванівка вул.Петровського передано у власність земельна ділянка площею 0,7166га, яка розташована на території Іванівської сільської ради, земля передана для ведення особистого підсобного господарства, що стверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР 15-16-210, виданого 09.06.2001року, Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №201, технічного паспорту на будинок [ADDRESS], голова сільської ради підтвердив факт, що вказане майно в дійсності належить [PERSON] Між позивачами та відповідачкою була укладена домовленість про те, що остання отримала в борг 24000грв., які зобов'язується повернути до 01.01.2015року, в разі неповернення коштів зобов'язується передати їя у власність земельну ділянку та житловий будинок, який розташований на цій земельній ділянці, що підтверджується розпискою відповідачки , у вказаний строк свої зобов'язання за розпискою не виконала. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 525 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно абз.2 ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень Сімейного кодексу України право спільної сумісної власності - це є різновидом права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той же самий об'єкт без визначення часток кожного з них. Якщо ж частки є визначеними тоді власність є спільною частковою. Позивачі бажають набути право спільної часткової власності на земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок часткою по ? на кожного із подружжя. Оскільки між позивачами та відповідачкою буда укладена домовленість, проте [PERSON] не виконала своїх зобов'язань за розпискою, тому необхідно визнати договір купівлі-продажу дійсним, а за позивачами право спільної часткової власності по ? частині на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку.

Outcome: approved