Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою №11 по вул. Локомотивній в м. Старобільську Луганської області і в будинку прописані та не проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] Угод із [PERSON] вони не укладали, комунальні послуги вони не платять. Відповідачі відмовляються добровільно знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачці володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй домоволодінням. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратив право користування житловим будинком, зобовязати їх знятися з реєстраційного обліку у [PERSON] районному відділі Управління Державної міграційної служби України в Луганській області за адресою вул. Локомотивна, 11,м. Старобільськ Луганської області. Відповідач [PERSON] у судове засідання 23 жовтня 2015 року на 14 годину 00 хвилин не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про направлення судової повістки відповідачеві. Відповідач [PERSON], у судове засідання 23 жовтня 2015 року на 14 годину 00 хвилин, не зявилась, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про направлення судової повістки відповідачеві. Відповідач [PERSON] у судове засідання 23 жовтня 2015 року на 14 годину 00 хвилин, не зявилась, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про направлення судової повістки відповідачеві. Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 23 жовтня 2015 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районного відділу Державної міграційної служби України в Луганській області у судове засідання не зявився, до початку судового засідання надав письмові заперечення проти позову, у яких посилався на те, що жодних відносин та зобовязань між ними та позивачем немає та просив відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Факт належності домоволодіння № 11, розташованого за адресою: Луганська область, м. Старобільськ, вул. Локомотивна,позивачці [PERSON] підтверджується копією технічного паспорту на домоволодіння, копією договору купівлі продажу житлового будинку від 07.04.2005 року, копією витягу з Державного реєстру правочинів. Те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані у вказаному в позові будинку підтверджується довідкою [PERSON] міської ради Луганської області № 81 від 07.07.2015 року. Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Ч. 2 ст. 401 ЦК України передбачає, що сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до ч.3 ст. 404 ЦК України право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідачі, будучи зареєстрованим в належному позивачу будинку, порушують права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, в спірному жилому приміщенні не проживають, жилою площею не цікавляться, витрат по її утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняють, суд дійшов висновку про наявність обставин для припинення сервітуту відповідача. Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, суд позов задовольняє повністю та визнає відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування буд. № 11 по вул. Локомотивній, в м. Старобільську Луганської області. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321, 386- 388, 401, 402, 403, 404, 406 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved