Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року відкрито провадження по вищезазначеній справі та призначено до розгляду. Позивач обґрунтовує позовні вимог тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2006 року по 03 серпня 2010 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачами, які є дідусем та бабусею з боку матері у трьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі належним чином не виконують свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дітей, не проявляють щодо дітей батьківської турботи, не цікавляться життям та здоров`ям, не утримують матеріально і тому позивачі змушена звернутись до суду з вказаним позовом. У зв`язку з викладеним позивачі просять суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] [INFO] ; призначити опікунами малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] заборгованість по аліментах в розмір 48 400грн на користь опікунів; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 від загальної суми доходу щомісячно на користь опікунів; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 від загальної суми доходу щомісячно на користь опікунів. Представник позивачів [PERSON] 22 січня 2020 року в судовому засіданні підтримав позовні вимоги посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи. 05.10.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, просять суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщена у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи своєчасно сповіщений у встановленому законом порядку, а саме судовою повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання. Представник Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судові засідання не з`явився, 22.04.2020 до суду від представника надійшов висновок № 102/03/37-2511 від 10.04.2020 про доцільність позбавлення батьківських прав. 14.08.2020 до суду надійшло подання про призначення опіки на малолітніми дітьми та заява про розгляд справи у відсутності представника Служи, просили винести рішення в інтересах дітей і задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачів, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивачів, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 17 листопада 2006 року по 03 серпня 2010 року, що підтверджується Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03.08.2010 про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис 2218 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис 27. Діти [PERSON] та [PERSON] , на сьогодні проживають з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] , які піклуються про дітей та утримують матеріально. Як установлено судом, відповідачі належним чином не виконують свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дітей, не проявляють щодо дітей батьківської турботи, не цікавляться життям та здоров`ям, не утримують матеріально і тому позивачі змушені звернутись до суду з вказаним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батьки дітей виконують свої обов`язки щодо них, або які б свідчили про поважність причин невиконання ними своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , стосовно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дітей та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дітей, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, беручі до уваги саме інтереси дітей, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дітей, оскільки вони не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а ще не забезпечують належним спілкування та не проявляють поваги, турботи по відношенню до дітей. Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до подання Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації як органа опіки та піклування, призначено опікунами над малолітніми онуками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є подружжям з 15.11.1979, перебувають на обліку потенційних опікунів, піклувальників в Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації з 24.07.2020. Позивачі є пенсіонерами, мають охайну квартиру з сучасним ремонтом та наявністю необхідної меблі і побутової техніки для проживання, позитивно характеризуються, за станом здоров`я можуть бути опікуном. Подружжя розуміє всі аспекти, що пов`язані із оформленням опіки над малолітніми дітьми, відчувають себе психологічно готовими до виховання онуків. Отже суд, вважає за доцільне задовольнити вимоги позивачів в частині призначення [PERSON] та [PERSON] опікунами над малолітніми онуками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , так як діти позбавлені батьківського піклування у зв`язку з чим мають потребу на становлення над ними опіки. Щодо позову в частині вимог про стягнення з відповідачів на користь позивачів аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Оскільки малолітні діти проживають з опікунами, відповідачі по справі зобов`язані надавати матеріальну допомогу на їх утримання та виховання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідачів, суд виходить з принципу справедливості і обов`язку батьків приймати участь в утриманні дітей. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, що прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та обставини справи, приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку для дітей необхідно стягнути з кожного окремо відповідача на користь опікунів аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідачів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, що стосується позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості по аліментах станом на 20.06.2019 в розмірі 48400,00грн по виконавчому провадженню №4570109, суд дійшов до висновку про відмову, з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. При задоволенні судом позовних вимог про стягнення боргу по аліментам, фактично відбудеться подвійне стягнення однієї і тієї ж суми, оскільки вимога про стягнення аліментів з [PERSON] вирішена шляхом ухвалення заочного рішення Деснянським районним судом міста Києва від 28.10.2014, то повторне стягнення аліментів, якими є і заборгованість з їх сплати, не допускається. Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості по аліментам не має, оскільки всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням вирішується державним виконавцем при виконанні судового рішення. У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності. Оцінивши докази по даній справі в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів судовий збір у розмірі 768,40грн, а саме з кожного по 384,20грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial