Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом. Під час розгляду справи неодноразово уточнюючи останній, остаточно зазначили, що в 1966 році [PERSON] отримала ордер на вселення семи членів сім'ї в квартиру [ADDRESS], де і прописана разом із сином [PERSON] по теперішній час. В 1993 році дана квартира була приватизована на трьох членів сім'ї - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В 1994 році [PERSON] помер та належна йому 1/3 частина квартири перейшла до позивачів. В 1993 році [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], купили квартиру [ADDRESS], де зареєстровані відповідачі. Квартиру придбали з тією метою, що [PERSON] переселиться до цієї квартири, а [PERSON] з відповідачами переїдуть в квартиру [ADDRESS]. [PERSON] пропонувала здійснити офіціальний обмін квартир, однак відповідачка [PERSON] постійно відмовлялась оформити це документально. 26.11.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після цього останній знов було запропоновано узаконити нотаріально обмін квартир, закріпивши за позивачами квартиру [ADDRESS] та за відповідачами квартиру [ADDRESS]. Проте, [PERSON] відмовилась від цього, забрала ключі від квартири [ADDRESS], до вказаної квартири їх не пускає, виселятись до квартири [ADDRESS] за місцем прописки відповідачі не бажають, чим чинять їм перешкоди в користуванні та розпорядженні належним на праві власності майном. В зв'язку з цим, посилаючись в обґрунтування правових підстав пред'явленого позову на ст.ст.16,319-321,386,391 ЦК України, позивачі просили суд усунути їм перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом примусового виселення відповідачів із вказаної квартири. В судовому засіданні позивачі підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти позову в частині виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що відповідачі вселились до квартири [ADDRESS] та проживали в останній за згодою позивачів, як члени сім'ї, а тому набули право користування останньою. Відповідач [PERSON] в судові засідання на неодноразові виклики не з'явився, не повідомивши про причини своєї неявки. Суд, заслухавши пояснення позивачів, заперечення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.03.1989 року (а.с.51). Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с.53,54). На підставі ордеру №163 від 09.06.1969 року позивачка [PERSON] вселилась до квартири [ADDRESS], де і прописана разом із сином [PERSON] по теперішній час (а.с.29,212). В 1993 році дана квартира була приватизована на трьох членів сім'ї - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.30). Після смерті [PERSON] [INFO] року, право власності на належну йому частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом в рівних частках отримали позивачів та на теперішній час останні є єдиними співвласниками вказаної квартири (а.с.32). В період перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] (а.с.206), в якій в подальшому було зареєстровано відповідачів (а.с.211). Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.12.2013 року в порядку поділу майна подружжя, за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за кожним (а.с.83-84). В період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі за усною домовленістю між сторонами позивачка [PERSON] переселилась до квартири [ADDRESS], а позивач [PERSON] зі своє сім'єю - відповідачкою [PERSON] (дружиною) та дітьми [PERSON], [PERSON], вселились та проживали в [ADDRESS] За рішенням суду від 26.11.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після чого позивач [PERSON] став мешкати разом зі своє матір'ю, позивачкою [PERSON], в квартирі [ADDRESS], а відповідачі залишились проживати в належній позивачам квартирі [ADDRESS]. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.386 ЦК України, власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій які можуть порушити його право та усунення перешкод в користуванні власністю. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як встановлено судом відповідачка [PERSON] вселилась до належної позивачам квартири [ADDRESS] за згодою останніх, як член сім'ї (дружина) позивача [PERSON], в період перебування у зареєстрованому шлюбі з останнім. Після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідачка [PERSON] втратила статус члена сім'ї позивачів, будь-яких домовленостей та договорів між останніми щодо порядку користування квартирою відповідачкою [PERSON] не досягнуто. Позивачі заперечують щодо подальшого проживання в квартирі відповідачки, а остання відмовляється від виселення з квартири в добровільному порядку та, таким чином, чинить перешкоди позивачам у реалізації їх права власності щодо вільного володіння та користування майном. Також суд враховує, що відповідачка [PERSON] за спірною адресою не зареєстрована, має інше власне житло (1/2 частину квартири [ADDRESS]). За вказаних вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів в частині усунення ним перешкод з боку відповідачки [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення останньої з вказаної квартири, є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст.391 ЦК України. Разом з тим, в частині заявлених аналогічних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] позивачам слід відмовити, оскільки вони вселившись свого часу до спірної квартири за згоди останніх, як діти позивача [PERSON] та онуки позивачки [PERSON], набули право користування спірною квартирою, яке мають і після розірвання шлюб між [PERSON] та [PERSON], оскільки після цього не втратили статус членів сім'ї позивачів. Вирішуючи питання в порядку ст.88 ЦПК України про розподіл судових витрат, суд вважає, що сплачені позивачем [PERSON] державне мито в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн. слід стягнути на його користь з відповідачки [PERSON], відповідно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial