Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, який обґрунтовували тим, що [INFO] року помер їхній батько - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі і на земельну ділянку загальною площею 4,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І- СМ № 012361 від 29.12.1999 року. Як спадкоємці за законом першої черги 29.02.2008 року отримали в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно. У 2014 році намагаючись зареєструвати це майно в Державному земельному кадастрі та Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, позивачі виявили, що вищевказані свідоцтва про право на спадщину містять помилки в частині кадастрових номерів цієї ділянки. При цьому внести виправлення у ці свідоцтва нотаріальна контора не може, оскільки дані щодо кадастрового номеру були внесені на підставі витягу з технічної документації, наданого відділом земельних ресурсів. Крім того, оригінал цього державного акту знаходиться в матеріалах спадкової справи і отримати його неможливо. Посилаючись на вище вказане, просили визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчені Кагарлицькою районною нотаріальною конторою Київської області 29.02.2008 року за реєстровими номерами 1-828, 1-833, а також визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, загальною площею 4,28 га, яка складається з ріллі, площею 1,2813 га, кадастровий номер 5923883800:08:000:0009, сіножатей, площею 1,6833, кадастровий номер 5923883800:08:000:0059, пасовищ, загальною площею 1,3130 га, кадастровий номер 5923883800:08:000:1307, поклавши на них судові витрати. В судове засідання позивачі не з'явилися, від їх представника надійшла письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач не з'явився, подав заяву, в якій позов визнав повністю і справу просив слухати без участі його представника, про правові наслідки такого рішення обізнаний. Третя особа в судове засідання також не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просили справу слухати у її відсутність, заперечень проти позову не мала. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ч. 1 ст. 1225 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на матеріали справи, [INFO] року помер [PERSON], батько позивачів. На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І- СМ № 012361 від 29.12.1999 року йому належала земельна ділянка загальною площею 4,28 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Сафонівської сільської ради Путивльського району. Будучи спадкоємцями за законом першої черги, позивачі прийняли цю спадщину та отримали в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за №№ 1-828 та 1-833, на три земельні ділянки у відповідності до вище вказаного державного акту, кадастрові номери яких 59238800:08:000:0009, 59238800:08:000:0059, 59238800:08:000:1307. Однак зареєструвати це майно в Державному земельному кадастрі та Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, позивачі не можуть, з тих причин, що кадастрові номери земельних ділянок у свідоцтвах вказані невірно, через технічні помилки у витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 496 від 13.02.2008 року, що вбачається з листа відділу Держземагентства у Путивльському районі від 10.10.2014 року. Внести виправлення у ці свідоцтва неможливо, що підтверджено листом державного нотаріуса. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначене є підставою для висновку про те, що вказані свідоцтва про право на спадщину за законом слід визнати недійсними. Відповідно до ст.ст. 125-126 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Зі змісту листа начальника реєстраційної служби Путивльського районного управління юстиції Сумської області № 02.2-10 від 27.01.2015 року вбачається, що позивачам відмовлено у державній реєстрації цієї земельної ділянки у зв'язку з відсутністю у них державного акту на неї. Листом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори від 24.09.2014 року вказано, що оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії І- СМ № 012361 від 29.12.1999 року знаходиться у спадковій справі № 554, заведеній після смерті [PERSON] В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб, що є підставою для задоволення позову. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved