Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування житловими приміщеннями в житловому будинку, господарськими будівлями та земельноюж ділянкою. а саме встановити порядок користування житловими приміщеннями по [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не порушувати визначений порядок користування житловими приміщенням, зобов'язати [PERSON] та [PERSON] оплачувати 50 відсотків всіх комунальних витрат (світло, газ) за житловий будинок [ADDRESS], заборонити [PERSON] та [PERSON] тримати на подвір'ї [ADDRESS] коней та кролів, зобовязати [PERSON] та [PERSON] ліквідувати гнійну купу та в подальшому її не створювати, знести самовільно встановлений відповідачами дерев'яного господарського навісу для тримання сіна та визначити порядку користування сараєм та сараєм-кухнею . В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності жилий будинок в [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] та [PERSON]. Даний будинок був побудований позивачами, які перебували в шлюбі. Відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку ЛВ №081970 від 25.05.2006року земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON]. Відповідно до технічного паспорта від 14.03.1990року на жилий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS] має житлову площу 66,2 м.кв. загальну площу 115.5м.кв., приміщення будинку позначені номерами, на приватизованій земельній ділянці є житловий будинок, сарай літня кухня, уборна. На кадастровому плані земельної ділянки [PERSON] з нанесеними будівлями в [ADDRESS], яка виготовлена Західним НДІ землеустрою та земкадастру ЛДАУ приміщення №2 є сарай літня кухня, а приміщення №3 є самовільно побудований навіс відповідачами. Відповідачі зареєстровані в [ADDRESS] і мають право на проживання за даною адресою. Проте відповідачі фактично займають половину житлового будинку і все подвір'я. Відповідач самовільно встановив дерев'яний навіс довжиною 12.5м х Зм де тримає сіно для коней, навіс встановив на місці електричного стовпа, що в любий момент може викликати пожежу. На подвір'ї тримає коні, кролі, вози інший сільськогосподарський реманент, створив місце для гною на якій зберігає кал тварин розміром 3 х Зм. Такі дії відповідачів роблять неможливим використання земельної ділянки для нормального проживання. Вийти на подвір'я неможливо, сморід, відходи життєдіяльності тварин, коні, кролі, вози. На зауваження відповідачі не реагують, тварин усунути відмовляються, поводяться зухвало, вважають себе повновладними господарями, на цьому ґрунті створюються постійні конфлікти. В судовому засідання представник позивачів та самі позивачі позов підтримав з підстав викладених у ньому. Відповідачі в судовому засідані позов частково визнали а саме в частині порядку користуванням будинком та оплати за комунальні послуги, в решті частині позовних вимог заперечили, вказавши, що спірний навіс будувався з дозволу батька, коні використовуються для обробітку землі і фактично є єдиним джерелом їх заробітку, також сарай використовувався з дозволу батьків, на даний час в них є конфлікт з позивачами і тому вони звернулися до суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову виходячи з наступного . Як вбачається з свідоцтва про право особистої власності жилий будинок в [ADDRESS] Львівської області перебуває у власності [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до державного акта про право власності на земельну ділянку ЛВ №081970 від 25.05.2006року земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON]. Відповідно до вимог ст 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести суду ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачі, звертаючись до суду в своїй позовній заяві покликаються на ст. 1, 58 ЖК України та ст. 47,55 Конституції України , однак дані норми не регулюють порядку користування житлом, тим більше знесення будівель, утримання худоби, тощо. З листа управління ветеринарної медецини в Жовківському районі від 21.03.2014 року вбачається, що на даний час немає ветеринарно-санітарних вимог щодо отримання тварин в особистому підсобному господарстві. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено своїх позовних вимог, а тому позов підлягає до часткового задоволення лише в тій частині, яку визнали відповідачі, при цьому суд враховує, що будівництво господарських споруд проводилося з дозволу власників будинковолодіння, також порядок користування сараями раніше був узгоджений сторонами між собою.

Outcome: dismissed