Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON], у якому просять визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 70, розташованою у м. Дніпрі, ж/м Покровський, буд. 5-к, та зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Представником позивачів надано суду заяву, у якій він просить справу розглядати за відсутності позивачів, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або інформації про поважність причин неявки до суду не надходило. Представник третьої особи надав суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності. У звязку з неявкою у судове засідання відповідача, за відсутності заперечень позивачів суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Позивачі є власниками квартири № 70 за адресою: м.\~Дніпро, ж/м. Покровський, буд.\~5-к, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 30.05.1996р. Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач зареєстрована у вищевказаній квартирі, однак з серпня 2013 року в ній не проживає, що підтверджується актами від 16.03.2017р., засвідченими начальником КП\~«Жилсервіс-2» ДМР. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Таким чином, оскільки відповідач не є власником (співвласником) квартири № 70 за адресою: м.\~Дніпро, ж/м. Покровський, буд.\~5-к, та не проживає у ній з 2013 року, суд доходить висновку, що вона втратила право користування нею, а право власності позивачів у даній справі підлягає захисту, оскільки згідно з ст.391 ЦК України власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved