Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] 27.07.2015 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05.09.2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], 2006 року народження та сина [PERSON], 2003 року народження. На даний час проживають окремо. Спільне життя не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, спільне господарство не ведеться, участі в утриманні та вихованні дітей відповідач не приймає. Вважає, що їх шлюб існує лише формально, примирення між ними неможливе, тому прохає шлюб розірвати. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а її коштів не достатньо для повноцінного забезпечення потреб дітей. Відповідач має постійну роботу та прибуток, вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в судовому порядку у розмірі по 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Позивачка 18.08.2015 року подала письмову заяву про зменшення своїх позовних вимог та прохає залишити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишити без розгляду. В іншій частині свої позовні вимоги підтримує. В судовому засіданні позивачка підтримала свою останню заяву про зменшення позовних вимог в частині відмови від позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та підтримала в частині розірвання шлюбу. Відповідно до ухвали Великописарівського районного суду Сумської області від 28.08.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишені без розгляду. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому приймаючи рішення, слід врахувати всі обставини справи. За ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 5 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Великописарівського районнного управління юстиції в Сумській області, актовий запис № 23 /а.с.5/. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] /а.с.6-7/. На даний час з липня 2015 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, місце проживання дітей сторонами визначено добровільно. Спір по утриманню дітей та розподілу спільного майна подружжя між сторонами відсутній. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що збереження сім'ї та подальше сумісне життя за даних обставин є неможливим.

Outcome: approved