Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивачка [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що в сім'ї склалися напружені відносини, у подружжя різні погляди на подружнє життя та обов'язки, постійно виникають сварки, вони не знаходять єдиної думки у вирішенні побутових проблем, не мають ніяких спільних інтересів. Чоловік не приділяє достатньої уваги їй та доньці. Вихованням дитини чоловік не займається. Позивач зазначає, що відповідач вважає, що вона дуже багато від нього вимагає, що у неї надмірно високі потреби. Всі ці обставини поступова призвели до того, що позивач з відповідачем стали зовсім різними людьми. Спору по розподілу майна немає. Спору по вихованню дитини немає. На теперішній час між подружжям немає почуттів, які повинні об'єднувати жінку та чоловіка. Позивачка переконалась в тому, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Збереження сім'ї та шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. В судове засідання, позивач не з'явилась, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 19) . Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не надав суду заяву про поважність пропуску судового засідання або про проведення розгляду справи у його відсутність, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 02 вересня 2005 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02 вересня 2005 року, актовий запис № 293 зроблено відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 4). Від шлюбу у сторін є малолітня донька - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 лютого 2006 року, актовий запис № 77 зроблено відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 5). Шлюбні відносини припинено, з 01 червня 2017 року подружжя мешкає окремо один від одного. Спору про розподіл майна немає. Питання про місце проживання дитини вирішено сторонами в добровільному порядку. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права та інтереси сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Малолітню доньку суд вважає за необхідне залишити з матір'ю, бо питання про місце проживання дитини вирішено сторонами в добровільному порядку. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка по справі, наполягала на залишенні прізвища яким іменувалась у шлюбі, відповідач заперечень проти цього не мав, не надав суду заперечень. Тому суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Вимог позивача щодо розподілу судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України заявлено не було, тому суд не вирішує це питання. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved