Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. Посилається на те, що вона зареєстрована та проживає в [ADDRESS]. Дана квартира належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 24 лютого 1997 року Представництвом Фонду державного майна України в м. Чернівці та свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2010 року. Право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі прав власності. Зазначає, що відповідач [PERSON] являється братом її чоловіка та був зареєстрований в її квартирі на підставі договору найму житлового приміщення від 01 квітня 2013 року. Однак, в даний час відповідач, по місцю реєстрації фактично не проживає, спільного побуту з нею та членами її сім'ї не веде, місце його перебування їй не відоме. Наявність реєстрації відповідача в квартирі, в якій він фактично не проживає, перешкоджає їй нормально виконувати обов'язки по утриманню квартири, що призводить до зайвої оплати комунальних послуг , так як їх споживання відбувається без лічильників. Просить позбавити відповідача [PERSON], права користування жилим приміщенням та зняти його з реєстрації місця проживання у [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснивши обставини викладені в позовній заяві, позов просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у його відсутності і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення частково. Згідно ст.ст.158, 163, 71, 72 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається між власником і наймачем у письмовій формі. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а понад шість місяців зберігається лише у конкретних випадках. Визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відносно цих вимог закону судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 24 лютого 1997 року Представництвом Фонду державного майна України в м. Чернівці, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], належала на праві спільної, сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Із свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої чернівецькою державною нотаріальною конторою Войціховським А.В. від 28 жовтня 2010 року, [PERSON] успадкувала після смерті батька [PERSON] ? частину квартири за № 11, що складається з 2 житлових кімнат загальною площею 41,40 кв.м., в тому числі житловою площею 27,79 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], що належала померлому [PERSON] Право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі прав власності, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав Чернівецького КОБТІ від 03 лютого 2011 року (а.с.7). 01 квітня 2013 року між позивачкою [PERSON] як наймодавцем та відповідачем [PERSON] як наймачем був укладений письмовий договір найму житлового приміщення в будинку, належної їй на праві приватної власності квартири, згідно умов якого власник-наймач здав під найм відповідачу кімнату квартири [ADDRESS] для постійного проживання, договір був зареєстрований в ПП «Регіон-Центр», якому належить будинок (копія договору на а.с.10). На підставі даного договору найму відповідач [PERSON] був зареєстрований в цій квартирі як наймач і значиться зареєстрованим до даного часу, що підтверджується довідкою ПП «Регіон-Центр» № 3669 від 02 жовтня 2014 року (а.с.8). Відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає в [ADDRESS], що підтверджується актом № 319 виданого ПП «Регіон-Центр» від 09 жовтня 2014 року (а.с.9). Крім того, той факт, що відповідач не проживає в спірній квартирі з травня 2013 року, підтвердили в своїх поясненнях свідки [PERSON], [PERSON] Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та досліджені докази суд вважає, що відповідач [PERSON] проживав в квартирі [ADDRESS] на підставі договору найму від 01 квітня 2013 року як наймач квартири і був зареєстрований в ній, однак з травня 2013 року без поважних причин понад шість місяців до даного часу не проживає в ній, не вселявся, речей його там немає, не проводиь оплату комунальних послуг, ніяких перешкод у вселенні та проживанні з боку позивачки йому не чинилось, а тому на підставі ст.ст.163 та 71 ЖК України його, як наймача належить визнати таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, задовольнивши позовні вимоги. Що стосується позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Суд не наділений повноваженнями приймати рішення про зняття фізичних осіб з реєстрації місця проживання та на підставі ст.ст. 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки така процедура здійснюється відповідним органом реєстрації. Відповідно до ст.88 ЦПК України всі судові витрати, понесені та документально підтверджені позивачкою, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України та

Outcome: partial