Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивачі \~[PERSON],\~[PERSON]\~звернулися до\~суду з\~вищевказаним позовом.\~В обґрунтування\~ позовних\~вимог зазначили,\~що 17.10.1998\~між їх\~покійною матір,ю\~ [PERSON],\~яка діяла\~за себе\~та за\~неповнолітнього сина\~[PERSON],\~[INFO],\~[PERSON],\~[INFO],\~яка діяла\~за себе\~з дозволу\~батьків та\~ради опіки,\~з однієї\~сторони, та [PERSON] з другої сторони, було укладено угоду обміну нерухомості, відповідно до якої [PERSON] свою квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, пр.Перемоги, 21-32 передала у власність [PERSON], а [PERSON] свою квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, пр.Перемоги, 33-58 передала у власність [PERSON], яка 01.12.1998 подарувала позивачам 1/3 частку вказаної квартири на підставі договору дарування частини квартири. Позивачі не мають можливості реалізувати свої права щодо розпорядження власністю, оскільки вказана угода не посвідчена нотаріусом, тому просять суд поновити їм строк звернення до суду з вищезазначеним позовом та визнати вказану угоду обміну дійсною та виконаною. Провадження у справі відкрито 18.09.2018 та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 грудня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. За клопотанням позивачів витребувано від ДФС України відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача [PERSON] Відповідач повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, в судове засідання не зявилася, відзив на позов не подала. Позивачі в судове засідання не з,явились, повідомлені належним чином. При цьому позивач [PERSON] довірив представництво своїх інтересів в суді [PERSON], [PERSON] (а.с37), позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с.38). Належним чином повідомлений представник позивача [PERSON] [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила задовольнити. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с.78). Третя особа Українська товарна біржа - неодноразово повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, передбачений ст.128 ЦПК України порядок її виклику до суду дотримано, але в судове засідання представник не з'явився, пояснень по суті позову не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наданих доказів. Зі згоди представника позивачів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані стороною позивача докази в їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Так,\~судом встановлено,\~що 17.10.1998\~між [PERSON],\~яка діяла\~за себе\~та за\~неповнолітнього сина\~[PERSON],\~[INFO],\~а також\~[PERSON],\~[INFO], яка діяла за себе з дозволу батьків та ради опіки (сторона 1 угоди ), та [PERSON] (сторона 2 угоди) було укладено угоду обміну нерухомості, згідно з якою Сторона 1 квартиру за адресою: [ADDRESS] обміняла на квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, пр.Перемоги, 33-58, яка належала Стороні 2 (а.с.7). При цьому права неповнолітніх дітей не були ущемлені, оскільки, як вбачається з угоди, обмін житла було здійснено з дозволу органу опіки, до того ж, цією угодою однокімнатна квартира меншою площею була обмінена Стороною 1 на квартиру з більшою загальною та житловою площею. 01.12.1998 [PERSON] подарувала позивачам - [PERSON] та [PERSON] 1/3 належну їй частку вказаної квартири на підставі договору дарування частки квартири (а.с.8). Позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб від 02.02.2007 змінила прізвище на «Жукова» (а.с.16). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є стороною вказаної угоди. Судом встановлено, що одна із сторін Угоди обміну нерухомості [PERSON] померла 08.10.2012, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14). Згідно з довідкою, виданою 12.06.2018 КП ДОР «Криворізьке БТІ» за № 162867, відповідно до архівної справи станом на 31.12.2012 квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована в реєстровій книзі 11ПВШ-29-5629 на імя [PERSON], [PERSON], яким 2/3 частки цієї квартири належать на праві спільної сумісної власності на підставі угоди обміну нерухомості, зареєстрованої 17.10.1998 на Криворізькій філії Товарної біржі «Українська», реєстраційний номер 006872, та 1/3 частка - на підставі договору дарування, посвідченого 01.12.1998 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1-4000 /а.с.10/. Судом враховується, що позивачі є власниками нерухомого майна, але через неналежне оформлення договору обміну спірної квартири не можуть реалізувати своє право на вільне володіння та розпорядження належною їм квартирою. Враховуючи, що одна із сторін договору - [PERSON] померла, усунути порушення щодо нотаріального посвідчення угоди обміну нерухомості на цей час неможливо, тому для визнання угоди дійсною позивачі змушені звернутися до суду, оскільки у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди чинним законодавством не вимагається. Також судом встановлено, що позивачі не знали про обовязковість нотаріального посвідчення угоди, оскільки на час укладення угоди були неповнолітніми. Про порушення свого права на розпорядження спірною квартирою позивачі дізналися тільки у травні 2018 року, коли звернулися до нотаріуса, та отримали розяснення щодо неможливості здійснення буд-яких угод з нерухомістю за відсутності належних правовстановлюючих документів. Тому суд вважає, що строк звернення до суду позивачами пропущено з поважних причин, у звязку з чим він підлягає поновленню. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. На цей час позивачі не мають можливості реалізувати свої права щодо розпорядження власністю, оскільки вказаний договір не посвідчено нотаріусом, тобто не були виконані вимоги ст.227 ЦК України 1963 року. Відповідно до ст.227 ЦК України 1963р., договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Приписами ст.242 ЦК України 1963р. визначено, що до договору міни застосовуються правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Таким чином, встановленим в\~судовому засіданні\~обставинам відповідають\~правовідносини з\~порядку належного\~оформлення та\~форми договору\~обміну житлового\~будинку (квартири),\~передбачені,\~ст.ст.241-242\~ЦК України\~1963\~року,\~до якого\~відповідно застосовуються\~правила про\~договір купівлі-продажу\~житлового будинку\~(квартири),\~передбачені ст.227\~ЦК України\~1963\~року,\~норми якої\~діяли на\~момент укладення угоди обміну\~нерухомості. Відповідно до ст.153 ЦК України 1963р., договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.47 ЦК України 1963р., якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання договору обміну квартири дійсним підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року, тобто з 01.09.2004. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (17.10.1998) норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано. Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що істотні умови угоди виконані, угоду виконано повністю (обмін квартир відбувся), але її нотаріальне посвідчення не відбулось, оскільки сторонам не розяснили обовязковість нотаріального посвідчення. Враховуючи, що угода фактично відбулася, сторони угоди всі свої зобовязання виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угоди на даний час неможливо, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною, і задовольнити позов. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам. Водночас, оскільки судовий збір сплачено позивачами, та враховуючи характер позову, суд вважає, що судові витрати, зокрема щодо сплати судового збору, не розподіляються та покладаються на позивачів.

Outcome: approved