Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON], ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, в якому просили стягнути з останніх на свою користь спричинену матеріальну шкоду, а саме витрати, пов'язані з намаганням врятувати життя потерпілому та похованням останнього, витрати, пов'язані зі смертю годувальника, а також завдану моральну шкоду. Зокрема, зі [PERSON]: на користь [PERSON] просили стягувати довічно матеріальну шкоду у розмірі 1 880 гривень щомісячно, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень; на користь [PERSON] просили стягувати довічно матеріальну шкоду у розмірі 1 880 гривень щомісячно, а також стягнути витрати, пов'язані з похованням потерпілого у розмірі 8 301,58 гривень та завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень; на користь [PERSON] просили стягнути витрати, пов'язані з намаганням врятувати життя потерпілому та похованням останнього у розмірі 6893,70 гривень та завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень; на користь [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] просили стягувати до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO], матеріальну шкоду у розмірі 1 880 гривень щомісячно, а також стягнути завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень; на користь [PERSON] просили стягнути витрати, пов'язані з похованням потерпілого у розмірі 2 968,40 гривень та завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень. Позивачі мотивують позов тим, що 18.08.2012 приблизно о 19 год. 30 хв. відповідач, керуючи автомобілем «ГАЗ-31105», д.н.з. [NUMBER], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, рухаючись з перевищенням максимально допустимої швидкості по проїзній частині вул. Богатирської від вул. Полярної в напрямку м. Вишгород в м. Києві, здійснив наїзд на [PERSON], який переходив дорогу по нерегульованому пішохідному переходу. Внаслідок наїзду [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які є несумісними із життям, від яких він [INFO] о 08 год. 25 хв. помер в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. Зазначений факт підтверджується вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2013 року та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2013 року. Матеріальна шкода, заподіяна позивачам, полягає в тому, що внаслідок вказаних подій вони понесли витрати у зв'язку з намаганнями врятувати життя [PERSON] та наступним його похованням. Це підтверджується чеками та квитанціями, згідно з якими [PERSON] було витрачено 8 301,58 гривень; [PERSON] - 6893,70 гривень, після чого [PERSON] було відшкодовано 4 900 гривень, та залишилось невідшкодованими 1 993,70 гривень; [PERSON] - 2 968,40 гривень. Моральна шкода, заподіяна позивачам, полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку зі смертю внаслідок ДТП [PERSON] - їх годувальника, чоловіка, сина, батька і брата. На підставі вищезазначеного, позивачі моральну шкоду оцінюють в загальному розмірі 386 776 гривень. Під час розгляду справи позивачі звернулися до суду із заявою про уточнення позовних вимог, згідно з якою просили стягнути наступні суми. Зокрема, зі [PERSON]: на користь [PERSON] просили стягувати довічно матеріальну шкоду у розмірі 1 880 гривень щомісячно, а також стягнути заборгованість з 19.08.2012 по 23.01.2014 у розмірі 31960 гривень, витрати, пов'язані з намаганням врятувати життя потерпілому та похованням останнього у розмірі 8 301,58 гривень та завдану моральну шкоду у розмірі 95 592 гривень; на користь [PERSON] просили стягнути витрати, пов'язані з намаганням врятувати життя потерпілому та похованням останнього у розмірі 1 993,70 гривень та завдану моральну шкоду у розмірі 95 592 гривень; на користь [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] просили стягувати до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO], матеріальну шкоду у розмірі 1 880 гривень щомісячно, а також стягнути заборгованість з 19.08.2012 по 23.01.2014 у розмірі 31 960 гривень та завдану моральну шкоду у розмірі 95 592 гривень; на користь [PERSON] просили стягнути витрати, пов'язані з похованням потерпілого у розмірі 2 968,40 гривень та завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень. Крім того, враховуючи ту обставину, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ-31105», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] була застрахована, позивачі просили стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON], [PERSON] в своїх інтересах та на користь [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] страхове відшкодування у зв'язку зі смертю [PERSON] у розмірі по 50 000 гривень кожному, а також моральну шкоду, заподіяну смертю [PERSON], у розмірі по 4408 гривень кожному. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] свої позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» Мезецький М.С. в судовому засіданні проти позову в частині вимог до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» заперечував, просив в цій частині залишити його без задоволення, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку не повідомив страхову компанію про настання страхового випадку у вигляді ДТП, внаслідок чого він сам має відшкодовувати завдану ним позивачам шкоду. Відповідач [PERSON], який відбуває покарання у Кагарлицькій виправній колонії № 115 Управління Державної пенітенціарної служби в м. Києві та Київській області, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в судове засідання доставлений не був, звертався до суду із заявами, в яких просив розглядати справу у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 18.08.2012 приблизно о 19 год. 30 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій автомобіля «ГАЗ-31105», д.н.з. [NUMBER], [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, рухаючись з перевищенням максимально допустимої швидкості по проїзній частині вул. Богатирської від вул. Полярної в напрямку м. Вишгород в м. Києві здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який переходив дорогу по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті даної ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які є несумісними із життям, від яких він [INFO] о 08 год. 25 хв. помер в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20 серпня 2012 року [PERSON] помер [INFO] (а.с. 87). Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки (а.с. 9-11). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2013 року вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову повернуто на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, а в решті вирок залишено без змін (а.с. 12-14). [PERSON], [PERSON], малолітня [PERSON], [PERSON] були визнані потерпілими по кримінальній справі відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно з чеками та квитанціями, [PERSON] здійснено витрати на ліки для [PERSON] та на його поховання в загальному розмірі 8301 (вісім тисяч триста одна) гривня 58 (п'ятдесят вісім) копійок (а.с. 49-51), [PERSON] здійснено витрати на ліки для [PERSON] та на його поховання в загальному розмірі 6893 (шість тисяч вісімсот дев'яносто три) гривні 70 (сімдесят) копійок (а.с. 52). Згідно з квитанцією поштового переказу, [PERSON] на користь [PERSON] було переказано 4 900 гривень (а.с. 64). Таким чином, залишилися невідшкодованими витрати у розмірі 1993 (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто три) гривні 70 (сімдесят) копійок. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/ 2742442 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ-31105», д.н.з. [NUMBER], [PERSON] з 25.04.2012 до 24.04.2013 була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» (код ЄДРПОУ 222945712) (а.с. 114, 131). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Цим особам, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створило підвищену небезпеку. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Статтею 1201 ЦК України встановлено обов'язок особи, відповідальної за завдання шкоди смертю потерпілого, відшкодувати необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника. У відповідності до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Частиною 1 ст. 23 ЦК України гарантоване право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 3 частини 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Аналізуючи положення ст.ст. 23, 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», слід зробити висновок, що відшкодування потерпілому моральної шкоди з підстав, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, проводиться в розмірі, визначеному судом, особою, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Оскільки вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 січня 2013 року встановлено вину водія [PERSON] в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого [PERSON], тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та встановлено причинно-наслідковий зв'язок між його діями та настанням смерті потерпілого [PERSON], то підстав для звільнення [PERSON] від відшкодування шкоди суд не вбачає. Пунктом 9.3 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлені наступні правила відшкодування шкоди, пов'язаної зі смертю потерпілого. Пунктом 27.2 передбачено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.3 передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на день настання страхового випадку, тобто на 18.08.2012 становила 1102 гривні. Що стосується посилань представника відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на те, що страховик звільняється від відповідальності у випадку неповідомлення у встановленому законом порядку страхової компанії про настання страхового випадку у вигляді ДТП, судом встановлено наступне. За змістом ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою цього закону є захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. В даному конкретному випадку особою, відповідальною за заподіяну шкоду в межах ліміту відповідальності, є страхова компанія, а тому саме вона має нести відповідальність. При цьому вона має право на захист своїх прав та інтересів у разі невиконання страхувальником вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шляхом пред'явлення регресного позову до страхувальника, який застрахував у неї свою цивільно-правову відповідальність (ст. 38 цього Закону). Крім того, судом встановлено, що потерпілі звернулися до страховика ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявами про настання страхового випадку та про виплату страхових відшкодувань від 23.01.2013 та від 08.11.2013, а також надали відповідні документи на підтвердження настання такого випадку (а.с. 115, 127), тобто страховик був повідомлений про настання страхового випадку у вигляді ДТП. Таким чином, страховик ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не звільняється від виплати страхових відшкодувань за завдану страхувальником [PERSON] потерпілим шкоду і зобов'язаний сплатити визначену законом суму страхового відшкодування. Що стосується посилань представника відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на те, що ні на момент укладення договору обов'язкового страхування, ні на момент ДТП, редакція статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не діяла, судом встановлено наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05.07.2012 № 5090-VI було внесено зміни до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема до ст. 27, якою визначаються розміри страхових відшкодувань у зв'язку зі смертю потерпілого. Вказана редакція статті набрала чинності через шість місяців з дня його опублікування. Статтею 5 ЦК України передбачені правила дії актів цивільного законодавства у часі. Зокрема, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки судом встановлено, що страхувальник [PERSON] не звернувся після настання страхового випадку у вигляді ДТП з повідомленням про це до страховика ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», а із заявами та повідомленнями про страховий випадок звернулися самі потерпілі 23.01.2013 та 08.11.2013, то, відповідно, правовідносини між ними виникли з моменту цього звернення, тобто з моменту, коли страховик дізнався про настання страхового випадку. Отже, на момент виникнення правовідносин між відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та позивачами діяла ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05.07.2012 № 5090-VI. Що стосується вимог [PERSON] про відшкодування витрат на поховання [PERSON], які виразилися у купівлі бензину, акумулятора для автомобіля, тонометра і медичних препаратів для стабілізації тиску, то позивачем не доведено, що ці витрати пов'язані зі смертю його брата. Крім того, вимоги [PERSON] про стягнення зі [PERSON] моральної шкоди, то судом встановлено, що вони є необґрунтованими та не підтверджуються жодним доказом по справі. Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial