Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить усунути перешкоди у користуванні землями загального користування шляхом скасування державного акту на право власності на земельну ділянку від 27.11.2009 року серії [NUMBER] , що виданий на підставі рішення Богуславської міської ради від 29 січня 2008 року № 369 XXVIII сесії V скликання, на земельну ділянку площею 0,0975 га, цільове використання якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] та зобов`язати [PERSON] демонтувати самовільно облаштовану огорожу за власний рахунок. Також, позивачка просить скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на належній їй земельній ділянці площею 0,0687 га з цільовим призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Право власності підтверджується інформацією, яка міститься у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення Богуславської міської ради від 11 жовтня 2005 року №248-25- IV. Окрім того, позивачка зазначає що вона є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Розмір земельної ділянки складає 0,0100 га. Право власності на вказану земельну ділянку у неї виникло на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 01 вересня 2017 року. Даний договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме від 01.09.2017 року. На зазначеній земельній ділянці позивачкою споруджена господарська будівля лінійними розмірами 6,05 х 7,85 м, площа забудови 48,84 кв.м. Згідно з кадастровим планом земельної ділянки опис меж від А до Б земля загального користування (проїзд); від Б до В [PERSON] ; від В до А [PERSON] . По сусідству з позивачкою, у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зі своєю сім`єю проживає відповідач [PERSON] . Будинок відповідача розташований на земельній ділянці фактичною площею 0,1000 га, цільове використання земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право спільної сумісної власності на земельну ділянку відповідача підтверджується інформацією, яка міститься у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-3212359022018 від 28.08.2018 року, в якому зазначені загальні відомості про земельну ділянку, відомості про право власності, документ, що посвідчує право власності: Державний акт від 04.12.2009 року серії [NUMBER] , що виданий на підставі рішення Богуславської міської ради 29 січня 2008 року № 369 XXVIII сесії V скликання співвласнику земельної ділянки [PERSON] , в якому відповідач [PERSON] вказана співвласником земельної ділянки. У квітні 2018 року [PERSON] , порушивши межі належної їй (позивачці) земельної ділянки, самовільно захопила частину земель загального користування, перемістивши на декілька метрів огорожу своєї земельної ділянки, включивши до неї землі загального користування площею 0,0025 га (під`їзд), що підтверджується інформацією, яка міститься у комісійному Акті обстеження присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] від 20.04.2018 року. Внаслідок незаконного переміщення огорожі відповідачем, доступ до земельної ділянки на якій знаходиться господарська споруда по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , став неможливим. Так, діями відповідача порушено право позивача, як суміжного землевласника щодо користування належною земельною ділянкою та землями загального користування, що забезпечують проїзд до належної земельної ділянки. Позивачка зазначає, що на всі її усні претензії відповідачка не реагує та відмовляється від добровільного усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, на якій збудована її господарська споруда, а тому вона позбавлена можливості користуватися землями загального користування. Переносити огорожу [PERSON] відмовляється при цьому пояснюючи, що границі належної їй земельної ділянки зазначені в плані меж земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3212359022018 від 28.08.2018 року. Також, позивачка звертає увагу суду на ті суттєві обставині, що на час видачі Державного акту від 04.12.2009 року серії [NUMBER] власник земельної ділянки [PERSON] помер, а інформація щодо завершення процедури приватизації такої земельної ділянки спадкоємцями відсутня. Крім того, рішенням Богуславської міської ради п`ятого скликання від 02 грудня 2008 року № 569-40-V «Про затвердження технічної документації із землеустрою про передачу земельних ділянок безоплатно у приватну власність громадянам» [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність мала бути передана земельна ділянка площею 0,0975 га, а не площею 0,10 га, яка зазначена в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку (витяг №НВ-3212359022018 від 28.08.2018 року). Тому, оскільки власник земельної ділянки, відомості про якого записані у Державному акті від 04.12.2009 року серії [NUMBER] - [PERSON] помер на час видачі Державного акту, інформація про завершення процедури приватизації його спадкоємцями відсутня, відсутній Додаток до державного акту та зазначений у такому державному акті розмір земельної ділянки не відповідає інформації, яка міститься у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, то державна реєстрація земельної ділянки повинна бути скасована державним реєстратором. Також, позивачка вказує на те, що відповідачка [PERSON] вчасно не переоформила на себе документи на право власності земельної ділянки, яка належала їй та померлому [PERSON] , а тому у [PERSON] не виникають цивільні права та обов`язки на вказану земельну ділянку без державної реєстрації цієї земельної ділянки. За наведених обставин, посилаючись на положення ст.ст. 116, 118, 125, 126, 152, 153, 155, 158 ЗК України позивачка просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити посилаючись вищевказані факти та докази. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Київській області в судове засіданні не з`явився. Однак, згідно поданого відзиву, відповідач позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки останньою не надано суду доказів на підтвердження доводів, викладених в позовній заяві, а додані до позовної заяви документи не тільки не підтверджують наведені в позові обставини, але також містять суперечливі відомості, які спростовують доводи позивача. Представники відповідачки [PERSON] - адвокат Шапошник Є.В. та адвокат Божок М.І. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали в повному обсязі, вважали такі необґрунтованими та безпідставними та заперечували проти їх задоволення при цьому надали суду пояснення, зазначивши, що [PERSON] та [PERSON] на законних підставах отримали земельну ділянку, цільове використання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться в [ADDRESS] . Зокрема, відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 18.09.2004 року серії ВВМ № 487230 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.10.2004 року серії СВН № 245458 [PERSON] являється власником 1/2 частини будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані в [ADDRESS] . Документи на вищевказаний будинок з господарськими будівлями і спорудами були оформлені 18.09.2004 року, та фактично відповідачка [PERSON] зі своєю родиною проживає за адресою: [ADDRESS] з серпня 2003 та більше як 15 років добросовісно, відкрито і безперервно користуюся вказаною земельною ділянкою. Вказаний факт, а також те, що огорожа перебувала в місці її теперішнього розташування, підтверджує [PERSON] - дружина нині покійного [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до рішення Богуславської міської ради п`ятого скликання «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою» від 29.01.2008 року за №369-28-У [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах [ADDRESS] . [ADDRESS] . Розробкою технічної документації займалася землевпорядна організація ТОВ «Лакшмі-Таіс», якою був складений акт про погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 17.04.2008 року, який був підписаний всіма суміжними користувачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , крім [PERSON] 18.04.2008 року до виконавчого комітету Богуславської міської ради з заявами звернулись [PERSON] (вх. № Д-6919 від 18.04.2008; заява щодо вирішення про влаштування воріт) та [PERSON] (вх. № Г-1244 від 16.07.2008) щодо вирішення спірного питання по використанню суміжної межі (огорожі) з будинковолодінням [ADDRESS] за результатами яких постійною депутатською комісією був складений акт про обстеження та визначення на місцевості суміжної межі між присадибними земельними ділянками будинковолодінь [ADDRESS] від 21.07.2008 відповідно до якого комісія дійшла до висновків про те, що в`їзді ворота влаштовані [PERSON] не створюють незручностей та перешкод у використанні та обслуговуванні власниками суміжних присадибних ділянок по [ADDRESS] гр. [PERSON] та по [ADDRESS] гр. [PERSON] 14.11.2008 року відповідачка [PERSON] разом з [PERSON] звернулися з заявою до міського голови м. Богуслав, Київської області з проханням затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В подальшому відповідачкою [PERSON] було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] [NUMBER] та додаток до державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] відповідно яких [PERSON] являюсь співвласником земельної ділянки площею 0,0975 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , про що було повідомлено відразу [PERSON] . На переконання представника відповідачки [PERSON] , [PERSON] вже з грудня 2009 достовірно знала про те, що [PERSON] являється співвласником земельної ділянки, на якій нею в подальшому була встановлена огорожа і підтвердженням того є той факт, що нею до позовної заяви додано копію державного акту серії [NUMBER] . Таким чином на момент звернення [PERSON] до Богуславського районного суду Київської області, а саме 31.10.2018 року, строк позовної давності сплинув. Тому, з вказаних підстав представник відповідачки [PERSON] , подав на адресу суду заяву про застосування строку позовної давності, яку мотивує тим, що відповідачка [PERSON] відкрито користується спірною земельною ділянкою, право відповідача на дану земельну ділянку підтверджується відповідними доказами, а тому вважає, що позивачка пропустила трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову, просить застосувати строк позовної давності для відмови у задоволенні позову [PERSON] . Крім того, вважає, що відповідачкою [PERSON] жодним чином не порушено прав позивачки, а позивачкою належно не обґрунтовано позовні вимоги та не надано відповідних доказів, що їх підтверджують. Представник третьої особи - Богуславської міської ради Київської області Гав`яда О.І. в судовому засіданні пояснила, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 04.12.2009 року, видавався [PERSON] на підставі рішення сесії Богуславської міської ради № 569 від 02.12.2008 року, що приймалося за результатами розгляду технічної документації із землеустрою, якою була визначена площа земельної ділянки 0,0975 га. В той же час в Державному земельному кадастрі площа земельної ділянки вказана 0,10 га, в яку ввійшли землі загального користування площею 0,0025 га, чим спричинено перешкоди позивачу у користуванні своєю земельною ділянкою. Більш детально суть порушення висвітлено в акті обстеження присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] від 20.04.2018 року, який наявний в матеріалах судової справи. Суд, заслухавши представника позивачки [PERSON] , представників відповідача [PERSON] , [PERSON] , представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] з 13 вересня 2007 року є власником земельної ділянки площею 0,0687 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 13.07.2007 на підставі рішення Богуславської міської ради від 11 жовтня 2005 року № 248-25- IV та копією відповідного рішення від 11.10.2005 року. Також позивачці на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 01 вересня 2017 року належить земельна ділянка з кадастровим номером: [NUMBER] , площею 0,0100 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ), що підтверджується відповідно копією договору купівлі - продажу земельної ділянки від 01.09.2017 року. Крім того, судом встановлено, що по сусідству із земельними ділянками позивачки знаходиться суміжна земельна ділянка, на якій знаходиться домоволодінням [ADDRESS] , яке належить відповідачу по справі [PERSON] на праві спільної часткової власності. Належність вказаної земельної ділянки відповідачці [PERSON] підверджується копією рішення Богуславської міської ради п`ятого скликання від 02 грудня 2008 року № 569-40-V «Про затвердження технічної документації із землеустрою про передачу земельних ділянок безоплатно у приватну власність громадянам», яким [PERSON] та [PERSON] безоплатно у спільну сумісну власність передано земельну ділянку площею 0,1154 га по [ADDRESS] , в тому числі: земельна ділянка, площею 0,0975 га, призначення якої для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка); земельна ділянка, площею 0,0179 га, призначення якої для ведення садівництва; земельну ділянку площею 0,0025 га (розміром 7,09м х3,50м) залишено землями загального користування (під`їзд). Згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю від 04.12.2009 року серії [NUMBER] , що виданий на підставі рішення Богуславської міської ради п`ятого скликання від 02 грудня 2008 року № 569-40-V власнику земельної ділянки [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0975 га, цільове призначення якої - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка). В списку (додатку) співвласників земельної ділянки зазначено - відповідачку [PERSON] , частка у спільній власності якої становить 1/2 частина земельної ділянки. Разом з тим, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3212359022018 від 28.08.2018 року розмір земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] та відповідачці по справі [PERSON] (як співвласнику), цільове призначення якої - для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, складає - 0,1000 га. Судом також встановлено, що незважаючи на те, що в Державному акті від 04.12.2009 року серії [NUMBER] площа земельної ділянки вказана 0,0975 га, кадастровий план даної земельної ділянки аналогічний кадастровому плану земельної ділянки, що доданий до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3212359022018 від 28.08.2018 року, де площа вказана 0,10 га. Тобто, при виготовленні Державного акту від 04.12.2009 року серії [NUMBER] в кадастровому плані на земельну ділянку не були внесені зміни та не виключено земельну ділянку площею 0,0025 га (розміром 7,09м х3,50м), яка згідно рішення Богуславської міської ради п`ятого скликання від 02 грудня 2008 року № 569-40-V залишалась землями загального користування (під`їзд). В судовому засіданні також встановлено, що у квітні 2018 року суміжним користувачем - [PERSON] було порушено межі належної їй земельної ділянки та самовільно захоплено частину земель загального користування, шляхом переміщення огорожі своєї земельної ділянки. Як наслідок, до земель загального користування площею 0,0025 га (під`їзд) було обмежено доступ, в тому числі відповідачки по справі, що підтверджується інформацією, яка міститься у комісійному Акті обстеження присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] від 20.04.2018 року та підтверджується поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, із акту обстеження присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] від 20.04.2018 року вбачається, що при проведенні контрольних обмірів земельної ділянки комісією було виявлено, що при виготовленні державного акту на право власності на земельну ділянку за вище вказаною адресою, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд ліцензійною землевпорядною організацією ТОВ Лакшмі-Таіс» була допущена помилка. А саме, в план земельної ділянки по [ADDRESS] , включено землі загального користування площею 0,0025 га (під`їзд), в результаті чого загальна площа земельної ділянки згідно Державного земельного кадастру становить - 0,1000 га. В резолютивній частині акту обстеження зазначено, що комісія рекомендує [PERSON] привести документи, що посвідчують право власності на землю у відповідність до рішення Богуславської міської ради від 02.12.2008 року №569-40-V, а у випадку зайняття [PERSON] земельної ділянки загального користування площею 0,0025 га, [PERSON] звернутися до суду з вимогою про відновлення меж присадибної садибної земельної ділянки по [ADDRESS] відповідно до рішення сесії Богуславської міської ради №569-40-V від 02.12.2008 року. Таким чином, у користуванні відповідачки знаходиться земельна ділянка розміром більшим, ніж на яку вона набула право згідно рішення сесії Богуславської міської ради №569-40-V від 02.12.2008 року. Окрім того, згідно листа Богуславського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управляння юстиції у Київській області від 17.07.2018 року № 1045/16.3-29 [PERSON] помер [INFO] . Як встановлено в судовому засіданні між сторонами [PERSON] та [PERSON] виник спір з приводу межі земельних ділянок, що розташовані адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивачка [PERSON] має довести, що вона є землекористувачем або власником земельної ділянки і її право власності чи користування земельною ділянкою було порушене відповідачкою [PERSON] при оформленні за [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку та шляхом встановлення огорожі на землях загального користування. Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції чинній на час видачі сторонам правовстановлюючих документів на земельні ділянки) право власності на земельну ділянку виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації. Таким документом згідно ст. 126 ЗК України був державний акт на право власності на землю, встановленої форми. Відтак, в судовому засіданні позивачкою [PERSON] доведено, що їй у встановленому законом порядку видано державний акт на право приватної власності на землю і цей правовстановлюючий документ не визнаний недійсним в судовому порядку чи іншими компетентними органами, а тому позивачка має право відповідно до ст. 152 ЗК України вимагати усунення будь-яких порушень її прав на землю. В судовому засіданні встановлено та підтверджується належними доказами, що у фактичному користування відповідачки [PERSON] знаходиться земельна ділянка розміром більшим, ніж на яку вона набула право згідно рішення сесії Богуславської міської ради №569-40-V від 02.12.2008 року та нею не надано жодного правовстановлюючого документу, який би посвідчував право користування земельною ділянкою площею 0,0025 га, яка фактично є землями загального користування. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні 31 січня 2019 року пояснили, що вони 20 квітня 2018 року приймали участь при обстеженні присадибної земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] . Під час проведення обстеження ними було використано технічну документацію на дану земельну ділянку. В технічній документації та в рішенні міської ради земельна ділянка площею 0,0025 га була зазначена як землі загального користування, проте ця земельна ділянка була включена в кадастровий план земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно дост.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно із статтею 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності ( спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності ( спільна сумісна власність). Право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Перевіряючи законність оскаржуваного Державного акту на право власності на земельну ділянку, судом встановлено, що відповідно до рішення Богуславської міської ради п`ятого скликання «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою» від 29.01.2008 року за № 369-28-У [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1154 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах [ADDRESS] . [ADDRESS] . Розробкою технічної документації займалася землевпорядна організація ТОВ «Лакшмі-Таіс», якою був складений акт про погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання межових знаків від 17.04.2008 року, який був підписаний всіма суміжними користувачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , крім [PERSON] Ліцензійною землевпорядною організацією ТОВ Лакшмі-Таіс» при проведенні контрольних обмірів земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] адреса [ADDRESS] , в план земельної ділянки по [ADDRESS] , включено землі загального користування площею 0,0025 га (під`їзд), в результаті чого загальна площа земельної ділянки згідно кадастрового плану доданого до Державного акту та в Державному земельному кадастрі становить - 0,1000 га. Окрім того, суд звертає увагу на те, що Богуславською міською радою при видачі Державного акту серії [NUMBER] , який виданий на підставі рішення Богуславської міської ради п`ятого скликання від 02 грудня 2008 року № 569-40-V власнику земельної ділянки [PERSON] , грубо порушено вимоги п. 9 ст. 118 ЗК України, оскільки [PERSON] вказаний в державному акті на час видачі такого помер ще [INFO] та не мав цивільної правоздатності. Згідно ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. З урахуванням наведеного, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача [PERSON] про те, що відповідачка [PERSON] не порушує права позивачки [PERSON] щодо безперешкодного користування нею земельними ділянками, які перебувають у її приватній власності. При цьому суд враховує, що позивачка обмежена в належному та безперешкодному користуванні земельними ділянками та вільному доступу до своїх земельних ділянок по [ADDRESS] по [ADDRESS] , оскільки відповідачкою встановлено огорожу на відстані 7,08 м від її дійсної межі та перегороджено під`їзд шириною 3,50 м. В даному випадку частина межі земельної ділянки позивачки, на якій встановлена капітальна споруда - огорожа на фундаменті по [ADDRESS] , від точки А до точки Б згідно кадастрового плану до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , межує із землями загального користування (колишня [ADDRESS] ), довжиною 7,08 м та є недоступною для позивачки для обслуговування капітальної огорожі, що видно в тому числі із фототаблиці (а.с. 89). Відповідно до статті 152 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно п. г) ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (стаття 21 ЦК України). Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Оскільки, видача незаконного Державного акту та відповідно неналежне користування відповідачкою [PERSON] земельною ділянкою, шляхом порушення меж та самовільним захопленням частини земель загального користування, шляхом переміщення огорожі своєї земельної ділянки та включення при цьому до неї земель загального користування площею 0,0025 га (під`їзд), що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, грубо порушує конституційне право позивачки на землю, а відповідачка відмовляється усунути вищевикладені порушення земельного законодавства, тому суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Таким чином, для захисту прав позивачки необхідно визнати недійсним державний акт від 04.12.2009 року серії [NUMBER] , що виданий на підставі рішення Богуславської міської ради 29 січня 2008 року № 369 XXVIII сесії V скликання на земельну ділянку площею 0,0975 га, цільове використання земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] та зобов`язати [PERSON] демонтувати самовільно облаштовану огорожу за власний рахунок. Також необхідно скасувати державну реєстрацію у Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,1000 га з цільовим використанням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] . Щодо застосування строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, на чому наполягає представник відповідачки, та у відмові в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд враховує наступне. Так, статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Оскільки норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Верховний Суд України в правовому висновку Судової палати у цивільних справах від 11 листопада 2016 року у справі № 6-2419 цс16 висловив правову позицію та зазначив, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. З урахуванням наведеного, аналізуючи досліджені обставини справи, суд виходячи з наявних доказів, дійшов висновку, що про порушення своїх прав як землевласника позивачка [PERSON] дізналася тільки в квітні 2018 року, коли [PERSON] самовільно встановила огорожу між земельними ділянками, а позивачка, стала звертатися у різні державні органи за захистом порушеного права, що зокрема і підтверджується актом обстеження присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] від 20.04.2018 року, з якого видно, що при проведенні контрольних обмірів земельної ділянки комісією було виявлено, що при виготовленні державного акта на право власності на земельну ділянку за вище вказаною адресою, в план земельної ділянки по [ADDRESS] , включено землі загального користування площею 0,0025 га (під`їзд) в результаті чого загальна площа земельної ділянки згідно Державного земельного кадастру становить - 0,1000 га. А також відсутні об`єктивні докази того факту, що позивачка могла отримати копію оскаржуваного Державного акту на право приватної власності року серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] раніше як до квітня 2018 року. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 31.10.2018 року, що вказує на те, що нею не був пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вказаними вимогами. Виходячи з викладеного вище, суд не вбачає правових підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved