Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача - [PERSON], третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, в якому просить визнати його батьком дитини [PERSON], [INFO] та зробити відповідну зміну до актового запису від 19.11.2014 року № 192, про народження [PERSON], вказавши у графі батько: [PERSON]. В обґрунтування позову зазначила, що з грудня 2013 року зустрічалася з відповідачем два-три рази на тиждень, в м. Вільногірськ в його квартирі. Під час зустрічей вони вступали в статеві стосунки, оскільки планували одружитись. У березні 2014 року позивачка дізналась, що вона вагітна. Коли вона повідомила про це відповідачу він відреагував на це позитивно та сказав, що їм треба буде одружитись. Наприкінці березня 2014 року вони посварилися і припинили спілкування. В квітні 2014 року, під час спілкування з ним, він не заперечував проти свого батьківства та запису його батьком дитини. Але після народження дитини, він не подав заяву про своє батьківство до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Прізвище, імя, по батькові дитини було записано за вказівкою позивачки відповідно до ч. 1 ст.135 СК України. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Представник позивача, в судовому засіданні пояснив, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, так як ухилення відповідача від явки до суду та проведення експертизи, дає можливість суду визнати факт батьківства у відповідності до ст.146 ЦПК України. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про причини неявки суду не повідомив. Третя особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, були належним чином повідомлені про дату, місце та час проведення судового засідання та просили проводити розгляд справи без участі представника. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши позивачку, як свідка, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити, виходячи з наступного: Так, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем та її представником, було заявлено клопотання про допит позивачки в якості свідка та призначення по справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу для визначення батьківства відповідача. Ухвалою суду від 19 квітня 2016 року по справі було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу для визначення батьківства відповідача. Позивачу та її представнику було розяснено зміст ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. Проведення експертизи доручено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР». Відповідно до листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 14.06.2016 року за вих. № 687, ухвала Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року про призначення судово-генетичної молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON], [INFO], народженої громадянкою [PERSON], повернута без виконання, по причині неявки громадянина [PERSON] 13.06.2016 року та 11.07.2016 року на експертизу. В судовому засіданні ні позивачкою, а ні її представником, клопотання про примусовий привід на проведення такої експертизи відповідача, у відповідності до ч.2 ст. 146 ЦПК України, - не заявлялося, не зважаючи на це, що судом це розяснювалося. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва, серії І-КИ № 512272, [PERSON] народилася 09.11.2014 року, матір'ю якої є позивачка - [PERSON], відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, а саме батько - [PERSON] (а.с. 7). На момент народження доньки, позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON], не перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. [PERSON], яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка показала, що з відповідачем познайомилася на весні 2013 року товаришували. З грудня 2013 року, їх відносини переросли в більш серйозні, вони зустрічалася два-три рази на тиждень, в м. Вільногірськ в його квартирі. Під час зустрічей вони вступали в статеві стосунки, оскільки планували одружитись. У березні 2014 року, вона завагітніла. Коли повідомила про це відповідачу він відреагував на це позитивно та сказав, що їм треба буде одружитись. Наприкінці березня 2014 року вони посварилися і припинили спілкування. В квітні 2014 року, вона зателефонувала йому, з метою отримання відомостей, щодо його стану здоровя, що необхідно було для постановки її на облік, яку він надав, однак після цього повністю перестав з нею спілкуватися. В листопаді 2014 року, вона народила доньку і так як відповідач не подав заяву про своє батьківство, прізвище, імя, по батькові дитини було записано за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст.135 СК України. Згідно вимог ч.2\~ст.128 СК України,\~підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. Як розяснив Пленум ВСУ у своїй\~постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини можу бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. П. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Під час розгляду даної категорії справ у разі коли ухилення сторони у справі про визнання батьківства від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Згідно з положенням\~ст.57 ЦПК\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору зважаючи на те, що відповідач двічі не зявлявся на експертизу, внаслідок чого вона не була проведена, інших належних доказів на обґрунтування позову позивач не надала, а виходячи з того, що рішення не може базуватися виключно на показах свідків, суд приходить до висновку, що позивачем - [PERSON] та її представником, не надано суду доказів, які б з достовірністю підтверджували факт батьківства [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON], в звязку з чим в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок залишити за позивачкою [PERSON]

Outcome: dismissed