Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в обґрунтування вимог якого зазначили, що вони звернулися до Васильківської районної державної адміністрації Київської області з метою отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їм у власність земельної ділянки, площею 1,9356 га, розташованої на території Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області, яка успадкована ними після померлої [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай). У зв'язку з цим Управлінням Держземагенства у Васильківському районі повідомлено, що на ім'я померлої [PERSON] на дану земельну ділянку 25 вересня 2008 року видано державний акт, через що позивачам відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення їм у власність належних часток земельної ділянки відповідно до спадкування. Посилаючись на те, що вказаний державний акт видано на ім'я [PERSON] вже після її смерті, позивачі просять визнати незаконним і скасувати такий державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку, оскільки факт його існування перешкоджає їм в реалізації законних прав щодо спадкового майна. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] і позивачі надали суду заяви у яких підтримали вимоги позову, просили проводити розгляд справи у їх відсутності та не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином шляхом отримання судової повістки про виклик, не повідомив суд про причини неприбуття в судове засідання свого представника. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явився в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за відсутності його представника, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечили проти такого вирішення справи. Третя особа в наданих суду письмових поясненнях у вирішення позовних вимог поклався на розсуд суду та просив проводити розгляд справи у відсутності його представника. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 20 листопада 2000 року [PERSON], як члену СВК «Устимівський» було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності підприємства (а.с. 8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14 липня 2008 року (а.с. 38). Згідно із Свідоцтвами про право на спадщину за заповітом позивачі успадкували після [PERSON] у відповідних частинах земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Устимівський» в умовних кадастрових гектарах, що належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) виданого 20 листопада 2000 року (а.с. 9, 11, 13). Дані обставини також підтверджується відповідними Витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрації від 15.09.2010 року (а.с. 10, 12, 14). Як вбачається з листа Управління Держземагентства у Васильківському районі на адресу Васильківської районної державної адміністрації Київської області, при розгляді управлінням доручення стосовно погодження проекту розпорядження адміністрації про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність позивачів в розмірі земельної частки (паю) відповідно до схеми поділу земель СВК «Устимівський» встановлено, що взамін виданого [PERSON] Сертифікату на право на земельну частку (пай) від 20 листопада 2000 року, на її ім'я зареєстровано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 1,9356 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 18). Після чого, Васильківська районна державна адміністрація Київської області своїм листом від 27.02.2015 року № 5/12-09 повідомила [PERSON] про існування вказаних обставин, у зв'язку з чим повідомила, що сертифікат на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю; також зазначила, що державний акт на ім'я [PERSON] було зареєстровано вже після смерті останньої, а тому їй не видавався і разом із його другим примірником зберігаються в архіві Управління Держземагентства у Васильківському районі (а.с. 17). Під час розгляду справи встановлено, що державний акт серії [NUMBER], на право власності на земельну ділянку площею 1,9356 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області, дійсно виданий на ім'я [PERSON] 25 вересня 2008 року, тобто вже після її смерті (а.с. 16). Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України, в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку посвідчувалось відповідним державним актом. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації (ч. 1 ст. 125 ЗК України). Норма частини четвертої статті 25 ЦК України передбачає, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Отже, [INFO] правоздатність [PERSON] як фізичної особи припинилась, а тому право власності на земельну ділянку площею 1,9356 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області, на підставі виданого 25 вересня 2008 року на її ім'я державного акта серії [NUMBER], - у неї не виникло. При цьому, хоча даний спір і не є таким, що прямо пов'язаний із правом власності [PERSON] на земельну ділянку, оскільки таке право у неї не виникло, суд визнає за можливим застосувати при вирішення даної справи правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України № 6-57цс13 від 19 червня 2013 року, згідно із яким державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень; у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Тобто, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, слід вважати, що виданий 25 вересня 2008 року на ім'я [PERSON] державний акт серії [NUMBER] є недійсним, оскільки його було видано на померлу особу, яка не мала правоздатності. Враховуючи, що правовий факт існування державного акта серії [NUMBER], виданого 25 вересня 2008 року на ім'я [PERSON] і його юридична дійсність безпосередньо впливають на підстави надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у спільну часткову власність позивачів в розмірі земельної частки (паю), суд приходить до висновку, що зазначені обставини перешкоджають позивачам в реалізації їх прав на відведення їм земельної ділянки у спільну часткову власність в розмірі земельної частки (паю) та оформлення ними права власності на таку земельну ділянку, а тому державний акт серії [NUMBER] від 25 вересня 2008 року є неправомірним та порушує права позивачів, як спадкоємців померлої [PERSON], у зв'язку з чим його необхідно скасувати як недійсний. Оскільки законодавство встановлює нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчує його право власності, суд приходить до висновку про необхідність визнання недійсним і скасування оскаржуваного державного акта. Таким чином, під час розгляду справи встановлено факт порушення законних права та інтересів позивачів щодо відведення земельної ділянки у їх спільну часткову власність в розмірі земельної частки (паю) та оформлення ними права власності на земельну ділянку, а тому, їх інтереси слід захистити, шляхом визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, що був виданий їх спадкодавцю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved