Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивачі звернулись до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу від 04.10.1997, укладений між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] , [PERSON] (від його імені законний представник - [PERSON] ), [PERSON] (від її імені законний представник - [PERSON] ), зареєстрований на Мелітопольській міській біржі нерухомості, реєстраційний № 0554/1138. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 04.10.1997 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] , [PERSON] (від його імені законний представник - [PERSON] ), [PERSON] (від її імені законний представник - [PERSON] ) (покупці), укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчено на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10.12.1991 на Мелітопольській міській біржі нерухомості, реєстраційний № 0554/1138 та Мелітопольським бюро технічної інвентаризації на підставі цього договору вчинено реєстраційний напис від 04.10.1997 № 675. Однак, коли позивач [PERSON] вирішив подарувати частку зазначеної квартири своїм дітям [PERSON] та [PERSON] то з`ясувалось, що укладаючи договір купівлі-продажу позивач [PERSON] діяв від свого імені та імені неповнолітніх на той час дітей [PERSON] та [PERSON] . ЗУ «Про товарні біржі» не було передбачено право неповнолітніх бути членами товарної біржі. Оскільки на час укладення договору купівлі-продажу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , були неповнолітніми, то вони не мали право бути членом Мелітопольської міської біржі нерухомості і всі правочини щодо набуття у власність неповнолітньою дитиною нерухомості повинні були вчинятися за умови надання органом опіки та піклування дозволу. Про наявність такого дозволу в Договорі купівлі-продажу від 04.10.1997 не зазначені. Вказані обставини є перешкодою для подальшого посвідчення нотаріусом будь яких правочинів стосовно зазначеної квартири. Крім того, укладений між сторонами договір купівлі-продажу не було посвідчено нотаріусом. Між сторонами за договором купівлі-продажу від 04.10.1997 умови договору виконані повністю, позивачі прийняли предмет договору у своє володіння, користуються предметом договору, однак договір не відповідає діючому цивільному законодавству, незасвідчений нотаріально. Тому, позивачі вимушені звернутись до суду із вказаним позовом. У судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивачів адвоката Лисенко С.Д. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, на їх задоволенні наполягають. Відповідачі у судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином та через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позов та клопотання від відповідачів не надходили. Через неявку відповідачів у судове засідання, враховуючи письмову згоду позивачів на заочний розгляд справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивачів про слухання справи за їх відсутності та неявки в судове засідання відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини. 04.10.1997 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] , [PERSON] (від його імені законний представник - [PERSON] ), [PERSON] (від її імені законний представник - [PERSON] ) (покупці), укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» від 10.12.1991 на Мелітопольській міській біржі нерухомості, реєстраційний № 0554/1138, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 04.10.1997 року, реєстраційний № 0554/1138 /а.с.16-17/. Право власності на квартиру [ADDRESS], було зареєстровано на Мелітопольській міській біржі нерухомості (реєстраційний номер 0554/1138) та у встановленому законом порядку через КП «ММБТІ» 04.10.1997 року (реєстраційний номер 675), про що свідчить штамп реєстрації права власності на копії договору купівлі-продажу /а.с.17 /. Згідно копії технічного паспорту, КП «ММБТІ» зробило помітку про те, що співвласниками квартири [ADDRESS], є позивачі, що підтверджується копією технічного паспорту /а.с.18-21/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.22/. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-XII угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1ст.47 ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Ст. 153 ЦК УРСР передбачено, до договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Українив редакції 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦКза вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, ст.ст. 105,114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2ст. 47 ЦК України суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом встановлено, що між продавцями та покупцями було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом біржової угоди, в якій зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Будь-яких суперечок між сторонами угоди судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивачами повністю виконано умови укладеного договору, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди і захист майнових прав позивача можливий лише шляхом визнання договору дійсним. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку не відповідністю договору купівлі-продажу від 04.10.1997 року, посвідченого Мелітопольською міською біржею нерухомості, та зареєстрованого в КП «ММБТІ» 04.10.1997 року, вимогам чинного законодавства позивач [PERSON] не має можливості подарувати частку зазначеної квартири дітям - [PERSON] та [PERSON] . Дослідивши надані письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу від 04.10.1997 року сторони договору досягли усіх істотних умов договору, угода купівлі-продажу квартири фактично виконана сторонами в повному обсязі, жодна сторона не заявляла вимог про визнання укладеного договору недійсним з підстав недодержання нотаріальної форми договору. За таких обставин позовні вимоги позивачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved