Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення усіх сум, які належать працівнику при звільнені та середнього заробітку. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що наказом №63-к від 13 квітня 2021 року її було звільнено внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню роботи. На час звільнення належна позивачці сума до сплати склала 40306,13 гривень, які відповідачем не виплачені. Крім того, відповідач зобов`язаний виплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, згідно довідки №1536 від 05 липня 2021 року розмір середньоденної заробітної плати позивачки становить 421,13 гривень. Посилаючись на вищевикладене позивачка просила суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на її користь заборгованість із заробітної плати в сумі 40 306,13 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 13 квітня 2021 року по день ухвалення судом рішення, без утримання податків та обов`язкових зборів; витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 гривень. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 30 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 01 листопада 2021 року (а.с. 20). Від відповідача на адресу суду 26 серпня 2021 року, в межах строку, визначеного ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 30 липня 2021 року, надійшов відзив на позов з доданими до нього доказами про підтвердження направлення його копії та доданих нього документів позивачу, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що [PERSON] дійсно працювала на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбське №1» та була звільнена з підприємства наказом №63-к від 13 квітня 2021 року у зв`язку з виявленою невідповідністю стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. При звільненні нарахована заробітна плата в розмірі 40 306,13 гривень, належна сума до виплати складає 32 446,44 гривень. Заборгованість по заробітній платі станом на 10 серпня 2021 року складає 29 003,02 гривень. Заробітна плата сплачена платіжним дорученням №109 від 07.05.2021 року в розмірі 1 270,34 гривень та платіжним дорученням №184 від 12.05.2021 року в розмірі 2 173,08 гривень. Середньоденна заробітна плата позивачки складає 421,13 гривень. Окрім того, джерелами виплати заробітної плати працівникам ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» є кошти державного бюджету та кошти від реалізації вугільної продукції. Заборгованість позивачки може бути погашена тільки за рахунок коштів від реалізації вугільної продукції. Коштами від реалізації була сплачена заборгованість з виплати заробітної плати за листопад-грудень 2019 року у порядку черговості виникнення заборгованості із заробітної плати. У зв`язку з відсутністю у підприємства грошових коштів на виплату заробітної плати та введенням простою на підприємстві з грудня 2019 року, несплатою в повному обсязі з підприємством за поставлену вугільну продукцію з боку покупців, ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» не мало можливості розрахуватись з позивачкою у строки визначені ст. 116 КЗпП. Тому, відповідач посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, та заявляючи про не співмірність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з сумою заборгованістю перед позивачем, оскільки така заборгованість виникла з причин, які не залежать від підприємства, відповідач просить суд зменшити розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на п`ятдесят відсотків. Окрім того, у відзиві відповідач зазначає, що позивачкою не доведено витрат на правничу допомогу, отже посилаючись на вищевикладене відповідач просив відмовити у задоволенні позов в частині стягнення витрат на правову допомогу в повному обсязі, а справу розглядати за відсутності представника ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (а.с. 23). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 14 вересня 1982 року працювала на Державному підприємстві «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та була звільнена 12 квітня 2021 року наказом № 63-к від 13 квітня 2021 року внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] від 8 серпня 1979 року (а.с. 9-10). Відповідно до довідки Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» № 1536 від 08 липня 2021 року та №12 [PERSON] дійсно працювала на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та була звільнена 12 квітня 2021 року, згідно наказу №63-к від 13 квітня 2021. На момент звільнення нарахована заробітна плата в розмірі 40 306,13 гривень, належна сума до сплати складає 32 446,44 гривень. Виплата здійснена платіжним дорученням №109 від 07.05.2021 року в розмірі 1 270,34 гривень та платіжним поденням №184 від 12.05.2021 року в розмірі 2 173,08 гривень. Заборгованість по заробітній платі станом на 30 червня 2021 року складає 29 003,02 гривень. Середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 421,13 гривень (а. с. 21). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працював на ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» та була звільнена з підприємства 12 квітня 2021 року, внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. В день звільнення з останньою не було проведено повного розрахунку всіх належних їй сум, станом на 10 серпня 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 29 003,02 гривень. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 421,13 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданому суду позові та відзиві на позов. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданих до суду довідок ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» № 1536 від 05 липня 2021 року та №2253 від 13 перпня 2021 року та платіжних доручень №109 від 07.05.2021 року та №184 від 12.05.2021 року, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість по заробітній платі та сумах, які належали до сплати останній при звільненні, була частково сплачена відповідачем. Так, розмір невиплачених [PERSON] при звільненні грошових коштів на час розгляду справи становить 29 003,02 гривень (32 446,44 грн. - 1 270,34 грн. - 2 173,08 грн. = 29 003,02 гривень), тому, на виконання вимог ст. ст. 47, 116 КЗпП України, ці кошти підлягають стягненню з Державного підприємства «Шахтоуправлінні «Південнодонбаське №1» на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 13 квітня 2021 року до 01 листопада 2021 року, становить 57 694,81 гривень (137 робочих дні х 421,13 гривень = 57 694,81 гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, суд погоджується з позицією відповідача щодо необхідності зменшення позивачу розміру компенсації середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на наступне. Так, відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої палати Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц. Враховуючи вищенаведене, а також встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема розмір нарахованих та несплачених на момент звільнення грошових коштів у розмірі - 40306,13 гривень, суд приходить до висновку про очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а тому вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у сумі 35000,00 гривень. Більш того, враховуючи, що при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати [PERSON] та як наслідок при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні останнього враховувались грошові виплати заробітної плати позивача до утримання з них податків та обов`язкових зборів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та обов`язкових зборів. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Оскільки, позивачкою не додано жодного доказу, що нею були понесені витрат на професійну правничу допомогу, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, у частині позову про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у розмірі 1500,00 гривень - відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої до суду квитанції №0.0.2210211083.1 від 26 липня 2021 року [PERSON] було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 980 гривень. Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову [PERSON] , суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 550,82 гривень (35000 грн.*908,00 грн. / 57694,81 грн. = 550,82 грн.). Окрім того, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовних вимог про стягнення з відповідача заробітної плати, дотримуючись вимог ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у сумі 908 гривень. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial