Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивачі [PERSON],[PERSON]звернулись в суд з позовом до відповідача до [PERSON], третіх осіб про демонтаж самочинного будівництва, приведення будинку та земельної ділянки до попереднього стану. Позов мотивують тим, що будинок №14 по вул. Копальній в м. Львові належить на праві спільної часткової власності позивачам [PERSON], [PERSON], відповідачці [PERSON] та третій особі [PERSON] Також в їх користуванні перебуває земельна ділянка, на якій розташований вказаний вище будинок. Відповідач [PERSON], без згоди позивачів, здійснила перепланування підвалу вказаного будинку під житло, добудувала тамбур та влаштувала залиття фундаментів на присадибній земельній ділянці під три спарених гаражі та господарську споруду. Інспекцією ДАБК у Львівській області видано припис №1л/1610-ф про припинення даних будівельних робіт, а розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31 березня 2011 року №178 [PERSON] запропоновано демонтувати вказане будівництво та перепланування. Позивачі вважають, що таким переплануванням та будівництвом порушено їхні права. Крім того, зазначають, що таке будівництво є самочинним адже здійснено без проекту та відповідних дозволів. Тому з врахуванням наведених мотивів просять суд ухвалити рішення, яким зобовязати [PERSON] привести житловий будинок та земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Копальна, 14 до попереднього стану, а саме демонтувати самочинно влаштовані конструкції трьох спарених гаражів та господарської споруди, тамбур, позначений в технічному паспорті від 30.08.2010 підліт. «а1-1» та відновити стан підвалу будинку, що існував до переобладнання такого під житло. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON], що позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним мотивам позову, просили позов задоволити. Відповідач [PERSON], та її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечили дали аналогічні за змістом пояснення про те,що відповідачкою [PERSON] здійснено перепланування підвалу будинку №14 по вул. Копальній в м. Львові під житло, добудувано тамбур та влаштувано залиття фундаментів на присадибній земельній ділянці під три спарених гаражі зі згоди позивачки [PERSON] Також пояснили,що власниками будинку №14 по вул. Копальній в м. Львові дійсно є позивачі [PERSON], [PERSON], відповідачка [PERSON] та третя особа [PERSON] Проте згідно правовстановлюючих документів на будинок [PERSON] вбачається, що останній належить право спільної часткової власності на вказаний будинок із визначенням конкретних приміщень, що відповідають таким часткам. При цьому позивачам належить невелика частина підвалу,а прибудова тамбура здійснена до частини будинку, що належить відповідачці. Ствердили, що позивачка [PERSON] давала згоду на перепланування та будівництво, адже без такої згоди відповідачка не здійснювала б жодних робіт. Також ствердили, що розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11 лютого 2013 року №44 п.2 розпорядження від 31 березня 2011 року №178, яким визнано, що збудований [PERSON] фундамент та тамбур підлягають демонтажу. Вважають, що діями відповідачки не порушено жодних прав позивачів, тому просять в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з позивачкою [PERSON] не було узгоджено перепланування підвалу, прибудову тамбура та залиття фундаментів до будинку із [PERSON], тому вважає,що позов до задоволення не підлягає. Представник третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що згідно розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31 березня 2011 року №178 перепланування підвалу будинку №14 по вул. Копальній в м. Львові під житло, прибудований до вказаного будинку тамбур та фундаменти за вказаною адресою підлягали демонтажу із відновленням попереднього стану будинку. Такий демонтаж запропоновано здійснити [PERSON] На виконання вказаного розпорядження було подано відповідний позов в суд. Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 11 лютого 2013 року №44 розпорядження від 31 березня 2011 року №178 в частині демонтажу фундаментів та тамбура відмінено. Підставою для цього слугувало прийняття наказу Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №4 від 09 червня 2012 року «Про внесення змін до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна». Враховуючи наведене Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради подала до суду заяву про залишення вказаного вище позову без розгляду. Вирішення даного спору залишила на розсуд суду. Представник третьої особи Львівської міської ради в останнє судове засідання не з»явився, в судовому засіданні 18 квітня 2016 року проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що залишаючи без розгляду позов Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про зобовязання [PERSON] привести до попереднього стану будинок та земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Копальна, 14 Личаківським районним судом м. Львова не встановлено відсутності порушення прав позивачів. Окрім того позивачі не скористалися правом на оскарження такої ухвали суду, тому вважає, що позов до задоволення не підлягає. Представник третьої особи департаменту Державної архітектурно- будівельної інспекції у Львівській області в судове засідання не з»явився, з невідомих суду причин, про день та час судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, суд вважає за можливе провести розгляд справи в його відсутності, проти чого сторони не заперечили. Заслухавши пояснення сторін, та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково з наступних мотивів. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З оглянутої в судовому засіданні архівної справи №2/463/85/13, вбачається, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 11 березня 2013 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третіх осіб Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про виділ в натурі частки житлового будинку, та позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено за безпідставністю позовних вимог, дане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року. Вказаним рішенням встановлено, що будинок №14 по вул. Копальній в м. Львові належить [PERSON] 8/25 ідеальних частин, [PERSON] 3/25 ідеальних частин, [PERSON] 22/50 ідеальних частин, [PERSON] 3/25 ідеальних частин. Така обставина є обовязковою для суду при розгляді даної справи. Крім того обставини належності будинку №14 по вул. Копальній в м. Львові [PERSON], [PERSON], [PERSON] саме на праві спільної часткової власності підтверджується реєстраційними посвідченнями від 24 грудня 1987 року №2607, від 26 червня 1989 року №1856, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 грудня 2004 року №5960347 (а.с.5,6,7). Крім того наведеним вище рішенням суду встановлено, що [PERSON] було самочинно були збудовані фундамент та житлова прибудова до будинку. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Тому неможливим є існування одночасно права спільної часткової власності та власності на окреме майно. З цих підстав суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] про належність їй права власності конкретні приміщення будинку №14 по вул. Копальна в м. Львові. В силу приписів ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.3 ст.364 ЦК України вказаної статті у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Таким чином, встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. При цьому порядок користування спільним майном не впливає на порядок розпорядження спільним майном. Викладена позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 03 квітня 2013 року, які в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Земельну ділянку для обслуговування буднику №14 по вул. Копальна у м. Львові площею 600 кв.м. було надано первинному власнику будинку рішенням виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих №1275 від 17 вересня 1954 року (а.с.12). Право користування даною земельною ділянкою у сторін спору встановлено згадуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2013 року у справі №463/85/13. Відтак в судовому засіданні встановлено,що відповідачкою [PERSON] проведено перепланування підвалу будинку №14 по вул. Копальна у м. Львові під житло, а саме замість приміщень: під літ.ІІ площею 11.0 кв.м. влаштовано приміщення під номером 1-13 площею 12.2 кв.м., замість приміщення під літ.ІІІ площею 15.6 кв.м. влаштовано приміщення під номером 1-14 площею 0.9 кв.м., під номером 1-15 площею 4.4 кв.м., під номером 1-16 площею 7.4 кв.м., замість приміщення під номером IV площею 16.0 кв.м. влаштовано приміщення під номером 1-17 площею 16,5 кв.м., а замість приміщення під номером V площею 20.6 кв.м. влаштовано приміщення під номерами 1-10 та 1-11 площею 6.3 кв.м. та 13.7 кв.м. відповідно. У підвальних приміщеннях обладнано санвузол та кухню, частину перегородок демонтовано та встановлено нові перегородки із дверними прорізами. Також [PERSON] здійснено прибудову до вказаного будинку тамбуру під літ. а1-1 та залито фундаменти під три спарених гаражі. Вказані обставини підтверджуються технічним паспортом та поверховими планами будинку складеними ОКП ЛОП «БТІ та ЕО» (а.с.8-11), розпорядженнями Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 31 березня 2011 року №178, від 11 лютого 2013 року №44(а.с.14,117), приписом Інспекції ДАБІ у Львівській області від 17 серпня 2010 року №1л/161-ф (а.с.13). Дані обставини визнаються сторонами, та встановлені вказаним вище рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 березня 2013 року. Частинами третьою, четвертою ст. 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Відповідно до приписів ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України право розпоряджатися майном належить власнику. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до приписів ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.4 вказаної статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак суд приходить до висновку про те,що відповідачем [PERSON] не представлено належних та допустимих доказів того,що погодження позивачами проведеного нею самочинного будівництва. Відповідно до ст.376 ЦК України, що діяла на момент будівництва, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Необхідність належно погодженого проекту та дозволу для здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств вимагалась діючим на той час Закону України «Про планування і забудову територій» та Законом України «Про архітектурну діяльність». Згідно ст.152 ЖК України, в редакції, що діяла на момент здійснення відповідачкою робіт, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Відповідного проекту та дозвільних документів відповідачем не надано, відтак суд погоджується із доводами позивача про те, що перепланування та будівництво, що здійснене відповідачкою є самочинним. Крім того, відповідачем не надано доказів введення будівництва в експлуатацію, оформлення правовстановлюючих документів та реєстрації права власності на новостворені об»єкти. Вказане будівництвом визначено як самочинне в рішеннях суду у справі №463/85/13. Така обставина має преюдиційне значення для даної справи. Наявність такого будівництва вказана як одна із підстав неможливості поділу будинку в натурі або виділу в натурі часток співвласників. Відтак суд приходить до висновку про те,що будівництво порушує права позивачів, адже останні позбавлені можливості реалізувати своє право щодо розпорядження майном, зокрема виділити свою частку в натурі, а підвальні приміщення, на які мають права при поділі позивачі є переплановані під житло. Також права позивача порушуються неможливістю повноцінного користування та володіння присадибною земельною ділянкою. Враховуючи, що відповідачкою здійснено перепланування підвалу будинку №14 по вул. Копальна у м. Львові під житло, добудову тамбура до казаного будинку та влаштовано залиття фундаментів на присадибній земельній ділянці під три спарених гаражі, згоди на вказане будівництво позивачі не давали, таке будівництво порушує права позивачів, є самочинним тому в цій частині позов підлягає до задоволення. Щодо позовних вимог в частині демонтажу господарської споруди, то в процесі розгляду даної справи існування такої не встановлено, тому в цій частині в задоволенні позову суд відмовляє.

Outcome: approved