Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнила, в якому просить суд надати їй дозвіл на оформлення в консульській установі [PERSON] закордонного паспорта неповнолітній дитині [PERSON] [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. А також, стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивачка покликається на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON], який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20.12.2013 року, у них народилось двоє дітей, які на даний час є неповнолітніми : [PERSON] Діана-Тетяна, [INFO] та [PERSON], [INFO], які з часу розірвання шлюбу та по даний час проживають разом нею за адресою : м. Львів, вул. Трильовського, 27/64. За рішенням Сихівського районного суду м. Львова, від 10.01.2014 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей. Позивачка вказує, що за взаємною згодою відповідача [PERSON] їхні діти отримали закордонні паспорти, видані консульською установою [PERSON] в м. Києві. Термін дії паспорта [PERSON] Діани-Тетяни, Е 0979233, виданий 04.05.2007 року консульським відділом [PERSON] в м. Києві, закінчився 24.01.2016 року. Для виготовлення нового закордонного паспорта необхідна згода відповідача, як батька дитини, однак останній категорично відмовляється надати дозвіл, не зазначаючи причину такої відмови. Окрім того, позивачка вказує, що з часу розірвання шлюбу відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У дитини є бабця та дідусь, які є громадянами [PERSON], які дуже люблять своїх онуків. У літку 2015 року донька [PERSON] Діана-Тетяна протягом двох місяців відпочивала разом з ними на морі на кордоном. Відповідач жодних заперечень щодо поїздки на відпочинок не мав. Дані обставини підтверджуються показами позивачки [PERSON] Таким чином, суд вважає, що заборона виготовлення паспорта [PERSON] Діані-Тетяні порушує її права та суперечить її інтересам, не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує права дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять суд з урахуванням прав та інтересів малолітньої дитини, позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги позивачки не визнав та заперечив. Свої заперечення мотивує тим, що дитина сторін [PERSON] Діана-Тетяна є громадянською України, що ствердження свідоцтвом про народження серія І-СГ № 048299 від 21.02.2006 року, виданого Львівським міським управлінням юстиції, де в графі громадянство батьків зазначено „громадяни України, а тому, посилання позивача на те, що [PERSON] Діана-Тетяна є громадянкою [PERSON] є необгрунтовним і відповідно таким, що не може братися судом до уваги. А оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту прав як надання дозволу судом на виготовлення закордонного паспорту неповнолітній особі в консульській установі іноземної держави, позовні вимоги позивачки є негрунтовними та безпідставними. Порядок виготовлення документів для закордонних поїздок регулюється Законом України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України. Окрім цього, вказує, що періодичні виїзди дитини за кордон та виготовлені закордонного паспорта в консульській установі [PERSON], буде перешкоджати відповідачу здійснювати свої права щодо підтримання регулярних особистих стосунків, виховання та особистого спілкування з донькою. На підставі наведеного просить суд в задоволенні позовних вимог позивачки відмовити. Представник органу та опіки та піклування Сихівської районної адміністрації в судове засідання не зявився не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений. Заслухавши покази сторін, проаналізувавши матеріали та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивачки з наступних підстав : Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє дітей : [PERSON] Діана-Тетяна, [INFO] свідоцтво про народження серія І-СГ № 048299 та [PERSON], [INFO] свідоцтво про народження серія І-СГ № 236368, які після розірвання між сторонами шлюбу проживають разом з позивачкою за адресою м. Львів, вул. Трильовського, 27/64. Дані обставини сторонами не заперечуються. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Із зазначених норм закону випливає, що батько та мати є носіями прав щодо дитини у рівній мірі. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно встановлених судом обставин, які не заперечуються представником відповідача, а також на підставі представлених суду доказах, встановлено, що на підставі взаємної згоди позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] їхня дитина [PERSON] [PERSON], [INFO] отримала 04.05.2007 року у консульському відділі [PERSON] в м. Києві, німецький паспорт для виїзду за кордон, № Е 0979233, який дійсний до 24.01.2016 року. За змістом ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Однак, згідно консульської довідки № 61/2016 від 14.04.2016 року виданої почесним консулом Федеративної Республіки [PERSON] у м. Львові, позивачка [PERSON] є громадянкою [PERSON]. Дитина [PERSON] Діана-Тетяна згідно законодавства через своє походження від німецької матері отримала німецьке громадянство. Таким чином, посольство [PERSON] в м. Києві виготовило для дитини німецький паспорт для виїзду за кордон, № Е 0979233, дійсний до 24.01.2016 року. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р.. ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень житія, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини ( с. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року). Держави-учасниці вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. ( с. 11 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року). Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як вище встановлено судом, за взаємною згодою позивачки та відповідача малютній [PERSON] [PERSON], 04.05.2007 року виготовлено німецький дитячий паспорт для виїзду за кордон. На даний час дитина є громадянкою [PERSON], жодних документів, в тому числі для виїзду за кордон, як громадянці України не виготовлялося, а тому доводи відповідача щодо оформлення дитині документів для виїзду за кордон на підставі закону України „Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України, суд вважає негрунтовними. Всупереч вимог ст. 10,60 ЦПК України, представником відповідача не наведеного суду, жодних вагомих та обєктивних обставин, які б разі видачі малолітній [PERSON] Діані-Тетяні, закордонного паспорта в консульській установі [PERSON], свідчили про існування ризиків порушення його батьківських прав, зокрема на щодо спілкування та участі у вихованні дитини, а також порушення прав та інтересів самої дитини. Окрім цього, стороною відповідача не доведено перед судом, факту вчинення з боку позивачки перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною. Відповідно до ст. 16 Закону України „Про охорону дитинства дитина та її батьки для воззєднання сімї мають право на вільний вїзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом.Батьки, інші члени сімї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобовязані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Також, судом встановлено, що баба і бід дитини [PERSON] [PERSON], з боку позивачки, є громадянами [PERSON]. Дитина за взаємною згодою батьків, що незаперечується стороною відповідача, у літку 2015 року протягом двох місяців перебувала разом з ними за кордоном, що в свою чергу свідчить про докладення ними зусиль до забезпечення належного фізичного та соціального розвитку дитини, а тому наявність закордонного паспорта у дитини забезпечить воззєднання членів сімї, родичів, а також спілкування з рідними бабою та дідом, враховуючи вік дитини, забезпечить її гармонійний розвиток. За вказаних обставин, суд вважає, що виготовлення проїзного закордонного документу малолітній [PERSON] Діані-Тетяні, [INFO] через консульську установу [PERSON], є належним способом захисту прав малолітньої, буде відповідати її інтересам та забезпечувати можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Європейською конвенцією про права дитини, іншим міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України та не буде порушувати батьківських прав відповідача [PERSON], щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини, а тому позовні вимоги позивачки є обгрунтовними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved