Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , призначених за рішенням Хустського районного суду від 04.05.2018 року в розмірі 1000 грн. В позові посилається на те, що з відповідачем [PERSON] що вона проживала з відповідачем у шлюбі, який між ними розірвано 13.03.2007 р. Відповідно до вказаного судового рішення від 04.05.2018 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, до досягнення ним повнолітнього віку. Враховуючи, що розмір аліментів призначений за рішенням суду від 04.05.2018 року на сьогоднішній день є занадто малим, не може забезпечити належного утримання їх з відповідачем неповнолітнього сина, просила збільшити розмір аліментів призначений за рішенням суду та визначити його в розмірі по 2000 грн. щомісячно, до досягнення ним повнолітнього віку. В судове засідання позивачка [PERSON] подала письмову заяву, в якій просить суд справу слухати у її відсутності в порядку спрощеного провадження та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання. Позовні вимоги підтримує та просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 2000 гривень на утримання дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади\~ (Хустського районного суду від 04.10.2019 року) з викликом до суду. Відзиву на позов відповідачем не подавалось. У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням Хустського районного суду від 13.03.2007 р. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , За рішенням Хустського районного суду від 04.05.2018 року визначено розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їхнього неповнолітнього сина у розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки\~ виданої виконавчим комітетом Хустської міської ради №6683 від 18.06.2019 року, на даний час неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] проживає з позивачкою і знаходиться на її повному утриманні. На сьогоднішній день сума аліментів, яку сплачує відповідач згідно рішення суду від 04.05.2018 року є недостатньою для матеріального забезпечення неповнолітньої дитини сторін, оскільки він в силу свого віку та встановленого державою прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, потребує більших витрат. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (- ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в СК України, а саме в статті 180 СК цього Кодексу передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку змінився матеріальний стан дитини, оскільки збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, значно зросли ціни на продукти харчування, різного роду товари та послуги, тому суд вважає, що розмір аліментів необхідно змінити. Крім цього, суд виходячи із встановлених у судовому засіданні доказів, про відсутність у відповідача постійного місця праці, стабільного заробітку та отримання мінливих доходів від сезонних заробітків, про які стверджує позивачка і їхній розмір встановити не можливо, суд вважає за необхідне, вирішувати питання про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, відповідно до вимог визначених в ст.184 СК України, задовольнивши вимоги позивачки. Виходячи з наведеного та враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і одержувача, а також те, що відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення ним повноліття, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина у більшому розмірі ніж був визначений судовим рішенням, а саме у сумі 2000 гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved