Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь заборгованість за позикою в розмірі 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) гривень, та проценти за прострочення виконання зобов'язання по поверненню коштів за договором позики - в сумі 822 (вісімсот двадцять дві) гривні 47коп., а всього 22 242 (двадцять дві тисячі двісті сорок дві) гривні 47 коп., а також сплачений нею судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.. В обґрунтування заявлених вимог покладається на те, що 17 жовтня 2014 року між нею та відповідачкою [PERSON] в усній формі був укладений договір позики, згідно якого відповідачка позичила в неї 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) грн. на строк до 30 грудня 2014 року, що підтверджується власноручно написаною відповідачкою розпискою від 17 жовтня 2014 року. У визначений строк 30 грудня 2014 року, відповідачка позику не повернула, тому основний борг за позикою станом на 28 січня 2015 року становить 21 420 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять) грн. та проценти в розмірі 822 (вісімсот двадцять дві) грн. 47 коп.. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити повністю та стягнути з відповідачки на її користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) гривень та проценти за прострочення виконання зобов'язання по поверненню коштів за договором позики в розмірі 822 (вісімсот двадцять дві) 47коп., а всього 22 242 (двадцять дві тисячі двісті сорок дві) гривні 47 коп.. Також надала суду оригінал розписки укладений між нею та відповідачкою [PERSON], згідно якої підтверджуються обставини на які вона посилається. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду справи, заяви про розгляд справи без її участі не подавала. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, у судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 2014 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] позичила в [PERSON] 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) гривень. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи суду стало відомо, що факт передачі грошей [PERSON] - [PERSON] оформлено розпискою від 17 жовтня 2014 року, власноручно написаною відповідачкою, яка складена у присутності [PERSON] та [PERSON], про що двоє і розписались. Отже, договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (речей) позикодавцем позичальнику. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У вищезгададій розписці також зазначено, що відповідачка [PERSON] зобов'язувалась повернути позичені кошти [PERSON] в сумі 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) гривень 00 коп. до 30 грудня 2014 року, однак у встановлений термін відповідачка коштів не повернула. Також відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Постановою правління НБУ від 15.07.2014 року № 417 встановлено з 17.07.2014 року облікову ставку НБУ в розмірі 12,5 %. Окрім цього, постановою правління НБУ від 12.11.2014 року № 719 встановлено з 13.11.2014 року облікову ставку НБУ в розмірі 14 % річних. З розрахунку процентів, який міститься в позовній заяві вбачається, що заборгованість по процентам за несплату позики [PERSON] перед [PERSON] у відповідності до облікової ставки НБУ на вищезазначений період складає 822 (вісімсот двадцять дві) грн. 47 коп.. Таким чином, у судовому засіданні беззаперечно встановлено той факт, що відповідачка по справі, [PERSON] дійсно позичила у [PERSON] грошові кошти у сумі 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) гривень 00 коп. і зобов'язувалась їх повернути до 30 грудня 2014 року, однак у встановлений строк не повернула коштів, внаслідок чого у неї наявна заборгованість перед позивачкою в сумі 21 420 (двадцять одна тисяча чотириста двадцять) грн. та 822 (вісімсот двадцять дві) грн. 47 коп. - заборгованість по процентам, що разом складає 22 242 (двадцять дві тисячі двісті сорок дві ) грн. 47 коп.. На підставі вище наведеного, врахувавши те, що відповідач [PERSON] дійсно отримала від позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) грн.., пропустивши строк виконання зобов'язань згідно боргової розписки, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення у повному обсязі, а тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 21 420 (двадцять одну тисячу чотириста двадцять) грн.. та проценти у розмірі 822 (вісімсот двадцять дві) гривні 47 коп., а всього 22 242 (двадцять дві тисячі двісті сорок дві) грн.. 47 копійок. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, підтверджені ним документально. Тому суд вважає, що з відповідачки [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] судовий збір, який та сплатила при подачі позову до суду, а саме 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп., що підтверджується квитанцією від 11 лютого 2015 року.

Outcome: approved