Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого з урахування поданих заяв про уточнення позовних вимог обґрунтували тим, що вони є власниками по 1/2 кожний земельної ділянки, площею 2,7356 га, кадастровий номер - 0522282600:05:000:0195, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке отримали 17.02.2018 після смерті [PERSON], яка померла 03.03.2009. В лютому 2018 року їм стало відомо про наявність договору оренди належної їм земельної ділянки укладеного спадкодавцем із Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «[PERSON] Агро» строком на 10 років, тобто до 2015 року, а також наявність додаткової угоди укладеної на 20 років, на підставі якої останні зареєстрували за собою право оренди на земельну ділянку. Позивачі у позові вказують, що додаткова угода не містить дати укладення, спадкодавець її не підписувала, тобто було відсутнє її волевиявлення на настання певних юридичних наслідків за договором, а зареєстрована вона була 05.08.2010, тобто після смерті спадкодавця, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивачі просять суд визнати недійсною додаткову угоду від 05.08.2010, реєстраційний №041004400124, зареєстровану у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» про зміну терміну дії договору оренди землі на 20 років до основного договору оренди землі від 05.01.2005 укладеного між [PERSON] та ТОВ «Концерн «[PERSON] Агро» терміном на 10 років зареєстрований 27.05.2007 за № 040782600292 у книзі записів реєстрації договорів Вінницької філії ДП «Центр ДЗК». Представник відповідача надав до суду відзив, відповідно до якого просив суд в задоволенні позову відмовити, аргументувавши свою позицію тим, що дійсно 05.01.2005 між [PERSON] (спадкоємцями якої є позивачі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Концерн Сімекс-Агро було укладено договір оренди землі, яка знаходиться на території с. Коханівка, загальною площею 2,7356 га. В подальшому між [PERSON] та ТОВ Концерн Сімекс-Агро було укладено Додаткову угоду до Договору оренди за умовами якої, сторонами внесено зміни до п. 4. Договору оренди, яким визначено що Договір оренди землі укладено на 20 років та збільшено оренду плату до 3 % від нормативної вартості земельної ділянки. Додаткова угода зареєстрована у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» 05.08.2010 за №041004400124. Відповідач з січня 2005 року є законним користувачем земельної ділянки та належним чином виконує усі зобовязання взяті на себе за умовами Договору оренди. Підписи на додатковій угоді, є аналогічним підписам у договорі оренди, паспорті проставлені особисто [PERSON], що свідчить про її волевиявлення та безпідставність заявлених позовних вимог. Крім того, визнання недійсною додаткової угоди до Договору оренди землі, порушить права Орендаря передбачені Договором оренди та ст. 25, 28 ЗУ «Про оренду землі», оскільки Товариством понесені значні витрати на поліпшення стану земельних ділянок. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином правові відносини, які виникли між ТОВ Концерн Сімекс-Агро та [PERSON], з приводу оренди земельної ділянки, мають обовязкову силу і для її спадкоємців, у тому числі щодо строку дії договору. При цьому, орендар належним чином виконує умови договору та належним чином виплачував їм орендну плату за період з 2009 по 2017 роки. Представники позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, суду пояснили, що оскільки оскаржуваний правочин не містить дати його укладення, підписаний іншою особою, а не орендодавцем, зареєстрований після його смерті він є недійсним. За клопотанням позивачів ухвалою суду від 23.06.2018 витребовувались докази, а саме: оригінал оскаржуваного правочину. За клопотанням представників позивачів ухвалою суду від 11.10.2018 було призначено судово почеркознавчу експертизу, витребувано докази, а саме матеріали необхідні для проведення експертизи, а провадження у справі зупинено. 22.11.2018 ухвалою суду поновлено провадження у справі для вирішення клопотання експерта щодо надання документів необхідних для проведення експертизи, уточнення документів, які підлягають експертному дослідженню, а також оплати експертних послуг. 08.01.2019 ухвалою суду було залишено без розгляду клопотання експерта, у звязку із відмовою представників позивача від проведення призначеної судом судово почеркознавчої експертизи через не сплату позивачами експертних послуг в силу їх матеріального становища, у звязку із чим експертною установою ухвала суду про призначення експертизи від 11.10.2018 була залишена без виконання. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, встановив, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом виданих 17.02.2018 державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної установи та зареєстрованих в реєстрі за №165, №173, позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками по Ѕ частці земельної ділянки, площею 2,7356 гектарів, кадастровий номер 0522282600:05:000:0195), в межах згідно з планом, що розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, належної [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серія І-ВН № 052923, виданого Козинецькою сільською радою Липовецького району Вінницької області 28.05.2002 на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Козинецької сільської ради від 08.11.2001 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право приватної власності на землю за № 640. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Судом було встановлено, що 05.01.2005 між [PERSON] (спадкоємцями якої є позивачі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Концерн Сімекс-Агро було укладено договір оренди землі за умовами якого, Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території с. Коханівка, загальною площею 2,7356 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди землі зареєстровано в у Вінницькій філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040782600292 від 27.05.2007. Згідно Додаткової угоди укладеної між [PERSON] та ТОВ Концерн Сімекс-Агро до вищевказаного Договору оренди землі, сторонами було внесено зміни до п. 4. Договору оренди, яким визначено що Договір оренди землі укладено на 20 років та збільшено оренду плату до 3 % від нормативної вартості земельної ділянки. Додаткова угода зареєстрована 05.08.2010 у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» про що у державному реєстрі земель вчинено запис за №041004400124. Позивачі у\~позові вказують,\~що про існування вказаних правочинів їм стало відомо в лютому 2018 року тепер уже належної їм земельної ділянки, вони стверджують, що вказані правочини спадкодавцем за життя не підписувались, тобто було відсутнє її волевиявлення на укладення такого правочину та додаткової угоди до нього, а також настання юридичних наслідків обумовлених ними, у додатковій угоді відсутня дата укладення, а державна реєстрація проведена після смерті спадкодавця, що є підставою для визнання оскаржуваного правочину недійсним та стало підставою звернення до суду із даним позовом, оскільки, на їх думку, порушено їх права. \~Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст..4 ЦПК України). Частиною четвертою\~статті 124\~Земельного кодексу\~України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою\~статті 626\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК, є важливим чинником, без якого укладення договору оренди земельної ділянки є неможливим. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Для зясування обставин «чи виконаний підпис на додатковій угоді, зареєстрованій 05.08.2010 за № 041004400124 у Вінницькій філії ДП «Центр ДЗК» до договору оренди землі від 05.01.2005 (реєстраційний № 040782600292 від 27.05.2007) на сторінці 2 у графі «орендодавець» гр.. [PERSON], чи іншою особою?» судом було призначено ухвалою суду від 11.10.2018 проведення судово почеркознавчої експертизи. Згідно письмової заяви поданої до суду 08.01.2019 представники позивачів відмовились від проведення призначеної судово почеркознавчої експертизи, у звязку із чим ухвала суду від 11.10.2018 була залишена експертами без виконання. Із матеріалів цивільної справи встановлено, що інших належних та допустимих доказів, в розумінні ст.77-78 ЦПК України, щодо підтвердження неналежності підпису спадкодавцеві у оскаржуваному правочині матеріали справи не містять. Посилання представників позивачів на ту обставину, що оскаржуваний правочин був зареєстрований після смерті спадкодавця не є підставами для визнання такого договору недійсним, відповідно до ч.\~3\~ст.\~203 та ч.\~1\~ст.\~215\~ЦК України, оскільки при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним із підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації. Моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов. Посилання представників позивачів на ту обставину, що на оскаржуваному правочині відсутня дата його укладення не свідчить про відсутність волевиявлення сторін правочину на його укладення, а могла бути лише перешкодою для державної реєстрації правочину, при цьому такі обставини не підлягають зясуванню у даному спорі, оскільки такі вимоги не є предметом розгляду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до\~Глави 8 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд відносить їх на рахунок позивачів. На підставі викладеного, ст.ст.\~16,\~203,\~215,\~216 ЦК України,

Outcome: dismissed