Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], про визначення порядку користування жилим приміщенням. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд винести рішення, яким визначити між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] порядок користування квартирою [ADDRESS]; виділити у користування [PERSON] та [PERSON] ізольовану кімнату площею 14 кв.м., а [PERSON] ізольовану кімнату площею 12,10 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. Кухню, коридор, ванну кімнату та санвузол, комірку, балкон, тамбур залишити в загальному користуванні. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Так, згідно з ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомив. Так, відповідач неодноразово подавав через канцелярію суду заяви про перенесення слухання справи, однак на судові засідання не з'явився. Систематична неявка відповідача у судове засідання без належного обґрунтування поважності причин свідчить про неналежне виконання ним процесуальних обов'язків, що є порушенням ч.3 ст.27 ЦПК України. На думку суду дані обставини свідчать про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та мають на меті затягування судового розгляду. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст.157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що повторна неявка відповідача без поважних причин згідно ст.169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність та зі згоди представника позивача проводить заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 березня 2001 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира загальною площею 49,40 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до наданої суду довідки №1225 у квартирі загальною площею 49,40 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають троє осіб - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Частиною 1 статті 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як пояснив представник позивачів у судовому засіданні, на теперішній час між сторонами виникають суперечки щодо порядку користування їхньою спільною власністю, що спонукало позивачів звернутися до суду з цим позовом. Квартира [ADDRESS] має загальну площу - 49,40 кв.м. та складається з двох ізольованих кімнат житловою площею 12,10 кв.м. та 14 кв.м. Місцями загального користування є: кухня площею 8,10 кв.м., коридор - площею 6,60 кв.м., ванна кімната та санвузол - площею 3,30 кв.м., комірка - площею 0,90 кв.м., балкон - площею 3 кв.м. та тамбур - площею 1,40 кв.м. Дві кімнати мають окремі входи в них та окремі виходи до балкону, що робить можливим окреме проживання між співвласниками. На думку суду можливо встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS], - виділити [PERSON] та [PERSON] ізольовану кімнату площею 14 кв.м., а відповідачу [PERSON] виділити ізольовану кімнату площею 12,10 кв.м. Кухню, коридор, ванну кімнату та санвузол, комірку, балкон та тамбур залишити в загальному користуванні. На думку суду, за таких змін умов проживання не будуть порушені та ущемлені права жодного з членів сім'ї, адже в сім'ї склалися правила щодо користування цими кімнатами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved