Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просили спонукати відповідача [PERSON] повністю зупинити усі види робіт у підвальному приміщенні, розташованому за адресою: м. Харків, проспект Московський, 196/1, 4-й підїзд; зобовязати відповідача за власні кошти поновити зруйновану в процесі реконструкції зовнішню стіну будівлі, поновити земельний покрив та асфальтове покриття уздовж зовнішньої стіни будівлі; зобовязати зняти власний замок (замки) з двері у внутрішніх приміщеннях, усунувши перешкоди в користуванні їх власністю та інженерними комунікаціями; зобовязати поновити їх замки в підвальному приміщенні. 28.08.2015 року позивачі уточнили позовні вимоги, в остаточній редакції яких просили, у тому числі, визнати незаконними проведення відповідачкою [PERSON] упритул до будинку та в будинку № 196/1 по проспекту Московському в м. Харкові будівельних та робіт по реконструкції (несанкціоновані ліквідації частин отмостков, обладнання у виритому у землі упритул до будинку сходів, улаштування над ними покриття під вікнами квартири першого поверху, зруйнування частини зовнішньої стіни будинку, ліквідації двох вентиляційних отворів та влаштування на їх місці вікна, яке не відкривається (із одного) та входу-виходу з підвалу будинку на Московський проспект (із другого)); перепланування та реконструкція підвального приміщення VІІ цього будинку (виділ з цього приміщення, безпідставно зазначеного № 5, в подальшому збільшення площі цього приміщення за рахунок зносу несучих внутрішніх стін та приєднання до нього колишнього приміщення VІІ колишнього коридору з одночасним будуванням в других місцях знову створеного приміщення підвалу житлового будинку з нових перегородок та влаштування таким чином нових приміщень: № 5, розширеного, з більшою площею, та № 6 не зазначеного); зобовязати відповідача за власні кошти відновити положення, що існувало до порушення: відновити зруйновану в процесі проведення будівельних робіт з реконструкції частини зовнішньої стіни дому № 196/1 по проспекту Московському в м. Харкові та його інші конструктивні елементи, ліквідувати заново збудоване та влаштоване; визнати незаконною проведення відповідачем [PERSON] упритул до будинку земельних робіт (несанкціонованого зняття асфальтового покриття, порушення та ліквідація значної частини земельного покрову для проведення на цій земельній ділянці в подальшому несанкціонованих земельних робіт); зобовязати відповідача за власні кошти відновити стан, що існував до порушення: відновити біля зовнішньої стіни будинку пошкоджені відповідачем земельне покриття і асфальтове покриття; визнати незаконним здійснення відповідачем [PERSON] у підвалі житлового будинку торгівлі легкозаймистими, вибухопожежонебезпечними предметами, які при горінні виділяють ядовиті речовини; зобовязати відповідача припинити та заборонити у подальшому у підвалі будинку незаконну підприємницьку діяльність, у тому числі легкозаймистими, вибухопожежонебезпечними предметами, які при горінні виділяють ядовиті речовини. В обґрунтування позову посилалися на те, що 30.03.2007 року невідомі особи (не мешканці будинку) вторглися у належний ним на праві загальної сумісної власності на підставі ст.ст. 1,10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» будинок № 196/1 по проспекту Московському в м. Харкові, у 4-підїзд, а з часом і до частини підвалу, вхід в який на той момент здійснювався тільки через 4 підїзд будинку, в підвальне приміщення, позначене у первісних документах інвентаризаційної справи римською цифрою VІІ. Серед невідомих осіб була жінка жителька сусіднього будинку № 196/2 по проспекту Московському в м. Харкові [PERSON], яка не є власником будинку № 196/1 по проспекту Московському в м. Харкові. Пояснити спосіб та причину знаходження в належному ним на праві загальної сумісної власності будинку та підїзду, а з часом і у підвальному приміщення, а також покинути його або предявити правові підстави знаходження, невідомі особи відмовилися. В момент виявлення у підвалі будинку невідомих осіб, вхідні двері в підвальному приміщенні були відкриті, та як зясувалося був змінений замок. Інші двері, що знаходилися всередині підвалу, які ведуть у підвальне приміщення VІІ з підвального приміщення V також були відкриті, вказані вище особи знаходилися там та слухали вказівки [PERSON]. Згодом були проведені будівельні роботи, результатом яких стали зруйновані стіни між приміщенням VІІ та коридору, в якому знаходилися інженерні комунікації будинку та вентиляційні отвори; приміщення VІІ у первісному позначенні в інвентаризаційній справі перестало існувати та появилося приміщення №№ 5,6, але документи, які дозволяли проведення будівельних робіт, в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні. 03.04.2007 року уздовж зовнішньої стіни будинку, поруч з вентиляційними отворами колишнього коридору, що граничив з колишнім приміщенням VІІ були ліквідовані отмостки та почалися земляні роботи. 06.04.2007 року був завезений будівельний матеріал та зроблені сходи, але дозвільних документів на виділ [PERSON] земельної ділянки впритул до будинку, а також проведення земельних робіт в матеріалах інвентаризаційної справи будинку відсутні. 10.04.2007 року відповідачем була зруйнована частина огороджувальних конструкцій будинку частини зовнішньої стіни, закладений один вентиляційний отвір, другий став підставою для входу/виходу з підвалу; були установлені не передбачені відповідними документами двері, які ведуть до нового підвального приміщення дозвільні документи на проведення даних будівельних робіт у [PERSON] відсутні. Позивачі зазначали, вони категорично заперечували проти вищевказаного будівництва та розміщення в підвалі їх житлового будинку будь яких обєктів підприємницької діяльності, які розташувала [PERSON] у підвалі (магазин, в якому здійснюється торгівля легкозаймистими, вибухопожежонебезпечними предметами, які при горінні виділяють ядовиті речовини) така позиція обумовлена правом загальною сумісної власності на будинок, у тому числі на огороджувальну зовнішню стіну, а також встановленим законом правом відчуження нежитлових приміщень самостійних обєктів цивільно правових відношень лише після закінчення процесу приватизації у будинку. Як зазначали позивачі приватизація у будинку на 28.08.2015 року не завершена. Таким чином, розміщення вищевказаного обєкта у житловому будинку заборонено та веде к порушенням нормального життєвого укладу жильців будинку, тягне проблеми з експлуатацію будинку. Порушення зовнішніх та внутрішніх конструкцій будівлі, може викликати порушення інших конструктивних елементів будинку. Позивачі зазначали, що, незважаючи на заперечення з боку власників будинку № 196/1 по проспекту Московському в м. Харкові, відповідачкою [PERSON] в будинку та підвалі проведені незаконні роботи з реконструкції, земляні та будівельні роботи, пошкоджена земельна ділянка та асфальтове покриття, обладнано новий вхід/вихід з підвалу, обладнані сходи, установлений навіс під вікнами квартири, в підвалі цього будинку здійснюється підприємницька діяльність (торгівля легкозаймистими, вибухопожежонебезпечними предметами, які при горінні виділяють ядовиті речовини). На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. Позивачі в судове засідання не зявилися, через канцелярію суд подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву, якою просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, розгляд справи провести у її відсутності. Представник Харківської міської ради в судове засідання не зявився, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Представник третьої особи: Адміністрації Фрунзенського району Харківської міської ради також в судове засідання не зявився, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, у звязку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у їх сукупності, у тому числі матеріали інвентаризаційної справи № 52615 (проспект Московський 196/1 м. Харків) вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа\~\~ має\~\~ право в порядку,\~\~ встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень(ст. 60 ЦПК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється\~\~\~\~на\~\~\~\~всі правовідносини, що виникають у державі. Житловий будинок по проспекту Московському, 196/1 у м. Харкові належить до обєктів комунальної власності міста Харкова згідно з рішенням ХІІ сесії Харківської міської ради народних депутатів 1 скликання від 28.09.1992 року, згідно з рішенням Х сесії Харківської міської ради народних депутатів від 19.03.1992 року, рішенням облвиконкому Харківської обласної ради народний депутатів № 68 від 12.03.1992 року. Відповідно до акту поточних змін до плану 31.10.2002 року, який знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи, було проведено обстеження та заміри приміщення трансформаторної підстанції на замовлення ТОВ «Укртелеком» № 1394790. Відповідно до якого встановлені зміни в підвальному приміщенні № VІІ - встановлені перегородки, утворено приміщення 5, в якому встановлені трансформатори. Згідно довідки за підписом начальника Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Харківської міської ради, встановлено, що обєкт нерухомого майна: нежитлові підвальні приміщення житлового будинку, загальною площею 34,6 кв.м за адресою: м. Харків, проспект Московський, 196/1, належать Територіальній громаді м. Харкова, в особі Харківської міської ради, на праві комунальної власності на підставі рішення ХІІ сесії Харківської міської ради народних депутатів І скликання від 28.09.1992 року та відображаються на балансі комунального виробничого житлового ремонтно експлуатаційного підприємства Фрунзенського району м. Харкова. Розпорядженням Харківського міського голови від 05.05.2005 року № 1058 «Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно», враховуючи висновок КП «Харківське міське БТІ» від 12.11.2004 року № 2396682 щодо видачі свідоцтва про право власності територіальній громаді м. Харкова, в особі Харківської міської ради, на нежитлові приміщення, що розташовані по проспекту Московському, 196/1, довідку управління комунального майна та приватизації від 02.11.2004 року № 15970/1, висновок від 09.11.2004 року № 8980 спеціаліста Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. засл. Проф. [PERSON], на підставі п.п.10 п. «б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно вирішено оформити територіальній громаді м. Харкова, в особі Харківської міської ради, свідоцтво про право власності на нежитлові підвальні приміщення № 5,6 житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 34,6 кв.м, що розташовані по проспекту Московському, 196/1. Відповідно до свідоцтва на нерухоме майно від 30.05.2005 року, виконавчий комітет ХМР посвідчив, що нежитлові підвальні приміщення № 5,6 житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 34,6 кв.м, розташовані в м. Харкові по проспекту Московському за № 196/1 дійсно належать Територіальній громаді м. Харкова, в особі Харківської міської ради, на праві комунальної власності. З [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське БТІ» № 7524279 від 15.06.2005 року, вбачається, що за Територіальною громадою м. Харкова, в особі Харківської міської ради, зареєстровано на праві комунальної власності нежитлові підвальні приміщення № 5,6 житлового будинку літ. «А-5», загальною площе 34,6 кв.м по проспекту Московському, б. 196/1 у м. Харкові. Договором № 3393-В-С купівлі продажу нежитлових приміщень, орендованих субєктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] від 28.10.2005 року, Територіальна громада, в особі Харківської міської ради, від імені якої діє Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Харківської міської ради, як виконавчий орган, Харківської міської ради, в особі начальника Управління [PERSON] продано, а субєктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] придбані нежитлові підвальні приміщення № 5,6, житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 34,6 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, проспект Московський, 196/1, орендовані субєктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON]. Згідно акту № 3393-В-С прийому передачі житлових підвальних приміщень № 5,6 житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 34,6 кв.м, орендованих субєктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] за адресою: м. Харків, проспект Московський, 196/1 від 15.12.2005 року, Управління комунального майна та приватизації Головного Управління економіки та комунального майна Харківської міської ради, в особі [PERSON], начальника Управління, з одного боку, і субєктом підприємницької діяльності фізичною особою [PERSON] (покупець) з іншої сторони, прийняті продані 28.10.2005 року нежитлові підвальні приміщення № 5,6 житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 34,6 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, проспект Московський, 196/1. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське БТІ» № 9594581 від 17.01.2008 року підтверджується реєстрація на праві приватної власності за [PERSON] на вищевказані нежитлові приміщення. Право власності [PERSON] на вищевказані нежитлові приміщення не скасовано. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 26.08.2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Харківської міської ради та інших про визнання дій і рішень незаконними, визнання недійсними договорів, визнання незаконними та скасування нотаріальної та державної реєстрації правочинів, поновлення порушеного права власності співвласників багатоквартирного житлового будинку шляхом виселення з незаконно займаних приміщень та проведення віндикації майна з чужого незаконного володіння відмовлено. У вищевказаному рішенні зазначалося, що відповідно до висновку будівельно технічного дослідження № 8980 від 09.11.2004 року Харківського НДІСЕ ім. засл. Проф. [PERSON] нежитлові підвальні приміщення №5,6 в будинку № 196/1 по проспекту Московському в м. Харкові до допоміжних приміщень, які призначені для забезпечення експлуатації і обслуговування житлового будинку, технічно не відносяться. Статтею 1 Закону України «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це приміщення, призначені для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні шахти та інші технічні приміщення). Тобто спірні нежитлові приміщення в підвалі будинку № 196/1 по проспекту Московському в м. Харкові до допоміжних приміщень, необхідних для забезпечення технічного обслуговування цього житлового будинку, не відносяться. Згідно з приписами ч.ч. 1-4\~ст. 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року, № 2866-III\~неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном. [PERSON] визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку. З даних інвентаризаційної справи будинку № 196/1 по проспекту Московському у м. Харкові, право власності на нежитлові приміщення підвалу № 5,6 у будинку № 196/1 по проспекту Московському у м. Харкові на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 28.10.2005 року № 3393-В-С та акту приймання передачі від 15.12.2005 року перейшло до СПДФО [PERSON], тобто вони були прийняті у встановленому законом порядку в експлуатацію. На відміну від житлових приміщень призначення нежитлових приміщень хоча і не встановлено на законодавчому рівні, воно може бути визначено шляхом зіставлення нежитлового приміщення житловому. Отже, нежитлові приміщення є відокремленими в натурі приміщеннями, призначеними для використання в цілях, не пов'язаних з мешканням в них та обслуговуванням інших приміщень будівлі, є самостійним нерухомим майном і об'єктом цивільних прав. Докази ж про те, що зазначені нежитлові приміщення на момент здачі будинку в експлуатацію та на момент придбання позивачами квартир використовувались як допоміжні та, що без доступу до них\~балансоутримувач\~не має технічної можливості експлуатувати та обслуговувати будинок в цілому, суду надані не були. Доводи позивачів, що вони як власники багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, спірних підвальних приміщень, відповідно до положень ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-ХІІ, і ці допоміжні приміщення передані їм у власність безоплатно, є необґрунтованими та позовні вимоги щодо усунення перешкоди в користуванні їх власністю та інженерними комунікаціями, є безпідставними. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з положеннями\~ст. 316 Цивільного кодексу України\~право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджанням своїм майном. За приписами ст.ст.\~319,\~321 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права. Право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Питання набуття та позбавлення права власності врегульовані\~Цивільним кодексом України, зокрема, ст. 346, яка передбачає такі підстави припинення права власності як: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток історії та культури; викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю; викупу нерухомого майна у зв'язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Нормами\~ст. 41 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~ст. 293 ЦК України передбачено право особи на повагу до житла і до приватного життя, на безпечне для життя і здоров'я довкілля. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка порушує ці права особи, є незаконною і може бути припинена за рішенням суду. Згідно із ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57- 60 ЦПК України. Згідно із ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Так, за правилами ч. 1\~ст. 143 ЦПК України\~для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту\~ст. 57 ЦПК України\~висновок експертів є одним із доказів. Проте, з клопотанням про призначення експертизи для встановлення зруйнування в процесі реконструкції зовнішньої стіни будівлі, пошкодження земельного покрову та асфальтового покриття уздовж зовнішньої стіни будівлі, незаконного проведення відповідачкою [PERSON] упритул до будинку та в будинку № 196/1 по проспекту Московському в м. Харкові будівельних робіт по реконструкції, перепланування та реконструкція підвального приміщення VІІ цього будинку, позивачі не зверталися. Суд вважає, що у справі відсутні належні докази того, що зазначені ушкодження виникли внаслідок проведення відповідачем будівельних робіт та перебувають із ними у причинному зв'язку. Позивачі не надали суду будь-яких доказів існування перешкод в користуванні належної їм частини будинку через будівельні роботи відповідача, обмежившись лише своїми поясненнями та припущеннями. Що стосується, як зазначено у позові, незаконної підприємницької діяльності з боку [PERSON], то відповідно до ст. 1 Закону України «Про підприємництво», підприємництво - це безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству. Особливості регулювання окремих видів підприємництва встановлюються законодавством України. Перелік видів діяльності, підприємництво в яких не застосовується у зв'язку з підвищеними вимогами до безпеки робіт та необхідністю централізації функцій управління, встановлюється Верховною Радою України (ст. 3 Закону «Про підприємництво»). Діяльність, пов'язана з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, здійснюється відповідно до Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори ». Діяльність, пов'язана з охороною окремих особливо важливих об'єктів права державної власності, перелік яких визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а також діяльність, пов'язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних, судово-психіатричних експертиз та розробленням, випробуванням, виробництвом та експлуатацією ракет-носіїв, у тому числі з їх космічними запусками із будь-якою метою, може здійснюватися тільки державними підприємствами та організаціями, а проведення ломбардних операцій - також і повними товариствами (ст. 4 Закону «Про підприємництво»). Відповідно до ч.1\~ст.282 ЦК України, фізична особа має право вимагати усунення небезпеки, створеної внаслідок підприємницької або іншої діяльності, яка загрожує життю та здоров'ю. Згідно вимог\~ст.214 ЦПК України,\~\~під час ухвалення рішення суд\~\~ має з'ясувати\~\~чи мали місце\~\~обставини,\~\~якими обґрунтовували\~\~вимоги і заперечення сторони по справі\~\~та якими доказами вони\~\~підтверджуються. Звертаючись до суду, позивачі, у відповідності до\~ст.10 ЦПК України,\~мали б довести суду ті обставини,\~\~на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень,\~\~тобто довести неправомірність\~\~дій відповідачки щодо здійснення незаконної неправомірної діяльності (торгівля легкозаймистими, вибухопожежонебезпечними предметами, які при горінні виділяють ядовиті речовини). В силу вищезазначених норм законодавства, позивачі не підтвердили належними та допустимими доказами факт порушення їх прав та законних інтересів зі сторони відповідачки, жодним чином позивачі не довели суду\~\~про незаконну та неправомірну\~\~діяльність відповідачки торгівлею легкозаймистими, вибухопожежонебезпечними предметами, які при горінні виділяють ядовиті речовини.\~ Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування покладається на сторін. [PERSON] положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Предмет доказування це коло фактів матеріально-правового значення, необхідних для вирішення справи по суті. Доведенню підлягають тільки ті обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, по якій виник спір. Зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 65 ЦПК України речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, які мають значення для справи. Фотознімки, долучені до справи позивачами, не є належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.ст. 57-59, 65 ЦПК України, оскільки із зображень, які містяться на даних фото, не вбачається, де саме вони зроблені і яке мають відношення до предмету спору, жодним чином не підтверджують, що відповідачка займається незаконною підприємницькою діяльністю, самовільно захопила земельну ділянку, а тому є безпідставними, не відповідають вимогам діючого законодавства України. Рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачами не надано доказів на підтвердження позовних вимог. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed