Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом,в якому зазначила,що 03 січня 2015 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина на належне спадкове майно,зокрема на частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3992 га, яка знаходиться на території Андрушівської міської ради.Спадкоємцем за законом першої черги є дочка - [PERSON] Михайлівна.Але [PERSON] залишила заповіт від 14 жовтня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №935, згідно якого, усі грошові кошти, які знаходяться у ВАТ державному ощадному банку Корольсвського відділення №8093/0132 м Андрушівка заповіла [PERSON], а усе інше майно - [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах.Заповіт не змінено і не скасовано.В шестимісячний строк з дня смерті [PERSON] ми обоє, як спадкоємці за заповітом, подали заяви нотаріальної контори про прийняття спадщини,але в видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку з відсутністю у спадкодавця правоустановлюючих документів на спадкове майно.Причина відсутності таких документів у [PERSON] полягає в слідуючому: частину земельної ділянки [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка - [PERSON],померлого 13 жовтня 2005 [PERSON] залишив заповіт від 14.02 1998 року, згідно якого усе належне йому майно заповів доньці - [PERSON] та сину - [PERSON],який помер 31.10.2000 року. При оформленні спадкових прав після смерті батька [PERSON] [PERSON] не зазначила інших спадкоємців, зокрема свою матір [PERSON], яка фактично прийняла спадщину. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на усе спадкове майно, в тому числі і на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на частину якої мала [PERSON]Згідно рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 жовтня 2010 року, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом в частині після смерті [PERSON], виданого Андрушівськсю державною нотаріальною конторою 25 квітня 2006 року.Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину, оскільки була на день своєї смерті власником частини спірної земельної ділянки.Але вона не отримала в нотаріальному органі за свого життя свідоцтво про право на спадщину. Просили визнати за ними право власності по 1/8 частині спірної земельної ділянки за кожним,як на спадщину за заповітом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з зазначених в ньому підстав. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився,направив заяву,згідно якої позовні вимоги просив залишити без розгляду,зазначив,що від позову відмовляється. Відповідач в судове засідання не зявилася,направила на адресу суду заяву,з проханням розглядати справу в її відсутність,вказувала,що позов не визнає,просила відмовити в його задоволенні.Також направила письмові заперечення щодо позову,згідно яких позивачем не підтверджений факт набуття внаслідок спадкування права власності на земельну ділянку [PERSON],оскільки такі правовстановлюючі документи імя [PERSON] - відстуні, зокрема державний акт про право власності на земельну ділянку або свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] за понад 4 роки, після винесення рішення Апеляційним судом Житомирської області від 20.10.2010 року і до моменту своєї смерті 03.01.2015 року, не звернула судове рішення до виконання, не вчинила жодних обовязкових дій по отриманню свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки та будь-яких дій по отриманню інших правовстановлюючих документів.Така бездіяльність [PERSON] 3. однозначно свідчить про відсутність бажання спадкувати земельну ділянку, про яку йдеться в позовній заяві.Вказаний факт підтверджується також і тим, що належну особисто їй на праві власності земельну ділянку площею 2,3744 га (держакт на землю серії ЖТ № 162985) [PERSON] здавала в оренду. Якби [PERSON] прийняла у спадщину земельну ділянку на яку претендують позивачі, то зважаючи на те, що дані ділянки розташовані в межах одного населеного пункту, вона б здавала в оренду обидві земельні ділянки.Вона ж, реалізуючи своє право власності, особисто і без жодних перешкод зі сторони [PERSON], протягом її життя здавала в оренду земельну ділянку, зазначену в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав,просив в його задоволенні відмовити за його безпідставністю,зазначив,що на спірну земельну ділянку на імя відповідача виданий державний акт про право власності на земельну ділянку.який позивачами не оспорюється. При вирішенні спору суд виходить з наступних міркувань : Відповідно до ст. 181 ЦК України земельні ділянки відносяться до нерухомих речей. Стаття 1297 ЦК України встановлює обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Стаття 125 Земельного кодексу України зазначає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Вищевказана правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в п. 10 якої зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено,що за своє життя [PERSON] після винесення рішення Апеляційним судом Житомирської області від 20.10.2010 року і до моменту своєї смерті 03.01.2015 року, не звернула судове рішення до виконання, не отримала свідоцтво про право на спадщину щодо частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3992 га, яка знаходиться на території Андрушівської міської ради,державний акт також не отримала. За таких обставин суд прийшов до висновку,що частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3992 га, яка знаходиться на території Андрушівської міської ради не входить до складу спадщини,яка відкрилася після смерті [PERSON] Крім того,судом встановлено,що 14 липня 2006 року на імя [PERSON] виданий державний акт про право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3992 га, яка знаходиться на території Андрушівської міської ради,серії ЯЧБ № 853359,який на даний час є чинним та вимог про визнання його частково недійсним позивачем не заявлено. Виходячи з викладеного суд відмовляє в задоволенні позову за його безпідставністю. Відмовляючи в позові суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати на надання правової допомоги.При цьому суд керується Законом України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та стягує їх частково, в сумі 1300 грн.,враховуючи витрачений адвокатом час відповідно до журналів судових засідань 7.06.2016 року,21.06.2016 року,15.08.2016 року, 2.09.2016 року.

Outcome: approved