Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, вказавши в позові, що 05 березня 2015 року між відповідачем [PERSON] , [INFO] , та позивачкою (дошлюбне прізвище - [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, про що у відділі ДРАЦС PC Чернівецького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис 05.03.2015 року за №334. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивачка з спільним сином зареєстровані у будинку відповідача по [ADDRESS] , однак, у зв`язку з тим, що відповідач вигнав фактично позивачку з будинку, остання з дитиною проживають у будинку її батьків по [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований та проживає в по [ADDRESS] зі своїми батьками. Після чергової сварки, коли відповідач вигнав позивачку з будинку, де залишились, як особисті речі позивачки, так і спільно набуті з відповідачем речі, сім`я розпалась та припинились фактичні шлюбні відносини між сторонами. Жодних сімейних стосунків сторони з того часу не підтримують. З метою розірвання шлюбу відповідач подав позовну заяву до Садгірського районного суду м. Чернівці. Рішенням суду від 17.02.2020 року шлюб між сторонами був розірваний. Спільна дитина на даний час здорова, хоча часто хворіє, особливо в осінньо-зимовий період. Спільний син відвідує Новововчинецький ОЗО з березня 2019 року. Відповідач до лютого 2020 року жодної допомоги на утримання спільного сина не надавав. Починаючи з 19.02.2020 року відповідач за домовленістю сторін перераховує на банківську картку позивачки аліменти на утримання спільного сина в розмірі по 2500,00 грн. щомісячно. Однак, як стало відомо позивачці 19.06.2020 року відповідач звернувся в Глибоцьку районну державну адміністрацію Чернівецької області із заявою про те, що мати дитини (позивачка у справі) не дає можливості йому (батькові дитини) спілкуватись і бачитись з дитиною, тобто чинить перешкоди. Оскільки це не відповідає дійсності і позивачка ніколи не чинила перешкоди і не забороняла відповідачу бачитись з дитиною, вважає, що дії відповідача спрямовані на створення уявлення про наявність спору між сторонами та/або конфлікту з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Враховуючи вищевказане, вважає, що відповідач може і має таку можливість у будь- який час припинити надавати матеріальну допомогу на утримання спільного сина як це було і до лютого 2020 року. Тому, позивачка вважає за необхідне зафіксувати сплату аліментів відповідача шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Тому просить суд, ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500,00 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня звернення в суд - 26.06.2020 року. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, стверджував, що згідний сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн, просив суд позов задовольнити частково. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Так, свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] , народився [INFO] , і його батьками є сторони у справі. Як вбачається з довідки виданої міською дитячою поліклінікою, [PERSON] - здоровий. Відповідно до довідки виданої Глибоцькою селищною радою Глибоцького району Чернівецької області №601 від 17 червня 2020 року, [PERSON] , [INFO] дійсно проживає з сином - [PERSON] , [INFO] , без реєстрації в [ADDRESS] з 2017 року. Довідкою №600 від 19.06.2020 року виданою Глибоцькою селищною радою Глибоцького району Чернівецької області підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , являється жителькою [ADDRESS] і до скалду її сім`ї входить: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] , онук - [PERSON] . Згідно довідки виданої Новововчинецьким об`єднанням закладів освіти Глибоцької селищної ради №4 від 17.06.2020 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно є вихованцем дошкільного підрозділу Новововчинецького ОЗО з березня місяця 2019 року по сьогоднішній день. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів, стан здоров`я дитини, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 1800 гривень щомісячно на дитину до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного, ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial