Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивачі звернулися із позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та передачу тварини до притулку. Позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] є власником 61/100 частини спірної квартири [ADDRESS] а відповідачі, які мають право користування 39/100 частини вказаної квартири, здійснюють перешкоди у користуванні нею. Самовільно розмістили у місцях загального користування побутові прилади, меблі та інші речі, використовують такі місця не за призначенням, а відповідач [PERSON] завела собаку породи стаффордширський тер'єр чорно - білого окрасу на прізвисько «Лойд», яка утримується у спірній квартирі без попереднього дозволу позивачів, що порушує їх законні права на користування майном. Враховуючи наведені обставини, з урахуванням уточненої позовної заяви вважали, що їх вимоги підлягають задоволенню. Позивачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином, їх представник подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за відсутності позивачів, позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про уточнення позовних вимог від 22.05.2018 підтримав частково, наполягав на задоволенні вимоги щодо передачі собаки бійцівської породи, яка належить відповідачу [PERSON] та неправомірно утримується у спірній квартирі до притулку. Зазначив, що вимогу про вселення позивачів, [PERSON], малолітніх [PERSON] та [PERSON] не підтримує, а інші вимоги, які містяться в уточненій позовній заяві, просив задовольнити по можливості, однак на їх задоволенні не наполягав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання жодного разу не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, яка повернулася на адресу суду з підстав: «закінчення встановленого строку зберігання». Відзиву на позов не надали, явку представника в судове засідання не забезпечили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, згідно з технічним паспортом квартира щодо якої виник спір та яка розташована за адресою: [ADDRESS]; складається з двох ізольованих кімнат житловою площею 27,7 кв.м., у тому числі площа першої кімнати 16,9 кв.м., площа другої кімнати 10,8 кв.м. При цьому, площа підсобних приміщень становить: кухні -7,6 кв.м., вбиральні - 0,9 кв.м., ванної кімнати - 2,1 кв.м., коридору - 6,9 кв.м. [PERSON] є власником 61/100 частини цієї квартири. Право власності на вказану частину квартири належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 01.08.2017, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 93). Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Нормою частини першої ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачі вказують на те, що починаючи з серпня 2017 року відповідачі чинять перешкоди у користуванні належним [PERSON] майном, зокрема системними погрозами на адресу сім'ї та зміною замків у квартирі, придбання собаки. Наявність конфлікту між сторонами підтверджується у тому числі листами Оболонського управління поліції Головного управління національної поліції України у м. Києві від 07.12.2017 та 13.12.2017. Відповідно до положень Договору оренди частини житлового приміщення від 02.08.2017 позивач [PERSON], як орендодавець за Договором, надала у користування позивачу [PERSON] 61/100 частину квартири №301, яка складається з однієї жилої кімнати загальною площею 28,63 кв.м., у тому числі житловою 16,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Згідно з п. 2 зазначеного Договору оренди квартира надається орендатору для власного проживання разом із сім'єю у складі дружини [PERSON] та двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позивачі вправі користуватися належною позивачу [PERSON] частиною квартири. Разом із цим, розпоряджаючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, представник позивачів в поданій ним заяві не підтримав заявлених вимог в частині вселення у спірну квартиру, тому суд не убачає підстав для задоволення не підтриманої позовної вимоги, оскільки позивачі про це не просять. Щодо іншої частини позовних вимог в частині зобов'язання відповідачів використовувати місця загального користування в спірній квартирі за призначенням та звільнення місць загального користування від належного відповідачам майна, то суд вважає за необхідне відмітити наступне. З листа Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.12.2017 за № 104/оп/с-1977-5863 убачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, переданий в оперативне управління Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, обліковується на балансі комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва», перебуває на експлуатаційному обслуговуванні житлово-експлуатаційної дільниці № 514. Згідно з листом Управління житлово-комунального господарства Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.03.2018 № 90, станом на 21 березня 2018 року органом приватизації державного житлового фонду Оболонського району міста Києва приватизація 39/100 частини спільного заселення [ADDRESS] не здійснювалась. З матеріалів справи убачається, що відповідачі зберігають у місцях загального користування (кухня, коридор, вбиральня) розташованих у спірній квартирі власні речі, які на думку позивачів порушують їх права щодо спільного користування вказаними місцями. Крім цього відповідачі використовують вказані приміщення не за їх цільовим призначенням (приготування їжі, санітарні потреби, переміщення по квартирі). Як на підставу для задоволення зазначених вимог, позивачі посилаються на Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572. Відповідно до п.1 вказаних Правил, вони визначають порядок користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, на які поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Згідно із ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Матеріали справи свідчать про те, що будинок [ADDRESS] не віднесений до гуртожитків. Системний аналіз норм чинного законодавства України свідчить про те, що вказані Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків до спірних правовідносин не застосовуються, тому посилатися на їх порушення як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає безпідставним. Окрім цього суд звертає увагу на те, що уповноважений представник позивачів, в поданій ним заяві від 28.09.2018 не наполягає на задоволенні зазначених вище вимог. Суд також звертає увагу на те, що саме по собі розміщення мешканцями квартири у місцях загального користування меблів, побутової техніки та інших предметів, використання яких направлена на задоволення їх особистих потреб, не може однозначно свідчити про порушення права користування майном інших мешканців, яким такі речі не належать. Стороною позивачів та обставина, що розміщення таких предметів порушує їх право користування частиною квартирою не доведена, як і не доведена належність таких предметів саме відповідачам. За таких обставин, суд не убачає підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог. Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача [PERSON] передати належну їй собаку бійцівської породи до Служби «Зоодопомога» КП «Київська міська лікарня ветеринарної медицини», то суд вважає за необхідне відмітити наступне. Як убачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] без відповідного дозволу позивача [PERSON] завела собаку породи американський стаффордширський тер'єр чорно - білого окрасу на прізвисько «Лойд», яка утримується у спірній квартирі, якої на момент придбання позивачем [PERSON] частки у спірній квартирі не було. Порядок утримання, використання, визначення ступеня небезпечності (соціальної адаптованості) в умовах міста Києва, визначення прав та обов'язків власників собак і котів, а також контроль в цій сфері встановлено Правилами утримання домашніх тварин громадянами, підприємствами та організаціями у м. Києві, що затверджені рішенням Київради від 25.10.2007 № 1079/3912. Відповідно до Переліку порід собак, визнаних як потенційно небезпечні, що вказані у Додатку до Правил, американський стаффордширський тер'єр є потенційно небезпечною собакою. Згідно з п. 3.1. Правил власникам собак і котів дозволяється утримувати цих тварин у квартирах, де проживає кілька сімей, лише за письмовою згодою всіх повнолітніх мешканців квартири. Судом встановлено, що позивачі згоди на утримання собаки у квартирі не надавали, а вона була придбана після набуття позивачем [PERSON] відповідної частки квартири. Відповідно до п. 3.3. Правил, якщо відсутня можливість подальшого утримання тварини, її власник зобов'язаний передати тварину у власність іншій особі або здати в притулок (міні-притулок) для тварин. Відомостей про те, що [PERSON] скористалася своїм правом на добровільну передачу собаки іншій особі або здачі її у притулок матеріали справи не містять, а відсутність згоди позивача [PERSON] на утримання в квартирі зазначеної тварини, свідчить про відсутність можливості її подальшого утримання. Знаходження собаки бійцівської породи у квартирі, частка в якій належить позивачу [PERSON] порушує її право користування майном, що підлягає судовому захисту. За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині зобов'язання передати собаку бійцівської породи до відповідного притулку. Інші наявні в матеріалах справи докази, висновків суду не спростовують, а відповідачі не скористалися своїми правами на участь у судових засідання, надання доказів, заперечень тощо. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial