Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про стягнення заборгованості по оплаті лікарняних. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з 01.01.2013 року працювала провідним інженером у Донецькій філії ПАТ «Укртелеком». У період з 17.06.2014 року по 14.07.2014 року та з 01.12.2014 року вона перебувала на лікарняних серії АГІ №331713 та серії АБО №147264 у зв'язку із вагітністю. Зазначила, що вказані лікарняні листи здавалися роботодавцю своєчасно, але оплачені не були. Тому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по оплаті лікарняних, яка орієнтовно складає 20000 грн. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала (а.с.25). Представник відповідача ПАТ «Укртелеком» у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, згідно яких позов не визнав, пославшись на відсутність вини підприємства у проведенні своєчасної оплати лікарняних позивачки, оскільки відсутнє фінансування з боку Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Також зазначив, що лікарняний серії АБО №147264 до адміністрації підприємства та комісії із соціального страхування позивачкою не подавався (а.с.37-44). Також надав заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача (а.с.152). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2ст. 78 ЦПК України). Судовим розглядом встановлено та визнається сторонами, що позивачка [PERSON] постійно проживає у Червоногвардійському районі м. Макіївка, Донецької області. З 01 січня 2013 року перебуває у трудових відносинах із Донецькою філією ПАТ «Укртелеком», що підтверджується копією трудової книжки позивачки (а.с.7). У період з 17.06.2014 року по 14.07.2014 року та з 01.12.2014 року [PERSON] перебувала на лікарняних серії АГІ №331713 та серії АБО №147264 у зв'язку із вагітністю, що підтверджується копіями зазначених лікарняних листків (а.с.8-9). Відповідно до ст.ст. 51,52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року №2240-ІІІ, чинного у спірний період, підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією із соціального страхування, що створюється на підприємстві, до складу якої входять представники адміністрації підприємства та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації). Комісія із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. Таким чином, необхідною умовою для виплати допомоги по вагітності та пологах є надання працівником листа непрацездатності до комісії із соціального страхування, створеної роботодавцем. Відповідно до ч.6 ст.52 Закону №2240-ІІІ матеріальне забезпечення, передбачене цим Законом, виплачується у разі, якщо звернення за його призначенням надійшло не пізніше дванадцяти календарних місяців з дня відновлення працездатності. Всупереч зазначеним вимогам, позивачкою [PERSON] листок непрацездатності за період з 01.12.2014 року по 05.04.2015 року серії АБО №147264 не був поданий ні до комісії із соціального страхування, ні до адміністрації Донецької філії ПАТ «Укртелеком». Тому суд погоджується з позицією відповідача у цій частині позовних вимог, оскільки надана позивачкою копія вказаного лікарняного листа дійсно не містить на зворотному боці ніяких відміток про його прийняття зі сторони роботодавця (а.с.9 зворот). Щодо стягнення заборгованості по оплаті листка непрацездатності за період з 17.06.2014 року по 11.07.2014 року серії АГІ №331713 суд зазначає наступне. Згідно ст.ст.3,5 Закону України №2240-ІІІ завданням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, є встановлення гарантій щодо захисту прав громадян на отримання матеріального забезпечення та соціальних послуг у разі тимчасової непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, смерті громадянина або члена його сім'ї. Загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, здійснюється за принципами державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; обов'язковості фінансування Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності витрат, пов'язаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом. Відповідно до ст.ст.9,13 Закону №2240-ІІІ Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені статтею 34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Згідно ст.21 Закону Фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Виконавча Дирекція Фонду здійснює матеріальне забезпечення та надає соціальні послуги за цим Законом. Підставою для фінансування страхувальника робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. При цьому страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Відповідно до п.п.8,9 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010 року №26, робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку. Після надходження суми коштів, зазначених у заяві розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов'язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення, у строки, визначені у ст. 52 Закону №2240-ІІІ. Згідно копії лікарняного серії АГІ №331713 терміном дії з 17.06.2014 року по 11.07.2014 року зазначений листок було прийнято фахівцем з кадрів Донецької філії ПАТ «Укретлеком», що підтверджується відповідними написами на зворотному боці лікарняного (а.с.8). Згідно протоколу комісії із соціального страхування від 31.07.2014 року № 18 цей лікарняний був взятий на облік та за ним було нараховано матеріальне забезпечення в розмірі 3893,10 грн. (а.с.41-42). Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності в сумі 867,41 грн. була здійснена позивачці за рахунок коштів підприємства. Для фінансування матеріального забезпечення, у т.ч. в сумі 3025,69 грн. для позивачки, відповідачем на адресу Центральної міжрайонної в м. Донецьку виконавчої дирекції Донецького обласного відділення ФСС 22.09.2014 року була направлена та отримана фондом заява-розрахунок на суму 151446,94 грн., яка до цього часу не профінансована (а.с.40). Зазначені обставини підтверджені копіями скарги відповідача на бездіяльність виконавчих дирекцій відділень Фонду від 02.01.2015 року та відповіддю Центральної міжрайонної в місті Донецьку виконавчої дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 28.01.2015 року, згідно якої замовлена Центральною дирекцією загальна сума фінансування 650576,62 грн. для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду не профінансована УДК у Донецькій області (а.с.45-48). На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 року передбачено, що виходячи з принципу рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином суд вважає недоведеними посилання позивачки на наявність вини відповідача у несвоєчасній оплаті лікарняних листків. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право залучити до участі у справі у якості співвідповідача, або замінити неналежного відповідача належним, лише за відповідним письмовим клопотанням позивача. Такого клопотання від позивачки [PERSON] до суду не надходило. За таких підстав суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору при поданні позову, а суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed