Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю й скасування його державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: с. Більськ Котелевського району Полтавської області, вул. Центральна, 29, знаходиться у приватній спільній частковій власності позивачів, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, належить на праві приватної власності [PERSON], що не відповідає вимогам ст. 30 Земельного кодексу України (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) щодо визначення права власності на земельну ділянку. Позивачі вважають, що оскільки житловий будинок знаходиться у спільній у приватній спільній частковій власності, то і земельна ділянка також повинна знаходитися у спільній у приватній спільній частковій власності, а тому виданий державний акт на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №040960 від 29.07.1997 року, порушує їх права щодо вільного володіння, користування, розпорядження належним їм нерухомим майном. Учасники справи у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 59-63, 68-71). Позивачі подали до суду письмові заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позивні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 41, 42, 55, 56). Відповідач Більська сільська рада Котелевського району Полтавської області 21.03.2019 року подала до суду відзив, в якому позовні вимоги позивачів визнає у повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача (а.с. 44, 45, 67). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12.11.2001 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Більської сільської ради від 20.08.2001 року за №98, взамін свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Більської сільської ради від 30.06.1990 року, жилий будинок з господарськими спорудами за адресою: с. Більськ по вулиці Леніна, 29, належить [PERSON] 1/5 частка, [PERSON] 1/5 частка, [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу: [PERSON] свідоцтво про шлюб серії 1КЕ №032709 від 09.09.2007 року) 1/5 частка, [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу: [PERSON] свідоцтво про шлюб серії ІКЕ №018873 від 23.07.2006 року) 1/5 частка, [PERSON] 1/5 частка (а.с. 22). Відповідно до довідки Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 04.04.2019 року №219, вул. Леніна в селі Більськ перейменована на вул. Центральна, згідно рішення шостої позачергової сесії Більської сільської ради сьомого скликання від 18.02.2016 року (а.с. 66). 09.06.1995 року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІКЕ №286691, видане 09.06.1995 року Більською сільською Радою Котелевського району Полтавської області (а.с. 40). Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: с. Більськ Котелевського району Полтавської області, вул. Центральна (Леніна), 29. Спадкоємцем за законом спадкового майна є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.12.2004 року (а.с. 23). Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 2 ст. 30 Земельного кодексу України (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин), при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом ЦК УРСР 1963 року, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, виникнення права власності на житлові будинки у сільському населеному пункті не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 04.02.2019 року №61, домоволодіння в с. Більськ Котелевського району Полтавської області, вул. Центральна, 29, згідно погосподарської книги №6, особовий рахунок 327, на 01.07.1990 року відноситься до типу господарств колгоспний двір, члени якого є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 21). Тобто, земельна ділянка площею 0,25 га, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована с. Більськ Котелевського району Полтавської області, вул. Центральна, 29, передавалася у приватну власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Більської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 11.04.1995 року та державного акта на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №040960 від 29.07.1997 року (а.с. 25, 27, 28) з порушеннями вимог ч. 2 ст. 30, ст. 42 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а тому державний акт на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №040960 від 29.07.1997 року, є недійсними. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 19.06.2013 року №6-57цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог позивачів у повному обсязі.

Outcome: approved