Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути грошові кошти в розмірі 54 000 гривень із товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» за договором фінансового лізингу . Свої вимоги мотивувала тим, що 06 червня 2014 року вона уклала договір фінансового лізингу № 009867 із відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» . Предметом даного договору є автомобіль марки «Шевроле-Лачетті». Відповідно до п.3.11 вищезазначеного договору лізингодавець в даному випадку відповідач , зобов'язується передати у користування лізингоодержувача предмет лізингу. Згідно п.1.7. договору предмет лізингу передається лізингоодержувачу на протязі 120 робочих днів з моменту сплати авансового платежу, комісії за організацію та оформлення договору, комісії за передачу предмета лізингу - загальною сумою в розмірі 54 000 гривень. Вказані платежі були здійснені 26.11.2014 року. В порушення умов договору ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» автомобіль не передає, строк на його передачу минув. На заявлену претензію відповідач надав письмову відповідь відповідно до якої послався на необхідність здійснення доплати вартості предмета фінансового лізингу на підставі п.1.6 договору № 009867. Позивачка вважає дану вимогу відповідача неправомірною, оскільки здійснила повну оплату предмета лізингу до зміни його ціни, також вважає, що твердження відповідача про збільшення закупівельних цін не підтверджено доказами. 14.01.2015 року [PERSON] на адресу ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» направлено письмову відмову від договору лізингу. Відповідь на дану вимогу вона не отримала. Позивачка вважає, що вона умови договору виконала, а відповідач до виконання договору не приступ . Також, позивачка вважає, що до даних правовідносин застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» так як до договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення договору найму (оренди), а норми ст.ст.15, 24 Закону України «Про захист прав споживачів» безпосередньо можуть застосовуватися до відносин, що виникли із договору найму. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], що діє по довіреності від 2.12.2014 року позовні вимоги підтримали та прохають їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, про причини своєї неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно про що свідчить поштове повідомлення (а.с.22). Відповідно до ст. 224 ЦПК України, враховуючи що позивачка та її представник проти заочного розгляду справи не заперечують, перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06 червня 2014 року між позивачкою [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» був укладений договір фінансового лізингу № 009867 з додатками до нього (а.с.3-12). Відповідно до умов даного договору, лізингодавець зобов'язаний був придбати предмет лізингу - автомобіль марки «Шевроле-Лачетті» зазначений у п.1.1. договору та специфікації, що є додатком №3 до договору, вартістю 90 000 гривень у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу - [PERSON] на строк та на умовах передбачених договором. Згідно з ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом ч. ч. 1-2 ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно зі статтею 16 Закону лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна та не тягне за собою відповідальності, яка передбачена укладеним договором. Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Разом з тим, у ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Таким чином, спірні відносини регулюються як загальними так і спеціальними нормами, що носять більш конкретний характер. Статтею 3 ЦК України закріплено одну із загальних засад цивільного законодавства - свободу договору. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Нормою ст.203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України , сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, положення даної статті надають учасникам цивільного обороту право вільно, виходячи з власних інтересів, вирішувати, вступати їм у договірні відносини чи не вступати, а також вільно вибрати майбутнього контрагента у договірних відносинах. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Умови спірного договору фінансового лізингу містять 15 самостійних розділів, які містять різні за своїм змістом права та обов»язки як лізингодавця так і лізингоодержувача. Крім того, кожен аркуш договору разом з додатками підписано сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в договорі умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору. Згідно п.1.5 Договору, предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача згідно з умовами даного договору. Згідно ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлене законом. За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Згідно п.1.4 Договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов»язаннями відповідає продавець. Наведене вище узгоджується з положеннями ст. 808 ЦК України, яка передбачає відповідальність продавця предмета договору лізингу перед лізингоодержувачем у разі укладення договору непрямого лізингу, якщо вибір продавця був здійснений лізингоодержувачем. Якщо вибір продавця предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть солідарну відповідальність за зобов»язаннями щодо продажу предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюється продавцем на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем. Згідно п.2 ч.1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач має право відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям. Зазначення в договорі фінансового лізингу конкретного продавця не є істотною умовою договору та договір щодо придбання товару складається окремо, де має зазначатись найменування, адреса та реквізити продавця предмета лізингу. Відповідно до п.п.9.2., 9.5. договору, набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених п.9.1. договору, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу. Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу. Відповідно до п.1.6 договору у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного договору до моменту купівлі, лізингоодержувач повинен єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до передачі предмета лізингу останньому, з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50% від вартості предмета лізингу на момент його передачі. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть перераховані та встановлені в Додатковій угоді до даного договору, яка його невід»ємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни вартості предмету лізингу є рахунок - фактура від офіційного дилера ( виробника). Суд не вважає, що дані умови договору є несправедливими для позивачки, оскільки предметом договору є автомобіль, ціна якого до моменту здійснення купівлі може коливатись. Крім того, даним пунктом не передбачено безпідставне збільшення вартості предмету лізингу, а тільки за умови підтвердження від офіційного дилера. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Також Законом визначено випадки, коли лізингоодержувач має право відмовитися від договору в односторонньому порядку. Право лізингоодержувача на відмову від договору в односторонньому порядку визначено ч. 1 ст. 7 Закону, відповідно до якої лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Пунктами 1.7, 1.8 договору встановлено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2. договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. Згідно додатків №1 та №2 до договору № 009867, сторони узгодили розмір та порядок сплати першого та другого лізингових платежів. В межах даної справи позивачем заявлено лише одну позовну вимогу - вимогу щодо стягнення грошових коштів в розмірі 54 000 гривень . На думку суду без вирішення питання стану договірних відносин між сторонами не можна вирішувати похідні питання застосування наслідків цих відносин. Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч.3 ст.18 цього Закону. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві . Тому, враховуючи доводи позивачки та її представника на обґрунтування заявленої позовної вимоги, проаналізувавши укладений договір фінансового лізингу в сукупності з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг» та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що договір між сторонами був укладений внаслідок їх волевиявлення, не мав на меті ввести в оману позивачку, на момент розгляду справи судом не вбачається порушень з боку відповідача умов договору. Також, в судовому засіданні не встановлено, що умови укладеного договору фінансового лізингу є несправедливими. Враховуючи вищенаведене підстав для стягнення грошової суми авансового внеску із ТОВ«Лізингова компанія «Автофінанс» в розмірі 54 000 гривень не має , а позовні вимоги не підлягають до задоволення . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed