Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.2004 року є одноособовим власником квартири №50 по вул.[PERSON][PERSON],7 в м.Дніпропетровську. Разом з нею в квартирі зареєстровані її дитина [PERSON] та відповідач [PERSON] Шлюб з відповідачем було зареєстровано 12.09.2008 року та розірвано на підставі рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.04.2014 року. Після розірвання шлюбу донька мешкає разом із нею. Вона не має намірів проживати з колишнім чоловіком в одній квартирі. Проте, відповідач після розірвання шлюбу продовжує мешкати в належній їй квартирі, не бажає звільнити останню та знятись з реєстрації. Він систематично порушує правила співмешкання та унеможливлює спільне проживання. Заходами запобігання та громадського впливу були неодноразові попередження з її боку та інших родичів про недопустимість порушення правил співмешкання. За час проживання в одній квартирі між ними виникли неприязнені стосунки, сумісне проживання стало неможливим через зловживання відповідачем спиртними напоями, що бачила її донька, були випадки нанесення ним тілесних ушкоджень. В звязку з неможливістю сумісного проживання вона з донькою була вимушена терміново шукати інше житло. Посилаючись на вказані обставини, перешкоди їй з донькою у вільному користуванні належним житлом, не здійснення витрат на його утримання, що тягне для неї додаткові витрати на оплату комунальних послуг за зареєстрованого в квартирі відповідача, наявність на праві власності у останнього іншого житлового приміщення, позивачка просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №50 по вул.[PERSON][PERSON],7 в м.Дніпропетровську, виселити його з квартири та зобовязати зняти з реєстраційного обліку. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] предявлено зустрічний позов до [PERSON], в якому він просив зобовязати останню не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою №50 по вул.[PERSON][PERSON],7 в м.Дніпропетровську шляхом надання йому дублікату ключа від вхідної двері. В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що після розірвання шлюбу з [PERSON], як колишній член сімї останньої не втратив право користування квартирою в якій він зареєстрований та яке є його єдиним постійним місцем проживання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлений нею позов та просила його задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Представник відповідача [PERSON] просив задовольнити зустрічні позовні вимоги та відмовити в задоволенні первісного позову [PERSON] за необґрунтованістю. Заслухавши думку сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 12.09.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] Останні постійно проживали однією сімєю в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві особистої приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 31.03.2004 року. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Зі згоди своєї дружини 08.05.2009 року [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі та після розлучення продовжує мешкати за місцем своєї реєстрації. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.386 ЦК України, власник може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій які можуть порушити його право та усунення перешкод в користуванні власністю. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Як встановлено судом відповідач [PERSON] вселився та був зареєстрований в належній позивачці квартирі [ADDRESS] [PERSON] в м.Дніпропетровську за згодою останньої, як її член сімї (чоловік), в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] втратив статус члена сімї позивачки, будь-яких домовленостей та договорів між останніми щодо порядку користування квартирою не досягнуто, відповідач витрати по утриманню квартири та оплаті житлового-комунальних послуг не несе (доказів протилежного відповідачем у відповідності до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України суду не надано), що змушує позивачку нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації в квартирі відповідача. Між сторонами склались неприязнені стосунки, постійно виникають сварки, що вбачається з електронної переписки та неодноразових звернень позивачки до правоохоронних органів, а також показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачка, як власник квартири заперечує щодо подальшого проживання в квартирі відповідача, а останній відмовляється від виселення з квартири в добровільному порядку та, таким чином, чинить перешкоди останній в реалізації права власності щодо вільного володіння та користування майном. Також суд враховує, що відповідач [PERSON] має на праві власності інше житло (1/2 частину квартири [ADDRESS]). За вказаних вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод з боку відповідача [PERSON] в користуванні квартирою №50 в будинку №7 по вул.Набережній [PERSON] в м.Дніпропетровську, шляхом виселення останнього з вказаної квартири, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В частині зобовязання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку позов слід задовольнити частково, усунувши перешкоди в користуванні квартирою шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В частині позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою в задоволенні первісного позову слід відмовити за необґрунтованістю. В звязку з задоволенням первісного позову щодо виселення відповідача, слід відмовити в задоволенні зустрічного позову останнього про усунення перешкод в користуванні квартирою за безпідставністю позовних вимог. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] судовий збір в сумі 974 грн. 40 коп. по 487 грн. 20 коп. за кожну з двох задоволених вимог немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial