Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їм, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 червня 2013 року, належить квартира [ADDRESS] . Окрім позивачів у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які з серпня 2017 року у вказаній квартирі не проживають, в усних розмовах з [PERSON] обіцяли знятися з реєстрації за власним бажанням, оскільки виїхали жити до іншої місцевості. Проте на сьогоднішній день відповідачі своїх обіцянок не виконали. Такі дії відповідачів порушують їх права як власників квартири. Ніяких особистих речей відповідачів в квартирі немає. На них як мешканців житла продовжує нараховуватись квартплата та плата за комунальні послуги, що призводить до необґрунтованих витрат з боку позивачів. Посилаючись на зазначені обставини, просять суд визнати відповідачів такими, що втратилиправо користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 квітня 2019 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 10 липня 2019 року о 09 год. 30 хв. 10 липня 2019 року розгляд справи відкладено до 15 жовтня 2019 року о 14 год. 30 хв. у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідачів про дату та час судового засідання та їх викликом в наступне судове засідання шляхом розміщення оголошення про його виклик на веб-сайті Зарічного районного суду м. Суми. В судове засідання позивачі, відповідачі не з`явилися про місце, час розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Від позивачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Зі згоди позивачів, викладеної в письмових заявах, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~ В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову, виходячи з наступного.\~ В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 19 червня 2013 року (а.с.10, 11). З довідки ТОВ «Побутсервіс Суми» від 27 березня 2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , (власник) , [PERSON] , [INFO] (власник), [PERSON] , [INFO] (піднаймач), [PERSON] , [INFO] (піднаймач), [PERSON] , [INFO] (піднаймач) (а.с.16). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що право власності\~\~це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України якщо особа без поважних причин не проживає в житловому приміщенні понад 6 місяців, ця особа за рішенням суду визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином встановлено, що відповідачі понад шість місяців не мешкають у житловому приміщенні без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідачів за іншою адресою та збереження у цей час за ними права користування житлом, останні суду не надали. Суд, вважає, що право позивачів на вільне користування та розпорядження належним їм житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання [PERSON] ,\~ [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову необхідно стягнути з відповідачів на користь позивачів судові витрати у виді судового збору у розмірі 1536 грн. 80 коп.

Outcome: approved