Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію в сумі 100 604, 82 гривні та 3 % річних від суми боргу в розмірі 5750 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що 13 вересня 2011 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області було ухвалено рішення, яким визнано за [PERSON] право власності та виділено йому в натурі автомобіль КІА - Sorento, державний номер [NUMBER] та причеп ХТ 810240, державний номер [NUMBER] та зобов'зано [PERSON] сплатити на користь [PERSON] компенсацію ? частини вартості автомобіля в розмірі 99511,15 гринь та ? частини вартості причепа в розмірі 1093, 67 гривень, а всього 100604, 82 гривень. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист № 2-591 від 18.11.2011 року. Пізніше Крюківськтим ВДВС Кременчуцmкого МУЮ було відкрито виконавче провадження та в подальшому виконавчий лист направлений за належністю до ВДВС Онуфріївського РУЮ. В свою чергу, 19.12.2013 року відділом ДВС Онуфріївського РУЮ вказаний виконавчий лист було прийнято до виконання та надано боржнику строк для самостійного виконання рішення до 26.02.2013 року. Відповідачем [PERSON] рішення суду в добровільному порядку виконане не було і за цих обставин, у відповідності до п. 3 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», 15 березня 2013 року відділом ДВС Онуфріївського РУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, починаючи з вересня 2011 року і по теперішній час рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2011 року залишається невиконаним. Невиконання відповідачем зобов'язання - є порушенням, за яке настає відповідальність, у вигляді сплати трьох процентів річних від простроченої суми, а враховуючи, що вищезазначене рішення суду набрало законної сили 19 жовтня 2011 року по 16 вересня 2013 року 3 % річних від суми боргу становлять 5750 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Крім того пояснила, що державною виконавчою службою було виконано всі дії щодо виконання рішення суду зобов'язального характеру, порядок яких передбачено ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто рішення, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення. Твердження відповідача в своєму запереченні проте, що рішенням місцевого та апеляційного судів вирішено питання про стягнення грошової компенсації з [PERSON] на користь позивачки є безпідставними, так як зазначеним рішенням було вирішено питання не стягнення, а зобов'язання [PERSON] сплатити на користь позивачки грошові кошти, яке відповідач не виконує. Тому твердження відповідача про те, що даний позов має той самий предмет і ті самі підстави не відповідає дійсності. Враховуючи обставини, що ускладнюють виконання зазначеного рішення представник позивача звертався до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення, але в задоволенні даної заяви ухвалою Автозаводського районного суду було відмовлено з тих підстав, що це є фактична зміна резолютивної частини рішення. Тому стягнути грошову компенсацію іншим чином ніж в судовому порядку, на даний час не вбачається можливим. Представник відповідача [PERSON], позов не визнав та пояснив, що в позовній заяві, поданій позивачкою з'явились нові позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних від суми боргу за період навчання з 19 червня 2011 року по 16 вересня 2013 року у сумі 5750 гривень, як це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак в даній статті вказано, що 3 % річних від простроченої суми повинен сплачувати боржник, який просрочив виконання грошового зобов'язання. В рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13 вересня 2011 року вказано, що [PERSON] зобов'язаний сплатити [PERSON] грошову компенсацію в сумі 100604 гривень, однак не вказаний ні порядок ні строк сплати вказаної суми. Відповідач [PERSON] на той час і на даний час ніде не працює , ніякого майна не має, живе лише на пенсію. Відповідач від виконання рішення суду не ухилявся, а у зв»язку з неналежним виконанням рішення суду останнє до цих пір залишається невиконаним, а тому вимоги про стягнення з нього компенсації не підлягають задоволенню. Крім того зазначив, що на даний час по даній справі є всі підстави для закриття провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 19 липня 2005 року по грудень 2009 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. Під час перебування у шлюбі було придбано майно, що належало сторонам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подруддя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 листопада 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно копії рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2011 року за [PERSON] визнано право власності та виділено йому в натурі автомобіль КІА - Sorento, державний номер [NUMBER] та причеп ХТ 810240, державний номер [NUMBER] та зобов'зано [PERSON] сплатити на користь [PERSON] компенсацію ? частини вартості автомобіля в розмірі 99511,15 гривень та ? частини вартості причепа в розмірі 1093, 67 гривень, а всього 100604, 82 гривень. Згідно копії ухвали апеляційного суду Полтаської області від 19 жовтня 2011 року рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2011 року залишено без змін. На підставі вказаного рішення [PERSON] був виданий виконавчий лист № 2-591 від 18.11.2011 року, який був пред'явлений до виконання в ВДВС Кременчцького МУЮ, про що свідчить копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 грудня 2011 року. Постановою від 9 лютого 2012 року вказане виконавче провадження закінчено. Постановою ВДВС Онуфріївського РУЮ від 15 беезня 2013 року було закінчене у зв'язку з неможливістю його виконання без участі боржника. Згідно копій постанов ВДВС Онуфріївського РУЮ від 28.02.2013 року та 07.03.2013 року на боржника [PERSON] державним виконавцем накладались стягнення за невиконання рішення суду, а в подальшому начальником ВДВС Онуфріївського РУЮ було направлено подання до прокуратури Онуфріївського району про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України. Відповідно до вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України дане подання 25.03.2013 року прокуратурою Онуфріївського району було направлене для розгляду до Онуфріївського РВ УМВС України в Кіровоградській області. Таким чином, оцінюючи усі докази, які були дослідженні у судовому засіданні та приймаючи до уваги те, що позивачка просить стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 100 604, 82 гривні, яку [PERSON] зобов»язано сплатити рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 вересня 2013 року в рахунок компенсації ? частини вартості автомобіля та ? частини вартості причепа, яке на даний час залишається не виконаним, суд вважає, що предмет спору відсутній, а вимоги позивача є безпідставними.

Outcome: dismissed