overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивачка 03 вересня 2014 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 1983 року. Шлюб зареєстрований Дзержинським відділом РАГС м. Кривого Рогу, актовий запис № 1010. Від спільного життя з відповідачем неповнолітніх дітей не має. З відповідачем вона шлюбні відносини припинила, з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, у кожного з подружжя різні погляди на життя. Вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. На теперішній час вона бажає з відповідачем шлюб розірвати й на примирення не згодна, тому що вважає, що шлюб розпався остаточно і в попередньому вигляді його відновити неможливо. На підставі викладеного, вона просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка до судового засідання не з»явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. На позовних вимогах наполягала в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з»явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 08 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом РАГС м. Кривого Рогу, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 08.10.1983 року, актовий запис № 1010 (а.с. 5). Від спільного життя з відповідачем неповнолітніх дітей не має. Шлюбні відносини позивачка припинила з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, у кожного з подружжя різні погляди на життя. Вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше існування сім'ї позивачки і відповідача неможливе та недоцільне. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище позивачки після розірвання шлюбу, залишивши прізвище - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивачка 03 вересня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені; сина [PERSON] просить залишити проживати з позивачкою та на її утриманні до повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 жовтня 2005 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 831 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Тому, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими, та шлюб має бути розірваний. Натомість, позовні вимоги в частині залишиння сина [PERSON] проживати з позивачкою та на її утриманні до повноліття не підлягають задоволенню, оскільки відсутній спір, та відповідач не заперечує проти проживання сина разом з позивачкою. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивачка 03 вересня 2018 року звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, непідготовленість відповідача до сімейного життя, відсутність з боку відповідача батьківської турботи та піклування про їх сина, у зв'язку з чим з лютого 2018 року шлюбні відносини між ними повністю припинені, примирення та збереження шлюбу неможливе. Також просила залишити їй шлюбне прізвище. Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У підготовче засідання позивачка не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Відповідач у підготовче засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та згоду з позовом. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч.4 ст.206 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову, вважаючи, що вказані у позовній заяві обставини справи відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачці відстрочено сплату судового збору за подання позову до [PERSON] про розірвання шлюбу до ухвалення судового рішення у справі, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 352,40 грн., визначеному відповідно з ч.1 ст.142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивачка 03 грудня 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07 листопада 2009 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки припинені через суперечки та різні погляди на сімейне життя. Дитина залишилась проживати з нею. Після шлюбу просила залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Ухвалою суду від 07 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи у відсутність відповідача. Пояснила, що вже чотири роки не мешкає з відповідачем шлюбні стосунки не підтримує, спільне господарство не ведеться, донька залишилась проживати з нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про слухання справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Виходячи з положень ст. 130 ЦПК України суд вважає відповідача повідомленим про слухання справи, у зв'язку з чим справу можливо розглянути у відсутності відповідача. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного. Сторони зареєстрували шлюб 07 листопада 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 21.03.2017 (актовий запис №966). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 20.05.2010. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, шлюб сторін існує лише формально, поновлення шлюбних відносин є неможливим, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їхньої дитини. За проханням позивачки слід залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка 03 жовтня 2013 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2002 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з жовтня 2013 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2002 року. Шлюб зареєстрований відділом РАГС Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис за № 1079 /а.с.4/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дівоче прізвище. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Так, ухвалою від 28 листопада 2013 року подружжю був наданий строк на примирення три місяці, проте, встановлено, що сторони не примирилися та позивач наполягає на розірванні шлюбу. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з жовтня 2013 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивачка, 03 жовтня 2016 року звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій посилається на те, що вона з 2004 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання в них народилося троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Відповідач матеріально сім'ю не забезпечує, не займається вихованням дітей та в добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Відповідач має нерегулярний мінливий дохід, оскільки має доходи від нерегулярних заробітків, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дають можливість сплачувати аліменти, оскільки інших дітей та непрацездатних членів сім'ї у відповідача немає, а тому вона просить стягувати з нього аліменти в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Просить справу розглядати без її участі, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, згідно чинного законодавства. На підставі ст.224 ЦПК України, за згодою позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підставний і такий, що підлягає до задоволення з підстав викладених позивачкою в позовній заяві. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], однак кошти на їх утримання добровільно не надає. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач є фізично здоровою особою, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки згідно ст.180 СК України, він зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст.ст.75, 81, 180, 182 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачка 03 квітня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття дитини. Позов мотивує тим, що з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2006 року, проте припинили подружні відносини, та мешкають окремо, дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість надавати допомогу на утримання дитини, так як являється працездатним, інших утриманців не має. Відповідач позов визнав. Суд знаходить позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстровану шлюбі з 03 квітня 2006 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON] Між сторонами не досягнута домовленість щодо утримання неповнолітньої дитини, яка після припинення сторонами сімейних стосунків, проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивачки, суд враховує матеріальне становище відповідача, який являється працездатним, фізично здоровий, інших утриманців не має, а також вік дитини , на утримання якої стягуються аліменти, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, до повноліття дитини чи до зміни матеріального становища сторін. Згідно ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивачка 03 квітня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 травня 2011 року. Від сумісного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальну допомогу не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь і на утримання аліменти в розмірі 1/6 частини із всіх видів його заробітку, до досягнення [PERSON], [INFO] трирічного віку. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 травня 2011 року (а.с.3). Від сумісного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4,5), які проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Згідно ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини його заробітку, починаючи з 03 квітня 2015 року, щомісячно до досягнення дитиною трьох років, оскільки позивачка не працює, доглядає за дитиною і потребує допомоги з боку відповідача, а він таку допомогу може надавати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 487,20 необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивачка 03 квітня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 1995 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Від позивача надійшла письмова заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 1995 року (а.с.5), мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.6/, який проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а.с.7). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення При цьому ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків, тобто дитину повинна утримувати не лише її мати, а й батько. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 03 квітня 2017 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 640 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved