Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, та просять постановити рішення яким: -визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним з них по 1/2 частці земельної ділянки загальною площею 1.97 га, розташовану на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯA №270991 від 10.01.2006 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010651800495, за кадастровими номерами земельної ділянки №1 - 5121485700:01:001:0158 та за №2 - 5121485700 :01:003:1009, як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті дружини (матері) [PERSON] , померлої [INFO] . Спадщину вони, позивачі прийняли своєчасно шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Однак, приватний нотаріус Станєва В.Б. відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що державний акт був виданий після смерті спадкодавця. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Позивачі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.30, 38, 46). В позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Також окремо подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог (а.с.41, 42). Відповідач - Оріхівська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибула, про час та місце розгляду справи сповіщалася відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.30, 38, 46). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, та справу просив розглянути у відсутність представника (а.с.35). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] , виданим на підставі запису акту про смерть № 17 від 06 квітня 2004 року, складеним Оріхівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.13). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна також входить і земельна ділянка загальною площею 1.97 га у межах згідно з планом, розташована на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯA №270991 від 10.01.2006 року (а.с.15). Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером 5121485700:01:001:0158, розташованої на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, грошова оцінка земельної ділянки складає: 5315.14 гривень (а.с.23). Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кадастровим номером 5121485700:01:003:1009, розташованої на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області, грошова оцінка земельної ділянки складає: 58992.55 гривень (а.с.24). Спадкоємцями за законом після смерті є: - чоловік, позивач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 19.05.1960 року Голицькою сільською радою Новоіванівського району Одеської області на підставі актового запису № 13 (а.с14), - син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22 березня 1962 року Виноградненською сільською радою Новоіванівського району Одеської області на підставі актового запису №32 (а.с.14). Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та фактично проживали в одному домоволодінні зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 436 від 28.05.2020 року Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.25). Крім того, позивачі звернулися 27.05.2020 року з заявою до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвої В.Б. про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивачів оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я спадкодавця був виданий після її смерті (а.с.26). З матеріалів спадкової справи №608/2005, надісланої Одеським державним нотаріальним архівом, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявами від 28.10.2005 року до нотаріуса звернулися [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини після смерті дружини (матері) [PERSON] , та їм було видано свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) (а.с.52-70). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно положень ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Приписами ст. 1225 ч.1 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. «а» ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Таким чином, позивачі, як спадкоємці за законом, вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті дружина (матері) [PERSON] . На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивачі набули право на це майно, тобто на земельну ділянку загальною площею 1.97 га у межах згідно з планом, розташовану на території Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів про визнання права власності на земельну ділянку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.125, 152 Земельного Кодексу України, ст. ст. 328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України та

Outcome: approved