Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка 26.02.2014 року звернулася до суду з вищеназваним позовом та просить постановити рішення яким визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що вона всю свою трудову діяльність працювала в ДП ДГ ім. Суворова. В січні 1991 року їй було виділено земельну ділянку в розмірі 0.15 га. для будівництва житлового будинку покращеного планування та господарство побудувало будинок. Вона, позивачка уклала з господарством договір про виплату вартості будинку протягом 10 років та половину вартості будинку внесла відразу. В 1997 році рішенням Оксамитненської сільської ради Болградського району Одеської області названу земельну ділянку передано їй, позивачці у приватну власність. В 2013 році позивачка звернулася до Реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції Одеської області щодо реєстрації права власності на належний їй будинок, однак отримала відмову з посиланням на відсутність необхідних документів. Звернувшись до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області щодо належного оформлення будинку, їй було роз'яснено, що на всі будинки і будівлі побудовані до 1992 року, декларація про закінчення будівництва не видається. Оскільки будь-яким іншим шляхом позивачка не може захистити своє право власності на житловий будинок, в якому вона проживає і користується ним з 1991 року, виникла потреба в судовому порядку визнати за нею право власності на домоволодіння. Позивачка, будучи присутньою в судових засіданнях 18-19.03.2014 року надала пояснення з підстав зазначених в позові. Наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання 07.05.2014 року не прибула, повідомлена згідно вимог чинного законодавства (а.с.61), подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.63). Відповідачі в судове засідання не прибули, повідомлені належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.21). До суду подали кожен окремо заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність їх представників (а.с.24, 27, 61, 62). Третя особа позовні вимоги визнала, будучи присутньою в судовому засіданні 18.03.2014 року, пояснила, що заперечень не має, її права не порушені. Подальший розгляд справи просила здійснювати у її відсутність (а.с.29). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 02 січня 1991 року між позивачкою та відповідачем ДП ДГ ім. Суворова було укладено договір, за яким позивачка придбала в ДП ДГ імені Суворова будинок, який був побудований для неї господарством, за адресою: [ADDRESS] з розстрочкою виплати на 10 років за шість тисяч вісімсот рублів. При цьому половину вартості будинку в розмірі 3 000 рублів внесла при укладенні договору (а.с.4). Будівництво житлового будинку здійснювалось без необхідної технічної документації та відповідного погодження з дозвільними організаціями. Згідно довідки ДП ДГ імені Суворова від 19.03.2014 року № 62, заборгованість за позивачкою [PERSON] - відсутня (а.с.28). Наказом по ДП ДГ імені Суворова № 14 від 14.02.1991 року позивачці надано земельну ділянку під будівництво та обслуговування названого будинку в розмірі 0.15 га (а.с.5). 16 січня 1997 року виконавчий комітет Оксамитненської сільської ради Болградського району Одеської області рішенням № 2 передав у приватну власність земельні ділянки мешканцям с. Оксамитне і с. Тополине, в тому числі і позивачці [PERSON] (а.с.6-7, 8, 9). Позивачка отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки розміром 0.25 га у власність для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). 12 березня 2013 року позивачка виготовила технічну документацію на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-15). Згідно погосподарської книги Оксамитненської сільської ради Болградського району Одеської області № 3 за 2006-2010 роки, господарем домоволодіння за адресою: [ADDRESS] значиться позивачка [PERSON](а.с.25-26). Маючи намір зареєструвати право власності на зазначене домоволодіння, позивачка звернулася з наявними у неї документами до Реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції Одеської області, однак рішенням від 20.11.2013 року було відмовлено позивачці у реєстрації права власності в зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок за названою адресою (а.с.17). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Згідно положень абзацу 80 п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, зареєстрованої в Мінюсті 10.07.2001 року № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно висновку ТОВ «Судова незалежна експертиза України, № СЕ-2-1-91/14 від 15.04.2014 року, житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], в цілому відповідають державним будівельним нормам і правилам згідно із законодавством України. Можлива безпечна експлуатація даного житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами без шкоди для проживаючих в ньому осіб, а також власника суміжного домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.43-57). Таким чином, на думку фахівців, обстежений житловий будинок відповідає вимогам чинної нормативно-технічної документації в сфері архітектурного проектування, вимогам ДБН В.3.2-2-2009 «Реконструкція, ремонт, реставрація об'єктів будівництва. Житлові будинки, Реконструкція та капітальний ремонт» та може використовуватись за своїм функціональним призначенням. Зазначений висновок з урахуванням ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, може свідчити про відсутність порушень основних державних будівельних норм та можливість подальшого використання майна за своїм призначенням. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення в цивільній справі», рішення суду є обґрунтованим, коли воно ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Законним визнається рішення, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства і відповідно до ст. 2 ЦПК України вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також надав правильне тлумачення цих норм. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачкою відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Аналіз правовідносин показує, що вони пов'язані із визначенням можливості визнання за певною особою права власності на житловий будинок у порядку, передбаченому ст. 392 Цивільного кодексу України. На час розгляду справи позивачка відкрито володіє житловим будинком. Приналежність спірного майна позивачці не спростовується сторонами, але право власності не може бути визнано та зареєстровано з огляду на порушення встановленої процедури отримання дозвільної документації для проведених будівельних робіт та відсутність документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок. Відсутність можливості належним чином оформити правовстановлюючі документи та визнати право власності на належне позивачці майно, заважає їй вільно володіти та користуватись зазначеними об'єктами нерухомості та унеможливлює розпорядження ним. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачка будучи власником житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], не може зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються її права як власника.

Outcome: approved