Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивачка 30.07.2018 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим [ADDRESS] За змістом позову, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий [ADDRESS] на підставі договору дарування від 06.03.2012 №749. У вказаному житловому приміщенні зареєстровані позивачка, її брат [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON], [INFO], які не мешкають за вказаною адресою з 2003 року, особистих речей за місцем реєстрації не мають. В позасудовому порядку відповідачі відмовляються знятись з реєстраційного обліку. З підстав, передбачених ст. ст. 317, 383, 405 ЦК України, позивачка просить задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою судді від 23 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було. Відповідачі повідомлені про розгляд справи Шевченківським районним судом м.Запоріжжя засобами поштового зв'язку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України відповідно до вимог ч.10 ст. 187 ЦПК України та на виконання ухвали суду від 23.08.2018. Відповідачі не скористались своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 191 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подали. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку із розглядом справи судом за відсутності її учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Предметом позову є захист права позивачки на користування та розпорядження житловим будинком №32, розташованим по вул. Тесленка в м.Запоріжжі. Підставою для звернення до суду із зазначеним позовом стала наявність перешкод у користуванні позивачкою вказаним нерухомим майном, які створюються з боку відповідачів, які відмовляються в позасудовому порядку знятись з реєстрації за вказаною адресою. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], на праві приватної власності на підставі договору дарування будинку, укладеного 06.03.2012 між [PERSON], яка діє від імені [PERSON] та позивачкою, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М., за р.№749 від 06.03.2012, належить житловий будинок №32, загальною площею 68,0 кв.м., з усіма надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Тесленка у м.Запоріжжі, який знаходиться на земельній ділянці площею 405 кв.м., кадастровий номер [NUMBER]. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав №33588284 від 23.03.2012, право приватної власності на зазначений житловий будинок, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано ОП «ЗМБТІ» за [PERSON]. У житловому будинку зареєстровані позивачка, її брат [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON], [INFO], що підтверджено довідками №000975 та №000974 про реєстрацію місця проживання/перебування особи, виданими 06.08.2013 адресно-довідковим підрозділом УДМС України в Запорізькій області. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Так, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України врегульовано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права. Крім того, чинним законодавством встановлено загальні засади захисту права власності, а саме за змістом ст. ст. 13, 41 Конституції України, ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Нормою ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі не мешкають за вказаною адресою з 2002 року. На підтвердження в матеріалах справи міститься копія акту підтвердження фактичного проживання №19 від 20.07.2018, виданого головою квартального комітету №117 Шевченківського району м.Запоріжжя. З цього часу відповідачі мешкають за іншою адресою, особистих речей та майна у житловому будинку не мають. З реєстраційного обліку за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] в позасудовому порядку не зняті, житлово-комунальні послуги нараховуються із врахуванням їх реєстрації за вказаною адресою, що порушує права позивачки, яка змушена здійснювати сплату за них самостійно. Оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідачів, що є членами сім'ї власниці вказаного житлового приміщення, вони створюють перешкоди у користуванні та розпорядженні позивачкою її майном, судом встановлено підстави для задоволення позову. При обранні способу захисту у здійсненні права власності позивачкою суд виходить зі змісту ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003 року, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тому визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, є достатньою підставою для зняття їх з реєстрації. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України на користь позивачки, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідачів слід стягнути порівну судовий збір, сплачений [PERSON], у сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved