Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Тарутинського районного суду Одеської області з позовною заявою до виконавчого комітету Тарутинської селищної ради щодо визнання ордерів недійсними та виселення громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з займаних жилих приміщень (а.с. 2-7). Під час судового розгляду позовні вимоги [PERSON] залишені без розгляду у звязку з неодноразовими неявками позивача без поважних причин (а.с. 195) та позовні вимоги [PERSON] стосовно громадян [PERSON] та [PERSON] залишені без розгляду за заявою [PERSON] (а.с. 211-212). Судом залучено до участі у справі співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та залучено до участі у справі орган опіки та піклування службу у справах дітей Тарутинської РДА. В подальшому уточнивши позовні вимоги, позивач [PERSON] просила: - визнати незаконним рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради від 26.12.2012 року № 175 в частині видачі ордерів [PERSON] та [PERSON] на квартири в гуртожитку за адресою: вул. Красна смт Тарутине Одеської області, буд. 211 (а.с. 83-84); - визнати ордер від 26.12.2012 року на жиле приміщення, а саме квартиру [ADDRESS], виданий на імя [PERSON], недійсним та скасувати його (а.с. 53-59); - визнати ордер від 26.12.2012 року на жиле приміщення, а саме квартиру [ADDRESS], виданий на імя [PERSON], недійсним та скасувати його(а.с. 53-59); - скасувати рішення Тарутинської селищної ради № 186 від 01.03.2013 року про надання дозволу на приватизацію жилих приміщень [PERSON] та [PERSON] за адресою: вул. Красна смт Тарутине Одеської області, буд. 211 (а.с. 180-182); - визнати Свідоцтво про право власності на житло, видане 16.07.2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] недійсним (а.с. 180-182); - визнати Свідоцтво про право власності на житло, видане 03.04.2013 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] недійсним (а.с. 180-182); - виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартири [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою(а.с. 53-59); - виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою(а.с. 53-59). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] послалась на те, що рішенням виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Одеської області від 26.12.2012 року № 175 відповідачам [PERSON] та [PERSON] квартири №№ 2 та 3 відповідно у гуртожитку за адресою: смт Тарутине Одеської області, вул. Красна, буд. 211. Разом з тим, на момент винесення зазначеного рішення відповідач [PERSON] разом із членами сімї не перебував на обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, не мав права одержати жилі приміщення ні в першу чергу, ні поза чергою, не мав права отримати службове житло, а отже не було законних підстав для надання [PERSON] квартири № 2 за адресою: смт Тарутине Одеської області, вул. Красна, 211. Також, позивач зазначила, що на момент винесення виконавчим комітетом зазначеного рішення відповідач [PERSON] разом із членами сімї не перебувала на обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов, не мала права одержати жиле приміщення ні в першу чергу, ні поза чергою, у Тарутинській селищній раді взагалі відсутній список осіб, які взяті на соціальний квартирний облік, а попередня оренда приміщення не є законною підставою для надання [PERSON] житла за адресою: [ADDRESS]. В подальшому зазначені житлові приміщення були відповідачами приватизовані, що також на думку позивач не відповідає вимогам Закону, оскільки не було правових підстав для надання цих приміщень та їх заселення відповідачами. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, рішенням Тарутинської селищної ради Одеської області від 27.11.2012 року № 344-VI будинку № 211 по вул. Красній смт Тарутине Одеської області надано статус гуртожитку. Рішенням виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Одеської області від 26.12.2012 року № 175 відповідачам [PERSON] та [PERSON] разом із членами сімей виділено квартири №№ 2 та 3 відповідно у гуртожитку за адресою: смт Тарутине Одеської області, вул. Красна, буд. 211 і видано ордери (а.с. 119, 113, 114). Порядок користування гуртожитками врегульовано Главою 4 Житлового кодексу України (далі - ЖК). Відповідно до ст. 128 ЖК порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. За ст. 131 ЖК відповідно до законодавства Союзу РСР Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів Української РСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими і комсомольськими органами. Пунктом 8 Розділу 1 Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 27.04.2015 року № 84 передбачено, що жила площа в гуртожитках надається відповідно до статті 128 Житлового кодексу Української РСР незалежно від черговості, наявності пільг тощо. Таким чином, відповідно до встановленого порядку жила площа у гуртожитках надається незалежно від черговості, а отже і відсутні порушення при наданні спірних жилих приміщень відповідачам. Окрім того, суд бере до уваги той факт, що відповідачі з дозволу власника органу місцевого самоврядування, тривалий час проживали у займаних ними приміщеннях, які хоча і не були переведені до житлового фонду, проте були пристосовані та придатні для постійного проживання в них, зокрема [PERSON] проживав у спірному приміщенні з 2009 року, що підтверджується протоколом виконавчого комітету Тарутинської селищної ради № 12 від 25 грудня 2009 року (а.с. 165-166), а [PERSON] з 2006 року, що підтверджується показами свідка [PERSON] (а.с. 125-128). Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини поняттям «житло» в сенсі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р.) охоплюються: - місце, облаштоване особою як її дім, навіть якщо його заснування не відповідало чинному законодавству (рішення у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» (CaseofBackley v. theUnitedKingdom) від 25 вересня 1996 р., Заява № 20348/92, п. 53); - місце, куди особа має намір повернутися чи де було її постійне помешкання (рішення у справі «Гіллоу проти Сполученого Королівства» (CaseofGillow v. theUnitedKingdom) від 24 листопада 1986 р., серія А, № 109, п. 46). Також, в судовому засіданні встановлено і підтверджено сторонами, що позивачКіосе Л.В. перебувала на квартирному обліку у Тарутинській селищній раді Одеської області з 27.06.2012 по 01.01.2015 (а.с. 5). З даним позовом за захистом своїх житлових прав позивач звернулась 09.10.2015, тобто через десять місяців після виключення з квартирного обліку. Як зазначив Верховний Суд України у постановах від 25.12.2013, 02.07.2014, виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права позивача. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та не оспорювалось сторонами, позивач перебувала на квартирному обліку з 27.06.2012 до 01.01.2015, тобто звернулась з даним позовом у той час, коли на квартирному обліку вже не перебувала і позовних вимог з цього приводу під час розгляду справи не заявляла. Більше того, в судовому засіданні позивач не надала належних і допустимих доказів та не пояснила суду, яким чином порушено саме її право на житло та в якій спосіб при задоволенні її позовних вимог (визнання недійсним рішення щодо надання двох квартир у гуртожитку, визнання недійсними ордерів на вселення в ці житлові приміщення, скасування свідоцтв про їх приватизацію та виселення осіб, які там проживають) це право буде захищено та поновлено. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі за № 6-115цс13 судом має надаватись адекватне обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та надаватись оцінка виселення в контексті пропорційності застосування такого закону. Таким чином суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача, а отже позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed