Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на те, що працівники ПАТ «Київоленерго» після заміни приладу обліку електричної енергії помилково не повернули у власність позивачам попередній лічильник, чим порушили їх право власності на нього. У звязку з цим просили стягнути з відповідача його вартість в розмірі 1\~650 грн., моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн. та судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Позивачі в суді просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в суді проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що лічильник електроенергії повністю знаходиться на балансі і обслуговується електропостачальною організацією, яка відповідає за його функціонування, знімає показники, а у разі його поломки за власні кошти проводить його заміну. Також пояснив, що позивачі оплатити не новий лічильник, а лише послугу за його заміну. Старий лічильник працівники ПАТ «Київоленерго» забрали для подальшого його використання згідно Правил користування електричною енергією для населення. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, згідно акту приймання-передачі квартири покупцю від 01 квітня 2014 року ТОВ «ДБК-Партнер» побудувало та передало позивачам у власність квартиру №118 в копр. 1 в буд. 1-а по вул. Кургузова в м. Вишгороді Київської області. Згідно п. 2.2 вказаного акту передбачено перелік обладнання, яке встановлено на обєкті для подальшої передачі покупцю, до якого серед іншого належать встановлені лічильники електропостачання та холодної води. 31 липня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Київоленерго» укладено договір №20097189 про користування електричною енергією. Відповідно до п. 9 договору межа розподілу балансової належності експлуатаційної відповідальності встановлена на вхідних клемах лічильника. Згідно п. 11 договору споживач зобовязується забезпечувати збереження приладів обліку, вхідних вимикачів та ящиків обліку, пломб і пломбувальних ниток встановлених на них. Як передбачено п. 12 договору енергопостачальник має право перевіряти стан електроустановок, електропроводки, приладів обліку, знімати показання відповідно до умов договору та виконувати інші заходи передбачені Правилами користування електричною енергією для населення. Відповідно до п. 13 договору енергопостачальник зобовязується проводити планові повірки, ремонт і заміну приладів обліку в терміни, встановлені нормативно-технічними документами та договором. Згідно п. 15 договору енергопостачальник безкоштовно здійснює планову повірку, обслуговування та ремонт приладів обліку. Відповідно до п. 20 договору споживач несе відповідальність за пошкодження або порушення роботи засобу обліку, відповідальність за збереження та цілісність якого несе споживач. Як вбачається з п. 32 договору споживач ознайомлений з Правилами користування електричною енергією для населення та прослухав інструктаж щодо умов безпечної експлантації приладів обліку та електроустановок. 15 грудня 2015 року за заявою споживача проведено заміну електролічильника на двотарифний лічильник. Згідно акту №324365 від 15 грудня 2015 року [PERSON] прийнято на відповідальне зберігання прилад обліку двотарифний лічильник NІК210201Е37 №7691529 та пломби встановлені на ньому. Відповідно до квитанції №0.0.470514352.1 від 03 грудня 2015 року [PERSON] сплатила 1\~668 грн. 28 коп. за послугу по заміні лічильника. 12 січня 2016 року [PERSON] звернуся до відповідача з претензією та просив повернути помилково забраний лічильник або зарахувати його вартість на рахунок споживача в якості попередньої оплати за спожиту електроенергію. Листом ПАТ «Київобленерго» №4 від 12 січня 2016 року в поверненні лічильника позивачам відмовлено. При вирішення вказаної справи суд зазначає, що виниклі між сторонами правовідносини регулюються Законом України «Про електроенергетику» (далі Закон), Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою КМУ від 26 липня 1999 року №1357 (далі Правила) та укладеним між сторонами договором про користування електричною енергією. Згідно ст. 2 Закону України «Про електроенергетику» цей Закон регулює відносини, що виникають у звязку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на обєктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням. Постачання електричної енергії це господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору (ст. 1 Закону). Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 7 Закону проектування, будівництво, введення в експлуатацію, експлуатація, виведення з експлуатації обєктів електроенергетики, систем централізованого диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, інших обєктів, підключених до обєднаної енергетичної системи України, регламентуються нормативно-правовими та нормативно-технічними документами. З метою забезпечення надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії як складової енергетичної безпеки України запроваджуються стандарти операційної безпеки функціонування об'єднаної енергетичної системи України та показники якості послуг з розподілу та постачання електричної енергії. Згідно п.п. 2 п. 1 Правил користування електричною енергією для населення засоби обліку - засоби вимірювальної техніки, у тому числі лічильники, трансформатори струму та напруги, кола обліку, які використовуються для визначення обсягу електричної енергії та величини споживання електричної потужності та є складовою вузла обліку. Відповідно до п. 3 Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки. У договорі електропостачальник зазначає межу розподілу (розмежування балансової належності електричних мереж та/або експлуатаційної відповідальності сторін) відповідно до складеного під час приєднання обєкта споживача відповідного акта, який є додатком до договору. Під час підготовки проекту договору на обєкті побутового споживача електропостачальник проводить контрольний огляд вузла обліку (засобу обліку), складає акт про збереження пломб за формою, визначеною у додатку 3 до цих Правил. Акт про збереження пломб є додатком до договору. Згідно чинного на момент укладання договору про користування електричною енергією п. 8, 10-12 Правил прилади обліку електричної енергії мають бути придбані, встановлені, підключені енергопостачальником, а їх вартість та вартість послуг з встановлення оплачена: а) для новозбудованих будинків - забудовниками; б) у разі розділу обліку електричної енергії - організаціями, які здійснюють розділ обліку. Прилади обліку встановлюються відповідно до вимог правил улаштування електроустановок. Прилад обліку повинен мати пломбу з відбитком повірочного клейма територіального органу Держспоживстандарту та пломбу з відбитком клейма або логотипу енергопостачальника. Відповідальність за збереження приладів обліку, встановлених у квартирі, на інших об'єктах споживача, та пломб на них несе споживач. У разі вибору споживачем іншого виду тарифу на електричну енергію енергопостачальник встановлює відповідний прилад обліку. При цьому споживач оплачує вартість нового приладу обліку з урахуванням балансової вартості та амортизаційного зносу приладу обліку, який замінюється. Лише з 20 вересня 2016 року згідно постанови КМУ від 23 серпня 2016 року № 591 «Про внесення змін до Правил користування електричною енергією для населення» пункт 12 Правил доповнено підпунктами згідно яких побутовий споживач має право самостійно придбати засіб обліку, який пройшов державну повірку або метрологічну атестацію (має пломбу з відбитком повірочного тавра), та надати його разом з паспортом засобу обліку електророзподільному підприємству для встановлення на своєму обєкті. Під час купівлі засобу обліку побутовий споживач повинен керуватися рекомендаціями електророзподільного підприємства щодо технічних характеристик такого засобу обліку, оприлюдненими на його веб-сайті. Електророзподільне підприємство повинно прийняти в експлуатацію наданий побутовим споживачем засіб обліку з підтвердженням наявної державної повірки або метрологічної атестації та поставити його на свій баланс. У разі встановлення на обєкті побутового споживача засобу обліку, наданого цим споживачем електропостачальнику (електророзподільному підприємству), в калькуляції з облаштування вузла обліку не враховується вартість засобу обліку електророзподільного підприємства. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З системного аналізу викладених вище вимог Закону вбачається, що засоби обліку (лічильники електроенергії) є невідємною складовою електромережі та вузла обліку, що забезпечують постачання електричної енергії. Суд вважає, що електролічильник не є самостійною річчю в розумінні вимог ЦК України, і при експлуатації не існує сам по собі як обєкт права власності. Правовий статус електролічильника нерозривно пов'язаний з його функціональним призначенням, яке регулюється вказаними нормативно-правовими та нормативно-технічними документами в сфері електроенергетики. Повернення заміненого лічильника споживачу, для якого встановлений спеціальний порядок використання, обліку та експлуатації вказаними нормами законодавства не передбачено. В такому випадку не можна дійти висновку про порушення прав позивачів, у тому числі їх права власності на майно, а відтак в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки порушених прав позивачів в цій справі судом не встановлено, не підлягає задоволенню й позов в частині стягнення моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, а тому підстав для їх задоволення судом не встановлено. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed