Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду 06.03.2012 року з позовом до [PERSON],з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON], органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання особи недієздатною та визнання заповіту недійсним. Позивачі 11.05.2012 року зменшили та просили суд постановити рішення щодо визнання недійсним заповіту, складеного 13.12.2005 р. [PERSON] Андрієвичем (а.с.43-44). В переведенні Шевченківського районного суду м.Львова (суддя Луців-Шумська Н.Л.) з 23.04.12р. знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON],ЛОКП «БТІ та ЕО», третіх осіб приватного нотаріуса [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання від 20.04.2007 р.(а.с.88-120). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2012 р. (суддя Луців-Шумська Н.Л.) об»єднана зазначені вище позови в одне провадження та передала для розгляду судді Свірідовій В.В. За клопотанням представника відповідача [PERSON] ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07.11.12р.(а.с.131) зазначені позови були роз»єднані в окремі провадження. Після роз»єднання позовів, представник позивача уточнив 11.02.2013 р. позовні вимоги та просив постановити рішення відповідно до вимог ст.203,225 ЦК України про визнання заповіту, укладеного 13.12.2005 року [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], недійсним. Судом за клопотанням представника відповідача до участі у справі було в січні 2014 року залучено в якості третьої особи -Третю львівську державну нотаріальну контору, оскільки після смерті [PERSON], який помер 28.02.2011 року , відкрилась спадщина. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що при розгляду в Шевченківському районному суду м. Львова цивільної справи за позовом [PERSON],[PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання,який був укладений між [PERSON] та [PERSON] 20 квітня 2007 р. та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON],їм стало відомо, що ще 13 грудня 2005 року [PERSON] у вказаний день заповів все своє майно [PERSON],[INFO],відповідачу по справі. Позивачі вважають, що в даному випадку порушені їх цивільні права як спадкоємців, так як даний заповіт не може вважатись дійсним,оскільки в момент його укладення їх батько [PERSON] страждав стійким хронічним психічним розладом у формі вираженого органічного недоумства та за своїм станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Оскільки даний правочин їх батьком [PERSON] був укладений в стані,при якому він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними,укладений заповіт не відповідає вимогам ст.203 Цивільного кодексу України та підлягає визнання недійсним в порядку ст. 225 цього Кодексу як такий, що суперечить закону та моральним засадам суспільства. В судове засідання позивачі [PERSON],[PERSON] не з»явились,надавши доручення на представлення своїх інтересів в суді представнику [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON]-[PERSON] позовні вимоги підтримав, надавши аналогічні пояснення, зазначені в позові та уточненні до нього. Окрім того, послався на висновок посмертної судової-психіатричної експертизи від 21.06.2013 року,з якої вбачається, що [PERSON] під час укладення заповіту 13.12.2005 року страждав стійним хронічним психічним розладом у формі наростаючого органічного недоумства та за своїм станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відтак,просить визнати зазначений заповіт недійсним з підстав ст.. 225 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась,надавши доручення на представлення своїх інтересів представнику [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що відсутній предмет спору (майно), а тому даний позов є безпідставним. Представник третьої особи приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з»явилась, скерувала на адресу заяву від 23.02.15р. про розгляд справи у її відсутності,підтримала свої письмові пояснення, скеровані суду у 2012 році, просить у задоволенні позову відмовити. Від завідувача Третьої львівської державної нотаріальної контори на адресу суду поступило клопотання від 23.02.2015р. про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори. Заслухавши пояснення представників сторін, експерта, свідків,вивчивши та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи,які беруть участь у справі,мають рівні права щодо п подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є дітьми [PERSON],1931 року народження,який помер [INFO](свідоцтво про смерть серія [NUMBER]- а.с.6,13,14). Відповідачка [PERSON],[INFO], уклала шлюб з [PERSON] -05 березня 1994 році, що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу від 05.03.1994 р. серії [NUMBER](див. спадкову справу а.с.16). [PERSON] до дня смерті проживав за адресою [ADDRESS],власником якої він був.(довідка ЛКП «Під Голоском-410»(див.спадкову справу а.с.15-зворот). [PERSON] 13 грудня 2005 року уклав заповіт [PERSON],[INFO], на випадок своєї смерті «на все майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право»,який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 7852 (а.с.12). Про заповіт від 13.12.2005 р. позивачам по справі стало відомо в процесі розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору довічного утримання,а саме 24 січня 2012 року (а.19,35 цивільної справи №2-63/11 том 2). Відтак,позивачі звернулись до суду 06.03.2012 року з позовними вимогами щодо визнання зазначеного заповіту недійсним. В судовому засіданні представник позивачів зазначив,що цивільні права його довірителів як спадкоємців за законом порушені,оскільки в момент укладення заповіту 13.12.2005 р. їх батько [PERSON] страждав стійким психічним розладом та за своїм станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зазначена вище обставина, підтверджується висновок посмертної судової-психіатричної експертизи від 21 червня 2013 року ( № 1328/2086/12 а.с. ),з якого вбачається,що [PERSON] під час укладення заповіту 13 грудня 2005 року страждав стійким хронічним психічним розладом у формі наростаючого органічного недоумства та за своїм станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Даний висновок в судовому засіданні 24.02.2015 р. підтримав експерт [PERSON] Свідки допитані в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] зазначили,що [PERSON] з вересня 2003 року «мав проблеми з головою», неодноразово звертався до психіатора за медичною допомогою, лікувався. Відтак,суд приймає до уваги висновок експертизи,показання свідків,представника позивачів. Заперечення приватного нотаріуса [PERSON] суд не приймає до уваги,оскільки нотаріус не має освіти в галузі психіатрії та перевірити дієздатність особи при посвідченні заповіту не представляється можливим. Згідно ст..203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу,іншим актам цивільного законодавства,а також моральним засадам суспільства . Особа,яка вчинила правочин,повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків,що обумовлені ним. Відповідно до вимог ст..225 ЦК України - правочин,який дієздатна фізична особа вчинила у момент,коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними,може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи,а в разі її смерті- за позовом інших осіб,чиї цивільні справа або інтереси порушені. На підставі наведеного вище, оскільки [PERSON] на час укладення заповіту 13 грудня 2005 року страждав стійким хронічним психічним розладом у формі наростаючого органічного недоумства та за своїм станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, даний заповіт слід визнати недійсним. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір по справі.

Outcome: approved