Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою, в якій просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що вони зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS], яку рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №126 від 2 лютого 1968 року [PERSON], чоловікові та батькові позивачів, було закріплено для проживання на склад сім'ї 4 особи ([PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]). Після одруження відповідача у квартирі були зареєстровані його дружина [PERSON] та донька [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. На час подання позову у спірній квартирі, крім позивачів, був зареєстрований, але не проживає протягом тривалого часу відповідач [PERSON]. У зв'язку із потребами в покращенні житлових умов на початку 1990-х років відповідачу адміністрацією БУ-850 на склад сім'ї 3 особи (він, дружина та донька) була надана квартира [ADDRESS]. З часу переселення у квартиру [ADDRESS] відповідач не бере участь у сплаті комунальних послуг за квартиру, у якій позивачі проживають, нарахування яких здійснюється із врахуванням особи відповідача. Внаслідок ненадання відповідачем довідок про свої доходи позивачі не можуть оформити субсидію на відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги Відповідач подав до суду заяву, у якій він позов визнав та зазначив, що усі обставини, зазначені у позові, відповідають дійсності. До початку 1990-х років він проживав у 3-х кімнатній квартирі [ADDRESS], у якій, крім нього, проживало ще 5 осіб - батько [PERSON], мати [PERSON], сестра [PERSON], дружина [PERSON] та донька [PERSON]. Оскільки, на початку 1990-х років звільнилась сусідня квартира [ADDRESS], адміністрацією та профспілковим комітетом БУ-850, якому належав будинок [ADDRESS], на склад сім'ї 3 особи (він, дружина та донька) була надана квартира [ADDRESS]. Рішення адміністрації та профспілкового комітету БУ-850 та ордеру на вселення цю квартиру в нього не збереглися. Відновити ці документи він не може, так як в 1990 роках БУ-850 було ліквідоване. Без цих документів він не може прописатись у квартирі №2, у якій тривалий час проживає. З моменту поселення у квартиру №2 відповідач жив у ній разом з дружиною та дочкою та користувався відповідними комунальними послугами. Після розірвання шлюбу дружина, а потім і дочка перестали проживати у квартирі №2, переїхавши на постійне проживання у інші місця, а він залишився проживати у квартирі №2 один, хоча формально і далі є зареєстрований у квартирі [ADDRESS]. Після переселення з квартири [ADDRESS] у квартиру №2 у цьому ж будинку відповідач перестав надавати кошти позивачам для оплати за квартиру №2, так як постійно та тривалий час проживав у квартирі №2. В судовому засіданні представник позивачів та відповідач надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про визнання позову. Відповідач додатково уточнив, що у квартирі [ADDRESS] він проживає з 1991 року. Заслухавши пояснення сторін та свідків та вивчивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази наявні у справі в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №126 від 2.02.1968 року [PERSON] було закріплено для проживання квартиру [ADDRESS] на склад сім'ї 4 особи ([PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]). З довідки Залізничного районного відділу Головного управління Державної міграційної служби №4610/1413 від 12.06.2013 р. вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. З копії паспорту [PERSON] вбачається, що вона зареєстрована у квартирі [ADDRESS] 20 травня 2014 року. З паспорту [PERSON] вбачається, що він зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 13 листопада 1986 року. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював начальником будівельного управління №850, на балансі якого знаходився житловий будинок [ADDRESS]. На початку 1990-х років у БУ №850 працювала дружина відповідача [PERSON], і після звільнення квартири [ADDRESS] цю квартиру рішенням адміністрації та профкому БУ №850 у 1991 році було закріплено з метою покращення житлових умов сім'ї [PERSON] (вона, її чоловік [PERSON] та донька). З часу закріплення цієї квартири [PERSON] постійно проживав у квартирі [ADDRESS]. Будівельне управління №850 було ліквідоване у 1998 році, та не залишилось жодних документів щодо БУ №850, крім нарахувань по заробітній платі працівників, які було передано в архів. Свідок [PERSON], яка проживає у сусідньому будинку [ADDRESS] пояснила, що знає сім'ю [PERSON] з 1970-х років, і в 1991 році [PERSON] БУ №850 була надана квартира [ADDRESS], в яку він переїхав жити з дружиною і донькою та тривалий час проживає до теперішнього часу. З копій договорів на користування електроенергією і водопостачанням та квитанцій про оплату на оплату комунальних послуг, виписаних на ім'я відповідача [PERSON] та ім'я його дружини [PERSON], вбачається, що відповідач тривалий час користувався комунальними послугами у квартирі [ADDRESS]. З листа виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова №1/1179-1 від 01.10.1992 р. вбачається, що станом на день написання цього листа за адресою: [ADDRESS] проживав [PERSON], а за адресою: [ADDRESS] проживав [PERSON] Зібраними у справі доказами судом встановлено, що з 1991 року [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS], внаслідок чого перестав проживати за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 Житлового кодексу України встановлено шестимісячний термін, протягом за наймачем або членом його сім'ї зберігається право на користування житловим приміщенням. Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» з урахуванням конституційного положення про те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції) судам слід при вирішенні житлових спорів виходити з неприпустимості виселення в адміністративному порядку за санкцією прокурора осіб, які самоуправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що внаслідок постійного та тривалого проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], він втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів 243,60 гривень судового збору, сплаченого позивачами.

Outcome: approved