Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із вище вказаним позовом. Посилаються на те, що згідно свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Буштинської селищної ради № 1224 від 21.03.2000 р., їм на праві приватної власності належить по ? частині житлового будинку з надвірними спорудами за № 62 по вул. Радянській в смт. Буштино. З 2016 року їхній онук, [PERSON], на прохання їхньої доньки, [PERSON], тимчасово почав проживати в їхньому будинку, а після реєстрації шлюбу з [PERSON], 14.02.2016 року, і вона почала проживати у будинку. З моменту проживання відповідачів в їхньому будинку суттєво змінилися умови їхнього проживання. Відповідачі почали робити їм перешкоди в користуванні власним житлом, закривати будинок, чим позбавляють їх можливості користуватися житловими кімнатами де зберігаються їхні особисті речі та не приймають участі в утриманні будинку і оплаті обовязкових платежів по його утриманню. Їхні неодноразові звернення до відповідачів припинити протиправну поведінку, не порушувати правила співжиття та не чинити їм перешкоди в користуванні власним майном, бажаного результату не дали. Вживанні до відповідачів з боку правоохоронних органів та органу місцевого самоврядування заходи реагування ними проігноровані. У звязку з цим вони змушені звернутися до суду за захистом порушених прав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що його мати, [PERSON], є донькою позивачів. До 2003 року він проживав з позивачами у спірному будинку, вчився у Буштинській школі. З 2003 р. навчався в Івано-Франківську де і проживав. У 2009 р. в будинку позивачів сталася пожежа, будинок був пошкоджений і він переїхав до діда та баби, проживав із ними та допомагав їм у реконструкції будинку. Гроші на реконструкцію давала його мати, так як вона домовилася зі своїми батьками, що будинок вони залишать йому. Позивачі жили у літній кухні. У лютому 2016 року він одружився з [PERSON], яка почала проживати з ним у будинку діда та баби. Після цього дідо почав приходити у будинок і ночувати то на першому поверсі то на другому, відчиняв шафи у яких знаходилися його та дружини особисті речі. 28 квітня 2016 р. між позивачами та його матірю виник конфлікт. [PERSON] викликав працівників поліції. Після того він заборонив позивачам заходити у будинок без нього. У літній кухні позивачі мають всі зручності для проживання. Відповідачка [PERSON] позов не визнала. Пояснила, що у будинку почала проживати після укладення шлюбу з [PERSON] Прав позивачів на проживання у будинку не порушувала. Заслухавши всі сторони, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Свідоцтвом про право приватної власності на нерухоме майно № 1224 від 21.03.2000 р., виданим виконкомом Буштинської селищної ради стверджено, що позивачі є власниками житлового будинку № 62 по вул. Радянській в смт. Буштино (а. с. 4). Довідками Буштинської селищної ради № 1008 від 18.04.2013 р. та № 1343 від 17.05.2016 р. стверджено, що у склад сімї [PERSON] входить його дружина [PERSON] На даний час в житловому будинку, що по вул. Радянська, 62, проживають без реєстрації: донька [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO] та невістка [PERSON], [INFO] (а.с. 5, 7). Згідно акту обстеження дворогосподарства в селищі Буштино, вулиця Радянська 62, від 17.05.2016 року убачається, що житловий будинок належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] у рівних долях кожному. На даний час в житловому будинку проживають без реєстрації його дочка [PERSON] [INFO], онук [PERSON] [INFO], та невістка (дружина онука) [PERSON] [INFO] Донька [PERSON] [PERSON] виїхала в 2001 році на роботу в Італію, де працює по теперішній час. Будинок побудований в 1965 році. А у 2010 році в житловому будинку сталася пожежа. Після пожежі в будинку зроблений капітальний ремонт, тобто замінено вікна та двері на металопластикові. Фасад будинку оброблений. В даху розміщено кімнати. Замінено водопровідні труби. Побудовано нову каналізацію. Замінено деревяну підлогу на ламінат, а в прихожій викладено кахельну плитку. Закуплено дві спальні (білу та темно-коричневу), нові тюлі, гардини. В будинку зроблений туалет. На дворі була літня кухня, яку зєднали з житловим будинком. Добудова другого поверху ще не закінчена. На дворі побудований гараж. На час проведення обстеження встановлено, що в літній кухні проживають [PERSON] та [PERSON], а в житловому будинку дочка [PERSON], її син [PERSON] та невістка [PERSON]. В літній кухні є ванна кімната, де знаходяться пральна машинка-автомат. Огорожа біля будинку деревяна. Присадибною земельною ділянкою, що біля житлового будинку користуються [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). В судовому засіданні, в тому числі і з показань позивачів, встановлено, що відповідач [PERSON] є внуком [PERSON] та [PERSON], і у їхньому будинку проживає як член сімї хоча і не зареєстрований у ньому. У лютому 2016 року [PERSON] одружився з [PERSON], яка також почала проживати [INFO]. Ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] не вказували, що були проти її вселення в будинок. 28 квітня 2016 р. між позивачами та їхньою донькою, [PERSON], виник конфлікт через відмову [PERSON] та [PERSON] передати будинок [PERSON] У звязку з цим конфліктом [PERSON] викликав працівників поліції. Як визнали обидві сторони, конфлікт виник на ґрунті спору про право власності на будинок у реконструкції якого [PERSON] приймала певну участь шляхом передачі позивачам коштів, а [PERSON], шляхом особистої праці. Суд не зясовував обєм участі сторін та [PERSON] у реконструкції будинку, так як це не було предметом спору. Після вказаного конфлікту [PERSON] перестав впускати [PERSON] та [PERSON] у будинок у своїй відсутності, шляхом зачинення будинку і відмови передати їм дублікат ключа. Згідно статей 157 та 116 ЖК України, членів сімї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, якщо вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились без результатними. В обґрунтування позовних вимог, тобто неправомірної поведінки відповідачів, позивачі додали до позовної заяви лист начальника [PERSON] ГУНП в Закарпатській області, талон-повідомлення № 125 та відповідь Буштинського селищного голови на адвокатський запит. Із листа начальника відділу поліції убачається, що [PERSON] винесено офіційне застереження про недопустимість вчинення протиправних дій щодо [PERSON] Із талону-повідомлення убачається, що 16.05.2016 р. [PERSON] звернулася у [PERSON] із заявою. У листі селищного голови вказано, що [PERSON] та [PERSON], які зверталися в селищну раду з приводу порушення їхніх прав, як власників житлового будинку, було розяснено, що вирішення даного питання знаходиться в компетенції правоохоронних органів, а не селищної ради. Із наведених доказів не вбачається, що [PERSON] та [PERSON] систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, так як лист начальника ВП стосується [PERSON], яка не є стороною по справі, відносно звернення [PERSON] у [PERSON] відділ поліції рішення ще не прийнято, тобто факт порушення правил співжиття ще не встановлений, заходи впливу до відповідачів ще не вживалися, а з листа селищного голови не вбачається, що до відповідачів вживалися будь-які заходи запобігання або громадського впливу відносно порушення ними правил співжиття у будинку позивачів. Крім того, суд констатує, що в судовому засіданні позивачі стверджували лише те, що порушення їхніх прав полягає у перешкоджанні [PERSON] заходити їм у будинок. У чому полягають порушення з боку [PERSON] [PERSON] та [PERSON] суду не повідомили. За таких обставин суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. Тому,

Outcome: dismissed