Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, стверджуючи що вони є власниками земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Кидрасівської сільської ради Бершадського району. Своє право власності підтверджують копіями державних актів на право власності на землю: - серії [NUMBER], виданого 01.08.2008 року Бершадською РДА [PERSON] на земельну ділянку площею 3.2243 га з кадастровим номером [NUMBER], номер згідно з планом меж земельної ділянки [NUMBER] (земельна ділянка була успадкована 25.10.2007 року відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕХ №436154 після смерті [PERSON]); - серії [NUMBER], виданого 22.03.2002 року Бершадською РДА [PERSON] на земельну ділянку площею 3.22 га номер згідно з планом меж земельної ділянки 378; - серії [NUMBER], виданого 22.03.2002 року Бершадською РДА [PERSON] на земельну ділянку площею 3.22 га номер згідно з планом меж земельної ділянки 379; - серії [NUMBER], виданого 22.03.2002 року Бершадською РДА [PERSON] на земельну ділянку площею 3.28 га номер згідно з планом меж земельної ділянки 380; - серії [NUMBER], виданого 22.03.2002 року Бершадською РДА [PERSON] на земельну ділянку площею 4.58 га номер згідно з планом меж земельної ділянки 287. Позивач [PERSON] просить визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію договору оренди від 02.03.2010 року земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], визнати недійсною та скасувати реєстрацію додаткової угоди від 30.12.2010 року до договору оренди земельної ділянки від 30.12.2006 року з кадастровим номером [NUMBER], визнати недійсною та скасувати реєстрацію додаткової угоди від 30.10.2011 року до договору оренди земельної ділянки від 30.12.2006 року з кадастровим номером [NUMBER] Позивач [PERSON] просить визнати недійсною та скасувати реєстрацію додаткової угоди від 30.12.2010 року до договору оренди земельних ділянок від 30.12.2006 року з кадастровими номерами [NUMBER] Позивач [PERSON] просить визнати недійсною та скасувати реєстрацію додаткової угоди, укладеної між [PERSON] та ФГ «Кидрасівське» від 30.12.2010 року до договору оренди земельної ділянки з кадастровим [NUMBER] Позивачі мотивують свої вимоги тим, що дані правочини не укладали та нікого на їх укладення не уповноважували. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] заявлені вимоги підтримав повністю з тих підстав, що позивачі не підписували оспорюваних правочинів, що підтверджується висновком експертизи. Таким чином у даному випадку відсутнє волевиявлення сторін, в зв'язку з чим просив задоволити позов в повному обсязі. Позивач [PERSON] підтримав думку представника та просив задоволити позов з наведених в позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що позивачі, починаючи з часу укладення договорів та додаткових угод отримували орендну плату у визначених розмірах і будь-яких претензій не пред'являли. Факт отримання грошових коштів та сільськогосподарської продукції в рахунок оплати ними не заперечується. У 2010 та 2011 роках після укладення додаткових угод відбулося значне збільшення розміру орендної плати, яку отримували позивачі. Чим було викликане таке збільшення виплат їм достеменно було відомо. Таким чином, позивачами пропущено визначений законодавством строк для звернення до суду, тому в задоволенні позову представник відповідача просив відмовити. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні підтримав думку свого представника, просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивачі добровільно надавали йому всі необхідні для укладення та реєстрації правочинів документи (копії паспортів та державних актів на землю). Заслухавши учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного: Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки згідно Державного акту Серія [NUMBER], виданого 01.08.2008 року Бершадською РДА площею 3.2243 га, що розташована на території Кидрасівської сільської ради Бершадського району Вінницької області за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки згідно Державного акту [NUMBER], виданого 22.03.2002 року Бершадською РДА площею 3.22 га, що розташована на території Кидрасівської сільської ради Бершадського району Вінницької області за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельної ділянки згідно Державного акту [NUMBER], виданого 22.03.2002 року Бершадською РДА площею 3.22 га, що розташована на території Кидрасівської сільської ради Бершадського району Вінницької області за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] є власником земельних ділянок згідно Державного акту [NUMBER], виданого 22.03.2002 року Бершадською РДА площею 3.28 га, що розташовані на території Кидрасівської сільської ради Бершадського району Вінницької області за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки згідно Державного акту [NUMBER], виданого 22.03.2002 року Бершадською РДА площею 4.58 га, що розташована на території Кидрасівської сільської ради Бершадського району Вінницької області за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних справ та обов'язків. Згідно вимог частини 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі і волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. За правилами частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. У статті 13 Закону України «Про оренду землі» дано поняття договору оренди землі, який являє собою договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно положень статей 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент укладення оспорюваних правочинів, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення усіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З метою доведення обставин, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, представником позивачів було заявлено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для визначення, чи виконано підписи в оспорюваних правочинах позивачами чи іншими особами. Згідно висновку експерта від 04.10.2017 року № 303-П, підпис в графі «Орендодавець» в розділі « Реквізити та підписи сторін» у додатковій угоді від 30.10.2011 року до договору оренди землі від 30.12.2006 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Кидрасівське» (реєстраційний номер запису додаткової угоди до договору оренди землі у Державному реєстрі земель: 052048224011525), виконано не [PERSON], а іншою особою. Вирішити питання по суті: «Чи виконаний підпис у додатковій угоді від 30.12.2010 року до договору оренди землі від 30.12.2006 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Кидрасівське» в розділі «Реквізити та підписи сторін» у графі «Орендодавець» самим [PERSON], чи виконаний іншою особою (реєстраційний номер запису додаткової угоди до договору оренди землі у Державному реєстрі земель: 052048224003414 від 14.10.2011 р.)?» не представляється можливим у зв'язку із малим об'ємом графічного матеріалу досліджуваного підпису, простим виконанням досліджуваного підпису та відсутнім комплексом ознак будь-якого висновку. Підпис в графі «Орендодавець» в розділі «Реквізити та підписи сторін» у договорі оренди землі від 02.03.2010 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Кидрасівське» (реєстраційний номер запису договору оренди землі у Державному реєстрі земель: 052048224003415 від 14.10.2011 р.), виконано не [PERSON], а іншою особою. Підпис в графі «Орендодавець» в розділі «Реквізити та підписи сторін» у додатковій угоді від 30.12.2010 року до договору оренди землі від 30.12.2006 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Кидрасівське» (реєстраційний номер запису додаткової угоди до договору оренди землі у Державному реєстрі земель: 052048224009948 від 10.09.2012 р.), виконано не [PERSON], а іншою особою. Підпис в графі «Орендодавець» в розділі «Реквізити та підписи сторін» у додатковій угоді від 30.12.2010 року до договору оренди землі від 30.12.2006 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Кидрасівське» (реєстраційний номер запису додаткової угоди до договору оренди землі у Державному реєстрі земель: 052048224003123 від 11.10.2011 р.), виконано не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього Кодексу. Оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи, що згідно висновку експерта підпис від імені позивачів вчинений не ними, а іншою особою із чого слідує, що оспорюваний правочин укладений без волевиявлення орендодавців, що згідно вимог статей 202, 203, 215 ЦК України є підставою для визнання правочинів недійсними, тобто задоволення заявлених позовних вимог. Разом з цим відповідно до статей 256 і 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності, згідно вимог частини 1 статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові (ч. 4, 3 ст. 267 ЦК України). Верховний Суд України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Матеріали справи свідчать про те, що позивачам було відомо про оспорюваний договір та додаткові угоди до договорів оренди землі, оскільки вони знали, що належні їм земельні ділянки обробляються відповідачем і за це вони отримували орендну плату. Позивачі, виходячи із вимог статті 81 ЦПК України, не надали жодних належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження того, що протягом всього строку дії додаткових угод до договорів оренди землі не знали й не могли знати про порушення свого права на земельні ділянки, належні їм на праві власності на підставі Державних актів, та представник відповідача в судовому засіданні заявив про застосування строків позовної давності. У правовій позиції Верховного Суду України, зробленій у справі №6-2469цс16 від 16.11.2016 року визначено, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивачі не знали про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернулися за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Також суд враховує і правовий висновок Верховного Суду України при розгляді справи № 6-17цс17 від 22 лютого 2017 року, який є аналогічним. Позивачі повинні розуміти наслідки укладення договорів оренди належних їм на праві власності земельних ділянок, у тому числі щорічне отримання орендної плати, та у світлі вимог наведеної ч. 3 ст. 319 ЦК України, повинні знати про стан своїх майнових прав. З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачами доведено той факт, що оспорювані правочини укладені без їх волевиявлення, що є підставою для задоволення позову. Разом з цим, враховуючи, що позивачами пропущено трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed