Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, по якому просять стягнути з [PERSON], який зареєстрований за адресою: 65001, м. Одеса, вул. Скісна (Вегера)[ADDRESS] на користь [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] грошові кошти у розмірі 3000 гривень кожній за розпискою від 16.08.2014 року та грошові кошти у розмірі 1000 гривень кожній в якості компенсації моральної шкоди. Позивач - [PERSON] до суду не зявилась, надавши до суду письмову заяву, по якій просять суд позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Позивач - [PERSON] до суду не зявилась, надавши до суду письмову заяву, по якій просять суд позов задовольнити, справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи сповіщеним належним чином, про дату, час та місце проведення судового засідання,до суду не зявився без поважних причин, заяв чи клопотань до суду не надавав та не заявляв. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивачів, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 16.08.2014 року позивачі позичили відповідачу гроші на загальну суму 6\~000 гривень, які відповідач зобовязався повернути по першій вимозі, що підтверджується копією боргової розписки, наявною в матеріалах справи (а. с. 6). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначають позивачі в позові, станом на теперішній час грошові кошти їм повернуті не були. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується борговим документом - розпискою від 16.08.2014 року, копія якої наявна в матеріалах справи (а. с. 6). Таким чином, позовні вимоги у частині стягнення боргу підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивачі виходили, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надали ніяких доказів причино-наслідкового звязку між поведінкою відповідача та їх моральними стражданнями. Таким чином, позивачі не надали доказів на підтвердження факту заподіяння їм відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтували, з чого вони виходили, визначаючи розмір заподіяної їм шкоди. Таким чином, в задоволенні стягнення моральної шкоди на користь позивачів слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: partial