Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом про визнання за ними в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON]. Свої позовні вимоги, мотивують тим, що 10 жовтня 2014 року помер [PERSON], 17.12.2000 року померла [PERSON], яка була матір»ю, [PERSON]. Після їх смерті залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок № 45 по вул. Л. Українки,45 в с. Туринка Жовківського району Львівської області. [PERSON] заповіту не складав. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Жовківського району від 30.04.2015 року № 09 «Про розподіл часток бувшого колгоспного двору» розподілено між членами колишнього колгоспного двору по 1\\5 частині. Коли [PERSON] звернулася до нотаріальної контори то нотаріус видала їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1\\5 частину згаданого вище житлового будинку та отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1\\5 частини вказаного будинковолодіння, оскільки у [PERSON] не було зареєстровано право власності на 1\\5 частини згаданого будинку, як частка у колгоспному дворі. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини після смерті свого батька, тому нотаріус видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті мого чоловіка на 1\\5 частину згаданого вище будинковолодіння, яка належала моєму чоловіку після смерті його матері [PERSON]. Станом на 30.06.1990 року відповідно до довідки [PERSON] сільської ради у колгоспному дворі по вул. Л. Українки, 45 значилися наступні члени господарства: [PERSON]; [PERSON]; [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] зверталася до державного реєстратора з речових прав на нерухоме майна з приводу реєстрації належної їй частки у майні колишнього колгоспного двору, однак їй було відмовлено. Тому Позивачі змушені звернутися за захистом свого права до суду, щодо визнання за мною права власності на 2\\5 частини будинковолодіння за [PERSON], на 1\\5 частину за [PERSON], на 1\\5 частину за [PERSON]. Просять задоволити позов. Позивачі в судове засідання не з»явились, однак подали до суду заяви про розгляд справ у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, позов просять задоволити. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені. Однак, відповідачем [PERSON] сільською радою третьою особою Жовківською державною нотаріальною конторою надіслано до суду листи про відсутність заперечень проти позовних вимог позивачки та розгляд справи у відсутності їх представників. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить задоволити, з наступних підстав. З копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 219418 від 18.12.2000 року вбачається, що [PERSON] померла 17.12.2000 року. З копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ № 3772979 від 20.10.2014 року вбачається, що [PERSON] помер 19.10.2014 року. З матеріалів справи вбачається, що до дати своєї смерті [PERSON] та [PERSON] проживали в [INFO] (нині Л. Українки, 45) та головою двору була [PERSON]. Станом на 06.02.1988 року дане господарство числилося як колгоспний двір. Відповідно до виписки з по господарської книги [PERSON] сільської ради челенами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідченням того, що домогосподарство в с. Туринка по вул. Галана,45 (нині Л. Українки,45) належало до колгоспного типу двору є свідоцтво про право особистої власності на будівлі від 06.02.1988 р. Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] становлять 1\\5 частині будинковолодіння кожного. Відповідно п. 6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. За життя [PERSON] оформила право власності на житловий будинок по вул. Галана, 45 (нині Л. Українки) в с. Туринка Жовківського р-ну Львівської області, як право колгоспного двору, тобто право спільної сумісної власності про що свідчить свідоцтво про право особистої власності на будівлі від 06.02.1988 р. З матеріалів справи також вбачається, що за життя [PERSON] та [PERSON] рішення про розподіл часток між учасниками спільної сумісної власності не було, тому оформлено лише у нотаріальній конторі право на спадщину на 1\\5 частку у вказаному вище будинку після смерті [PERSON], а оформити спадщину після смерті [PERSON] не має можливості. Через ряд змін в законодавстві позивачі не можуть оформити своє право власності на частку в колгоспному дворі, про що свідчить рішення по відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 08.10.2015 р. № 25152578. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Незважаючи на внесення записів у по господарські книги , більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз»яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON].

Outcome: approved