Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до ФГ «Марія», третя особа Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції про визнання договору оренди недійсним, в обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія IV № 006623, виданого 22.08.2003 року Запорізькою районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 382 [PERSON] є власником земельної ділянки № 113, 114 загальною площею 13,4223 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 2322189000:03:001:1429, яка розташована на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Вказана земельна ділянка була передана [PERSON] в оренду відповідачу ФГ «Марія», за договором оренди землі раніше (приблизно 10 років тому). Земельна ділянка використовувалась відповідачем по цільовому призначенню. Державний акт про право власності на імя позивачки зберігався у відповідача. Екземпляр договору оренди земельної ділянки позивачці не надавався, тому точної дати його підписання та строку дії вона не памятає. В силу похилого віку та юридичної необізнаності позивачка вважала, що так і має бути. Зобовязання орендаря по виплаті їй орендної плати виконувались. Останнім часом [PERSON] потребує стороннього догляду. В 2014 році її забрали проживати до себе родичі в с. Червоноукраїнка, Томаківського району, Дніпропетровської області. Оскільки [PERSON] не має бажання продовжувати договірні стосунки з ФГ «Марія», вона уповноваживши довіреністю [PERSON], доручила їй витребувати державний акт на право власності на землю та зясувати строк дії договору оренди належної їй земельної ділянки з ФГ «Марія». В жовтні 2015 року [PERSON] отримала свій державний акт про право власності на земельну ділянку та договір оренди земельної ділянки від 10.01.2014 року, відповідно до якого вказана земельна ділянка була передана нею в оренду відповідачу на строк - 15 років. Відмітки про реєстрацію договору оренди немає. Договір оренди земельної ділянки № 113, 114 загальною площею 13,4223 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 2322189000:03:001:1429, яка розташована на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 10.01.2014 року на думку позивачки є не дійсним, оскільки нею не підписувався. Про дію даного договору їй не було відомо. На усні звернення [PERSON] до відповідача з вимогою повернути їй земельну ділянку, залишені останнім без будь якої відповіді та реагування. На сьогоднішній день договірні відносини з відповідачем фактично припинено, оскільки строк дії попереднього договору сплив. Після збору врожаю 2015 року земельна ділянка орендарем не використовується, новий договір оренди вона не підписувала. Позивачка вважає, що при укладенні договору були порушені вимоги письмової форми правочину, що встановлена ст. 207 ЦК України. Частина 2 даної статті наголошує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), але позивачка договір не підписувала. Крім того, позивачка вважає, що строк дії оспорюваного договору оренди не розпочався, оскільки він не зареєстрований в Реєстраційній службі Запорізького РУЮ. У звязку з вищевикладеним позивачка просить суд визнати недійсними договір оренди земельної ділянки № 113, 114 загальною площею 13,4223 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 2322189000:03:001:1429, яка розташована на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 10.01.2014 року, укладений з ФГ «Марія» та стягнути з ФГ «Марія» витрати, повязані з оплатою судового збору в розмірі 487,20 грн. та витрати на юридичні послуги в розмірі 250,00 грн. В судовому засіданні представники позивачки підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог. Надали письмові заперечення в яких зазначили, що не визнають позов в повному обсязі, посилаючись на незаконність вимог позивача та їх необґрунтованість та недостовірність. 10 січня 2014 року між гр. [PERSON] та ФГ «Марія» в особі голови [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 2322189000:03:001:1429 площею 13,4223 га., яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія IV № 006623, виданого 22.08.2003 року Запорізькою районною державною адміністрацією. Також було укладено акт прийому-передачі земельної ділянки та акт визначення меж земельної ділянки в натурі. Даний договір та акти було складено в присутності гр. [PERSON], (яка усвідомлювала свої дії та не заперечувала проти укладення даного договору) та її родичів [PERSON] та [PERSON] з одного боку та головою ФГ «Марія» [PERSON] з іншого боку. Однак в силу свого похилого віку та поганого стану здоровя гр. [PERSON] попросила свого онука [PERSON] поставити підписи під договором та актами на оренду земельної ділянки, так як сама фізично не могла цього зробити, а сама знаходилась у сусідній кімнаті. Приступивши до виконання своїх зобовязань за договором оренди земельної ділянки, укладеним з [PERSON], ФГ «Марія» було укладено договір № Б-2147 від 13.01.2014 року з ПП [PERSON] про зобовязання виконання послуг з комплексу робіт і складання технічної документації для виготовлення обмінного файлу формату xml з метою реєстрації зазначеного договору оренди земельної ділянки у встановленому законом порядку. Після укладання даний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований в Реєстраційній службі Запорізького районного управління юстиції, про що свідчить витяг з державного реєстру, а сторони приступили до виконання обовязків по цьому договору. Також орендарем в повному обсязі виконуються зобовязання щодо виплати орендної плати згідно даного договору, про що свідчать накладні видані ФГ «Марія» на імя [PERSON], під якими також стоїть підпис онука [PERSON] [PERSON], оскільки фактично орендну плату отримував він та довірена особа [PERSON] [PERSON] Представник відповідача вважає, що посилання позивача на те, що вона не знала про дію договору є безпідставними, оскільки [PERSON] була присутня при укладенні даного договору, не заперечувала проти його укладення, а також отримувала орендну плату за даним договором. Також посилання позивача на те, що даний договір оренди не було зареєстровано не відповідає дійсності, оскільки є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що даний договір було зареєстровано реєстраційною службою Запорізького районного управління юстиції 20.03.2014 року. У звязку з вищевикладеним представники відповідача просять суд в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції в судове засідання не зявився, повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надали. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження під час розгляд справи тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія IV № 006623, виданого 22.08.2003 року Запорізькою районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 382 [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 13,4223 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 2322189000:03:001:1429, яка розташована на території Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Згідно Договору оренди земельної ділянки від 10.01.2014 року [PERSON] передала в оренду ФГ «Марія» земельну ділянку загальною площею 13,4223 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 2322189000:03:001:1429. В судових засіданнях були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надали свої пояснення по суті справи. Так, з пояснень свідків суду відомо що договір підписаний не [PERSON], а її родичем [PERSON], який не мав довіреності та через свою неуважність, юридичну необізнаність не придав важливості, значимості підписуваним ним договору оренди земельної ділянки та іншим паперам. Крім того, [PERSON] зазначалось, що в день підписання договору підписувався тільки договір, а в запереченні на позов вказано, що підписувались також акт прийому-передачі земельної ділянки та акт визначення меж земельної ділянки в натурі. Орендар, зі своїм досвідом роботи напевне знав, що закон вимагає особистого підпису сторони в договорі оренди або його представника. Однак дозволив підписати договір іншій особі, не розяснивши належним чином які саме папери підписуються, яка не мала права підписувати договір оренди. Також, з пояснень свідків суду відомо, що [PERSON] не мала бажання повторно укладати договір оренди з відповідачем. При укладенні договору оренди грубо порушено вимоги законодавства, оскільки закон вимагає не тільки присутності сторін (якщо навіть вважати, що [PERSON] буда присутня), а особистий підпис на договорі та інших документах (акт передачі і т.д.), що тягне за собою недійсність договору Оренди. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п.8) Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 202 ЦК України будь-який договір є правочином. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). У даному випадку, Догові оренди є двостороннім правочином. Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Крім того, відповідно до пояснень свідків судом встановлено, що підпис у договорі оренди виконано не [PERSON], а не належною стороною її онуком [PERSON], який не мав довіреності представляти інтереси позивачки. Відповідно до ст. 203 ч. 3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 3 ст. 215 ЦК України вказується, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Оскільки, такої домовленості між позивачем [PERSON] та ФГ «Марія» не було, свого підпису в договорі оренди землі [PERSON], або її довірена особа [PERSON] не вчиняли, відповідно до положень ст.ст. 203 ч.3, 215 ч. 1 та ч.3 ЦК України - цей договір оренди землі є недійсним. За вказаних обставин, є всі істотні підстави для задоволення позовних вимог позивача. Вимога позивача по сплаті судових витрат також підлягають до задоволення, у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Судові витрати складаються з сплаченого судового збору в розмірі 487,20 грн. та витрати на юридичні послуги в розмірі 250,00 грн., які підлягають до сплати відповідачем на користь позивача.

Outcome: approved