Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Покровської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що вони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була приватизована на двох членів сім`ї згідно Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» 09.11.1993 року і належить їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане 16.05.1994 року комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділенні Донецької залізниці та зареєстроване в БТІ м. Красноармійська 20.06.1994 року. Відновити свідоцтво про право власності на житло або отримати його дублікат немає можливості, оскільки з відповіді КП «Управління міського господарства» від 26.07.2019 року вбачається, що видача дубліката свідоцтва про право власності на житло не може бути здійснена КП «УМГ», оскільки оригінал свідоцтва про право власності на житло було видане не КП «УМГ», а комісією по приватизації державного житлового фонду при Ясинуватському відділенні Донецької залізниці. Оскільки позивачі на даний час не мають правовстановлюючого документу на квартиру, просять визнати за [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах право власності на квартиру [ADDRESS] . В судове засідання позивачі не з`явились, просили справу слухати без їх участі ( а. с. 28,29). Представник відповідача Покровської міської ради в судове засідання не з`явився, просили справу слухати без участі представника ( а. с. 25). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно листа КП БТІ від 16.09.2019 року № 1145/01-02 до 01.01.2013 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією по приватизації державного жилого фонду при Ясинуватському відділенні Донецької Укрзалізниці ( а. с. 18). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулась до КП «Управління міського господарства» про видачу їй дублікату свідоцтва про право власності. 26.07.2019 року КП УМГ надало відповідь позивачці про неможливість видати дублікат свідоцтва у зв`язку з тим, що КП УМГ не видавало свідоцтво про право власності ( а.с. 13). Відповідно до правил ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Предметом позову у дані справі є вимога позивачів до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати останнім правовстановлюючого документа на такий об`єкт. Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно, зокрема, на квартиру або жилий будинок. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України право на позов з підстав втрати правовстановлюючого документа виникає у особи, яка фактично володіє спірним майном у тому разі, коли таке право не оспорюється іншими особами, тобто за відсутності обставин, які свідчать про наявність у них права вимоги щодо спірного майна та за відсутності можливості отримання дублікату правовстановлюючого документа. Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. Отже, позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язанням (боржник). В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. В разі якщо позивачем не доведено порушення, невизнання та /або оспорення його прав власника спірного нерухомого майна відповідачем, як і не доведено того, що відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає у реалізації останнім права на володіння, користування та /або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна , то відсутні підстави для задоволення позову про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України. Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 13.05.2019 року в справі № 905/494/18. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається, ким та яким чином оспорюється дійсність укладеного договору купівлі-продажу та право власності на вказаний об`єкт нерухомості , не зазначено в чому порушено право позивачів ( не вказана мета визнання права власності). Окрім того, суд зазначає, що дублікат свідоцтва про право власності оформляється в разі втрати оригіналу на підставі звернення заявника та архівних документів, які зберігаються в органах, що видали свідоцтво про право власності, а також довідки з органу внутрішніх справ, якщо законодавством передбачене обов`язкове повідомлення цих органів про втрату (викрадення) оригіналу свідоцтва. За загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа, лише суб`єкт, що видав такий документ, може видати його дублікат або архівна установа. Суд також звертає увагу на той факт, що відповідно до ст.. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( зі змінами) будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. Будь -яких доказів про звернення позивачів до відповідних установ, зокрема, до архівної установи Ясинуватського відділення Донецької залізниці або його правонаступника про видачу дублікату правовстановлюючих документів суду не надано. Отже, відсутність доказів щодо звернення позивачів до вищезазначених відповідних установ про видачу дублікатів правовстановлюючих документів, свідчить про передчасність звернення до суду. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог[PERSON] до [PERSON] до Покровської міської ради про визнання права власності відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed