Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивачі [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання недійсними свідоцтв, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 11.09.2015р. позивачам від працівників КП «Придніпровська СУБ» ЧМР стало відомо, що за договором купівлі-продажу квартири від 28.08.2015р., що посвідчений приватним нотаріусом за №3275 [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру №56, що по вул.. Калініна, 34/4 в м. Черкаси, в якій вони проживають. Право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28.08.2015р. При цьому, [PERSON] придбав дану квартиру за згоди його дружини [PERSON] Позивачі вважають, що договір купівлі-продажу від 28.08.2015р. порушує їхні права. Так, рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.09.2010р. визнано недійсним рішенням виконкому Придніпровської райради м. Черкаси від 16.01.2002р. №10 «Про приватизацію державного житлового фонду» в частині передачі у власність спірної квартири [PERSON] та іншим особам. Визнано також недійсним свідоцтво про право власності на квартиру від 29.01.2002р.; скасовано реєстрацію права власності на цю квартиру. Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 18.10.2013р., рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 17.09.2013р. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вселено в спірну квартиру та визначено порядок користування нею. У всіх вказаних справах брала участь [PERSON], тобто їй було відомо, що спірна квартира їй не належить і, що вона перебуває у комунальній власності громади м. Черкаси, що право користування нею мають позивачі, які і в даний час в цій квартирі зареєстровані і фактично проживають. Незважаючи на ці обставини, [PERSON] 28.08.2015р. уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири №56, що по вул.. Калініна, 143/4 м. Черкаси, який посвідчено нотаріусом. У вказаному договорі купівлі-продажу квартири зазначено про наявність: свідоцтва про право власності на житло, видане органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси від 29.01.2002р., яке скасоване рішенням суду від 28.09.2010р.; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Жашківською державною нотконторою 10.10.2008р. за р.№4002, яке було видане на ім.»я [PERSON] після смерті батька [PERSON] на частину квартири, що належала йому до скасування рішення про приватизацію квартири; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом 15.05.2015р. за р.№2113, яке видане на ім.»я [PERSON] після смерті їхньої матері [PERSON] Таким чином, позивачі вважають, що [PERSON] подала нотаріусу [PERSON] завідомо неправдиві відомості та документи, що вказані вище. Крім того, на їхню думку, [PERSON] подала нотаріусу документи, які не відповідають дійсності (п.4 договору), а саме, про те, що відносно квартири не укладено договорів щодо користування з іншими особами, що треті особи не мають прав на квартиру, неповнолітні діти не мають права користування квартирою, хоча в квартирі проживають позивачі, в т.ч. неповнолітня дитина [PERSON] і всі вони мають право на приватизацію відповідної її частини; відомості про реєстрацію права власності на квартиру в ЧООБТІ (номер запису №542), яка скасована рішенням суду від 28.09.2010р.; відомості про реєстрацію права власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.03.2015р., від 15.05.2015р. (реєстраційний об»єкт нерухомого майна 592648271101. Отже, позивачі вважають, що спірний договір купівлі-продажу квартирі від 28.08.2015р. укладений, а спірні свідоцтва від 10.10.2008р. і 15.05.2015р. видані з порушенням норм чинного законодавства, а тому просять суд, - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області 10.10.2008р. за №4002 в частині, що стосується квартири №56, що по вул.. Калініна, 143/4 в м. Черкаси; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 15.05.2015р. за №2113 в частині, що стосується квартири №56, що по вул.. Калініна, 143/4 в м. Черкаси; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 28.08.2015р., (реєстр №3275, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру № 56, що по вул.. Калініна, 143/4 в м. Черкаси; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру № 56, що по вул.. Калініна, 143/4 в м. Черкаси у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номери запису про право власності: №34691456 від 10.03.2015р., №37593439 від 15.05.2015р., реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 592648271101 та [PERSON] на квартиру № 56, що по вул.. Калініна, 143/4 в м. Черкаси у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номери запису про право власності: №10959183 від 28.08.2015р., реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 592648271101. При цьому, заява про вирішення питання про судові витрати, позивачами не подавалась. Крім того під час розгляду справи, позивачем [PERSON] в особі свого представника [PERSON] подано заяву щодо строків позовної давності та захист порушеного права, в якій зазначено, що 16.01.2002р. спірна квартира була приватизована родичами позивача [PERSON] (батько), [PERSON] (мати) та [PERSON] (сестра). [PERSON] помер і на його частку на ім.»я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину №4002 від 10.10.2008р. Дізнавшись про порушення своїх прав, позивач звернувся до суду і рішенням суду від 28.09.2010р. було визнано недійсним свідоцтво про приватизацію квартири та скасовано реєстрацію права власності на неї. Після цього, протягом 3х років неодноразові спори між сторонами розглядались судами, в т.ч. щодо користування квартирою; про усунення перешкод у користуванні квартирою, визначення порядку користування нею. У всіх справах приймала участь [PERSON], яка заявляла зустрічні позовні вимоги, однак не обґрунтовувала свою позицію правом власності на 1/3 частину спірної квартири на підставі спірного свідоцтва про право на спадщину від 10.10.2008р. Також, вона здійснювала спроби приватизувати квартиру (26.01.2015р. за її зверненням Департаментом економіки та розвитку ЧМР був виданий наказ про передачу 31/100 частин цієї квартири цю приватну спільну часткову власність). Жодна особа в цей час, не заперечували статусу квартири, як державного житлового фонду. Рішення про реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири на підставі свідоцтва від 10.10.2008р. було прийнято лише 10.03.2015р. і з цього часу воно було внесено до Реєстру речових прав. Отже, на думку позивача, він з 28.09.2010р. вважав своє право відновленим, поки у вересні 2015р. не дізнався, що квартиру відчужено. Просить суд, в разі, якщо він дійде до висновку про пропущення строку позовної давності, визнати причини пропуску поважними і поновити його. В судовому засіданні позивач [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги та заяву щодо строків позовної даності та просив їх задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнали і просили відмовити у їх задоволенні. Подано заяву про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і просив відмовити у позові. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей ЧМР за довіреністю [PERSON] зазначила, що украденим договором купівлі-продажу квартири від 28.08.2015р. порушені права неповнолітньої дитини [PERSON]. Так, при укладанні договору нотаріусу не була надана довідка про осіб, які проживають і зареєстровані у спірній квартирі, в т.ч. і неповнолітнього. Просила задовольнити позовні вимоги. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 28.08.2015р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (реєстр №3275), за яким останній придбав квартиру №56, що по вул. Калініна, 143/4 в м. Черкаси. При цьому, продавцем [PERSON] нотаріусу були надані документи: довідка від 20.08.2015р., видана КП «Придніпровська СУБ» ЧМР про те, що в квартирі зареєстрована 1 особа [PERSON], що як встановлено судом не відповідало дійсності, оскільки у спірній квартирі зареєстровані і фактично проживали і на даний час проживають: [PERSON], [PERSON], 09.11.2010р. народження (свідоцтво про народженя від 16.11.2010р.) та [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Придніпровська СУБ» ЧМР від 15.09.2015р. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] з 16.07.2009р. перебувають у шлюбі (актовий запис №784). Обставини щодо місця реєстрації позивачів та відповідача [PERSON] підтверджені і даними поквартирної картки, виданої КП «Придніпровська СУБ». Той факт, що особові рахунки у вказаній квартирі зареєстровані на [PERSON] - №40836073 та на [PERSON] - №40836056, ніяким чином не підтверджують доводи відповідача [PERSON] про те, що в квартирі, яка нею відчужувалась, - інші особи не проживають. У листі начальника відділу Департаменту економіки та розвитку ЧМР від 14.09.2015р. №117 зазначено, що на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області від 06.11.2013р. та наказу КП «Придніпровська СУБ» від 18.12.2013р. №308 «Про зміну договорів найму житлових приміщень по КП «Придніпровська СУБ» змінено договір найму цієї квартири та розділені особові рахунки. Крім того, нотаріусу були надані й такі документи: свідоцтво по право власності на житло №27163 від 16.01.2002р. із зазначенням, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.10.2008р. після смерті [PERSON] на 1/3 частину квартири має [PERSON] та на підставі свідоцтва від 15.05.2015р. про право на спадщину на 1/3 частину квартири після смерті [PERSON] має [PERSON]; вказані свідоцтва; витяг з реєстру ЧООБТІ від 13.11.2008р.; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.05.2015р.; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.05.2015р.; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.03.2015р.; звіт про оцінку по визначенню вартості квартири від 27.08.2015р.; витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 28.08.2015р.; Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна та щодо суб»єкта від 28.08.2015р. відповідно; документи, що посвідчують особи [PERSON] та [PERSON], а також заяву від [PERSON] (реєстр №3257) від 28.08.2015р. про те, що вона дає згоду на купівлю [PERSON] квартири №56, що по вул. Калініна, 143/4 в м. Черкаси. На підставі укладеного договору від 28.08.2015р., цього ж дня приватним нотаріусом [PERSON] внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру №56 за [PERSON] (реєстраційний об»єкт №592648271101, номер запису про право власності 10959183). Слід зазначити, що у договорі купівлі-продажу квартири від 28.08.2015р. зазначено, що квартира, яка відчужується, складається з трьох кімнат, загальною площею 67,3кв.м. і належить на праві власності продавцю [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності на житло від 29.01.2002р., свідоцтв про право на спадщину від 10.10.2008р. та від 15.05.2015р. Також зазначено, що продавець стверджує, що на момент укладення цього договору щодо вказаної квартири не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, треті особи не мають прав на квартиру. Малолітні, неповнолітні діти не мають права власності або права користування відчужуваною квартирою (п.1.4 договору). Крім того, за п.4.3 договору визначено, що продавець свідчить, що квартира є її особистою власністю, оскільки набута нею у власність в результаті реалізації права на приватизацію житла та в порядку спадкування. Під час розгляду справи, судом встановлено, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.09.2010р. визнано недійсним рішення виконкому Придніпровської райради м. Черкаси від 16.01.2002р. №10 «Про приватизацію державного житлового фонду» в частині передачі квартири №56, що по вул.. Калініна, 143/4 в м. Черкаси недійсним; визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло (вказану квартиру), видане 29.01.2002р. на ім.»я [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; скасовано реєстрацію права власності на вказану квартиру (реєстр №542). Рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 18.10.2012р. вселено до вказаної квартири [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON]; зобов»язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні ними квартири; у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання реєстрації осіб недійсною та її скасування, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 06.11.2013р. встановлено між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] порядок користування спірною квартирою. Перелічені судові рішення набрали законної сили і є такими на час розгляду даної справи. Крім того, судом встановлено, що за даними свідоцтва про право на спадщину за законом (реєстр №4002), посвідченого Жашківською державною нотконторою 10.10.2008р. після смерті [PERSON], який помер 19.01.2008р., [PERSON] успадкувала 1/3 частину квартири №56, що по вул. Калініна, 143/4 в м. Черкаси, яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси 29.01.2002р. Дане свідоцтво зареєстровано в КП «ЧООБТІ» 13.11.2008р., що вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу (реєстр №2113) від 15.05.2015р., після смерті [PERSON], яка померла 09.05.2011р., [PERSON] успадкувала 1/3 частину спірної квартири, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси 29.01.2002р. Дані відомості також внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 15.05.2016р. (реєстраційний номер об»єкта 592648271101, номер запису про право власності 9680165). Крім того, встановлено, що 10.03.2015р. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесені відомості про те, що [PERSON] є власником 2/3 частини спірної квартири (реєстраційний номер об»єкта 592648271101, номер запису про право власності 8988720). Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, - визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 256 ЦК передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257ЦК). Початок перебігу строку позовної давності визначається ст.261ЦК України. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 ч.ч.2-5ЦК). Під час розгляду справи, відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 10.10.2008р. (реєстр №4002). Вважає, що відповідні строки збігли в 2011 році. На думку суду, причини пропущення позовної давності позивачем [PERSON] щодо даної позовної заяви в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 10.10.2008р. слід визнати поважними. Дійсно, в матеріалах цивільної справи №2-1500/2010, які досліджувалися в даному судовому засіданні, мається копія свідоцтва від 10.10.2008р. (реєстр №4002). З матеріалами даної справи ознайомлений і [PERSON], про що свідчить його розписка. Між тим, безпідставними є посилання відповідача [PERSON] про те, що при відмові від спадщини, що, як на її думку, мало місце в 2008р. після смерті батька [PERSON], позивач [PERSON] знав про свідоцтво про право на спадщину в інтересах [PERSON] від 10.10.2008р., оскільки звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини, - ще не свідчать про факт оформлення спадкових прав після смерті особи та повідомлення про це, в даному випадку [PERSON] Крім того, такі доводи відповідача спростовуються й обставинами, встановленими рішенням суду від 28.09.2010р., зокрема, - про те, що лише в 2010 році [PERSON] дізнався про приватизацію спірної квартири. При цьому, обставини щодо оформлення та видачі свідоцтва від 10.10.2008р. судом не з»ясовувались, відповідно до вказаного судового рішення, враховуючи предмет та підстави позову. Також, у розгляді справи №1500/2010р., за якою прийнято рішення від 28.09.2010р., брали участь КП «ЧООБТІ» та виконком Придніпровської райради м. Черкаси як відповідачі. Всі судові рішення є обов»язковими для виконання на території України, як фізичними, так і юридичними особами та їх посадовими особами. Отже, отримавши вказане судове рішення, яке набрало законної сили, КП «ЧООБТІ» повинно було здійснити дії, направлені на його виконання в частині скасування реєстрації права власності на квартиру №56, що по вул. Калініна, 143/4 в м. Черкаси. Саме з цього приводу [PERSON] і подавалась до суду заява від 28.09.2015р., яка досліджувалась судом за матеріалами цивільної справи №2-1500/2010. Відповідно, поважними причинами пропуску позовної давності є й та обставина, що [PERSON] знав/міг дізнатись про свідоцтво від 10.10.2008р., оскільки воно мало місце на час прийняття рішення суду від 28.09.2010р. за справою №2-1500/2010. Між тим, рішення про реєстрацію права власності на 1/3 частину спірної квартири на підставі саме свідоцтва про право на спадщину від 10.10.2008р., за заявою [PERSON] відповідними органами було прийнято лише 10.03.2015р., про що свідчать внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису 8988720). Крім того, з 2011р. по 2013р. між сторонами тривали різні судові спори; з часу скасування приватизації в 2010році, - позивач вважав, що його право відновлене і, що квартира відноситься до комунальної форми власності. Між тим, реєстрація скасування реєстрації приватизації здійснена не була. Тому, суд вважає, що позивачем [PERSON] порушені строки, передбачені ст. 257 ЦК, з поважних причин і їх слід поновити. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ст. 1301ЦК України). За викладених обставин, в т.ч. рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.09.2010р., яке набрало законної сили, - свідоцтва про право на спадщину від 10.10.2008р. та від 15.05.2015р. слід визнати недійсними. Загальні положення про право власності визначені у главі 23 розділу 1 книги третьої ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Загальні положення про правочин визначені у главі 16 розділу 4 книги першої ЦК України. Відповідно до ст. 203 ч.1 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204ЦК). \~ Як передбачено ст. 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). \~ Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ст. 216 ч.1 ЦК). За частиною 5 ст. 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71\~цього Кодексу), є нікчемним (ч.1 ст. 224 ЦК). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст. 236ЦК). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» визначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Таким чином, суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 28.08.2015р. укладений з порушенням норм діючого законодавства щодо забезпечення житлових прав неповнолітнього [PERSON], який зареєстрований і фактично проживає в спірній квартирі. Також, відповідно до Конституції України та ст. 1 ЖК України, кожен громадянин має право на житло. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ст. 9 ЖК України). Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (ч.1 ст. 61ЖК). За положеннями ст. 64 ч.ч.1,2 ЖК, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65-1ЖК, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Під час розгляду справи, відповідачами не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 28.08.2015р. є таким, що порушує житлові права [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] підтвердила факт, що вона не узгоджувала із позивачами питання продажу спірної квартири. Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача [PERSON] про те, що вона усно повідомила нотаріусу [PERSON] при укладанні з [PERSON] договору купівлі-продажу квартири про те, що в квартирі проживають її брат із своєю сім»єю, в т.ч. з дитиною. На думку суду, відповідач [PERSON], враховуючи рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 28.09.2010р., а також норми вказаного вище законодавства не мала права відчужувати спірну квартиру [PERSON], оскільки фактично не була її власником. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом (стаття 20 ЦК). Як передбачено ст. 21 ч.1 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, оскільки приватизація спірної квартири визнана недійсною та скасована її реєстрація, позивачі мають право вимагати відновлення того становища, яке існувало до прийняття такого рішення органом приватизації та здійснення відповідних дій, що були направлені на реєстрацію такого права, шляхом визнання недійсними свідоцтв про право на спадкування та договору купівлі-продажу квартири, а також скасування їх державної реєстрації. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» із змінами та доповненнями в ред. від 01.01.2016р. регулюються відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Відповідно до ст.2 ЗУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд дійшов до висновку про те, що права позивачів підлягають захисту у способи, які відповідають вимогам цивільного законодавства, а тому необхідно позовні вимоги задовольнити, а саме, - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Жашківською державною нотаріальною конторою Черкаської області 10.10.2008р. за №4002 в частині, що стосується квартири №56, що по вул. Калініна, 143/4 в м. Черкаси; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] 15.05.2015р. за №2113 в частині, що стосується спірної квартири; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 28.08.2015р., (реєстр №3275), посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру № 56, що по вул. Калініна, 143/4 в м. Черкаси; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номери запису про право власності: №34691456 від 10.03.2015р., №37593439 від 15.05.2015р., реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 592648271101 та [PERSON] на цю ж квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номери запису про право власності: №10959183 від 28.08.2015р., реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 592648271101. На підставі викладеного та,

Outcome: approved