Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, вказуючи, що ним на підставі свідоцтва про право власності на житло на праві приватної власності належить квартира №72 у будинку №21 «а» по вул. Зелінського в м. Маріуполі, в якій вони і мешкають, проте у звязку з відсутністю як оригіналу, так і копії вказаного свідоцтва вони позбавлені можливості здійснити будь-які процесуальні дії щодо вказаної квартири, на підставі викладеного та того, що вказана квартира була придбана позивачами у період їх шлюбу вони просить суд визнати за ними по ? частки за кожним право власності на квартиру №72 у будинку №21»а» по вул. Зелінського в м. Маріуполі, загальною площею 57,5 кв.м. Позивачі в судове засідання не зявились, надали суду заяви з проханням про розгляд справи за їх відсутності та задоволенням позовних вимог в поновному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута під час відсутності сторін. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО №317911, 27.03.1971 року між [PERSON] та Щепакіною Ілуїдою Яківною було укладено шлюб, після реєстрації якого остання змінила своє прізвище на прізвище чоловіка «Антюхова». Відповідно до довідки від 23.05.2016 року за №1382, виданої МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», квартира №72 у будинку №21 «а» по вул. Зелінського в м. Маріуполі, загальною площею 57,5 кв.м., належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №6931 від 27.03.1998 року, зареєстрованого в МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 22.05.1998 року за №36922. При цьому, вказана інформація дійсна станом на 31.12.2012 року, в той час, як згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна відомості щодо квартири №72 у будинку №21 «а» по вул. Зелінського в м. Маріуполі відсутні. Крім того, згідно технічного паспорту на квартиру №72 у будинку №21 «а» по вул. Зелінського в м. Маріуполі, загальною площею 57,5 кв.м., виготовленого МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації», остання належить [PERSON] та [PERSON] У відповідності до особового рахунку № 881-4, виданого ЖКП «Житло «Центр», квартиронаймачем квартири №72 у будинку №21 «а» по вул. Зелінського в м. Маріуполі є [PERSON], на підставі ордеру №1078 від 17.03.1975 року, та окрім неї у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), останнє також підтверджується довідкою №1613 від 17.08.2015 року, виданою ЖКП «Житло «Центр». Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1.,3 ст.368, ч.1 ст.369 та ч.1-2 ст.370 ЦК України спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оскільки правовстановлюючі документи на вказану квартиру відсутні, то позивачі не мають змоги у здійсненні своїх законних прав та обовязків. З огляду на викладене, суд прийшов до твердого переконання, що в судовому засіданні доведено обставини, якими позивачі обґрунтовують позовні вимоги, а саме те, що вони є співвласниками квартири №72 у будинку №21 «а» по вул. Зелінського в м. Маріуполі, що є підставою для задоволення даного позову. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить із положень ст. 1 ЦПК України, відповідно до яких задачами цивільного судового провадження є захист порушених та невизнаних прав свободі та інтересів фізичних осіб, а також положень Конституції України та Цивільного кодексу України згідно яких власник майна має права безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи. Враховуючи наведене,

Outcome: approved