Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивачка 24.12.2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] з проханням розірвати шлюб між ними, зареєстрований 16 серпня 2017 року Приморським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області (актовий запис №1075). Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Посилалась на те, що фактично з травня 2020 року вони разом проживають, між ними припинені шлюбні відносини та спільного господарства не ведуть. У травні 2020 року позивача зібрала свої речі та переїхали жити до своїх батьків у м. Ніжин, Чернігівської області. До цього вони разом із відповідачем прийняли спільне рішення про розірвання шлюбу, проте через введений карантинний режим не змогли юридично оформити розірвання шлюбу в відділі РАЦС. Вважає, що їх подальше сумісне життя є неможливим, а тому просила шлюб між ними розірвати. На виконання вимог ч.10 ст. 187 ЦПК України, 06.01.2021 року було отримано відповідь щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 12.01.2021 року позов було залишено без руху, недоліки позову були усунуті позивачем 25.01.2021 року. Ухвалою суду від 28.01.2021 року провадження у справі було відкрито у спрощеному порядку. Судове засідання було призначено на 23.02.2021 року. У судове засідання 23.02.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. У прохальній частині позову позивача просила розглядати справу за її відсутності та після вирішення спору по суті залишити їй прізвище « [PERSON] ». Про розгляд справи за її відсутності позивачка надала до суду заяву 15.02.2021 року. Також заяву про визнання позову було подано відповідачем 23.02.2021 року, просив справу розглядати за його відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. На вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення, тобто 23.02.2021 року. Судом встановлено,\~що 16 серпня 2017 року Приморським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було складено актовий запис за №1075 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.2017 року. Від спільного шлюбу дітей сторони не мають. Згідно позову, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з травня 2020 року та позивачка переїхали проживати до своїх батьків у м. Ніжин, Чернігівської області. Про факт проживання позивачки у м. Ніжин свідчить також копія витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 12.10.2017 року. На час розгляду справи майнові вимоги будь-кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного, суд приходить до висновку, що майнового спору між сторонами немає. Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як вбачається з позову, зазначеної вільної згоди між сторонами не має. Суд також враховує той факт, що позивачка проти подальшого продовження шлюбних відносин заперечує, відповідач також надав до суду заяву, згідно якої не заперечував проти розірвання шлюбу. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично припинила існувати та її відновлення неможливо, у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз зберегти неможливо, на примирення позивач категорично не згодна З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та наполяганні на розірвання шлюбу, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved