Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивачка[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 26.11.2007 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2729. Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем від самого початку складалось не завжди добре. Вона намагалась знайти із відповідачем спільну мову, оскільки розуміла, що їм потрібен час для того, щоб звикнути один до одного, однак народження сина не покращило ситуацію. Майже відразу після народження дитини, їхні стосунки ще більше погіршились. Зазначає, що вона намагалась зберегти сім'ю заради дитини, але їхні різні погляди на життя унеможливили покращення ситуації. З квітня 2015 року вони проживають окремо, відповідач переїхав проживати до м. Снятин до своїх батьків, а вона залишилась проживати в м. Чернівці у належній їй квартирі. Вони бачаться тільки тоді, коли відповідач приходить провідати сина. Стверджує, що причиною розпаду сім'ї були кардинально різні погляди на життя та сім'ю, вони з відповідачем за час їхнього спільного проживання не змогли знайти спільну мову щодо вирішення сімейних проблем. Їхні різні погляди на сім'ю та ставлення до неї були причиною постійних непорозумінь, а в подальшому і постійних сварок. Все це бачив їхній син, що також негативно впливало на його настрій та психічне здоров'я. Зазначає, що на даний час шлюб між сторонами носить формальний характер, на примирення вона не згідна, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є таким, що суперечитиме її інтересам та інтересам їх сина. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею, всі обов'язки щодо його виховання та утримання несе вона самостійно. Позивачка вказує, що відповідач працює на посаді начальника відділу у Буковинському державному медичному університеті, має регулярний, стабільний дохід, тому має можливість допомагати сину, однак він самоусунувся від виховання та утримання дитини. Вона з 18.11.2009 року являється інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням. Група інвалідності їй призначено довічно. Стверджує, що матеріальне становище та здоров'я відповідача надає можливість утримувати сина та її. На основі викладеного просить розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Позивачка в підготовче судове засідання не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява, згідно якої просить справу розглянути у його відсутність та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Розглянувши подані позивачкою документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.11.2007 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2729, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного шлюбу у сторін народилась дитина: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони в квітні 2015 року припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та проживають окремо. Шлюб між сторонами існує формально. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та малолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON], як батько малолітнього - [PERSON], зобов'язаний утримувати малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Малолітній син Данило проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 1495 від 17.05.2018 року, виданою КЖРЕП №5 (а.с.9). Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому, суд враховує також і ту обставину, що у відповідача на утриманні інших дітей чи непрацездатних членів сім'ї немає. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, враховуючи той факт, що відповідач на даний час офіційно працює начальником відділу у Буковинському державному медичному університеті, отримує щомісяця заробітну плату, тому суд вважає, що слід стягувати аліменти на утримання сина Данила в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько малолітнього - [PERSON], зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON], на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.05.2018 року до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 18.11.2009 року являється інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням, групу інвалідності позивачці призначено довічно, що підтверджується копією пенсійного посвідчення №2944510363 (а.с.8). Згідно з ч.1 та ч.2 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст.77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. За наведених обставин, а також враховуючи факт визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання самої позивачки, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на її утримання необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.05.2018 року, задовольнивши і в цій частині позовні вимоги. Крім цього, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved