Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду кожний зі своїм позовом, у яких просили визнати за кожним право власності по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. При цьому вказували, що померлому [PERSON] на праві власності належало домоволодіння по [ADDRESS] на підставі Акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконкому від 19. 06. 1974 року. Померлий за життя не звернувся за реєстрацією права власності на будинок до БТІ, тому дотепер за ним зареєстроване право власності як на недобудований будинок, який від придбав за договором купівлі - продажу від 21. 04. 1974 року. Померлим був складений заповіт від 07. 10. 2014 року, у якому він заповідав усім трьом усе належне йому майно в рівних частках. Вони, як спадкоємці за заповітом, звернулися до нотаріуса у встановлений законом термін для прийняття спадщини, але отримали відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надали нотаріусу правовстановлюючий документ на закінчений будівництвом житловий будинок, тому вимушені звернутися до суду з цим позовом. В судовому засіданні представник [PERSON] за договором і свідоцтвом адвокат Петровська В. М. підтримала позовні вимоги і просить задовольнити. Проти позовних вимог [PERSON] і [PERSON] не заперечує. Позивачі за зустрічними позовами [PERSON] і [PERSON] до суду не явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, у заявах просять розглядати справу за їх відсутності, свої позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти позовних заяв інших спадкоємців не заперечують. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, копію спадкової справи після смерті [PERSON], інвентаризаційну справу на домоволодіння [ADDRESS], суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог кожного із позивачів. Судом встановлено, що за договором купівлі - продажу від 21 квітня 1970 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори, реєстр № 1856, [PERSON] придбав недобудований житловий будинок [ADDRESS] Запорізької області. Право власності на нього зареєстровано у Бердянському БТІ. 11. 06. 1974 року був складений Акт вводу до експлуатації вказаного житлового будинку, затверджений рішенням виконкому міськради депутатів трудящих 19. 06. 1974 р. № 213. 04. 10. 1974 року Бердянським міським бюро технічної інвентаризації був прийнятий висновок про необхідність реєстрації особистої власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS], який був придбаний ним на підставі договору купівлі - продажу 21. 04. 1970 року, та за наявності акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію житлового будинку. Проте державної реєстрації права власності за [PERSON] на вказаний житловий будинок не здійснено. У відповідності до ст. 100 ЦК України 1963 року, яка діяла на час придбання будинку [PERSON], в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. [PERSON] придбав недобудований будинок за договором купівлі - продажу, добудував його, увів до експлуатації, але не здійснив його державної реєстрації. На час закінчення будівництвом житлового будинку державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13. 12. 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07. 02. 2002 року № 7/5 з подальшими змінами. Пункт 4 Інструкції зазначав, що будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель , споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01. 07. 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01. 07. 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. [INFO] [PERSON] помер, у відповідності до заповіту від 07. 10. 2014 року усе належне йому на день смерті майно він заповідав [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частках. Згідно до ст. 1217 ЦК України 2004 року спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний термін усі спадкоємці за заповітом після смерті [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, але усі отримали постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю у них правовстановлюючого документу на закінчений будівництвом житловий будинок. Враховуючи, що судом встановлена належність померлому [PERSON] на праві власності житлового будинку [ADDRESS], яка була оформлена у відповідності до діючого законодавства на день введення будинку в експлуатацію, то спадкоємці мають право на отримання його у спадщину у відповідності до укладеного заповіту.

Outcome: approved