Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття ними спадщини нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В зв`язку з тим, що за життя спадкодавець не встиг оформити державний акт на право власності на землю, порушує питання про визнання за ним права власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивачі подали заяви про розгляд справи за його відсутності, просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи СТ «Берізка» подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказану земельну ділянку спадкодавцю передано у власність на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації № 290 від 28 травня 2005 року. Як вбачається з поземельної книги від 16 травня 2016 року та з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 квітня 2019 року [PERSON] зареєстрований власником земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] , для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Разом з тим, за життя [PERSON] не встиг завершити процедуру реєстрації виниклого в нього права власності на земельну ділянку. Позивачі у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи №146/2011 від 30 грудня 2010 року після померлого [PERSON] . Постановою Державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області від 06 квітня 2016 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на згадану земельну ділянку з посиланням на те, що інформація про видачу (оформлення) Державного ату про право власності на визначену земельну ділянку. У зв`язку з чим питання щодо визначення належності цього майна попередньому власнику (спадкодавцю) та наступному власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватись в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 16 листопада 1991 року. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 23 травня 1992 року. Таким чином позивачі є спадкоємцями першої черги на спадкування за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. На підставі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Отримавши, в установленому законом порядку право на оформлення документації щодо отримання державного акту на землю, [PERSON] не встиг отримати державний акт на вищезазначену земельну в зв`язку зі смертю. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений положеннями ст. 118 ЗК України. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У той же час, право на земельну ділянку, яке виникло за життя у спадкодавця, входить до складу спадщини та не припинилося внаслідок смерті [PERSON] . При цьому спадкодавець вчинив всі дії спрямовані на набуття майна у власність (приватизацію земельної ділянки) однак, державний акт про право власності на земельну ділянку безпідставно вчасно не оформлено, а з незалежних від волі спадкодавця обставин видано після її смерті. Оскільки померлий [PERSON] не встиг оформити правовстановлюючий документ - державний акт на набуте ним майно й, через обставини, які від нього не залежали, за життя виникле в нього право на нього не зареєстрував, зазначене перешкоджає позивачу здійснити право спадкування на нього і отримати свідоцтво про право на спадщину. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що правовстановлюючий документ на садкове майно виготовлений вже після смерті спадкодавця, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов`язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за законом. Відтак, за позивачами після смерті [INFO] [PERSON] слід визнати право власності на згадану земельну ділянку за законом. Вказане є достатнім для захисту порушеного права позивачів. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином за позивачами слід визнати право власності на рівні її частки, по Ѕ частині кожному. Відтак, заявлені позивачами права підлягають визнанню, а пред`явлений позов -задоволенню.

Outcome: approved