Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулася із позовом до суду про виселення з житлового приміщення, посилаючись на те, що [PERSON] являється власницею житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] Також в даному житловому будинку зареєстрований та проживає колишній чоловік її дочки [PERSON], хоча з жовтня 2015 року відповідач перестав бути членом сім'ї, оскілки шлюб між її дочкою [PERSON] та відповідачем розірвано. В добровільному порядку відповідач не бажає покинути вказане житло, хоча має таку можливість, окрім того грубо порушує правила співжиття у домоволодінні, вчиняє домашнє насильство щодо її дочки [PERSON], нищить майно в будинковолодінні, з ним неможливо проживати і його присутність перешкоджає нормальному життю рідних. Оскільки неодноразові звернення в поліцію результатів не дають, тому просять в судовому порядку виселити [PERSON], [INFO] із займаного ним житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, водночас подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві; не заперечували щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с.35,39,42). Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] що підтверджується копією рішення Гусятинського районного суду від 13 жовтня 2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47130756 від 06.11.2015 року, копією свідоцтва про право власності від 13 листопада 2000 [NUMBER]. (а.с.12-14,15). Як встановлено, позивач [PERSON] є донькою позивача [PERSON]. (а.с.9). Згідно рішення Гусятинського районного суду від 8 жовтня 2015 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 28 квітня 1992 року у Хлопівській сільській раді Гусятинського району, про що зроблено відповідний актовий запис за №2. Як слідує із змісту описової частини рішення, позивач зазначає, що [PERSON] вчиняє скандали, погрожує ій фізичною розправою, намагається нанести побої. Рішення набрало чинності 19 жовтня 2015 року. (а.с.8). З довідки Хоростківської міської ради від 3 грудня 2018 року № 737 встановлено, що в домоволодінні в [ADDRESS] з [PERSON] зареєстровані та проживають, зокрема: дочка [PERSON], колишній зять [PERSON], внук [PERSON], дружина внука [PERSON], Правнук [PERSON]. (а.с.19). Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖК Української РСР, позивач посилається на те, що відповідач перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння вчиняє сварки, нищить майно в будинку, погрожує та застосовує фізичне насильство щодо колишньої дружини - [PERSON] Будучи притягнутим до адміністративної відповідальності продовжує порушувати правила співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ним в одному будинку. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). З матеріалів справи вбачається, що в Гусятинському відділенні поліції Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області знаходяться матеріали перевірки за зверненнями [PERSON] про порушення правил співжиття відповідачем і зареєстровані в ЖЄО (16.07.2015 року за №937, 08.08.2015 року за №1117, 03.11.2016 року за №2046, 04.11.2016 року за №2051, 29.10.2018 року за №2108, 30.10.2018 року за №2114). Як встановлено, постановою судді Гусятинського районного суду Тернопільської області Митражик Е.М. від 2 листопада 2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 12 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 204 гривень штрафу. Як слідує із змісту постанови відносно [PERSON] складено два протоколи щодо домашнього насильства в сім'ї відносно колишньої дружини [PERSON] та сина [PERSON], а також відносно колишньої дружини [PERSON] та невістки [PERSON], з якими він спільно проживає та чинив на останніх моральний та психологічний тиск. Зазначені правопорушення мали місце 29.10.2018 року та 30.10.2018 року. (а.с.44). Також, як слідує із змісту матеріалів Гусятинського відділення поліції ПВП ГУНП в Тернопільській області № 2051 від 08.11.2016 року, у зв'язку з застосуванням [PERSON] до колишньої дружини [PERSON] фізичного наисльства, що мало місце 03.11.2016 року, інспектором поліції Трисирука І.М. на підставі ст. 11 ЗУ «Про міліцію» винесено [PERSON] 04 листопада 2016 року офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки. Наведені обставини дають підстави вбачати в діях відповідача систематичне порушенням правил співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання виявились безрезультатними За таких обставин, суд вважає можливим виселити відповідача із займаного ним житлового приміщення на підставі ст. 116 ЖК України, позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved