Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті діда позивачів, залишилось спадкове майно, яке з поміж всього іншого складається із: - права на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності ПКСП ім. Несененка села Осички Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 3,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості); - земельної ділянки площею 2,9269 га, з кадастровим номером 1825087400:05:000:0078, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області; - земельної ділянки площею 0,3635 га, з кадастровим номером 1825087400:03:000:0225, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, інших спадкоємців, які б мали право та претендували на зазначене майно немає, а тому просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивачі не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без його участі, з позовними вимогами погодився просив позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Виходячи зі змісту ст.4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що 16 червня 2000 року у віці 78 років помер рідний дід позивачів - [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 17 серпня 2000 року було зроблено відповідний запис за № «16», що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 137930, яке видане «17» серпня 2000 року Виконкомом Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з: - права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ПКСП ім. Несененка села Осички Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 3,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0184563, виданого на підставі розпорядження № 73 голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 17 березня 1997 року, який зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Вартість права на земельну частку (пай) розміром 3,73 га становить 8'437 грн. Право власності у ДРРП не зареєстровано. Правовстановлюючий документ втрачений. Ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР, прийнятому у 1963 році (надалі - ЦК УРСР), який був чинний на момент відкриття та прийняття спадщини, передбачено: Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадщину у встановлений законом 6-місячний строк після смерті [PERSON] фактично прийняли: його дружина [PERSON], його дочка [PERSON] (третя особа) та його онуки Лукянчук [PERSON] та Лукянчук [PERSON] (позивачі), провели обряд захоронення діда, робили по ньому поминки тощо. 21 липня 2004 року у віці 83 роки померла рідна баба позивачів [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 22 липня 2004 року було зроблено відповідний запис за № «13», що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 247523, яке видане 22 липня 2004 року Виконкомом Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з : - земельної ділянки площею 2,9269 га кадастровим номером 1825087400:05:000:0078, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 093520, виданого 02 червня 2003 року Радомишльською районною державною адміністрацією та Радомишльським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області, на підставі розпорядження голови РДА від 15.05.2003 № 135, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 770. Орієнтована вартість зазначеної земельної ділянки площею 2,9269 га становить 29269 грн. Право власності у ДРРП не зареєстровано. Правовстановлюючий документ втрачений. - земельної ділянки площею 0,3635 га кадастровим номером 1825087400:03:000:0225, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 093521, виданого 02 червня 2003 року Радомишльською районною державною адміністрацією та Радомишльським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області, на підставі розпорядження голови РДА від 15.05.2003 № 135, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 771. Орієнтована вартість зазначеної земельної ділянки площею 0,3635 га становить 3635 грн. Право власності у ДРРП не зареєстровано. Правовстановлюючий документ втрачений. Спадщину у встановлений законом 6-місячний строк після смерті [PERSON] фактично прийняли: її дочка [PERSON] та її онуки Лукянчук [PERSON] та Лукянчук [PERSON], провели обряд захоронення баби, робили по ній поминки тощо. Рідна дочка померлих спадкодавців [PERSON] та [PERSON] [PERSON], на спадщину не претендує і відмовляється від неї на користь позивачів. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України в редакції 2003 року (надалі «ЦК України»): Спадкуванням - є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1261 ЦК України, зазначає: У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст. 1265 ЦК України, зазначає: У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ст. 1258 ЦК України, зазначає: Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Ст. 1259 ЦК України, зазначає: Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до пункту 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження по справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і а законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч.1. п. 1 ст. 1280 ЦК України «Перерозподіл спадщини»: …Спадкоємці мають право на перерозподіл спадщини між собою, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Відповідно до пункту 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до пункту 17 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином земельними ділянками на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на ці ділянки, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не у судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цих документів земельні ділянки належали йому на праві власності. При житті спадкодавиця своє право на земельні ділянки у встановленому законом порядку оформила, правовстановлюючі документи державні акти отримала, в органі ДЗК зареєструвала, але після смерті спадкодавця державні акти були втрачені, а відновити їх у позасудовому порядку неможливо. Згідно вимог ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України (скорочено «ЦПК України») суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину позивачі не можуть також по причині наявності зазначених перешкод, факти по яким можуть бути встановлені тільки судом, за умови відсутності інших спадкоємців, тому це питання не можливо вирішити у позасудовому порядку. При цьому, враховуючи положення ст. 4 ЦПК України про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і просити суд ухвалити рішення у справі, у яких можуть бути порушені права спадкоємців на отримання спадкового майна, або оскаржені.

Outcome: approved