Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування вимог вказав, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з квартири (1/4 частини житлового будинку), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на яку вони 06.09.2019 року отримали у нотаріуса відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом (кожний на Ѕ частину зазначеної квартири), та з квартири (1/4 частини житлового будинку), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та яка була придбана їх померлим батьком у відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку, який зареєстрований на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 23 липня 1998 року, за реєстровим №92. Постановою нотаріуса від 29.10.2019 року № 1223/02-31 їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру, яка складає ј частку будинку, через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документу, а наданий нею договір купівлі-продажу частини будинку, зареєстрований на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 23 липня 1998 року за реєстровим №92, не посвідчений нотаріально, тому не відповідає діючому законодавству, зокрема, ст. 227 ЦК Української РСР, який діяв на день укладення договору і тому видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану квартиру, яка складає ј частку житлового будинку, у нотаріуса немає підстав. Оформляючи угоду на регіональній товарній біржі «Юго-Восток», їх померлий батько вважав, що угода в подальшому не потребує нотаріального посвідчення, оскільки відповідно до чинного на той час законодавства угоди, зареєстровані на товарній біржі, не потребували нотаріального посвідчення. Тому до нотаріуса їх померлий батько не звертався. Цей правочин відповідав нормам діючого на той час законодавства, на підставі його було зареєстровано право власності [PERSON] в органах БТІ за реєстраційним посвідченням, виданим Димитровським БТІ 14.08.1998 року. В судовому порядку договір купівлі-продажу ј частини будинку недійсним не визнавався. Надані ними докази у їх сукупності і взаємозв`язку свідчать про наявність підстав для визнання того, що договір купівлі-продажу від 23 липня 1998 року за яким спадкодавець [PERSON] купив у [PERSON] ј частину житлового будинку, загальною площею 35,2 кв. м, в тому числі жилою площею - 15,4 кв. м, розташованого в [ADDRESS] , зареєстрований на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 23 липня 1998 р. реєстраційний номер 92, та зареєстрований Димитровським БТІ 14.08.1998 р. в реєстрову книгу № 34 за реєстровим № 5077 на ім`я їх батька [PERSON] , який помер [INFO] , є належним правовстановчим документом на спадкове майно, спадкоємцями якого є вони як діти померлого, оскільки діючий на час укладання та реєстрації договору купівлі-продажу Закон України «Про товарну біржу», який є спеціальним законом з питань правового регулювання біржової торгівлі по відношенню до положень ЦК Українсякої РСР редакції 1963 року, передбачав, згідно ч. 2 ст.15 цього Закону, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, а підзаконний нормативний акт, яким регулювалась державна реєстрація права власності на житлові будинки - Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 р. № 56, не передбачав нотаріального посвідчення угод зареєстрованих на біржі. Це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 17 січня 2019 року по справі № 642/6583/16-ц. На теперішній час вони не мають можливості оформити своє право на спадщину на вказану квартиру у нотаріуса, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений і постановою нотаріуса від 29.10.2019 року № 1223/02-31 їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру. На теперішній час вони не мають можливості оформити своє право на спадщину на вказану квартиру у нотаріуса, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений і постановою нотаріуса від 29.10.2019 року № 1223/02-31 їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру. Тому просять суд визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечує проти заочного розгляду справи. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23 липня 1998 року на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» був укладений договір купівлі-продажу частини будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив зазначену квартиру [ADDRESS] , яка складає ј ідеальну частину, а саме: ј А1 жилий будинок: 4-1 коридор, 4-2 кухня, 4-3 жила кімната, 40-4 кладова-туалет, 4-І коридор, ј Б1 літня кухня, ј В1 сарай, ј n1 огорожа, Ѕ ІV замощення (а.с. 21, 22). Квартира [ADDRESS] , яка складає ј частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , 14 серпня 1998 року зареєстрована в Бюро технічної інвентаризації міста Димитров Донецької області за позивачем [PERSON] , за реєстровим № 34 (а.с. 20). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вищевказана квартира належить [PERSON] (а.с.23-23). Згідно домової книги в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] з 16.02.2001 року (а.с.28-30). Згідно договору купівлі-продажу від 21.02.1991 року, [PERSON] купив ј частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с.40-41). Згідно інформації Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 03.06.2020 року, ј частина житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини будинку, зареєстрованого на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 23.07.1998 року за реєстровим №92 та в БТІ міста Мирнограда 14.08.1998 року за реєстровим №5777. Інша ј частина цього будинку (квартира [ADDRESS] ) належить [PERSON] на підставі купівлі-продажу, посвідченого Димитровською державною нотаріальною конторою 21.02.1991 року за реєстровим №463 та в Красноармійському БТІ 27.02.1991 року за реєстровим №5077 (а.с.39). Згідно довідки Відділу ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 01.06.2020, [PERSON] був зареєстрований та мешкав з 16.02.2011 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] ). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15). [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с.12, 13, 14). Згідно довідки про внесення запису до Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ №3979994, заведено спадкову справу після смерті спадкодавця [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с.31). Позивач [PERSON] є спадкоємцем та власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.32, 33, 34). Позивач [PERSON] є спадкоємцем та власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.35, 36, 37). Постановою державного нотаріуса Мирноградської державної нотаріальної контори від 29.10.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на ј частку житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки договір купівлі-продажу вищевказаного будинку не посвідчено нотаріально (а.с.38). Згідно інформації від 29.05.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відомості щодо квартири [ADDRESS] відсутні (а.с.46). Згідно інформації державного нотаріуса Мирноградської державної нотаріальної контори від 01.09.2020 року, на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрита спадкова справа 30.03.2005 року № 82/2005 на підставі заяви № 99 від імені дітей померлого [PERSON] та [PERSON] . 26 липня 2012 року надійшла заява про не прийняття спадщини від імені дружини померлого [PERSON] . 06 вересня 2019 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Заповіти від імені померлого [PERSON] не посвідчувалися (а.с. 92-94). Відповідно до ст.1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого [PERSON] , які прийняли спадщину, подавши до нотаріуса відповідні заяви у визначений законом строк. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст.224 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу частини будинку між [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст.128 ЦК Української РСР). Відповідно до ч.1 ст.45, ст.47 ЦК Української РСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Відповідно до ст.227 ЦК Української РСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Реєстрація бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на серпень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 № 399/2839, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. За приписами п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Відповідно до ст.392 ЦК України, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, до суду може бути подано позов про визнання цього права. На підставі вищевикладеного, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, враховуючи те, що покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу будинку, сплатив за придбане майно 1000 грн., договір відповідно до вимог ч.2 ст.227 ЦК Української РСР зареєстрований у БТІ, у передбаченому законом порядку договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавався недійсним, [PERSON] на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, набув право власності на частину будинку і правомірно володів нею. Таким чином, оскільки позивачі позбавлені можливості нотаріально оформити свої спадкові права на вказаний будинок як спадкоємці першої черги за законом після смерті свого батька, та судом встановлені обставини щодо правомірного володіння спадкодавцями цим майном, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити. На підставі ст.ст.392, 1216, 1218, 1268, 1269 ЦК України, ст.ст.45, 47, 128, 224, 227 ЦК Української РСР 1963 року, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»,

Outcome: approved