Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суді із позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS]. На даний час в будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] відповідачі в справі. 21.08.2004 року [PERSON] з гуманних міркувань дала згоду на реєстрацію [PERSON] та [PERSON] в їх будинку. Однак, в подальшому, після реєстрації [PERSON] із сином виїхали за невідомою адресою і з тих пір в будинку не проживали, не сплачували комунальні послуги та не брали участі в його утриманні. Добровільно знятися з реєстрації не бажають, а місце їх фактичного проживання невідоме. Факт реєстрації відповідачів в будинку значно обмежує їх права та не дозволяє їм розпоряджатися своїм майном, а тому просять визнати останніх таким, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Відповідачі в судове засідання не з'явилисяся, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Отже, відповідачі не з`явилися до суду без поважних причин та не повідомили суд про причини неявки, не надали відзиву. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, визначених у позові, не заперечували проти винесення заочного рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність проведення заочного розгляду справи згідно ст. ст.280, 281 ЦПК України. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які проживають по сусідству із будинком позивачів, пояснили, що [PERSON] із своїм сином дійсно не проживають в будинку за місцем своєї реєстрації більш ніж 10 років, вони не приїздять до будинку та не беруть участі в його утриманні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, їх представника та свідків, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] згідно рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25.01.2018 року є власниками житлового будинку по [ADDRESS], що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-12). Згідно ксерокопії будинкової книги, у будинку за вищезазначеною адресою, окрім позивачів [PERSON] та [PERSON], значаться зареєстрованими відповідачі в справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с.14-17). Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли щодо права користування житловим приміщенням та з урахуванням того, що відповідачі певний час проживали за місцем реєстрації, вели спільне господарство із власниками будинку, а тому суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] були членами сім'ї власників житла. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти , користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійснені. Як вбачаєтьсяз матеріалів справи, відповідачі більше року не проживають в будинку позивачів по [ADDRESS], що підтверджується актами обстеження умов проживання позивача від 10 грудня 2017 року, 27 серпня 2018 року, 22 жовтня 2018 року, складеними депутатом Бобровицької міської ради [PERSON] та в.о.старости, [PERSON] ( а.с. 18-20). Позивачі, скористався своїм законним правом, передбаченим ст. 391 ЦК України і як власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає, що відповідачі втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS], що належить позивачам, оскільки не проживають в будинку без поважних причин більше одного року, жодного разу не з`явилися до будинку. За таких обставин позов є обгрунтованим, і таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved