Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із даною позовною заявою посилаючись на те, що з Єдиного реєстру боржників вона дізналася, що відносно неї відкрито виконавче провадження та звернулась до приватного виконавця Овсієнко А.В. для отримання матеріалів виконавчого провадження № 66570290. У відповідь на звернення, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. було надано матеріали виконавчого провадження № 66570290 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості за кредитним договором № 101476496 від 11.11.2012, укладеним, на думку АТ «БАНК ФОРВАРД», між [PERSON] та ПАТ «Банк Русский Стандарт». Проте, запропонована до стягнення заборгованість за кредитним договором не є безспірною, на адресу позивачки не надходило вимоги про погашення заборгованості, письмових та будь-яких інших повідомлень про відсутплення права грошової вимоги факторові АТ «БАНК ФОРВАРД», вона не була повідомлена про грошову вимогу щодо неї та не знала назви фактора (АТ «БАНК ФОРВАРД»), а тому вказує на те, що виконавчий напис є спірним. Позивачка вказує на наявність підстав відповідно до вимог ч.1 ст. 215, ч. 1,3 ст. 203 ЦК України та ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання договору кредиту недійсним. Крім цього, позивачка стверджує, що виконавчий напис є незаконним та не підлягає виконанню, посилаючись на те, що Київським апеляційним адміністративним судом 22.02.2017 визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - в тому числі за кредитними договорами. Оскільки даний виконавчий напис вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, позивачка просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 3298, вчинений 29.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з неї (позивачки) на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості за кредитним договором № 101476496 від 11.11.2012 у розмірі 18 356,36 грн та плати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1100,00 грн; стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 24.11.2021 задоволено заяву позивачки [PERSON] про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви, та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 3298, вчиненого 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості за кредитним договором №101476496 від 11.11.2012, укладеного між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт», у загальному розмірі 19456 гривень 36 копійок, у виконавчому провадженні № 66570290, відкритому 19.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В., до набрання законної сили рішенням суду у даній справі /справа ЄУН 379/1145/21 2-з/379/35/21/. 03.12.2021 судом було постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 35-36). Ухвалою суду від 28.12.2021 позивачці було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства (а.с. 45). 28.12.2021 судом отримано від позивачки заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, щодо заочного рішення не заперечує. Представник відповідача АТ «БАНК ФОРВАРД» у судове засідання не з`явився; про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства: рекомендоване поштове відправлення суду отримано представником АТ «БАНК ФОРВАРД» 09.12.2021 (а.с. 46). Відзив на позовну заяву, заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. Рекомендоване поштове відправлення суду отримане приватним виконавцем Овсієнко А.В. особисто 13.12.2021 (а.с.48). Рекомендоване поштове відправлення суду отримане приватним нотаріусом Сазоновою О.М. особисто 09.12.2021 (а.с.47). Процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений судом строк треті особи не скористались. За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач АТ «БАНК ФОРВАРД» не з`явився в судове засідання (свого представника до суду не направив); не повідомив суду про поважність причини неявки в судове засідання; відзив не надав; водночас, позивачем не висловлювались заперечення проти заочного розгляду справи, - суд вважав за необхідне провести заочний розгляд даної справи. Ухвалою суду від 28.12.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. З наявної у матеріалах справи копії заяви № 101476496 вбачається, що [PERSON] запропонувала ПАТ «Банк Русский Стандарт» на умовах, викладених в цій Заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток Банку та Тарифах по карткам Банку укласти з нею договір про надання та використання платіжної картки, що підтвердила своїм підписом у заяві (а.с.15). 29.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором № 101476496 від 11.11.2012, укладеним між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД» (ідентифікаційний код юридиної особи: 34186061, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105), заборгованості за період з 14.10.2018 по 12.01.2019 включно, у розмірі 19 456,36 грн, з яких: 12 482,32 грн - заборгованість за сумою кредиту; 4 674,04 грн - заборгованість за процентами; 1 200,00 грн - плата за пропуск мінімальних платежів; 1 100,00 грн - плата за вчинення цього виконавчого напису (а.с.16). Виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 29.07.2021. 12.08.2021 представником стягувача АТ «БАНК ФОРВАРД» Шилко Р.В. було подано приватному виконавцю заяву про примусове виконання рішення, до якої було додано квитанцію про сплату авансового внеску та оригінал виконавчого напису № 3298 від 29.07.2021, що вбачається з копії заяви від 12.08.2021 за вих. № 17/1-490/1/106 (а.с.17). 19.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллою Вікторівною винесено постанову у ВП № 66790613 про відкриття виконавчого провадження № 66570290 про примусове виконання виконавчого напису № 3298, виданого 29.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з боржника - [PERSON] на користь акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» заборгованості в розмірі 19 456 (дев`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень 36 копійок (а.с.18). 19.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. винесено постанову про арешт коштів боржника у ВП № 66570290, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у відповідних банківських установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які базоронено законом, та належить боржнику - [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 23 902 грн (а.с.19). 20.10.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП № 66570290, якою звернуто стягнення на доходи позивачки [PERSON] (а.с. 14). Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. При вирішенні спору судом застосовано такі норми права. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» до переліку нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, належить, у тому числі, вчинення виконавчих написів. Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» у пункті 13 роз`яснено, що відповідно до статей 34. 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актам з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, що підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Зі змісту вчиненого виконавчого напису неможливо перевірити правильність обрахунку заборгованості та її безспірність. Водночас, в ході розгляду справи ані відповідачем, ані третіми особами не було подано суду доказів на підтвердження належної перевірки нотаріусом поданих відповідачем документів в частині наявності безспірності заборгованості. Позиція позивача про відсутність у неї заборгованості перед відповідачем, неповідомлення її про нарахування такої заборгованості, ненаправлення їй стягувачем письмової вимоги - не спростована. Крім того, з тексту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172). Вказаний Перелік № 1172 було доповнено пунктом 2 згідно Постанови КМУ від 26.11.2014 року за №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, пункт 2 Переліку № 1172 було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитний відносин». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, що були передбачені п.2 Переліку № 1172, і які були підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем та слугували підставою для вчинення цього виконавчого напису. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, що була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язати Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.». Отже, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на наведене, суд висновує, що при вчиненні 29.07.2021 виконавчого напису нотаріус Сазонова О.М. керувалася пунктом 2 Переліку №1172, який був незаконним та нечинним, а відтак, із застосуванням положень нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивачки перед АТ «БАНК ФОРВАРД» на підставі лише тих документів, що були передбачені пунктом 2 Переліку №1172. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивачки про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законною та обґрунтованою, оскільки наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом також враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає у рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України). Частинами 5,7 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Приймаючи до уваги те, що підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника, суд погоджується із наведеними в позові обґрунтуваннями позивача та вважає їх доведеними в ході розгляду справи, а також звертає увагу на те, що стороною відповідача в ході розгляду справи не заперечувались і не спростовувались доводи позивача в цій частині, відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості та дотримання нотаріусом усіх вимог закону при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису. Таких доказів не було надано суду і нотаріусом, як третьою особою у справі. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. За положеннями ч.ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у даному випадку при повному задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved