Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Покровської міської ради про визнання права на приватизацію, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали, що з 1991 року значяться зареєстрованими та проживають в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Покровської міської ради від 22.06.2016 року змінено договір найму житлового приміщення - зазначеної квартири в частині зміни основного наймача з [PERSON] на [PERSON] . З метою використання свого права на приватизацію вони звернулись до Покровської міської ради з відповідною заявою . 13.12.2019 року їм, [PERSON] та [PERSON] було повідомлено про неможливість здійснити приватизацію у зв`язку з відсутністю поданого неповного пакета документів, зокрема копії ордеру про надання жилої площі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачі просять визнати за [PERSON] , [PERSON] право на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати відповідача провести дії по приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Представником відповідача Покровської міської ради надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що до Покровської міської ради 13.12.2019 року надійшло звернення [PERSON] , [PERSON] щодо приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , проте не наданий повний пакет документів, зокрема копія ордеру на вищезазначену квартиру. По вказаній причині позивачці [PERSON] було відмовлено у праві на приватизацію житла. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , представник позивачів в судове засідання не з`явились, просили справу слухати у їх відсутність ( а. с. 25,26, 36). Представник відповідача Покровської міської ради в судове засідання не з`явились, просили справу слухати без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Покровської міської ради за № 236 від 22.09.2016 року змінено договір найму жилого приміщення- квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] в частині зазначення основного наймача: переоформлено особистий рахунок на підставі ст. ст. 61,63,64,65, 103,106 ЖК Української РСР з [PERSON] на доньку [PERSON] у зв`язку зі смертю [PERSON] і зняттям її з реєстрації 22.07.2016 року, за взаємною згодою з донькою [PERSON] ( а. с. 16). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в реєстрах відсутня будь-яка інформація щодо [PERSON] та [PERSON] як власників будь-якого нерухомого майна ( а. с. 17,18). Згідно довідки ЦНАП м. Покровська № 08-18/7379 від 27.05.2020 року за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими : [PERSON] з 13.11.1991 року та [PERSON] - з 05.04.1991 року ( а.с. 13). Згідно листа Покровської міської ради за № 02-06/21687 від 13.12.2019 року [PERSON] відмовлено у здійсненні приватизації житлового приміщення - квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] у зв`язку поданням неповного пакету документів- відсутністю копію ордеру на зазначене житло ( а.с. 21). В даному випадку лист-відповідь за № 02-06/21687 від 13.12.2019 року суд розцінює як відмову позивачці [PERSON] у праві на приватизацію квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Статтею 9 ЖК України передбачено, що громадянини України мають право на приватизацію державного житлового фонду. Приватизація державного житлового фонду здійснюється відповідно до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» ( далі-Закон) та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян ( далі Положення), затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, затвердженим в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404. Відповідно до ст. 1 Закону « Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду ( далі-приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Частиною 2 ст. 2 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» визначені об`єкти, які не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Зазначений перелік є вичерпним. Відповідно до ст. 3 Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 5 статті 5 Закону № 2482-XII передбачено, кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. У рішенні Конституційного Суду України від 10.06.2010 року № 15-рп/2010 дано тлумачення розуміння ч. 5 ст. 5 Закону та визначено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково передано в одній чи кількох квартирах загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 кв. м. загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановленому санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла, у власність наймача і кожного члена сім`ї передано загальну площу житла,меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду, весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Відповідно до ст. 8 Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. У ст. 8 Закону « Про приватизацію державного житлового фонду також визначено такі основні умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація: здійснення приватизації уповноваженими на це органами; згода всіх повнолітніх членів сім`ї; постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку; згода тимчасово відсутніх членів сім`ї, за якими зберігається право на житло. Першою умовою для проведення приватизації є її здійснення уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Законом України « Про приватизацію житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на те органами, що створюються державними органами виконавчої влади на місцях чи органами місцевого самоврядування, а також державними підприємствами, організаціями, установами, в повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд. Відповідно до ст. 60 Закону « Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Тобто право відповідача визначати статус спірного майна не суперечить нормам чинного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні позивачі проживають у спірному житлі з 1991 року, в подальшому було здійснено зміна договору найму житлового приміщення та переоформлення особистого рахунку. Відповідачем не спростовано факту вселення по-змивачів до спірної квартири, не ухвалено вмотивованого рішення про відмову у визнанні позивача [PERSON] наймачем спірної квартири, тому відповідач не мав законних підстав відмовляти позивачці [PERSON] у приватизації квартири у зв`язку з відсутністю ордера на жиле приміщення з наданням виписки з рішення виконкому про зміну договору найму жилого приміщення. За таких обставин , суд приходить до висновку про те, що відмова відповідача в оформленні приватизації квартири позивачкою [PERSON] порушує її право на отримання житла у власність. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивачами заявляються вимоги про визнання права на приватизацію та зобов`язання відповідача провести дії по приватизації квартири за відсутності ордера на квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З системного аналізу норм Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів. Суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла. Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за № 761/28893/16ц. Позовні вимоги в частині визнання права на приватизацію квартири задоволенню не підлягають, оскільки суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла за вищенаведеними в рішенні нормами права. Що стосується позовних вимог , заявлених [PERSON] , то суду не було надано жодного доказу на підтвердження того факту, що остання зверталась до відповідача із заявою про приватизацію житла і їй було відмовлено. Лист-відмова за № 02-06/21687 від 13.12.2019 року, що надана до матеріалів справи, адресована лише на ім`я [PERSON] . Тому, в даному випадку позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю порушення її цивільних прав та інтересів. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 0-1.03.2013 року « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» відповідно до ст.ст. 15,16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Оскільки листом № 02-06/21687 від 13.12..2019 року Покровська міська рада відмовила позивачці [PERSON] у її праві на приватизацію, даний спір вирішується в загальному цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до статті 19 Конституції України , статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах. За таких підстав, з врахуванням вищезазначених норм права щодо можливості суду обрати спосіб захисту, який не суперечить закону відповідно до ч.2 ст. 5 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи способи захисту цивільних прав, , суд вважає за можливим зазначити в резолютивній частині рішення про зобов`язання відповідача провести відповідні дії по приватизації у відповідності до Наказу МЖКГ України за № 396 від 16.12.2009 року «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будників), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» за відсутності ордеру на жиле приміщення ( при наявності витягу з рішення Покровської міської ради від 22.09.2016 року за № 236 про зміну договору найму жилого приміщення) На підставі викладеного,

Outcome: partial