Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира №44 в будинку №55 м-ну Молодіжного в м. Мирнограді. З квітня 2012 року в квартирі зареєстрована відповідач [PERSON], їхня дочка та сестра відповідно. З 11.11.2014 в квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO], син [PERSON] Однак [PERSON] із сином жодного дня не мешкали у квартирі, з 2014 року не зявлялися там взагалі. Відповідач з дитиною виїхали до Російської Федерації у 2016 році, отримали там притулок і не мають наміру повертатися. [PERSON] не допомагає ним утримувати житло, реєстрації в квартирі її і дитини не дають їм змоги розпоряджатися майном на власний розсуд і значно обмежує їхні законні права. Позивачі просять суд визнати відповідача [PERSON] і її сина [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №44 в будинку № 55 м-ну Молодіжного в м. Мирнограді. В судовому засіданні позивачі підтримали вимоги, обґрунтувавши їх викладеними в позовній заяві обставинами, та просили задовольнити їх. Позивач [PERSON] пояснила, що дочка надіслала заяву про те, що не заперечує проти позову. Представник позивача [PERSON] [PERSON] також підтримала позов і наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, в якій повідомила, що мешкає разом із сином в Російській Федерації, повертатись до м. Мирнограда не буде, проти розгляду справи за її відсутності не заперечує. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову щодо [PERSON] і заперечувала щодо дитини [PERSON], мотивуючи це тим, що власного житла у відповідача в РФ немає і у випадку повернення додому дитина може залишитися на вулиці. В той самий час представник пояснила, що вона звязувалася з [PERSON] через мережу Інтернет і та підтвердила, що вони з сином не повернуться додому і згодні на зняття їх з реєстраційного обліку зареєстрованих осіб. Проаналізувавши зібрані в справі докази, враховуючи думки сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, позивачам [PERSON] і [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частинах належить квартира №44 в будинку №55 м-ну Молодіжного в м. Мирнограді (свідоцтво про право власності на житло №3/50-1191 від 26.03.2013 КП «СЄЗ» м. Димитрова, а.с.16, витяг про державну реєстрацію права власності, а.с.17). Відповідно до довідки з місця проживання та склад сім'ї зареєстрованих відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №6143 від 11.07.2017,\~відповідач [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON], 31.10.2014, зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.20). [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.22), [PERSON] є сином [PERSON] (а.с.29). Згідно з актами фактичних обставин не проживання особи, що зареєстрована, від 20.04.2017, 06.06.2017, 11.07.2016, складеними координаційним комітетом органів самоорганізації населення м. Мирнограда, [PERSON] фактично не мешкає за адресою: м. Мирноград, м-н Молодіжний, 55/44, з 2011 року, [PERSON] також не мешкає у квартирі (а.с.23-25). [PERSON] та дитина [PERSON] отримали тимчасовий притулок у Російській Федерації 19.05.2017, про що УФМС Росії по Тульській області видане свідоцтво ВУ№0400351 (а.с.27-28). Обставини непроживання [PERSON] і її дитини в квартирі позивачів щонайменш з 2014 року підтверджені показами опитаних в судовому засіданні свідків сусідів позивачів по будинку [PERSON] (квартира №35), [PERSON] (квартира №45). Згідно\~зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь\~які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст.405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі предявлення вимоги про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. За положеннями ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивачів про те, що відповідач порушує їхнє право користування та розпорядження власністю, а тому відповідача і її дитину необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved