Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись у суд із позовною заявою про визнання права власності на частку спільно нажитого майна подружжя за час перебування у шлюбі, просять визнати за [PERSON], [INFO] право власності на ? частину спільно нажитого майна подружжям за час перебування в шлюбі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS], та за [PERSON], [INFO] право власності на ? частину спільно нажитого майна подружжям за час перебування в шлюбі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS]. У судове засідання позивачі не з'явились, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутності. Заявлені позовні вимоги повністю підтримують. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, при цьому, до суду подана заява про визнання позовних вимог, розгляд справи проводити у відсутності відповідача та його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як установлено в судовому засіданні, на підставі рішення виконавчого комітету Козелецької селищної ради № 61 від 22.03.1977 року [PERSON] отримав право на забудову земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS] [PERSON] є батьком для позивача [PERSON], та свекром для позивачки [PERSON]. 19 листопада 1983 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №13. На земельній ділянці, яка була надана для забудови житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та розташована за адресою [ADDRESS], за спільні сімейні кошти, в інтересах сім»ї, позивачами було побудовано будинок, починаючи з 1983 року по 1991 рік, про що складено акт відповідно до норм чинного законодавства та факт введення в експлуатацію затверджено рішенням виконавчого комітету Козелецької селищної ради від 20 червня 1991 року. Факт побудови будинку підтверджується і технічним паспортом на домоволодіння, де зазначено рік побудови будинку 1983 рік. Крім того на території домоволодіння позивачами спільно за спільні сімейні кошти було збудовано такі об'єкти : житловий будинок -1983 рік, веранда 1989 рік, ганок 1989 рік, погріб 1983 рік, прибудова 1992 рік, сарай 1983 рік, погріб 1983 рік, уборна 1983 рік, огорожа 1983-1991 роки, колодязь 1980 рік. Таким чином починаючи з 1983 року проживаючи спільно у шлюбі позивачі розпочали та завершили будівництво будинку, господарських будівель та споруд, а в подальшому здійснили прибудову, ганок та веранду та проживали у вказаному домоволодінні. Доказом цього є і відмітка про реєстрацію в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Так склались обставини, що позивачі проживали у вказаному будинку, користувались ним спільно сім'єю, але у належний спосіб право власності не було зареєстровано. В зв'язку з тим, що вказаний будинок був побудований позивачами, право власності на домоволодіння за особою, кому виділено ділянку, як на власника зареєстровано не було, оскільки дійсно вказаний будинок [PERSON] не будувався і йому не належить, а сам [PERSON] помер. Спадкоємцем майна за законом є його син [PERSON]. За життя батьком був збудований будинок в [ADDRESS], який він заповідав у власному розпорядженні - заповіті, складеному та посвідченому 23 травня 2016 року секретарем виконавчого комітету Чемерської сільської ради своїй дружині [PERSON]. Крім майна, визначеного у заповіті, іншого спадкового майна не має. Спадщину за законом, прийняв ще один син померлого [PERSON], а брат для позивача [PERSON], тому він визначений відповідачем у справі, як особа, правонаступник майна померлого за законом. Нині позивачі не можуть оформити належні нам права на домоволодіння в зв'язку з тим, що будинок збудовано на земельній ділянці, яка була виділена для забудови житлового будинку господарських будівель та споруд на [PERSON], який помер, однак ним не набута у власність, права на вказане житло за ним не виникло, а житловий будинок належить позивачам на праві спільної сумісної власності подружжя, тому змушені звернутися до суду для захисту свого права шляхом його визнання. Наявний акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію будинку є доказом того, що будинок введений в експлуатацію та збудований згідно норм чинного законодавства. Дійсно, будинок збудований позивачами, подружжям, в період спільного проживання у шлюбі за спільні сімейні кошти. Доказом цього є і технічний паспорт з зазначенням дати здійснення будівництва та свідоцтво про шлюб, відмітка про реєстрацію у вказаному будинку починаючи з 1984 року. [PERSON] має право на ? частку даного домоволодіння, як співвласник майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя і тому просить суд визнати за ним, як співвласником майна, що є спільною сумісною власністю, право власності на ? частку даного домоволодіння. [PERSON] має право на ? частку даного домоволодіння, як співвласник майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя і тому просить суд визнати за нею, як співвласником майна, що є спільною сумісною власністю, право власності на ? частку даного домоволодіння. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку спільно нажитого майна подружжя за час перебування у шлюбі, підлягає задоволенню із наступних підстав: Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Згідно ст. 368 ч.3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 4 Цивільного Процесуального Кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з аналізу поданих доказів та враховуючи положення чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. За заявою позивачів судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: approved