Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В позові посилається на те, що між нею та відповідачем 29.05.1993р. було укладено шлюб, який розірвано на підставі заочного рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 05.07.2018р. Від цього шлюбу в них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що син [PERSON] є дитиною-інвалідом з діагнозом: наслідки перенесеного органічного ураження центральної нервової системи в ранньому віці з важкою розумовою відсталістю і вираженим порушенням поведінки та емоції; перебуває на «Д» обліку в кабінеті дитячого психіатра ЧПНД, що підтверджується випискою із медичної картки № 165 та довідкою КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» від 07.02.2019р. Посилається на те, що за час їхнього із відповідачем подружнього життя ними спільно побудовано житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 543/12 від 10.02.2007р. та отримано на ім`я відповідача свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 11.07.2007р. В позові вказує на те, що будівництво будинку розпочалось на початку 2000 року. Кошти на вказаний будинок ними зароблялись спільно. Так, в кінці 2000 року відповідач виїхав на заробітки до Іспанії. В липні 2002 року вона приїхала на заробітки до нього і перебувала там по червень 2007 року, що підтверджується відмітками в паспорті громадянина України для виїзду за кордон. [PERSON] заробляв кошти на будівництві, а вона - працювала в ресторані. Орієнтовно раз на рік відповідач забирав гроші і їхав з ними додому в м.Чернівці, де й поступово завершував будівництво їхнього будинку. Додому вона приїхала на один місяць в червні 2007 року, а в липні 2007 року знову виїхала до Іспанії, де перебувала до березня 2009 року. Однак, незважаючи на їхню спільну участь у створенні будинку, відповідач зареєстрував право власності на нього одноосібно за собою. Після розірвання шлюбу останній відмовляється від його поділу в добровільному порядку. Крім цього посилається на те, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вказує на те, що існують об`єктивні підстави для збільшення судом частки у будинку до 2/3. Після розірвання шлюбу їх малолітній син [PERSON] залишився проживати зі нею. На утримання дитини, на підставі судового наказу Садгірського районного суду м. Чернівців від 10.09.2018р. відповідач сплачує аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що не вистачає для забезпечення його розвитку та лікування. Більше того, по сплаті аліментів наявна заборгованість в розмірі 2 128 грн. 50 коп. Крім цього вказує на те, що дитина є інвалідом з дитинства з діагнозом: наслідки перенесеного органічного ураження центральної нервової системи в ранньому віці з важкою розумовою відсталістю і вираженим порушенням поведінки та емоції. Дитина потребує безперервного постійного догляду, оскільки самостійно не може себе обслуговувати (самостійно не харчується, не ходить в туалет тощо). Будь-яких додаткових коштів, окрім 1000 грн. аліментів, останній не надає. Вказує на те, що витрати на лікування сина є дуже значними, а саме: на місяць вона купляє йому 2-3 пачки підгузників загальною вартістю 640-960 грн., снодійні ліки - 200 грн., ортопедичне взуття - 1500 грн., ліки - 500 грн., ні соціальної допомоги, ні аліментів взагалі не вистачає. Посилається на те, що вона не має у власності житла, натомість, проживає в будинку її бабусі [PERSON] . Вказаний будинок складається із двох кімнат житловою площею 33,00 кв.м., де крім неї з сином ще проживають її матір [PERSON] та брат [PERSON] . Вказує на те, що вона офіційно не працевлаштована, оскільки змушена постійно доглядати за дитиною-інвалідом. Просить визнати житловий будинок літ. А, загальною площею 224,30 кв.м., житловою площею 114,10 кв.м., сарай літ. В, криницю літ. І, які знаходяться по [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Крім цього просить визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку літ. А, загальною площею 224,30 кв.м., житловою площею 114,10 кв.м., сарай літ. В, криницю літ. І, які знаходяться по [ADDRESS] . Право спільної сумісної власності на вказане майно припинити та стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення згідно позовних вимог, які підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, а також подали до суду відзив в якому зазначили, що позивачка відношення до будівництва спірного будинку немає. Вважають, що придбання майна під час перебування сторін у шлюбі не є підставою для визнання його спільною сумісною власністю. Вважають, що у позивачки відсутні докази участі у будівництва спірного майна. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2002 році познайомилася з позивачкою в Іспанії, вони були сусідами на протязі 5-6 років та дружили знею. Зазначала що сторони по справі проживали сім`єю та у них був спільний побут. Позивачка працювала в ресторані та розповідала, що вони з чоловіком будують будинок в м. Чернівці, на який вони разом відкладали кошти, економивши на багатьох речах. Також зазначала що в будинку який вони будували спільно, був поділений на першому поверсі повинні були жити батьки відповідача, а позивачка з чоловіком на другому поверсі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона однокласниця позивачки. Зазначила, що після одручення сторони по справі проживали у матері позивачки, спірний будинок побудували, накрили, вимурували, після чого відповідач поїхав в Іспанію, пізніше поїхала позивачка, в цей час син проживав з бабусею, після чого його забрали в Іспанію. Вказала на те, що у 2009 році позивачка повернулася вагітна та проводили ремонтні роботи, на першому поверсі проживали батьки відповідача, а сторони проживали з 2010 року на другому поверсі. Будинок був піднятий та накрити у 2005 році. Зазначила, що сторони проживали однією сім`єю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є подругою позивачки з дитинства та хрещена дітей. Зазначила що на місці спірного будинку раніше був старий, який був розвалений та побудований новий, з новим фундаментом. Почали будівництво у 2000 році. Сторони по справі були на заробітках у Іспанії та жили там як сім`я. Коли повернулися спочатку проживали на [ADDRESS] , а потім переїхали у новий будинок та проживали однією сім`єю. Крім цього показала на те, що син [PERSON] - хворий. Сторони по справі спочатку одружилися а потім придбали будинок на місці якого побудували новий. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення в яких вказав, що будинок також належить його батькам. Зазначив, що у 1993 році вони уклали шлюб, його дружина не працювала, вони проживали з її батьками. У кінці 1999 року вони виїхали на заробітки у Іспанію, будинок в цей час стояв побудований та ні він, ні вона кошти в його будівництво не вкладали. Дружина приїхала до нього у Іспранію, сиділа з дитиною та працювала декілька годин в столовій, її заробіток був незначним, який ішов на оплату оренди квартири та оплату комунальних послуг, на томість утримував сім`ю саме він. Вказав на те, що всі дозвільні документи на будинок робили від його імені батьки, оскільки він перебував за кордоном. Будинок був оформлений у 2007 році. Крім цього зазначав, що він сплачує аліменти на хвору дитину, старший син перебуває у армії та після повернення буде проживати з ним. Докази що батьки купляли будматерали відсутні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона мати відповідача. Зазначила що вона з чоловіком придбали будинок та оформили його на їхнього сина - відповідача по справі у 1992 році. Син одружився у 1993 році. Будинок вона будувала разом їз її чоловіком у 2000 році, на місці старого, який розвалився. Вказувала на те, що син поїхав в Іспанію на заробітки, після чого до нього у 2002 році поїхала позивачка. Крім цього зазначила, що будинок будувався на дві сім`ї та станом на 2007 рік на другому поверсі була тільки побілка. Також вказувала що сторони по справі коштів на будівництво будинку ніяких не надавали. Суд заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно заочного рішення Садгірського районного суду м. Чернівців від 05.07.2018р №726/936/18 між сторонами по справі розірвано шлюб укладений 29.05.1993р. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження Серія [NUMBER] та Серії [NUMBER] у шлюбі у сторін по справі народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Судом встановлено, що згідно виписки із медичної картки № 165 та довідки КМУ «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» від 07.02.2019р. син [PERSON] є дитиною-інвалідом з діагнозом: наслідки перенесеного органічного ураження центральної нервової системи в ранньому віці з важкою розумовою відсталістю і вираженим порушенням поведінки та емоції; перебуває на «Д» обліку в кабінеті дитячого психіатра ЧПНД. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.02.2019р. на ім`я відповідача отримано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 11.07.2007р на побудований житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 543/12 від 10.02.2007р. Судом встановлено, що згідно інформацією з Державного реєстру речових прав від 24.01.2019р. позивачка не має у власності власного житла. Судом встановлено, що згідно довідки ПП «Садгора-Сервіс» № 76 від 28.01.2019р. позивачка проживає в будинку її бабусі [PERSON] , будинок складається із двох кімнат житловою площею 33,00 кв.м. Згідно ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до абзацу 2 ч.2 ст.372 ЦК України за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 18.01.2017р. у справі № 6-2565цс16, у разі, коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Судом встановлено, що наведені посилання на докази та обставини наведені позивачкою на рахунок відступлення судом від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), не знайшли свого підтвердження під час судового слідства. Судом встановлено, що згідно судового наказу Садгірського районного суду м. Чернівців від 10.09.2018р. відповідач сплачує аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні на час розгляду справи в суді заборгованість по сплаті аліментів згідно розрахунку заборгованості від 04.03.2019р. у розмірі 2 128 грн. 50 коп відсутня. Таким чином суд не вбачає підстав відступлення судом від засади рівності часток подружжя на користь позивачки, оскільки наведені суду обставини не мають істотне значення, кірм цього не може бути вона збільшена оскільки відповідач сплачує алміенти на утримання непрацездатного сина. За стягненням додаткових витрат на дитину інваліда позивачка не зверталася. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, а тому слід визнати житловий будинок літ. А, загальною площею 224,30 кв.м., житловою площею 114,10 кв.м., сарай літ. В, криницю літ. І, які знаходяться по [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Крім цього слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки житлового будинку літ. А, загальною площею 224,30 кв.м., житловою площею 114,10 кв.м., сарай літ. В, криницю літ. І, які знаходяться по [ADDRESS] , а право спільної сумісної власності на вказане майно слід припинити. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до ст.141 ЦПУ України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому слід позовну вимогу про стягнення судових витрат з відповідача задовольнити пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial