Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON], Управління комунальної власності ДЕП ЛМР, Львівської міської ради, з участю третьої особи - ЛКП «Старий Львів», в якому просили усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права користування підвальним приміщенням у будинку [ADDRESS], позначеним на поверховому плані підвалів індексом ІХ. Усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права користування підвальним приміщенням у будинку [ADDRESS], позначеним на поверховому плані підвалів індексом УШ. Зобовязати Управління комунальної власності ДЕП ЛМР внести зміни у договір оренди №Г-7933-11, укладений з [PERSON], виключивши з переліку підвалів будинку [ADDRESS], що передані в оренду згідно даного договору, належні позивачам приміщення, позначені на поверховому плані підвалів індексами УШ, ІХ. Зобов'язати Львівську міську раду внести зміни у п.38 ухвали Львівської міської ради №1349 від 22 березня 2012 року «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації способом викупу», виключивши із загальної площі 48,6 кв.м., переданих [PERSON] підвалів площу належну позивачам підвалів, позначених індексами УШ, ІХ. В подальшому позивачі неодноразово уточняли позовні вимоги, згідно останньої редакції, поданої 24 квітня 2015 року просять суд: визнати недійсним п.1.1 Договору оренди №Г-7933-11, укладеного 05 серпня 2011 року між Управлінням комунальної власності ДЕП ЛМР та [PERSON] в частині передачі в строкове платне користування підвального приміщення площею 18,6 кв.м., позначеного у технічному паспорті на нежитлові приміщення літерою УШ, який перебуває у користуванні співвласника будинку [PERSON] і розташоване під його квартирою №8а за адресою: [ADDRESS]. Визнати недійсною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №1349 від 22 березня 2012 року «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації способом викупу» в частині затвердження п.38 додатку до неї про передачу у власність [PERSON] підвалів площею 48,6 кв.м. по [ADDRESS]. Визнати [PERSON] добросовісним користувачем підвального приміщення площею 18,7 кв.м., розташованого під квартирою [ADDRESS], яке має вихід у квартиру через люк. Визнати [PERSON] добросовісним користувачем підвального приміщення площею 18,6 кв.м., розташованого під квартирою [ADDRESS]. Зобов'язати Львівську міську раду не чинити перешкоди [PERSON], [PERSON] у користуванні підвалами площею 18,6 кв.м. та 18,7 кв.м. відповідно, що розташовані під квартирами №№8а,8б у будинку [ADDRESS] (а.с.80-82 т.2). В обґрунтування уточненого позову покликаються на те, що вказані підвальні приміщення перебувають у їх відкритому, добросовісному, постійному користуванні з моменту набуття права власності на квартири. Підвальне приміщення під квартирою №8б технічно пов'язано з квартирою через отвір люка. Як добросовісні користувачі в підвальних приміщеннях вони проводили ремонтні роботи і постійно підтримують санітарний порядок, зберігають речі. Претензій до них з боку балансоутримувача будинку не надходило. Експертним висновком підтверджено, що дійсно спірний підвал площею 18,6 кв.м. під квартирою №8а, підвал площею 18,7 кв.м. під квартирою №8б, як і решта підвальних приміщень, розташованих під квартирами №8а та №8б, відповідають діючим вимогам державних будівельних норм щодо визначення їх статусу як допоміжних приміщень житлового будинку, у вказаних підвалах проходять комунікаційні мережі, які пов'язані із комунікаційними мережами і вентиляційною системою всього будинку і їх експлуатація неможлива без доступу до підвалів. Вказані спірні приміщення ніколи не перебували у фактичному користуванні [PERSON] і доступу до них вона ніколи не мала. Протокольною ухвалою судового засідання від 21 травня 2013 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі в якості третьої особи залучене ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Протокольною ухвалою судового засідання від 24 квітня 2015 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі в якості третіх осіб залучені [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні до викладених у таких та просили позов задоволити. До судового засідання позивач [PERSON] подала клопотання, в якому просить розглядати справу у її відсутності та вказала, що уточнені позовні вимоги підтримує повністю (а.с.83 т.2). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, надав пояснення про те, що позивачі самовільно захопили спірні підвали. Вказує, що при укладенні Договору оренди №Г-7933-11, укладеного 05 серпня 2011 року були дотримані всі вимоги чинного законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - Управління комунальної власності ДЕП ЛМР в судовому засіданні позов заперечила, 15 квітня 2013 року подала письмові заперечення, в яких вказує, що спірні підвальні приміщення не являються допоміжними. Вказує, що власники квартир є співвласниками лише приміщень, які належать до житлового фонду згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Спірні підвальні приміщення на [ADDRESS] не віднесено до житлового фонду і такі виступають самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Технічна характеристика спірних приміщень наведена в Технічному паспорті, виданому ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22 грудня 2011 року за інвентарним №880 та визначає, що вказані приміщення є нежитловими. Вважає, що дії Управління комунальної власності ДЕП ЛМР щодо видання наказу від 18 липня 2011 року №108-А, оформлення договору оренди від 05 серпня 2011 року №Г-7933-11, а також дії Львівської міської ради щодо прийняття ухвали від 22 березня 2012 року №1349 жодним чином не порушили прав позивачів, оскільки прав стосовно володіння, користування та/або розпорядження спірними приміщеннями у них немає і не було. Стосовно позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні підвалами, вказує, що позивачами самовільно встановлені двері в підвалах, які перешкоджають доступу орендарю [PERSON] до таких. Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним п.1.1 Договору оренди №Г-7933-11, укладеного 05 серпня 2011 року, вказує, що позивачі не є стороною договору, а тому не мають права оскаржувати такий. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.96-99 т.1). Представник відповідача - Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, підтримав письмові заперечення Управління комунальної власності ДЕП ЛМР та просив відмовити в задоволенні такого. Представники третіх осіб - ЛКП «Старий Львів», ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» та треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином судом повідомлялися про час і місце слухання справи, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON], дослідивши інші матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER], виданого 28 січня 2002 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» (а.с.8 т.1). Як вбачається із копії реєстраційного посвідчення, виданого 16 січня 2003 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», за [PERSON] на праві особистої власності зареєстрована квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО 18 грудня 2002 року за реєстраційним №1348 (а.с.7 т.1). Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №30370292, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 21 червня 2011 року, власником будинку [ADDRESS] є територіальна громада м. Львова в особі Львівської міської ради (а.с.108 т.1). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 05 серпня 2011 року між Управлінням комунальної власності ДЕП ЛМР, як орендодавцем, та [PERSON], як орендарем, укладений Договір оренди №Г-7933-11, відповідно до п.1.1. якого, орендодавець, відповідно до наказу Управління комунальної власності ДЕП ЛМР №108-А від 18 липня 2011 року, на умовах визначених цим договором зобов'язується передати, а орендар прийняти в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові підвальні приміщення загальною площею 48,6 кв.м., що позначені в технічній документації під літерами VII, VIII, IX, X, які розташовані в будівлі (літ. А-3) за адресою: [ADDRESS], далі - об'єкт оренди, що знаходиться на балансі ЛКП «Старий Львів», надалі - балансоутримувача, і належить територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності на підставі рішення Галицького (Ленінського) райвиконкому м. Львова №222 від 14 квітня 1987 року, зареєстрованого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 02 листопада 2010 року за реєстраційним номером 31944308 (номер запису 6918), що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №27850277, виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 02 листопада 2010 року, як дублікат реєстраційного посвідчення від 11 вересня 1987 року (а.с.53-55 т.1). Львівською міської радою 22 березня 2012 року була прийнята ухвала №1349 «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності м. Львова, що підлягають приватизації способом викупу», в якому п.38 зазначено: адреса об'єкта приватизації - [ADDRESS], заявник - [PERSON], підвал, площею 48,6 кв.м. (а.с.9-12 т.1). Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 березня 2013 року у справі №2а-10185/12/1370, у задоволенні позову заступника прокурора м. Львова до Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: [PERSON], Управління комунальної власності ДЕП ЛМР про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради №1349 від 22 березня 2012 року в частині затвердження п.38 додатку до ухвали відмовлено (а.с.100-101 т.1). Постанова оскаржена та не набрала законної сили. Як вбачається із копії технічного паспорту на нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, [ADDRESS], виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», загальна площа таких становить 48,6 кв.м., висота приміщень -2,20 м. (а.с.106 т.1). Згідно експлікації внутрішніх площ до плану будівлі «А-3» по [ADDRESS] у м. Львові, під літерою VII позначений коридор площею 8,2 кв.м., під літерою VIII - підвал - 18,6 кв.м., під літерою IX - підвал площею 9,5 кв.м., під літерою X - підвал - 12,3 кв.м. (а.с.107 т.1). Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно визначення, наведеного у наказі Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Таким чином, належними та допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні встановлено, що спірні підвали не являються допоміжними приміщеннями, оскільки не являються підвалами в класичному розумінні, відносяться до нежитлового фонду, є приміщеннями, які мають незалежне призначення та можуть використовуватись як магазини, кафе, перукарні та ін., а відтак, згідно з вимогами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються на умовах оренди і при приватизації житлового фонду передаються у комунальну власність відповідних рад, не втрачають свій статус не допоміжних нежитлових приміщень, незалежно від того, у якій частині будинку вони знаходяться. Згідно висновку №2024 судової інженерно-технічної експертизи, складеного 27 травня 2014 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, підвальні приміщення житлового будинку по [ADDRESS], розташовані під квартирою №8а площею 35,6 кв.м., відповідно під квартирою №8б площею 36,0 кв.м. В підвальних приміщеннях, які розташовані під квартирами №№8а та 8б житлового будинку по [ADDRESS] у м. Львові проходять комунікаційні мережі: холодного водопроводу, каналізації, електропостачання, а також канали вентиляційні і димовидалення для обслуговування всіх квартир даного житлового будинку, в тому числі і квартир №№8а та 8б. Комунікаційні мережі та канали влаштовані в підвальних приміщеннях під квартирами №№8а та 8б житлового будинку по [ADDRESS] пов'язані із комунікаційними мережами і вентиляційною системою всього будинку, в тому числі і квартир №№8а та 8б. Експлуатація вентиляційних та димових каналів, а також експлуатація та обслуговування всіх комунікаційних мереж, які використовуються для надання комунальних послуг всім квартирам житлового будинку по [ADDRESS], в тому числі і квартир №№8а та 8б, неможлива без доступу до підвальних приміщень обслуговуючого персоналу відповідних комунальних і міських служб. Підвальні приміщення, які розташовані під квартирами №№8а та 8б житлового будинку по [ADDRESS] у м. Львові відповідають діючим вимогам державних будівельних норм щодо визначення їх статусу як допоміжних приміщень будинку (а.с.200-202 т.1). Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відтак, суд не приймає до уваги вищенаведений висновок експертизи, як належний та допустимий доказ, що спірні приміщення є допоміжними, оскільки цей факт спростований матеріалами справи у своїй сукупності. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії Управління комунальної власності ДЕП ЛМР щодо оформлення Договору оренди №Г-7933-11, укладеного 05 серпня 2011 року між Управлінням комунальної власності ДЕП ЛМР та [PERSON], а також дії Львівської міської рада щодо прийняття ухвали від 22 березня 2012 року №1349 та, зокрема, п.38 ухвали, жодним чином не порушили прав позивачів, оскільки прав володіння, користування чи розпорядження спірними приміщеннями у позивачів немає. Крім цього, позивачі не є стороною оскаржуваного договору, що також позбавляє їх права на оскарження пункту такого. Стосовно позовних вимог про визнання [PERSON] та [PERSON] добросовісними користувачами підвальних приміщень та зобов'язання Львівської міської ради не чинити перешкоди [PERSON], [PERSON] у користуванні підвалами, суд приходить до висновку, що у задоволенні таих слід відмовити, виходячи із наступного. Як встановлено Актом, складеним комісією ЛКП «Старий Львів» від 16 квітня 2015 року, мешканці квартири №№8а та 8б [PERSON], [PERSON] в приміщенні площею 18,6 кв.м. самовільно встановили металеві двері, тим самим перешкоджають мешканцю [PERSON] в користуванні даним приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі не є добросовісними набувачами та таким не чиняться перешкоди у користуванні підвальними приміщеннями, а навпаки, останні унеможливили доступ до приміщень, встановивши двері. Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом в судовому засіданні сторонам було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки, попереджено про наслідки вчинення та не вчинення певних процесуальних дій. Сторона позивача скористалась своїми процесуальними правами на власний розсуд, жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування позовних вимог суду не надала. Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів, що були безпосередньо ним досліджені в судовому засіданні. Таким чином, виходячи з норм вищевказаних статей, доведення позову є процесуальним обов'язком позивача, а відтак, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed