Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON] , звернулись до суду зобов`язати відповідача припинити утримання птиці у належних відповідачеві господарських будівлях та спорудах, розташованих по за адресою: [ADDRESS] , а також здійснювати їх вигул на ближчій до їх будинку стороні. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , та проживає там разом із своєю дружиною, [PERSON] . По сусідству з їх будинком, розташований будинок відповідача. У належних відповідачеві господарських будівлях та спорудах останній утримує домашню птицю - курей, запах від яких постійно проникає у їх будинок, відходи від птиці проникають до їхнього колодязя, тим самим порушуються санітарні норми та правила, внаслідок чого створюється загроза протиепідеміологічного благополуччя і права на безпечне життя. Намагаючись усунути порушення їх прав на безпечне проживання у власному будинку, вони неодноразово намагались захистити свої права і неодноразово звертались із відповідними заявами у різні інстанції, що не дало бажаного результату, а тому вони звернулись до суду з даним позовом. Позивачі в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на вищенаведені факти. Відповідач в судове засідання з`явився, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні та пояснив, що він дійсно утримує на території свого домоволодіння домашню птицю для власного вживання. Час від часу його матір на місцевому базарі продає тушки даної птиці. З даного приводу, а саме щодо утриманні птиці до нього приходили працівники різних інстанцій, але будь яких порушення ними виявлено не було. Суд, проаналізувавши доводи сторін та ті норми законодавства, на які вони посилаються, дослідивши письмові докази, подані до суду сторонами у справі, приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дій, яка порушує право. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як стверджується копією Витягу про реєстрацію права свідоцтва на нерухоме майно № 7628910 від 06.08.13 р., виданого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Білик М.В., [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . [PERSON] , належить на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 09.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Білик М.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 894 належить земельна ділянка з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, з кадастровим номером: [NUMBER] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка. По сусідству з її будинком, розташований будинок відповідача, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на території якого останній розводить домашню птицю. Відповідно до ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені положеннями цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди. Відповідно до положень ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до положень ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до положень ст.373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України вбачається, що власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону, моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (надалі - Закон), умови утримання тварин повинні відповідати їх біологічним, видовим та індивідуальним особливостям. Умови утримання тварин повинні задовольняти їх природні потреби в їжі, воді, сні, рухах, контактах із собі подібними, у природній активності та інші потреби. Кількість тварин, що утримуються, обмежується можливістю забезпечення їм умов утримання відповідно до вимог цього Закону. Місце утримання тварин повинно бути оснащено таким чином, щоб забезпечити необхідні простір, температурно - вологісний режим, природне освітлення, вентиляцію та можливість контакту тварин із природним для них середовищем. Відповідач на думку позивачів порушує правила добросусідства, безпосередньо на межі земельних ділянок облаштував господарські будівлі, а саме споруди по утриманню птиці, де вирощує і утримує домашню птицю. Чим створив для незручності у вигляді постійного неприємного запаху від птиці. Щодо утримання відповідачем птиці в кількості 30-40 голів сторонами не оспорювалось. Позивачі щодо порушення їх прав звертались з відповідними заявами до виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області, Богуславської районної державної адміністрації Київської області на що їм були надані відповіді про відсутність порушень зі сторони відповідача (а.с. 21, 44). Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про незадовільний санітарний стан земельної ділянки відповідача та те, що останній використовує належну йому земельну ділянку не за цільовим призначенням; не надано доказів, які підтверджували факт наявності незадовільного стану утримання птиці. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачами не надано вмотивованого обґрунтування з посиланням на докази, з яких підстав позивач обґрунтовує свій позов. На виконання п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд роз`яснював позивачам у судовому засіданні їх права і обов`язки, зокрема, право заявляти клопотання про проведення відповідної експертизи, однак вони таким правом не скористались. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування вимог вказаних в позові, доводи позивача ґрунтуються на припущеннях, а отже задоволенню не підлягають. Тому суд не вбачає підстав для висновку про те, що за вказаних вище обставин є підстави для зобов`язання відповідача припинити утримання домашньої птиці - курей у належних йому господарських будівлях та спорудах, що об`єктивно є такими, що існують в межах його домоволодіння. Обговорюючи питання розподілу судових витрат суд вважає, що підстав для їх стягнення, що понесли позивачі, немає. Підстав для стягнення судових витрат з позивачів на користь відповідача також немає, так як останнім не надано суду доказів понесення таких.

Outcome: dismissed