Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 3-тя особа: перша Київська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в місті Києві про зняття заборони відчуження нерухомого майна (арешту) , обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру серії [NUMBER] від 05.11.1998 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 20.10.1998 року №635-С. квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла. Заповіт [PERSON] не складався, а тому право на спадкування за законом належить чоловіку померлої - [PERSON] та синам [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї дружини [PERSON]. А отже право на спадкування за законом одержали позивачі - [PERSON] та [PERSON]. З наміром прийняти спадщину позивачі звернулися до Першої Київської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у місті Києві про, що їм було повідомлено про наявність заборони відчуження (арешту) об'єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі Постанови Відділу Державної виконавчої служби у Подільському районі №б/н від 29.11.2000 року, про що міститься відповідний запис за №1433774 в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Також Першою Київською державною нотаріальною конторою Головного територіального управління юстиції у місті Києві позивачам було повідомлено, що згідно номенклатури справ державної нотаріальної контори за 2000 рік, термін зберігання розпоряджень по накладення та зняттю заборон відчуження нерухомого майна (арештів) - складав три роки. Надання копії документів, на підставі яких було внесено відомості про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] не мають можливості у зв'язку з їх відсутністю. 13.10.2016 року позивачі звернулись до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою щодо зняття арешту з квартири за адресою: [ADDRESS]. На, що від Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві отримали відповідь, що відповідно до пошукової інформації в ЄДР «ВП-Виконавець» та АРМ «Державний виконавець» встановлено, що станом на 20.10.2016 року виконавчих листів, постанов про стягнення з [PERSON] у Відділі не перебуває. Таким чином позивачі позбавлені можливості в позасудовому порядку зняти заборону відчуження нерухомого майна (арешту) з належного на праві приватної власності об'єкту обтяження [PERSON]В, тому змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на вимоги ст. 40, 50, 56 59 Закону України «Про виконавче провадження» позивачі просять суд зобов'язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти заборону відчуження нерухомого майна (арешту) з об'єкту обтяження - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON], накладений постановою б/н, 29.11.2000 року, відділом державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва. Позивачі в судове засідання не з'явилися, надали заяву якою позов підтримали, просили його задовольнити та розглядати справу у їх відсутності. Представник відповідача - Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, надав заяву якою просив розглядати справу у відсутності представника відповідача та постановити рішення згідно норм чинного законодавства. Представник третьої особи - Першої Київської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції м. Києва в судове засідання не з»явився, надав суду заяву якою просив розглядати справу у відсутності їх представника та постановити рішення згідно норм діючого законодавства. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру серії [NUMBER] від 05.11.1998 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 20.10.1998 року №635-С. квартира [ADDRESS], складається із 2 кімнат, жилою площею 28,7 кв.м, загальною площею 51,39 кв.м., дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON], померла [INFO] року у віці 64 роки (а.с. 7). З матеріалів спадкової справи №294-2016 заведеної щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що спадкоємцями за законом є: чоловік померлої - [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] звернувся з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті своєї дружини -[PERSON]. [PERSON] заповіт не складався, а тому право на спадкування за законом мають позивачі - [PERSON] та [PERSON]. Маючи намір прийняти спадщину позивачі звернулися до Першої Київської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про, що їм було повідомлено, про наявність заборони відчуження (арешту) об'єкту нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст. 1269, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна об'єкт обтяження - квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON], накладено постановою б/н, 29.11.2000 року відділом державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва (а.с.12). Згідно листа Першої Київської державної нотаріальної контори № 7891/01-16 від 20.09.2016 року вбачається, що згідно номенклатури справ державної нотаріальної контори за 2000 рік, термін зберігання розпоряджень по накладенню та зняттю заборон відчуження нерухомого майна (арештів) - складав три роки. Надання копії документів, на підставі яких було внесено відомості про накладення арешту на квартиру [ADDRESS] не мають можливості у зв'язку з їх відсутністю (а.с. 10). Згідно відповіді Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вбачається, що відповідно до пошукової інформації в ЄДР «ВП-Виконавець» та АРМ «Державний виконавець» встановлено, що станом на 20.10.2016 року виконавчих листів, постанов про стягнення з [PERSON] у Відділі не перебуває. Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно зі ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно зі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний рахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Крім того відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON] до Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 3-тя особа: перша Київська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в місті Києві про зняття заборони відчуження нерухомого майна (арешту), підлягає задоволенню як законний та обґрунтований, у зв'язку з чим суд постановляє рішення про зобов'язання Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти заборону відчуження нерухомого майна (арешту), з об'єкту обтяження - квартири [ADDRESS], що належить на праві приватної власності [PERSON], [INFO], ( ідентифікаційний номер: [NUMBER]), померлої [INFO] року, накладений постановою б/н, 29.11.2000 року, відділом державної виконавчої служби у Подільському районі.

Outcome: approved