Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] 14.12.2015 року звернулась до суду з зазначеним позовом про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані в [ADDRESS]. Мати [PERSON] померла [INFO]. Заповіту на випадок своєї смерті вона не залишила. Батько [PERSON] відповідно до ст.549 ЦК УКСР прийняв спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - будинком в [ADDRESS], однак свідоцтво про право на спадщину не отримував. [INFO] батько помер, заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. Вона є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька і прийняла спадщину відповідно до діючого на той час ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном спадкодавця, а саме: після смерті батька вселилася в спадковий будинок і по теперішній час проживає у ньому, підтримує будинок у належному стані, обробляє присадибну земельну ділянку, сплачує податки та комунальні платежі. Однак, документально оформити свої спадкові права на будинок, що дістався їй у спадок після смерті батька, вона не має можливості через відмову Березанської державної нотаріальної контори у видачі їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно з тієї причини, що житловий будинок відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1996 року належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а зареєстрований у Березанській філії ММ БТІ лише за [PERSON], що суперечить п.1.5 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно. Оскільки виправити цю помилку на даний час не можливо, державний нотаріус роз'яснив їй, що вона має право звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на вказаний житловий будинок. Посилаючись на наведені обставини, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 79,6 кв. м., житловою площею 35,1 кв. м., з усіма господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і на його задоволенні наполягала. Представник відповідача Чапаєвської сільської Ради - Пирог-Крачук І.В. в судовому засіданні позов визнала. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.08.2011 року (а.с.11) внаслідок смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина. Як свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.11.1969 року та свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.04.1991 року (а.с.7), позивачка є донькою [PERSON] Факт прийняття [PERSON] спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті [PERSON], на протязі шестимісячного терміну підтверджується актом Чапаєвської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 26.11.2015 р. (а.с.12). Про те, що на день смерті спадкодавця разом з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований, свідчить довідка виконкому Чапаєвської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 11.09.2015 року (а.с.46), наявна в Спадковій справі №61/2015 року до майна померлого [PERSON] ( СР №57934521), заведеній 15.09.2015 року на підставі заяви позивачки (а.с.43-55). З досліджених судом свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.01.1996 р., технічного паспорту на житловий будинок (інвентарна справи №91), посвідчені копії яких долучено до справи (а.с.14-17), довідок Чапаєвської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 23.09.2015 року та від 22.10.2015 року (а.с.9-10) вбачається, що спадкодавцю [PERSON] за його життя належав на праві приватної власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS], і який входить до складу спадщини, що відкрилася після його смерті. Згідно письмових роз'яснень Завідувача Березанської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 23.09.2015 року (а.с.19) позивачці державним нотаріусом запропоновано для вирішення питання оформлення спадкових прав звернутися до суду. Таким чином, відповідно до встановлених обставин, у даній справі мають місце цивільні правовідносини, що виникли внаслідок відкриття спадщини після смерті [PERSON], і до яких, згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підлягають застосуванню відповідні положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р. Так, згідно ст.524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Спадкоємство за законом згідно ч.2 зазначеної статті Кодексу має місце, коли і оскільки воно не замінене заповітом. Відповідно до положень ч.1 ст.529 зазначеного Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Ч.1 ст.548 ЦК Української РСР 1963 року встановлено обов'язок для спадкоємця прийняти спадщину для її набуття. Прийняттям спадщини відповідно до п.1. ч.1. ст.549 ЦК Української РСР 1963 року, вважається, зокрема, фактичний вступ спадкоємця в управління або володіння спадковим майном. Оцінивши відповідність встановлених обставин справи нормам закону, який підлягає застосуванню до цих обставин, суд дійшов до висновку, що позивачці належить право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], в тому числі, на належний померлому житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], і який входить до складу спадщини, оскільки доведено, що [PERSON] має право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], за законом, і реалізувала дане право шляхом прийняття спадщини у встановленому законом порядку. В зв'язку з цим, за відсутності у суду відомостей про наявність інших спадкоємців [PERSON], з огляду на положення ч.2 ст.548 ЦК Української РСР 1963 року, якою встановлено, що прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, є всі підстави вважати позивачку власницею всього спадкового майна [PERSON] Разом з тим, у Позивачки відсутній належний правовстановлюючий документ, який би підтверджував її право власності на належне їй нерухоме майно, і отримати його в несудовому порядку їй не виявилося можливим, оскільки, як випливає з досліджених судом письмових роз'яснень Завідувача Березанської державної нотаріальної контори Миколаївської області, [PERSON], по суті, відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. В зв'язку з цим, суд визнає, що майнові права позивачки порушуються, оскільки вона не може розпорядитися належним їй майном, і визнає обґрунтованим та правомірним її звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів виходячи з положень ст.392 ЦК України, якою передбачено, що власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, за встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, і підтвердженими дослідженими в судовому засіданні доказами, в зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved