Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від якого в них народилося троє дітей: сини [PERSON], 07.06.2003р.н., Олег, 15.10.2007р.н. та Остап, 06.09.2011р.н. Стверджує, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2014р. з [PERSON] на її (позивачки) користь постановлено стягувати аліменти на утримання дітей: синів [PERSON], 07.06.2003р.н., Олега, 15.10.2007р.н. та Остапа, 06.09.2011р.н., в розмірі по 2000 грн. щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття. Стверджуючи, що відповідач сплачував аліменти не регулярно і не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 52730,03 грн. Враховуючи вищенаведене, просить суд ухвалити рішення яким стягнути з [PERSON] на її (позивачки) користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 52730,30 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, а подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд справу слухати у її відсутності. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подав. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в суд не зявився і не повідомив про причину своєї неявки, а також не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить законові та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення з таких міркувань. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 07.11.2012 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін троє дітей: сини [PERSON], 07.06.2003р.н., Олег, 15.10.2007р.н. та Остап, 06.09.2011р.н. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2014р. з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] постановлено стягувати аліменти на утримання дітей: синів [PERSON], 07.06.2003р.н., Олега, 15.10.2007р.н. та Остапа, 06.09.2011р.н., в розмірі по 2000 грн. щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття. На виконання вищевказаного рішення видано виконавчий лист за №465/659/14-ц, відповідно до якого постановою державного виконавця Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження. Як вбачається з довідки про розрахунок заборгованості по аліментах, виданого Мостиським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, станом на 25 жовтня 2016 року відповідач [PERSON] заборгував позивачці [PERSON] по сплаті аліментів 52730,03 грн. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. У відповідності із ч. 3, 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. 194-197 СК України та ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Відповідно до ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст.194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду. В такому разі законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Враховуючи, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», то і заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем відповідно до положень цього Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості по аліментам. Також суд зазначає, що повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed