Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивачі звернулись до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищезазначеною позовною заявою мотивуючи її тим, що 04.01.2006 року укладено договір майнової поруки між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якості забезпечення виконання боржником [PERSON] умов кредитного договору №35/01/06-Р від 04.01.2006р., за яким майнові поручителі надали іпотекодержателю, АКІБ «УкрСиббанк», предмет іпотеки, квартиру за адресою: [ADDRESS], в строк до 04.01.2013 року, та вказують, що в період дії договору, тобто до 04.01.2013 року, та після його закінчення письмових вимог до них не надходило, а тому просять визнати договір майнової поруки-іпотеки припиненим. Згідно письмових заперечень відповідача [PERSON], останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачі були повідомлені про невиконання боржником умов кредитного договору, та отримували письмові повідомлення про порушення боржником умов кредитного договору із вимогою про виконання кредитного договору. Також зазначає, що приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] 15.06.2011 року було ініційовано виконавчий напис за №787, про звернення стягнення на вищезазначену квартиру, вказуючи, що позивачі оскаржили даний виконавчій напис нотаріуса, та рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.11.2012 року, його було визнано таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання представник позивачів, [PERSON], позивачі не зявилися, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, при цьому представник позивачів зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю просить суд їх задовольнити. У судове засідання, представник відповідача, [PERSON], відповідач [PERSON] не зявились, подавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, враховуючи заперечення, надане до справи. Представник відповідача, ТОВ «Кей-Колект» будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не зявився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд ухвалив провести розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, заперечення відповідача, суд встановив наступне. 04.01.2006 року між АКІБ «УкрCиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 375/01/06-Р, згідно з яким банк надав [PERSON] кредит в сумі 15000 доларів США, що на дату укладення договору еквівалентно 75750 грн., а [PERSON] прийняв вказану суму коштів та зобовязався, належним чином використовувати і повернути банку кредит у порядку і на умовах, зазначених в договорі. З метою забезпечення виконання [PERSON] грошових зобовязань, передбачених кредитним договором між ПАТ «УкрCиббанк»(Іпотекодержатель) та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (Іпотекодавці) укладено договір іпотеки № 6, за умовами якого Іпотекодавці передали, а Іпотекодержатель отримав в іпотеку нерухоме майно квартиру за адресою: [ADDRESS]. У звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 375/01/06-Р, 12.12.2008 року банком строк повернення кредиту, тобто строк виконання зобовязання в повному обсязі, було визнано таким, що настав та надіслано позичальнику, [PERSON], досудову вимогу про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором із попередженням про можливі наслідки невиконання договірних зобовязань. 17.05.2011 року ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2011 року за позовною заявою ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON]Ю, [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № 375/01/06-Р, яким позов було задоволено - залишено без змін. Повідомлення-вимогу в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», було направлено позивачам 06 січня 2011 року, відповідно з якою позивачів було повідомлено, про те, що позичальник, [PERSON], порушив умови основного зобовязання, та вимагали від них виконання його зобовязання протягом 30 днів з моменту направлення цієї вимоги. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.11.2012 року було визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 15.06.2011 року виданий приватним нотаріусом Мукачівського МНО Закарпатської області [PERSON], на підставі заяви представника ПАТ «УкрСиббанк» та наданих банком документів, зареєстрований в реєстрі за № 787, згідно якого, в якості забезпечення виконання [PERSON] грошових зобовязань, передбачених кредитним договором № 375/01/06-Р від 04.01.2006 року, запропонував звернути стягнення на трьох кімнатну квартиру, загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 16.05.2013 року в задоволенні позовної заяви [PERSON] до ПАТ Укрсиббанк, [PERSON], за участю третіх осіб на боці позивача [PERSON]І, [PERSON], [PERSON]А, та третіх осіб на боці відповідача Орган\~ опіки та піклування ВК\~ Ужгородської міської ради та приватного\~ нотаріуса\~ Ужгородського міського нотаріального округу\~ [PERSON]В про визнання правочину недійсним - було відмовлено. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи, у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Позивачі звернулися до суду із позовною заявою про визнання договору (майнової поруки) іпотеки припиненим, мотивуючи позов тим, що закінчення строку дії кредитного договору є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. Однак суд піддає критичній оцінці вищенаведені твердження позивачів, виходячи із наступного. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, притриманням, завдатком. Згідно із частиною 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Частиною 1 статті 554 ЦК України передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України Про іпотеку іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Враховуючи зміст абзацу першого ст. 33 Закону України «Про іпотеку», якій містить твердження про те, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд приходить до висновку, що іпотека і порука є різними видами забезпечення зобовязань, тому норми, які регулюють поруку не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета іпотеки. Аналогічну думку висловив Верховний суд України у постанові від 17.09.2014 року по справі 6-109цс14. Враховуючи вищенаведене, суд вважає помилковим визначення позивачами договору іпотеки №375/01/06-Р від 04.01.2006 року змішаним договором, тобто врахування у цьому договорі елементів, як договору поруки, так і договору іпотеки як похідного від кредитного договору. Тому це помилково призвело до твердження, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки не відповідає статті 252 ЦК України. Виходячи із вищенаведеного, а також із вимог ст. 17 Закону України Про іпотеку суд приходить до висновку, що сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником. До такої ж правової позиції прийшов Верховний суд України у постанові від 22.10.2014 року по справі № 6-153цс14, а також у постанові від 04.12.2013 року по справі № 6-125цс13. Суд вважає за необхідне констатувати, що наведене позивачами твердження, що банком не було предявлено вимоги щодо виконання зобовязання спростовується доданими у запереченнях відповідача копіями повідомлень-вимог, а також рішенням суду, за яким з [PERSON] солідарно із боржником було вирішено стягнути заборгованість за кредитним договором, а тому такі не заслуговують на увагу. Ураховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заявлені у позовній заяві вимоги є необґрунтованими, а твердження позивача помилковими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed