Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою до відповідача . В позові посилалися на те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Власником квартири [ADDRESS], є відповідач по справі - [PERSON] Рішенням Чернівецької міської ради № 39 від 18.12.2015 року, сторонам у справі, передано у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,1 за за [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. На даний час у позивачів виникла необхідність розпорядитися своїм майном, а тому, відповідно, виникла необхідність у визначенні часток кожного із співвласників у земельній ділянці. Враховуючи те, що на пропозицію позивачів, [PERSON] відмовляється у добровільному порядку визначити частки земельної ділянки між співвласниками та встановити порядок користування земельною ділянкою, тому виникла необхідність у зверненні до суду з даною позовною заявою. При проведенні судового засідання позивачі в зал судового засідання не з»явилися, направили письмові заяви в який позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Розгляд просили провести у їх відсутності. Представник відповідача в зал судового засідання не з»явився, направив письмову заяву в якій позов визнав повністю, просив розгляд провести у його відсутності. Дослідивши письмові докази, які були у справі, суд вважає, що позов обґрунтований. На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дане визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси, свободи інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Власником квартири [ADDRESS], є відповідач по справі - [PERSON] Рішенням Чернівецької міської ради № 39 від 18.12.2015 року, сторонам у справі, передано у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,1 за за [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. На даний час у позивачів виникла необхідність розпорядитися своїм майном, а тому, відповідно, виникла необхідність у визначенні часток кожного із співвласників у земельній ділянці. Враховуючи те, що на пропозицію позивачів, [PERSON] відмовляється у добровільному порядку визначити частки земельної ділянки між співвласниками та встановити порядок користування земельною ділянкою, тому виникла необхідність у зверненні до суду з даною позовною заявою. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, ще заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, я інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається сі майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може ї протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом сі особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 368 ЦК України власність двох чи більше осіб без визначення частки кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Крім того, згідно вимог ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Як вбачається з доданих до позовної заяви доказів предметом спору у даній справі є земельна ділянка [ADDRESS] площею 0,1 га. яка передана на підставі рішення Чернівецької міської ради від 18 грудня 2015 року спільну сумісну власність сторін з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) члені фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилої будинку. Згідно п. г) ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянки виникає за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всі співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку . Учасникии спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із склад земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у ра' неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткові власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частин спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ч..5 ст.89 ЗК України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначенння земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно п.18 «е» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004. за № «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільна справи учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) ас виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення і отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідь розміру його частки. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначать пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільна справ» роз'яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмірі часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, |не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільні ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (її частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Також слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласник має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поді з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Як вбачається з документів що підтверджують право власності на квартири позивачів та відповідача частки в будинку між нами співвласниками не визначені та площа квартири відповідача становить 38,2 кв. м, а позивачів становить 69,3 кв. м., що відповідно при визначенні часток у будинку відповідачці буде належати на праві власності 35/100 частин будинку, а позивачам 65/100 й відповідно саме з такого розрахунку вважаємо має бути вирішено питання про визначення часток у спірній земельній ділянці. Виходячи з вищевказаних правових норм, площ квартир та розмір часток у праві власності на будинок позивачами було проведено за присутності відповідача огляд вищевказаної спірної ділянки та складено відповідний проект розподілу. Суд вважає, що даний проект розподілу відповідає ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, відображає порядок фактичного користування земельною ділянкою та не призводить до порушення будь-яких прав позивачів та відповідача.

Outcome: approved