Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про невиконання договірних зобовязань по договору позики та стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.10.2013 року та 03.01.2014 року сторонами укладено договори строкової позики на суму 4000,00 доларів США та 12190,00 доларів США, терміном на пів року, що підтверджується письмовими розписками. Після спливу строку на повернення боргу, не дивлячись на неодноразові звернення та нагадування, відповідачі не повернули борг, ухиляються від виконання своїх зобовязань. Просять суд задовольнити заявлений позов, стягнути з відповідачів суму позики; 3% річних з простроченої суми боргу; сплачений, при подачі заяви, судовий збір та витрати, понесені на правову допомогу в розмірі 2000,00 гривень. [PERSON] в судове засідання не зявився, забезпечив явку уповноваженого представника [PERSON], який позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить його задовольнити. [PERSON], до початку судового засідання, подав письмову заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також подали письмові заяви з проханням справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю, проти позову не заперечують та просять задоволити. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. З письмової розписки від 12.10.2013 року вбачається, що [PERSON] позичила в [PERSON] 4000 (чотири тисячі) доларів США. В заставу даної позики залишила документи на квартиру по вул. Паркова, 21 в м. буслу Львівської області (а.с. 5) Згідно письмової розписки від 03.01.2014 року, [PERSON] позичила у [PERSON] 12190 (дванадцять тисяч сто девяносто) доларів США, які зобовязувалась повернути протягом року. (а.с. 6) Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позивачі в усній формі вимагали від відповідачів повернення суми боргу, однак останні такого не повернули, чим порушили взяті на себе зобовязання, згідно розписки. В забезпечення виконання зобовязань за даними договорами, позивачі звернулися в суд з заявою про забезпечення позову. Ухвалою Буського районного суду від 13.10.2015 року задоволено дану заяву та накладено арешт на обєкт нерухомого майна, а саме квартиру [ADDRESS] в м Буськ Буського району Львівської області, загальною площею 36,2 м.кв., житловою площею 14,4 м.кв., належну на праві приватної власності, згідно Відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, № 19767748 - [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], жительці м. Буськ вул. Львівська, 17/1, Буського району Львівської області. Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,10 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, кадастровий номер 4620610100:13:025:0305, розташовану за адресою м. Буськ вул. Паркова, 17, Буського району Львівської області, яка належить на праві власності, на підставі рішення ХІІ сесії У скликання Буської міської ради від 21.07.2007 року «Про передачу земельних ділянок у власність» - [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], жительці м. Буськ вул. Паркова, 21, Буського району Львівської області. Як показує практика Верховного Суду України «згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику». Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, загальна сума боргу за договором позики становить 16190 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день подання заяви 11.09.2015 року (1 долар США 21.74 гривні), становить 351970,60 гривень. З врахуванням 3 % річних від суми боргу становить 485,70 доларів США, що еквівалентно 10559,12 гривень. Відповідачі порушили зазначені норми закону та умови договору позики, що виразилось у невиконанні належним чином зобовязань за вказаним договором, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. З ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вбачається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачі, при подачі позову, сплатили 3611,00 гривень судового збору (квитанція № ПН1286 від 12.10.2015 року, № РКО1286 від 12.10.2015 року), які слід стягнути з відповідачів. Крім того, слід стягнути також, понесені позивачами витрати за надання правової допомоги, згідно угоди від 13.10.2015 року (а.с. 28) в сумі 2000,00 гривень.

Outcome: approved