Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача в якому зазначили, що є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач є колишнім власником 3/10 часток вказаної квартири, які на підставі договору купівлі - продажу відчужив. Під час укладання угоди відповідач запевняв, що відразу зніметься з реєстраційного обліку, однак після укладання угоди з обліку не знявся одночасно повідомивши про те, що для цього у нього не має часу. Реєстрація відповідача в квартири порушує їх право на вільне розпорядження своєю власністю, вимагає нести зайві матеріальні витрати по сплаті комунальних послуг, участі в яких відповідач не приймає, тому просять рішенням суду визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Сторона позивача письмово повідомила про розгляд справи у їх відсутності, в наданій суду заяві зазначили, що позовні вимоги підтримують і просять задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових викликів за місцем реєстрації. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 17.02.2014 року належало 7/10 часток квартири [ADDRESS]. Відповідачу належала на праві власності 3/10 частки вказаної квартири. Згідно договору купівлі-продажу від 21.10.2013 року відповідач продав [PERSON] належні йому на праві власності 3/10 частки квартири. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Неборачко І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2617. Дана квартира є трьохкімнатною, загальною площею 59, 1 кв.м., житлова площа 42, 3 кв.м. 3/10 частки спірної квартири становить 18, 15 кв.м., складається з кімнати , площею 10. 1 кв.м., 1/2 кухні, 1/2 ванної кімнати, 1/2 вбиральні, 1/2 коридору, 1/2 шафи, що слідує з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З довідки КВЖРЕП №4 від 31.10.2016 року слідує, що в квартирі зареєстровані [PERSON], її син [PERSON], [PERSON], її діти [PERSON] та [PERSON], а також відповідач у справі [PERSON]. Договір купівлі-продажі, укладений між сторонами, на час розгляду справи ніким не оспорено. Як зазначається позивачами в позовній заяві, після набуття права власності на житлове приміщення, вони не надають згоди відповідачу на проживання в ньому та між ними відсутня будь - яка домовленість щодо користування житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч.1 ст.391 ЦК України. В розумінні зазначених норм законодавства, позивачі мають право на захист свого права власності. Підстави втрати права користування житлом визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до зазначеної норми закону, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 1 ч.1 ст.346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. З огляду на встановлені обставини, а саме законні підстави набуття позивачами права власності на квартиру, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги власників майна та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимогу про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивач не заявляв, тому

Outcome: approved