Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Обґрунтувавши позов тим, що шлюб між сторонами був розірваний. Від шлюбу з відповідачем вона має малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На даний час позивачка має намір позбавити батьківських прав відповідача, так як вважає, що він недбало відноситься до своїх батьківських обов'язків. Позивачка стверджує, що відповідач, не займається вихованням дитини, її розвитком, аліменти не сплачує, в зв’язку з чим станом на 11.09.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 5941, 30 гривень. В житті дитини батько не з'являється, не цікавиться станом здоров'я дитини. В судове засідання позивачка [PERSON] не з’явилася, надала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, на задоволені позову наполягає. В судове засідання відповідач [PERSON] не з’явився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи - Служба у справах дітей Сватівської державної адміністрації Луганської області не з’явився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути без участі представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та просив долучити висновок про доцільність позбавлення прав [PERSON] Згідно ст. 130 ЦПК України, якщо в попередньому судовому засіданні відповідач визнав позов, то суд ухвалює судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину, якої відповідач записаний батьком (а.с. 9). Після розірвання шлюбу дитина сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.10, 15). Відповідно до висновку Служби у справах дітей Сватівської державної адміністрації Луганської області, де встановлено що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] можливе та доцільне та таким, що відповідає інтересам дитини. Згідно ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), “дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості”. Закон України “Про охорону дитинства” від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно вимог ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи проживали вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог ч.1- ч.3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно вимог ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, орган опіки та піклування, та інші. Згідно з абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні знайшло підтвердження ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки [PERSON], [INFO], тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно останньої.

Outcome: approved