Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно договору дарування квартири від 11.09.2015, вона є власником квартири [ADDRESS] . Після отримання в дар вищевказаної квартири, в 2015 році нею було замінено вхідні двері до своєї квартири. Крім того, вказує, що у 2018 році власником квартири [ADDRESS] було замінено вхідні двері до даної квартири, після чого, двері квартири [ADDRESS] почали відкриватися лише на 1/3 частину. 25.09.2018 комісією КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради розглянуто її звернення щодо неправомірності встановлення вхідних дверей сусідньої квартири. При перевірці на місці комісія встановила, що власники квартири [ADDRESS] провели заміну вхідних дверей до квартири з відкриванням їх на сходову клітину під?їзду, внаслідок чого, вхідний дверний блок квартири [ADDRESS] виступає за межі дверного прорізу на с/клітину і не дає можливості (1/3 част.) повністю відчинити вхідні двері квартири № [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються, рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Отже, ситуація, яка зараз склалася, ставить її (позивачку) в край незручне становище, вона не може повноцінно користуватися своєю квартирою, не може занести та винести ніяких речей (меблі, побутова техніка та ін.), також це грубо порушує норми пожежної безпеки. До того ж, намагаючись врегулювати спір у позасудовому порядку, вона надсилала лист відповідачці [PERSON] від 09.11.2018, який залишився без відповіді. Посилаючись на ст.ст. 319, 386, 391 ЦК України, позивачка просить суд, - зобов?язати власника квартири [ADDRESS] , [PERSON] , усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування своєю квартирою [ADDRESS] , шляхом демонтажу вхідних дверей до квартири [ADDRESS] . Крім того, судові витрати просила покласти на відповідачку. Ухвалою суду від 13.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Дану цивільну справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. До того ж, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Крім того, ухвалою суду від 27.05.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Руденко Ю.В. не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. 10.09.2019 представником позивачки [PERSON] - адвокатом Руденко Ю.В. подано заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка є її знайомою. На даний час [PERSON] перебуває за кордоном і доручила їй доглядати за її квартирою [ADDRESS] . У травні 2018 року вона прийшла до вищевказаної квартири і не змогла повноцінно відчинити вхідних дверей, оскільки встановлені вхідні двері у квартиру [ADDRESS] , заважили повному їх відчиненню. Усно повідомивши мешканку квартири [ADDRESS] - [PERSON] про виниклу ситуацію, остання пообіцяла усунути дану перепону. Також зазначила, що через місяць вказана ситуація виправлена не була, на що мешканка квартири [ADDRESS] - [PERSON] повідомила, що вона зв?язалась із майстрами, які установлювали їй вхідні двері і вони незабаром все виправлять. Між тим, після даної розмови ніяких дій, направлених на усунення перешкоди здійснено не було, [PERSON] вона більше не бачила і мешканці квартири [ADDRESS] їй взагалі перестали відчиняти двері. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачки [PERSON] , повідомленої у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи, викладеної в письмовій заяві від 10.09.2019. Враховуючи думку позивачки та її представника, покази свідка, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до договору дарування квартири від 11.09.2015, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Корчемною М.В. (зареєстровано в реєстрі за № 1304) [PERSON] , [INFO] подарувала, а [PERSON] , [INFO] прийняла в дар квартиру за [ADDRESS] . До того ж, вказаний факт підтверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 177482398 від 14.08.2019. Крім того, встановлено, що у 2018 році власником квартири [ADDRESS] було замінено вхідні двері до квартири, після чого, двері квартири [ADDRESS] почали відкриватися лише на 1/3 частину. За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 144502346 від 08.11.2018 квартири [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно з актом КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради від 25.09.2019, комісією розглянуто звернення мешканки квартири [ADDRESS] - [PERSON] щодо неправомірності встановлення вхідних дверей її сусідами з квартири [ADDRESS] . При обстеженні виявлено, що власники квартир [ADDRESS], [ADDRESS] провели заміну вхідних дверей до квартир з відкриванням їх на сходову клітину під?їзду, внаслідок чого, вхідний дверний блок квартири [ADDRESS] виступає за межі дверного прорізу на с/клітину і не дає можливості (1/3 част.) повністю відчинити вхідні двері квартири № [ADDRESS] . Пропозиції комісії: мешканцям квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] знайти спільне компромісне рішення та привести відкриття вхідних дверей в квартири відповідно до Державних будівельних норм. Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачка (через уповноважених представників) протягом 2018 року зверталася як усно, так і письмово (09.11.2018) до відповідачки щодо добровільного усунення перешкоди у користуванні її власністю, а саме, - квартирою [ADDRESS] , шляхом демонтажу (переобладнання) вхідних металевих дверей до квартири [ADDRESS] , але такі вимоги виконані не були. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України). Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 (справа №6-951цс),- суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб (позивача в даному випадку), і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1)договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ст. 11 ЦК України). Стаття 12 ЦК України визначає норми щодо здійснення цивільних прав. За положеннями ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Як передбачено статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За положеннями ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Слід зазначити, що матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та, чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Зокрема, порушення цивільних прав може проявлятися і в протиправному позбавленні права власності чи його обмеженні (ст. 321 ЦК України); безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника (ст. 387 ЦК України); створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України) тощо. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. В судовому засіданні встановлено, що цивільні права позивачки [PERSON] щодо користування нею нерухомим майном (квартирою [ADDRESS] ), яке перебуває у її власності, порушені відповідачкою [PERSON] , і які підлягають захисту в судовому порядку в обраний нею спосіб. Слід зазначити, що під час розгляду справи, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідачкою усунути перешкоди, які вона чинить позивачці, як власнику квартири [ADDRESS] . Жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції щодо заявлених позовних вимог, відповідачем до суду не надано. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, шляхом зобов?язання [PERSON] , як власника квартири [ADDRESS] , усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] , шляхом демонтажу вхідних дверей до квартири [ADDRESS] . Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки сплачений за подачу позову 28.01.2019 (квитанція №9613801) судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved