Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та просили визнати за ними право приватної власності на 1/3 частину (за кожним) земельної ділянки площею 2,0253 га, кадастровий номер [NUMBER], наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташованої на території Бояро-Лежачівської сільської ради Путивльського району Сумської області, у порядку спадкування за законом після смерті, відповідно, батька та чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] в с. Бояро-Лежачі Путивльського району Сумської області. Такі вимоги обґрунтовувала тим, що разом із відповідачем є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] та прийняли його спадщину, до складу якої входить вказана земельна ділянка. Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 23.04.2014 за відповідачем визнано право власності на 1/3 частину цієї земельної ділянки, а вони не можуть оформити свої спадкові права у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на землю, що стало причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на зазначене, просили позов задовольнити, поклавши на них судові витрати. Також подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Законний представник відповідачки - [PERSON] своїх заперечень на позов не направив, у своїй заяві позовні вимоги не визнав і просив справу розглянути за його відсутності. Третя особа заперечень та пояснень щодо позову не мала, про що надіслала відповідного листа. Дослідивши надані письмові докази суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з рішення Путивльського районного суду Сумської області від 23.04.2014, [INFO] в с. Бояро-Лежачі Путивльського району Сумської області помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку загальною площею 3,106 га (входить земельна ділянка площею 2,025 га та 1,081 га), надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бояро-Лежачівської сільської ради. На момент смерті, разом з ним були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та дочка [PERSON], які відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Іншим спадкоємцем першої черги за законом є [PERSON], [INFO], яка будучи малолітньою особою на момент відкриття спадщини, також прийняла її на підставі ч .4 ст. 1268 ЦК України. Ці обставини не підлягають доказуванню в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Зазначеним судовим рішенням визнано право власності [PERSON] на 1/3 частку цієї земельної ділянки, при цьому згідно з витягом із Державного земельного кадастру земельна ділянка, яка входить до її складу з площею 2,0253 га, має кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 12-14). Водночас, у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] і [PERSON] було відмовлено нотаріусом, з причини відсутності правовстановлюючого документа на землю (а.с. 17-18). Суд констатує, що видача нового державного акта на право власності на землю замість втраченого чи зіпсованого в порядку п. 4.11 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22.06.2009 № 325, є неможливою у зв'язку з втратою нею чинності. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилами ч.1 ст. 1225 цього ж Кодексу право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням цільового призначення. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Таким чином, виходячи з наведених вимог закону та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати не розподіляються судом, ураховуючи відповідне клопотання позивачів. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved