Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Великоолександрівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним посилаючись на те, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка 22.08.02р. склала заповіт, посвідчений Старосільською сільською радою за реєстровим № 29 за яким своє майно - право на земельну частину (пай) за сертифікатом та грошові вклади на ощадних книжках [NUMBER], [NUMBER] - заповіла їй. При зверненні до Великоолександрівської держаної нотаріальної контори було заведено за її заявою спадкову справу №65/2014р. і нотаріус повідомила про існування ще одного заповіту [PERSON]., який посвідчила 08.12.11р. приватний нотаріус Великоолександрівського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] і за яким все належне їй майно заповіла [PERSON]. Вказане стало для неї несподіванкою. Заповіт від 08.12.11р. вважає недійсним, бо їй відомо, що за життя мати висловлювала бажання оформити своє право на земельну частину (пай) в рівних долях на неї та її брата. При складанні заповіту волевиявлення особи повинно бути вільним, відповідати її внутрішній волі. Крім того, її мати була людиною похилого віку, пережила не один інсульт, була тяжко хворою людиною, приймала сильно діючі ліки в силу чого на момент складання зазначеного заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також, вона на момент смерті матері є пенсіонеркою за віком, а тому в силу ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частину у спадковому майні. В разі визнання заповіту недійсним вона має право на спадкування за законом на майно померлої. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав вимоги позову згідно поданої заяви з підстав, викладених у заяві. Відповідач [PERSON] не визнав позов, пояснив, що його мати [PERSON] продала свій будинок в с.Довгове Великоолександрівського району і проживала 4 роки в м.Києві у своєї дочки, позивачки по справі, після чого в жовтні 2011 року повернулася до смт. В.Олександрівка і почала проживати у нього. Про існування заповіту на ім'я сестри він не знав, побачив його в паперах матері після її смерті. За життя матері він ніяких розмов з нею з приводу заповіту не мав. Вона сама висловила бажання, щоб її відвезли до нотаріуса. Ніяких хронічних хвороб, які б впливали на її свідомість, психіку вона не мала. З моменту переїзду до нього вона мала хворобу ніг - ходила з палицею бо боліли суглоби і вона вживала обезболюючі таблетки. Інсульт у неї був лише один в грудні 2013 році після чого вона померла. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус [PERSON] позов не визнала, пояснила, що законом не передбачено обмеження на посвідчення заповітів, які складають люди похилого віку, існують обмеження лише стосовно осіб, які мають захворювання психіки. Вона пам'ятає, що померла приїхала до неї в супроводі рідних, але на час складання та посвідчення заповіту вона залишилась з [PERSON] наодинці, бесідувала з нею як і з іншими, щоб пересвідчитись в її дієздатності, вона пояснила, що хоче зробити. Примірник посвідченого заповіту віддала на руки заповідачці. Позивачка [PERSON] має право як непрацездатна особа за віком на отримання обов'язкової частини у спадщині навіть при наявності заповіту і цього права її ніхто не позбавляв. Вона може отримати свою частку при одержанні спадщини у нотаріуса і для цього не має необхідності визнавати заповіт недійсним. Вислухавши представника позивачки, відповідача, третю особу, свідків, дослідивши подані матеріали суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Подані документи підтверджують родинні відносини позивачки та померлої [PERSON] Подані копії заповітів підтверджують, що [PERSON] склала два заповіти - перший на ім'я дочки -позивачки, другий - оспорюваний - на ім'я сина, відповідача по справі. Стаття 1254 ЦК України передбачає право заповідача у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в тій частині, в якій він йому суперечить. Тобто, [PERSON] не була обмежена в своєму праві скласти заповіт і висловити свою волю. В позові позивачка посилається на положення ст.1257 ЦК України щодо вільного волевиявлення заповідачки при складанні заповіту в наявності якого вона має сумнів. Волевиявлення особи не може бути вільним, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними при складанні заповіту або цей правочин було вчинено проти її волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску. Наявність зазначених обставин щодо [PERSON] не було встановлено в судовому засіданні, доказів існування вказаних обставин суду не надано. Стаття 225 ЦК України та п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.08р. «Про судову практику у справах про спадкування», п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачають можливість визнання недійсним правочину (заповіту) якщо він був складений особою, яка не була визнана недієздатною, але в момент вчинення правочину перебувала в такому стані коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння або стійкий розлад здоров'я). Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судову-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін відповідно до ст.145 ЦПК України. Таке право було роз'яснено сторонам по справі і представнику позивача, однак вони відмовились від проведення експертизи. Згідно ст.10, 60 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами. Суду не було надано позивачкою чи її представником доказів про те, що на момент складання заповіту [PERSON] була тяжко хворою людиною, не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що за час проживання [PERSON] у сина [PERSON] вона ніяких розладів свідомості, психіки не проявляла і скаржилася лише на хворі ноги. Жодних медичних документів на підтвердження своїх тверджень позивачкою також не було надано. Згідно ст.1241 ЦПК України обов'язкову частку у спадщині успадковують незалежно від змісту заповіту особи, що мають на неї право. Тобто, право [PERSON] на обов'язкову частку оформляється нотаріусом і воно не тягне визнання заповіту недійсним. Відповідь державного нотаріуса підтверджує, що свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] нікому не видавалось.

Outcome: dismissed