Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . В належній їм квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не проживають у цьому помешканні. Вони, як власники вищевказаної квартири, не можуть вільно і належним чином розпоряджатися на свій розсуд цією власністю. Відповідачі не бажають добровільно знятися з місця реєстрації, з належної позивачам на праві приватної власності квартири, на цій підставі позивачі просять визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , такими, що втратили право користування житлом, що за цією ж адресою. В судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] , не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, зокрема у відповідності до ч. 11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки відповідачі не повідомили, відзив на позов, а також заяву про слухання справи у їх відсутності не подали. Тому зі згоди сторони позивача, з урахуванням положень ст. ст.128-131, 223, 280-282 ЦП України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті заочно за відсутності позивачів та відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачі [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.10.2020 року, Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В квартирі [ADDRESS] , у встановленому законом порядку зареєстровано місце проживання: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується будинковою книгою. Із змісту позовної заяви встановлено, що відповідачі зареєстровані у спірному житлі зі згоди попереднього власника житла. Відповідачі не є членами сім`ї позивачів, які є новими власниками житла і вони не надавали згоди їм на користування цим житлом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування житловим приміщенням у членів її сім`ї, тобто право членів сім`ї власника будинку на користування цим житлом є похідним від прав власника будинку. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Факт реєстрації відповідачів створює перешкоди позивачам, як власникам житла, оскільки вони не можуть вільно користуватись, розпоряджатись, володіти житлом. Оскільки позивачі є новими власниками спірної квартири, а відповідачі зареєстровані у цьому житлі зі згоди попереднього власника квартири, при цьому відповідачі не є членами сім`ї позивачів, і вони не надавали згоди відповідачам на користування цим житлом (не укладала договорів найму), тому з припиненням права власності попереднього власника будинку у відповідачів припинилось право на користування цим житлом і їх слід визнати таким, що втратили право на користування цим житлом.

Outcome: approved