Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивачка 19.11.2014 р. звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментах у розмірі 2654,90 грн. та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 1861,50 грн. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду від 02.02.2012 р. з відповідача стягнуто аліменти у її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 21.07.2011 р. Внаслідок невиконання відповідачем аліментних зобов'язань у нього утворилась заборгованість по аліментних платежах за період з 21.07.2011 р. до 01.12.2013 р. на загальну суму 2654,90 грн., що підтверджується наданим державним виконавцем розрахунком. Оскільки заборгованість виникла з вини відповідача, вона має право згідно з вимогами ч.1 ст.196 СК України на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Сума пені за період з 21.07.2011 р. до 31.12.2011 р. складає 461,50 грн., за період з 01.01.2012 р. до 31.12.2012 р. - 752,50 грн., за період з 01.01.2013 р. до 30.11.2013 р. - 647,50 грн., а всього 1861,50 грн. Просила стягнути з відповідача на її користь вказані суми заборгованості та пені, а також судові витрати, що складаються з 243,60 грн. сплаченого судового збору та 500 грн. витрат на правову допомогу. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, що погоджується із сумою заборгованості по аліментах за мінусом 300 грн., які він додатково до 1050 грн. сплатив в кінці лютого 2013 р., про що має відповідну квитанцію про поштовий переказ; згідний сплатити позивачці 2354,90 грн. заборгованості та судові витрати; до вимоги про стягнення пені просив застосувати річний строк позовної давності та відмовити у стягненні пені за спливом позовної давності. Проти часткового задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду від 02.02.2012 р. з відповідача стягнуто аліменти у користь позивачки на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 21.07.2011 р. Внаслідок неналежного виконання відповідачем аліментних зобов'язань у нього утворилась заборгованість по аліментних платежах за період з 21.07.2011 р. до 30.11.2013 р. на загальну суму 2654,90 грн. згідно наданого державним виконавцем ВДВС Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області розрахунку (а.с.5). Судом встановлено, що у даному розрахунку заборгованості не врахована одна проплата у розмірі 300 грн., зроблена відповідачем 26.02.2013 р., що підтверджується квитанцією про поштовий переказ, копія якої міститься на а.с.17, у зв'язку з чим відповідач у лютому 2013 р. сплатив 1350 грн. аліментів, а не 1050 грн., як вказано у розрахунку. З огляду на викладене позовна вимога про стягнення заборгованості по аліментах підлягає до часткового задоволення. З відповідача слід стягнути на користь позивачки 2354,90 грн. заборгованості та 743,60 грн. судових витрат, що складаються з 243,60 грн. сплаченого судового збору (а.с.1) та 500 грн. витрат на правову допомогу (а.с.2). Оскільки заборгованість по аліментних платежах виникла з вини відповідача, позивачка у відповідності з вимогами ч.1 ст.196 СК України має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Суд враховує, що заборгованість відповідача по аліментних платежах утворилась за період з 21.07.2011 р. до 30.11.2013 р., при цьому остання несплата аліментів мала місце у жовтні 2013 р., оскільки у листопаді 2013 р. відповідач сплатив 700 грн. аліментів; з позовом до суду позивачка звернулася 19.11.2014 р. З огляду на те, що позивачка, маючи об'єктивну можливість здійснити захист свого порушеного права, звернулася до суду з пропуском річного строку спеціальної позовної давності, не обґрунтувала поважності причин пропущення позовної давності; відповідач заявив про пропущення позивачкою позовної давності по вказаній позовній вимозі і просив з цієї підстави у її задоволенні відмовити, - суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за спливом позовної давності. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 256, 257, 258, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 194, 195, 196 СК України,

Outcome: partial