Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за невиконаним договором, в якій просила визнати попередній договір укладений 04.02.2014 року між нею та [PERSON] та стягнути на її користь суму боргу в розмірі 18000 грн., суму витрат від інфляції в розмірі 2122,14 грн, суму 3% річних в розмірі 288,49 грн., завдані збитки в розмірі 18000 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 1650 грн. та судовий збір в розмірі 360 грн. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує, просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки суд не сповістив. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що 04.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали попередній письмовий договір, згідно з яким вона зобов'язалась сплатити [PERSON] гроші у сумі 18 000 гривень, як попередню оплату за продаж їй до травня 2014 року, двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] за 135 000 гривень, а останній зобов'язався продати їй зазначену квартиру на цих умовах; згідно з п. 3.3. договору, у випадку прострочення продажу та передачі квартири з боку [PERSON], він сплачує їй неустойку у розмірі подвійної суми завдатку. ( а.с.4-5). Свої зобов'язання за цим договором вона виконала та 04.02.2014 року сплатила відповідачу аванс в розмірі 18 000 гривень( а.с.5). 04.02.2014 року [PERSON] була складена розписка яка дублювала умови договору. ( а.с.9). Згідно вказаних документів, [PERSON] зобов'язувався до травня 2014 року продати [PERSON] квартиру за 135 000 гривень, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відповідач порушив умови попереднього договору та ухиляється від укладання договору купівлі продажу зазначеної квартири з [PERSON] Згідно із ч.ч.1,3, ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За положеннями ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення задатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися письмово, тому передана [PERSON] грошова сума в розмірі 18 000 грн. [PERSON] є авансом, який підлягає поверненню. Умовами укладеного між сторонами попереднього договору( а.с. 4-5) не передбачено відшкодування моральної шкоди у разі його невиконання, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню частково, тому відповідач повинен сплатити позивачу суму основного боргу в розмірі - 18000 грн., , а також судові витрати, понесенні позивачем при зверненні до суду, судовий збір у розмірі 243,60 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, відповідно до вимог ст.530 ЦК України, зобов'язання відповідача по поверненню суми авансу наступає в разі не укладення договору купівлі-продажу з моменту пред'явлення позивачем вимоги про повернення цих коштів. Таку вимогу позивачка пред'явила відповідачу в поданій до суду позовній заяві. Будь-яких доказів про пред'явлення вимоги про повернення суми авансу до звернення до суду з позовом позивачка суду не надала. Щодо витрат на правову допомогу слід зазначити наступне. Згідно ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних справ. В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. При цьому необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судовому засіданні, а й пов'язана зі складанням позовної заяви, наданням усних консультацій, ознайомленням з матеріалами справи, проведенням необхідних розрахунків тощо. При обчисленні розміру компенсації необхідно врахувати всі витрати, які перебувають у причинному зв'язку із наданням правової допомоги у конкретній справі. Ці дії повинні бути необхідними для надання правової допомоги, а розрахована сума має бути справедливою. Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Статтею 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.99 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги. Повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. При визначенні обґрунтованого розміру гонорару, беруться до уваги обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення. Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Позивачем не було надано належних доказів, щодо здійснення таких витрат, за таких обставин підстав для стягнення витрат на правову допомогу не має. З огляду на вищевикладене та

Outcome: partial