Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивачі просять визнати за ними, за набувальною давністю, в рівних частках кожному право власності на житлову квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,0 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м, посилаючись на те, що на підставі рішення профкому Сквирського цегельного заводу від 06.06.1990 року [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано ордер на житлову квартиру [ADDRESS] (раніше вулиця Дзержинського) в м. Сквира, Київської області, у яку вони заселилися в 1993 році. Житловий будинок №4 по вул. Лівобережна в м. Сквира, Київської області не знаходиться на балансі Сквирської міської ради та не відноситься до державного житлового фонду, тому позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію квартири. [PERSON] 01.06.2016 року помер. [PERSON], [PERSON], [PERSON] безперервно проживають у квартирі понад 10 років, проводять поточні та капітальні ремонти, провели газ та опалення, сплачують комунальні послуги. Позивачі у судове засідання не зявилися, звернулися до суду з письмовими заявами, в яких просять ухвалити рішення в їхній відсутності, позов підтримують. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що на підставі рішення профкому Сквирського цегельного заводу від 06.06.1990 року [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] було видано ордер на житлову квартиру [ADDRESS] (раніше вул. Дзержинського) в м. Сквира, Київської області, у яку вони заселилися в 1993 році (а.с.9-11). Житловий будинок №4 по вул. Лівобережна в м. Сквира, Київської області не знаходиться на балансі Сквирської міської ради та не відноситься до державного житлового фонду, тому позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію квартири (а.с.18). [PERSON] 01.06.2016 року помер (а.с.16). [PERSON], [PERSON], [PERSON] безперервно проживають у квартирі понад 10 років, проводять поточні та капітальні ремонти, провели газ та опалення, сплачують комунальні послуги (а.с.14,15). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У звязку з наведеним вище, суд приходить до висновку про те, що в діях позивачів при вселенні в житлову квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,0 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м, була добросовісність, що є обовязковою умовою та юридично значимим фактором.

Outcome: approved