overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який був нею уточнений, в обґрунтування якого вказала, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, на уточнених вимогах наполягає. Відповідач згоден виплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини своїх доходів, про що надав суду письмову заяву і просить розглянути справу за його відсутність. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони про справі перебували у зареєстрованому шлюбі до 15.08.2014 року (а.с.4) 27 березня 2012 року у подружжя [PERSON] народилась донька [PERSON], батьками якої є сторони, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Відповідно довідки про склад сім'ї, виданої виконкомом Новоайдарської селищної ради від 29.10.2014р. №3418, та акту обстеження від 04.11.2014 року донька [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненні нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За приписами ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ? частини з усіх видів доходів відповідача щомісяця до повноліття дитини. Крім того при визначенні розміру аліментів суд враховує домовленість між сторонами про участь відповідача в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. У своїй заяві відповідач вказав, що згоден виплачувати аліменти на утримання доньки. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України. У відповідності зі ст.367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який був нею уточнений, в обґрунтування якого вказала, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі. Від спільного проживання з ним має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, аліментних зобов'язань не має, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. На підставі викладеного позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні наполягала на задоволенні її уточнених позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення суду від 30.04.2013р. (а.с.7). Від спільного проживання у подружжя [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Пирятинської міської ради від 26.03.2015 №1379 донька [PERSON] зареєстрована разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідач [PERSON] проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Згідно ст. ст. 180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненні нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На підставі викладеного та враховуючи, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 600грн. Крім того при визначенні розміру аліментів суд враховує домовленість між сторонами про участь відповідача в утриманні дитини. У судовому засіданні відповідач погодився виплачувати аліменти на дитину в сумі 600грн. щомісяця. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України. У відповідності зі ст. 367 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 180, 181, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який нею був уточнений, в обґрунтування якого вказала, що вони з відповідачем з 08 жовтня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з квітня 2016 року через те, що між ними не склались шлюбні відносини, появились сварки, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Миритися та жити з відповідачем не бажає, у зв'язку з чим просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити дошлюбне прізвище - [PERSON]. Стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір. Позивачка надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що на позові наполягає та просить розглянути справу без її участі. Відповідач з позовом згоден, про що надав суду письмову заяву, і просить розглянути справу за його відсутність. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2011 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Сторони однією сім'єю не проживають з квітня 2016 року, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому надалі є недоцільним. Також суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та залишити їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище [PERSON], оскільки згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнювала до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 29.09.2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, від якого мають сина [PERSON] [INFO], який проживає з нею. Відповідач проживає окремо, вихованням дитини не займається. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами ст..ст.180, 182, 184, 185 СК України. Встановлено, що згідно свідоцтву про народження серії 1-ОК №232634, виданого виконавчим комітетом Бишівської сільської ради Макарівського району Київської області, [PERSON] народився 12.03.2013 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON], які перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6, 7, 23, 24). Відповідно до довідки про склад сімї №588 від 22.06.2015 року [PERSON] [INFO], проживає разом з позивачкою [PERSON] (а.с.8, 26). Згідно довідки №18 від 12.06.2015 року відповідач [PERSON] працює в ТОВ «Спец-електро», має постійну заробітну плату (а.с.9, 25). Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, визнає їх належними і допустимими, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач-батько зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття; обставин, які б не уможливлювали надання такого утримання судом не виявлено. Відповідно до вимог ч.4 ст.130 ЦПК України, у разі визнання позову судове рішення може бути ухвалено у попередньому судовому засіданні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який уточнювала, посилаючись на те, що 12.10.2012 р. вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записаний відповідач. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Син мешкає з нею, знаходиться на її утриманні. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та отримує державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років в розмірі 130 грн. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України має право на утримання від чоловіка. Відповідачем [PERSON] суду надана довідка ПП «Міленіум» від 03.02.2014 р., в якій зазначено, що він є офіційно працевлаштованим, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати. Інших дітей у відповідача нема, стягнення по виконавчим документам не проводяться, він має достатній дохід, тобто має можливість сплачувати аліменти і на її утримання. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття; на її утримання в розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення неповнолітнім сином [PERSON] трирічного віку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку уточнених позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання уточнених позовних вимог. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, інтересам сторін та інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог. В суді встановлено: Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 2012 року /а.с. 5/. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить запис в свідоцтві про народження дитини /а.с. 6/. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, що потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Суд вважає за можливе визначити до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до повноліття дитини; аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з дня подачі в суд позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Кролевецького районного суду від 5 жовтня 2006 року з відповідача [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на дитину [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 150 грн. щомісяця до повноліття дитини з індексацією відповідно до закону. На даний час відповідач сплачує аліменти на сина в розмірі 150 грн. щомісяця. На сьогодні сума стягуваних з відповідача аліментів не відповідає мінімальному розміру аліментів, встановленому законом, та є недостатньою для належного матеріального та духовного утримання дитини. Враховуючи викладене, позивачка просить змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 5 жовтня 2006 року, та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття. Сторони, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України викликались в судове засідання, однак до суду не з'явились. Позивачка надала клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю (а.с. 20). Відповідач,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням кв. [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON] - її колишній чоловік. Оскільки відповідач не сплачує комунальних послуг, веде аморальний спосіб життя та зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, позивачка просила суд визнати його такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням вказаної квартири. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову у повному обсязі. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, інтереси чи права інших осіб не порушує, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1788. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2016 року у справі № 357/17416/15-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Відповідач проживає у спірній квартирі, на вимогу власника не змінив місце реєстрації, однак подав до суду заяву про визнання позову. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Нормою ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним право користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст.150 ЖК УРСР). Враховуючи, що позивачка є власником спірної квартири, а відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником кв. [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований її брат, відповідач по справі, [PERSON] .. Відповідач з серпня 2011 року у вказані квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, його особистих речей в квартирі немає, тому позивачка просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням кв. [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суд не повідомив. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19 травня 2010 року. У вказані квартирі зареєстрований [PERSON] , що підтверджується Довідкою про місце проживання та склад сім`ї №3205 від 27.05.2019 року видана Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради. [PERSON] з серпня 2011 року у вказані квартирі не проживає, що підтверджується Актом №17/5 від 29.05.2019 року. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Нормою ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним право користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказані правові висновки доцільно застосовувати і до правовідносин, що виникли між сторонами. Відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації понад один рік, комунальні платежі не сплачує, його речі в квартирі відсутні, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] , та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що між нею та Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради 15.01.1975 року укладено Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно за адресою: [ADDRESS]. Син позивачки [PERSON] та її внук [PERSON] зареєстровані у вказаному домоволодінні однак фактично там не проживають з 2000 року, оскільки виїхали на постійне проживання до Республіки Італія. Відповідачі не сплачують комунальні послуги, їхніх особистих речей в квартирі немає, тому позивачка просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням буд. [ADDRESS] . Відповідачі в судове засідання не з`явились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, із заявами чи клопотаннями до суду не звертались. Враховуючи відсутність заперечень з боку позивачки, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. Судом встановлено, що що між [PERSON] та Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради 15.01.1975 року укладено Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно за адресою: [ADDRESS]. Син позивачки [PERSON] та її внук [PERSON] зареєстровані у вказаному домоволодінні однак фактично там не проживають з 2000 року, що підтверджується Актом №28 про фактично проживаючих осіб від 24.07.2019 року, який складено КП БМР «ЖЕК №1». Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Нормою ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним право користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказані правові висновки доцільно застосовувати і до правовідносин, що виникли між сторонами. Відповідачі без поважних причин не проживає за місцем реєстрації понад один рік, комунальні платежі не сплачують, їхні речі в квартирі відсутні, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved