Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.11.2003 року Відділом РАЦС Деснянського РУЮ в м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис в Книзі реєстрації шлюбів №1802 від 14.11.2003 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . [INFO] , у подружжя народилась донька - [PERSON] . 22.12.2005 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що зроблено запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів №1351 від 22.12.2005 року. 14.04.2018 року, Відділом РАЦС Деснянського РУЮ в м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис в Книзі реєстрації шлюбів №448 від 14.04.2018 року. [INFO] , [PERSON] помер, про що, Відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зроблено запис №159 від 01.02.2020 року. 13.03.2020 року, П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 280/2020, спадкоємцем на все майно за законом виступила донька померлого - неповнолітня [PERSON] та дружина померлого - [PERSON] . Інших спадкоємців немає За життя, [PERSON] , набув у власність 1/3 частину квартири [ADDRESS] . 14.05.2021 року позивачі звернулися до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, в рамках спадкової справи №280/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2021 року. 14.05.2021 року, державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори - Опанасюк О.Ю., було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , в рівних частках кожній, оскільки до спадкової справи не було надано оригіналу документу, що підтверджує право власності померлого на вищевказану квартиру. На підставі викладеного позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять суд з урахуванням уточненої позовної заяви від 10.12.2021 року, визнати, за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивачів у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справи у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів. Представник відповідача - Київської міської ради - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до Відзиву представник просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутності представника Київської міської ради. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 14.11.2003 року Відділом РАЦС Деснянського РУЮ в м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис в Книзі реєстрації шлюбів №1802 від 14.11.2003 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] (а.с. 16). [INFO] , у подружжя народилась донька - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, від 10.09.2004 року, серія [NUMBER] (а.с. 17). 22.12.2005 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що зроблено запис в Книзі реєстрації розірвань шлюбів №1351 від 22.12.2005 року (а.с. 18). 14.04.2018 року, Відділом РАЦС Деснянського РУЮ в м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис в Книзі реєстрації шлюбів №448 від 14.04.2018 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 14.04.2018 року, серія [NUMBER] (а.с. 19). [INFO] , [PERSON] помер, про що, Відділом ДРАЦС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зроблено запис №159 від 01.02.2020 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 20.02.2020 року, серія [NUMBER] (а.с. 20). 13.03.2020 року П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 280/2020, спадкоємцем на все майно за законом виступила донька померлого - неповнолітня [PERSON] та дружина померлого - [PERSON] . Інших спадкоємців немає. 14.05.2021 року позивачі звернулися до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, в рамках спадкової справи №280/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2021 року. 14.05.2021 року, державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори - Опанасюк О.Ю., було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , в рівних частках кожній, оскільки до спадкової справи не було надано оригіналу документу, що підтверджує право власності померлого на вищевказану квартиру (а.с. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно статті 1261 ЦК України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. На підставі викладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилаються позивачі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що після смерті [PERSON] обов`язкову частку у майні спадкодавця має його неповнолітня донька [PERSON] та дружина [PERSON] , вказані обставини належними та допустимими доказами позивачем не спростовано, а тому суд за встановлених обставин задовольняє позов в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved