Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про усунення перешкоди у користуванні будинком. Позовні вимоги мотивують тим, що 02 липня 2010 року вони придбали у [PERSON] (відповідача по справі) ? (одну другу) частину житлового будинку з надвірними спорудами по вул.. 1-го Травня м. Звенигородка, Черкаської області. Продаж вказаного майна було вчинено на суму 255\~360 грн. та укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу [PERSON]. На даний час відповідач [PERSON] незаконно використовує придбаний позивачами будинок, продовжує незаконно проживати в будинку, користуватись електроенергією та газом, іншим майном. Відповідачка відмовляється добровільно звільнити житловий будинок, що на праві приватної власності належить позивачам. Просять в заяві усунути перешкоди у користуванні власним житловим будинком, що розташований по вул. 1-го Травня, 51 м. Звенигородка, Черкаської області шляхом виселення [PERSON] з приміщення будинку. Через канцелярію суду представник позивачів [PERSON] подала заяву про збільшення розміру позовних вимог,вказавши, що в ході судового розгляду виникла необхідність у збільшенні позовних вимог, а саме прохальну частину просить викласти у наступній редакції: 1)виселити відповідача [PERSON] з приміщення житлового будинку розташованого за адресою:Черкаська область, м.Звенигородка, вул.1-го травня ,51,що належить на праві приватної власності позивачам [PERSON] та [PERSON]; 2)пункт перший позову в первісній редакції:» усунути перешкоди в користуванні моїм власним житловим будинком,що розташований по вул.1-го травня, 51 м.Звенигородка,Черкаської області, шляхом виселення [PERSON] з приміщення будинку»,-залишити без розгляду; 3)пункт другий позову в первісній редакції: »понесені мною судові витрати на судовий збір стягнути з відповідача на мою користь в повнму обсязі» ,-залишити без змін. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. За ухвалою суду справа розглядається у відсутності позивачів за участі їх представника [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримала збільшені позовні вимоги та пояснила,що по даний час відповідач [PERSON] незаконно користується, розпоряджається житловим будинком, який на праві власності, згідно договору купівлі-продажу від 02.07.2010 року належить позивачам, безпідставно відмовляється передати останнім документи по комунальних послугах та інші правовстановлюючі документи, а тому і просить суд задовольнити збільшені позовні вимоги та виселити відповідача [PERSON] з приміщення будинку, розташованому за адресою: Черкаська область, м. Звенигородка, вул.. 1-го травня,51, що належить на праві приватної власності позивачам [PERSON] та [PERSON] та стягнути з відповідачки на користь позивачів понесені ними судові витрати,які полягають у сплаті судового збору. В судовому засіданні 16.03.2016 року [PERSON] суду пояснила, що вона позов не визнає, оскільки вона у позивачів отримала кошти в борг в сумі 8000 доларів США, а свій житловий будинок, який розташований за адресою м.Звенигородка, Черкаської області, вул.1-го травня, 51 оформила під заставу, а не договір купівлі-продажу даного будинку. В спірному будинку проживає її сім»я, а саме вона, її чоловік, двоє синів та онука. Відповідачка [PERSON] в судові засідання призначені після 16.03.2016 року не з»являлася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, зокрема на судові засідання призначені на 13.06.2016 року та 29.06.2016 року повідомлення здійснювалось через оголошення в прессі. Відповідно до ст.. 224 ЦПК України за згодою представника позивачів суд розглядає справу без участі відповідача в порядку заочного розгляду справи. З»ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 29.06.2016 року пункт перший прохальної частини позову, де позивачі просять усунути перешкоди в користуванні власним житловим будинком, що розташований по вул.. 1-го травня,51, м. Звенигородка, Черкаської області, шляхом виселення [PERSON] з приміщення будинку, залишено без розгляду. Судом встановлені наступні факти, та відповідні їм правовідносини. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку укладеного 02.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], позивачі [PERSON], [PERSON] придбали кожна по ? частині житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями та спорудами,який розташований по вул. 1-го Травня, 51 м. Звенигородка, Черкаської області на земельній ділянці площею 0,0883 га, реєстровий номер 2341(а.с. 7). 24.06.2011 р. Звенигородським виробничим відділом КП «ЧООБТІ» зареєстровано за позивачами право власності на вищезазначений будинок, про що був виданий витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.06.2011 р. № 30326339(а.с.8-9). Однак відповідачка членом сім'ї позивачів не була, в спірному будинку ніколи разом не мешкали. Утриманням будинку займається відповідачка [PERSON], всі договори про надання послуг з газопостачання, користування електричною енергією укладені з нею, оскільки до будинку не можуть потрапити позивачі, так як їх не допускає відповідачка. В добровільному порядку відповідачка [PERSON] не бажає звільнити вказаний будинок та знятися з реєстрації місця проживання [INFO], таким чином створює перешкоди у користуванні будинком позивачами, позбавляє їх можливості розпоряджатися належним майном. Позивачі, як власники житлового будинку мають право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, однак відповідач не надає такої можливості, тому як вона там зареєстрована та проживає, користується електроенергією та газом, іншим майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу положень даної статті власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У звязку з продажом будинку позивачам, відповідачка [PERSON] автоматично втратила право користування будинковолодінням. Враховуючи те, що відповідачка залишила в будинку свої особисті речі, при цьому продовжує проживати, такими діями вона порушує право позивачів, як власників житла на вільне володіння, користування та розпорядження цим житлом. За таких обставин, права позивачів підлягають захистові в судовому порядку, а позов задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшого проживання відповідача в будинку позивачів не досягалось, співвласником житла вона не являється, але добровільно залишити зазначене будинковолодіння відповідачка [PERSON] відмовляється, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, відтак, його слід визнати таким, що втратив право на користування житлом позивачки з послідуючим виселенням. Окрім того, суд звертає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Крім того, виселення являє собою не що інше, як примусове вилучення житлової площі і розглядається, як крайній захід, що підлягає застосуванню тільки у випадках і в порядку, що прямо передбачені законом. Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 109 Житлового кодексу виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Цивільним законодавством встановлені випадки, коли виселення відбувається без надання іншого житлового приміщення. Таке виселення може бути засобом цивільно-правової відповідальності за порушення договору, закону, субєктивних прав інших осіб. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи заяву представника позивачів [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог,де позивачі просять виселити відповідача [PERSON] з приміщення будинку, розташованому за адресою: Черкаська область, м. Звенигородка, вул.. 1-го травня,51, що належить на праві приватної власності позивачам [PERSON] та [PERSON], обєктивно дослідивши матеріали справи, аналізуючи допустимі факти та беручи до уваги докази сторін суд приходить до висновку задоволення збільшених позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Твердження відповідачки [PERSON] про те,що між позивачами та нею був укладений договір застави будинку,а не договір купівлі-продажу спірного будинку не відповідають дійсності,оскільки на запит суду приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу [PERSON] направлено копію наряду договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.07.2010 року за реєстровим №2341,згідно якого вбачається,що між позивачами та відповідачем укладений був договір купівлі-продажу будинку,зокрема її чоловік [PERSON] надав письмову згоду своїй дружині [PERSON] на продаж житлового будинку з надвірними спорудами по вул.1-го травня в м.Звенигородка.(а.с.40-61) Також твердження відповідачки,що у будинку проживає її онука не відповідає дійсності,оскільки в матеріалах справи мається копія довідки виданої виконкомом Звенигородської міської ради №3033 від 30.06.2010 року ,яка надавалась особисто нею приватному нотаріусу Звенигородського районного нотаріального округу [PERSON] про те, що [PERSON] проживає в [INFO] малолітні діти по даній адресу не проживають,не зареєстровані.(а.с.48) Судові витрати понесені позивачами [PERSON], [PERSON] стягнути з відповідачки [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 47 Конституції України,ст.109 Житлового кодексу України, ст.ст. 15, 16, 319,321,391 ЦК України та

Outcome: approved