Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Вказують про те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.02.2006р. та договору купівлі-продажу від 06.09.2008р., укладеного з відповідачем, [PERSON] та [PERSON] , позивачі набули право власності на належну їм квартиру. Відповідач по справі, який є рідним братом та дядьком позивачів, фактично з 2012 року без поважних причин в ній не проживає та не з`являється. Своїми діями відповідач порушує права позивачів, як власників квартири, які змушені сплачувати надмірні комунальні послуги. Позивачі просили справу розглянути за їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 30-33). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 20), про що свідчить отримання судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами (а.с. 28), однак в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення відповідачів участі в розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Позивачі згідно свідоцтва на право власності на житло від 31.03.2006р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.03.2007р. є власниками квартири [ADDRESS] по 1 /5 частці (а.с. 12, 13). Згідно договору купівлі-продажу від 06.09.2008 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передали у власність позивачу [PERSON] 3/5 частки вищевказаної квартири (а.с. 14-16). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 04.02.2019 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 4 особи, в тому числі відповідач з 29.05.1992р., що підтверджується також відповіддю виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 24.07.2019 року (а.с. 17, 20). Згідно до акту обстеження від 09.04.2019р. відповідач за зареєстрованою адресою місця проживання не проживає, більше 6 років знаходиться за кордоном, що підтверджено свідками: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Суд, захищаючи права власності позивача, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у зазначеній квартирі понад один рік, втратив зв`язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право на користування цим житлом. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved