Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], третьої особи Лозівського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у звязку з переїздом на інше постійне місце проживання, посилаючись на те, що вони є власниками квартири, розташованої за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 2, б. 16-А, кв. 39. Крім них в квартирі зареєстрований відповідач по справі. Відповідач з 2014 року в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, про що свідчать дані особистого рахунку, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. В звязку з чим просять визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою з 25 грудня 2014 року. Крім цього просять зобовязати Лозівський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області зняти відповідача по справі з реєстрації у вищевказаній квартирі. Позивачі в судове засідання не зявилися, але надали суду свої заяви в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити на підставі, наданих ними доказів. Крім цього від позивачів на адресу суду надійшла телефонограма в якій вони просили в разі неявки відповідача по справі постановити заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення їм відомі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку СМС - повідомлень про вручення судової повістки та зворотне поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів, наданої у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Лозівського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить журнал реєстрації вихідної кореспонденції, причину неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1998 року, виданого виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] набула право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: м. Лозова, Харківської області м-н 2, б. 16-А, кв. 39. Співвласником іншої частини вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.06.2011 року, виданого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] є позивач по справі [PERSON]. Позивач по справі, [PERSON] 02 грудня 2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON]. Після реєстрації шлюбу, а саме 08 грудня 2011 року позивачі надали згоду та зареєстрували за своєю адресою відповідача по справі, що підтверджується довідкою, виданою КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 11.11.2015 року та особовим рахунком. 09 лютого 2015 року шлюб між [PERSON] та відповідачем по справі був розірваний, що підтверджується рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.02.2015 року, але ще задовго до розірвання шлюбу відповідач перестав проживати в спірній квартирі, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав. Відповідач з 25 грудня 2014 року в квартиру не зявлявся. Всі обовязки повязані з договором найму житлового майна виконують позивачі по справі. Позивачі, як власники квартири, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладали, ніяких обовязків перед ним не мають. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивачі не користуються, але повинні сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивачів щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивачі ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинили, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає в квартирі більш ніж один рік, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням. Статтею 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні. Так, органи реєстрації місця проживання та місця перебування особи це управління, відділи (сектори) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України). Відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України за № 1077 від 22.11.2012 року одним із завдань є реєстрація та облік фізичних осіб за місцем проживання/ перебування. А тому суд покладає обовязок про анулювання реєстрації відповідача на Лозівський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved