Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з цивільним позовом до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтовуючи його тим, що 04.02.2012 року помер [PERSON], який є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON], [PERSON], що підтверджують відповідне свідоцтво про шлюб та свідоцтва про народження дітей відповідно. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, зокрема житловий будинок № 87, кв. 2 по вул.Будьоного у м.Біла Церква, який належав йому на підставі договору дарування від 03.10.1987 року №3-3530. 03.12.2015 року позивачі звернулись до державного нотаріуса із заявою про видачу кожному свідоцтва про право на 1/3 частину спадщини за законом на майно померлого. Однак, державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії і їм рекомендовано звернутись до суду. Постанова нотаріуса мотивована тим, що у позивачів відсутні правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцю. Спадкоємцями першої черги є позивачі, які були зареєстровані та проживали з спадкодавцем у вказаній вище квартирі на час відкриття спадщини, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України свідчить про прийняття ними спадщини. В даний час позивачі фактично вступили у володіння квартирою, і тому просять суд визнати за ними право власності на 1/3 житлового будинку № 87 кв. 2 по вул. Будьоного в м.Біла Церква, Київської області кожному, в порядку спадкування за законом, після померлого [PERSON]. В відкрите судове засідання позивачі не зявились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належно, через канцелярію суду, до суду подано заяву про розгляд справи без їхньої участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про місце час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.02.2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-ОК № 240893. Померлий є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON], [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу та свідоцтвами про народження дітей спадкодавця. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, зокрема житловий будинок № 87, кв. 2 по вул. Будьоного в м.Біла Церква, що належав йому за життя, на підставі договору дарування від 03.10.1987 року №3-3530. Належність названого майна спадкодавцю підтверджує копія відповіді КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» №1883 від 06.11.2015 року на запит державного нотаріуса [PERSON]. 03.12.2015 року позивачі звернулись до державного нотаріуса із заявою про видачу кожному свідоцтва про право на 1/3 частину спадщини за законом на майно померлого, що підтверджується копією відповідної заяви наявної в спадковій справі. Судом встановлено, що до спадкового майна померлого [PERSON] крім названого домоволодіння, відноситься земельна ділянка, площею 0,0496 гектарів, надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Голуба Андрія Професора (колишня вулиця Будьоного), № 87, кв. 2 і належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 903416. На вказану земельну ділянку державним нотаріусом [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім того, померлий [PERSON] володів 1/2 частиною права на земельну частку (пай) площею 3,21 га, що перебуває у колективній власності колективного пайового селянського підприємства «Україна» Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.01.2004 року, однак, право власності зареєстровано за померлим не було, що підтверджується копією відповіді Держгеокадастру на запит державного нотаріуса [PERSON], в звязку з чим, нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії щодо цієї земельної ділянки шляхом винесення відповідної постанови. Державний нотаріус [PERSON] 03.12.2015 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок та на 1/2 частку права на вказану земельну частку (пай), що підтверджується копією відповідної постанови. Постанову нотаріус мотивувала тим, що у позивачів відсутні правовстановлюючі документи щодо належності домоволодіння спадкодавцю. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку. У відповідності до п. 2.3, 3.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України 28.01.2003 року № 6/5 та офіційного листа МЮУ № 19-32/319 від 21.02.2005 року щодо переліку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна якщо первинна реєстрація прав власності не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання належності майна попередньому чи наступному власнику (спадкоємцю) у випадку відсутності таких, вирішується в судовому порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі по справі являються спадкоємцями за законом першої черги. У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що згідно відповіді № 1883 від 06.11.2015 року КП КОР «ПБТІ» на запит державного нотаріуса [PERSON], станом на 01.01.2013 року, право власності на житловий будинок № 87 в м. Біла Церква, Київської області по вул. Будьоного зареєстровано за [PERSON], на підставі договору дарування № 3-3530 від 03.10.1987 року, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою (реєстрова книга №87 реєстровий №10098). Таким чином, враховуючи, що в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок, оформити через органи нотаріату право на спадкове майно не вбачається можливим, суд вважає, що права позивачів на спадкове майно підлягають судовому захисту, і тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved