Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до Хустської міської ради, виконавчого комітету Хустської міської ради про визнання рішення ради незаконним, свідоцтва про право власності недійсним, визнання права власності за набувальною давністю та зобовязання вчинення дій. Позовні вимоги мотивували тим, що вони: [PERSON] та [PERSON] із 1991 року, а позивач [PERSON] із дня народження 1994 року на підставі дозволу адміністрації воєнторгу, який орендував дане приміщення для ательє з метою пошиву одягу для військовослужбовців - постійно, на протязі 23 років, проживають у приміщенні будинку під № 13 по вул. Львівська у м. Хуст Закарпатської області. На підтвердження своїх доводів посилаються на акт обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 22 серпня 2013 року, рішення Хустського районного суду від 04 грудня 2002 року (справа № 2-991) та колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 15 серпня 2013 року (справа № 713/19702012). Позивачі: [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 році, а [PERSON] має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи. Із зазначеної підстави виконкомом Хустської міської ради взяті на пільговий квартирний облік і значаться у списку громадян, які користуються першочерговим правом одержання житла, що стверджується рішенням Хустського міського виконавчого комітету № 580 від 02 вересня 2004 року та довідкою виконкому Хустської міської ради за № 2010/02-22 від 29 серпня 2013 року. Відповідач неодноразово з різних підстав звертався до них: з позовами про виселення, усунення перешкод шляхом витребування майна та усунення перешкод шляхом звільнення приміщення. Рішенням Хустського районного суду від 02 березня 2005 року (справа № 2-698/2005) у задоволенні позову Хустської міської ради до [PERSON], [PERSON] про виселення з будинку по вул. Львівська, 13 у м. Хуст Закарпатської області відмовлено. Додатковим рішенням від 08 липня 2005 року в позові Хустської міської ради до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення з будинку по вул. Львівська, 13 у м. Хуст Закарпатської області, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2005 року рішення Хустського районного скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах по розгляду касаційних скарг від 29 листопада 2007 року касаційну скаргу [PERSON], [PERSON] задоволено, ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2005 року скасовано, рішення Хустського районного суду від 02 березня 2005 року та додаткове рішення від 08 липня 2005 року залишено в силі. Зазначені судові рішення є чинними. Посилаючись на ч.1,4 ст. 344 ЦК України зазначають, що володіють майном будинком під № 13 по вул. Львівській у м. Хуст Закарпатської області із 1991 року, що також стверджується медичною документацією [PERSON] [INFO], із якої слідує, що малолітня дитина знаходилася на диспансерному обліку за вказаною адресою, договорами про надання послуг із установами газопостачання, електромережі, водопостачання, телекомунікацій телефон, розрахунковими книжками за газ та рахунками по оплаті за спожитий газ, типовим договором № 13364 від 20 червня 2006 року, за користування телефоном, квитанціями про оплату послуг за телефон. Посилаються також на те, що Хустська міська рада та виконком Хустської міської ради на протязі 23 років їхню сімю житлом не забезпечили. Вважають, що Хустська міська рада, посилаючись на Інструкцію «Про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб», затвердженої наказом архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 р. за № 121, в примусовому порядку вирішила зареєструвати право власності на будівлю (колишній воєнторг) по вул. Львівській,13 за Хустською міською радою в цілому. Із інвентарної справи № 1020 за 1948, 1971, 1985, 1988 року до 2002 р. вбачається, що користувачем спірного будинку є Хустський ЖЕК, тому посилання на Інструкцію «Про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб» при реєстрації права власності на будівлю № 13 по вул. колишній (Вакарова, Изька), а нині Львівська у м. Хуст - є хибним, оскільки будинок під № 13 по вул. (Вакарова, Изькій), нині Львівській у м. Хуст на праві власності належав громадянину [PERSON], а після його смерті із 1948 р. знаходився у користуванні Хустської ЖЕК. Всупереч зазначеної Інструкції спірний будинок на балансі Хустської міської ради не знаходився та її власністю не являвся, прийняте виконкомом Хустської міської ради рішення № 98 від 27.02.2002 р. суперечить нормативному акту: Інструкції «Про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна що перебувають у власності фізичних і юридичних осіб». У свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 14.08.2003 р. значиться будівля за адресою м. Хуст, вул. Львівська, (вул. Вакарова, Изька), 13, тип обєкта нежитлова будівля. Визначений тип обєкта нежитлова будівля явно суперечить інвентарній справі № 1020 за 1948 р., в якій зазначено, що будівля під № 13 по вул. Изькій (Вакарова), нині Львівській значиться жилим обєктом, а також зазначені елементи благоустрою: - отоплення центральне, водопровід, каналізація, радіофіксація,телефонізація, а також визначений ізнос будови 15% та зазначений розмір земельної ділянки землекористувачем, тобто власником будинку. Рішення Хустської міської ради про переведення будинку № 13 по вул. Вакарова (Изька), нині Львівська із жилого в нежиле приміщення відсутнє. Відсутнє рішення органу самоврядування і про те, що будинок № 13 по вул. (Вакарова, Изька), нині Львівська у м. Хуст на день прийняття виконкомом Хустської міської ради рішення № 98 від 27.02.2002 р. належить до комунальної власності як безгосподарне майно (ст. 137 ЦК УРСРС 1964 р.). В матеріалах інвентарної справи № 1020 за 1948-2002 роки рішення виконкому Хустської міської ради та Хустської міської ради про переведення будинку № 13 по вул. (Вакарова, Изькій), нині Львівська у м. Хуст із житлового в нежиле (ст. 7, 8 ЖК України), визнання його безгосподарним відсутні, (ст. 137 ЦК України 1960 р.), відсутнє рішення суду про визнання спірної спадщини відумерлою (ст.555 ЦК України 1960р.). Виконком Хустської міської ради безпідставно прийняв рішення від 27.02.2002р. № 98 про реєстрацію права власності на будівлю № 13 по вул. (Вакарова, Изькій), нині Львівська у м. Хуст за Хустською міською радою як нежилий обєкт. Посилаючись на ст. 30 ч. 3 п. 6 ЗУ «Про місцеве самоврядування», ст. 319, ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, ч. 1 ст. 100 ЖК України просять їхній позов задоволити. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, просили суд позов задоволити, посилаючись на наведені в позові обставини. Представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечила, посилаючись на наведені в письмових запереченнях обставини. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги: реєстраційної служби Хустського районного управління юстиції в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності представника третьої особи. Заслухавши доводи сторін, зясувавши обставини справи та дослідивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачів підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. В судовому засіданні є доведеним, а саме: рішенням Хустського районного суду від 02.03.2005 р. (справа № 2-698/2005р) встановлено, що сімя [PERSON] в складі її та чоловіка [PERSON] в спірному приміщенні проживають із 1991 р., а позивачка [PERSON] із дня народження - 1994 р. Цим же рішенням суду у задоволенні позову Хустській міській раді до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у виселенні із спірного приміщення відмовлено. Додатковим рішенням від 08.07.2005 р. в позові Хустської міської ради до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння відмовлено. Ухвалою апеляційного суду в Закарпатській області від 20.10.2005 р. рішення Хустського районного суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах по розгляду касаційних скарг від 29.11.2007 р., касаційну скаргу [PERSON], [PERSON]- задоволено, ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 20.10.2005 р. - скасовано, рішення Хустського районного суду від 02.03.2005 р. та додаткове рішення від 08.07.2005 р.- залишено в силі. (а.с 35, 36). Зазначені обставини відповідно до ст. 61 ЦПК України є доведеними, доказуванню не потребують. Є доведеним і те, що позивачі [PERSON] є учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1989 р., а [PERSON] має статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи. Є доведеним, що сімя [PERSON] взята на пільговий квартирний облік, проте, відповідач житлом їх не забезпечив. Дана обставина стверджується довідкою Хустської міської ради за № 2010/02-22 від 29.08.2013 р. Виходячи зі змісту статті 330 ЦК України добросовісний набувач набуває право власності на майно і в тому разі, коли набрало законної сили рішення суду про відмову в задоволенні позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки згідно з частиною другою статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Є доведеним, що позивачі у спірне приміщення заселені адміністрацією воєнторгу у 1991 році, який орендував приміщення в ЖРЕР для ательє з метою пошиву одягу для військовослужбовців. Позивачі, вселяючись до будинку № 13 по вул. Львівській у м. Хуст не знали і не могли знати про відсутність у них підстав для набуття права власності, оскільки відкрито проживали та користувалися жилим приміщенням будинку власника [PERSON], який в 1944 р. помер, а члени його сімї під час ІІї світової війни будинок покинули та переїхали проживати до Угорської Республіки; позивачі користувалися приміщеннями будинку на праві повного господарювання, за власні кошти проводили ремонти, з ними укладені договори на оплати за спожитий газ, електроенергію, водопостачання, телекомунікації, телефон. Оплати проводяться коштами позивачів, про що представник відповідача в суді не заперечив. В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що позивачі приховали факт володіння спірним приміщенням з 1991 року. Медичною документацією малолітньої дитини [PERSON] [INFO] стверджується, що із дня народження дитина позивачів знаходилася на диспансерному обліку із адреси вул. Львівська № 13 м. Хуст.(а.с. 19, 23-25, 26, 27). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України про те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинність із 1 січня 2004 р., суд вважає, що положення ст. 344 ЦК України поширюється на правовідносини між сторонами, що виникли з 1 січня 2001 р. Отже, визнання права власності на будинок під № 13 по вул. Львівській у м. Хуст за набувальною давністю може мати місце з 1 січня 2011 р. Відповідно до п. 13 розяснень Постанови «Про практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно ст. 30 ч. 6 п. б Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів сільських, селищних та міських рад належать: надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сімю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускається за згодою наймача, членів сімї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Судом також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради про визнання права власності на жилий будинок від 27.02.2002р. № 98 і виданим на його підставі відповідним свідоцтвом про право власності від 14.08.2003 р. порушується право власності позивачів за набувальною давністю, тому суд згідно зі ст. 77 Закону від 21 травня 1997 р. № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», визнає за позивачами право власності на жилий будинок і одночасно визнає недійсними рішення виконавчого комітету та свідоцтво про право власності. Відповідно до ст. 48 Закону «Про власність» положення щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. Ця особа має право на захист свого володіння, в тому числі від власника. Отже, виконком Хустської міської ради, посилаючись на Інструкцію «Про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб» зареєструвати право власності на будівлю № 13 по вул. (Вакарова, Изькій), нині Львівська у м. Хуст за Хустською міською радою не мав правових підстав, оскільки дана споруда на балансі Хустської міської ради не знаходилася, а починаючи із 1948 р. перебувала тільки в користуванні Хустського ЖРЕР, рішення суду про визнання майна відумерлим, про переведення із жилого в нежиле, визнання безгосподарним майном відсутні. Є доведеним, що рішенням Хустської міської ради № 98 від 27.02.2002 р. та свідоцтвом про право власності від 14.08.2003 р. порушується право позивачів на визнання за ними права власності за набувальною давністю, тому, з метою відновлення порушених прав позивачів слід визнати їх недійсними. Судовими рішеннями доведено, що сімя [PERSON] в складі 3-х чоловік в будинку № 13 по вул. Львівській у м. Хуст проживає з 1991 року. За весь час продовжує відкрито, безперервно, без приховування володіти майном. З ними укладені договори на оплати за спожиті газ, електроенергію, водопостачання, телекомунікацію, проплати яких проводяться коштами сімї [PERSON]. (а.с 30, 31, 32). Рішенням Хустського районного суду від 02.03.2005 року у позові Хустської міської ради про виселення [PERSON] та [PERSON] із будинку № 13 по вул. Львівській у м. Хуст відмовлено. Додатковим рішенням від 08.07.2005 р. в позові Хустської міської ради до [PERSON] та [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння-відмовлено. Зазначеними судовими рішеннями також доведено, що власником спірного будинку був [PERSON], який в 1944 р. помер, а його сімя під час ІІ-ї світової війни покинула будинок та переїхала проживати до Угорської Республіки. Обставина щодо типу жилого будинку стверджується і інвентарною справою № 1020 за 1948, 1971, 1985, 1988 до 2002 рр. по домоволодінню під № 13 по вул. (Вакарова, Изька), нині Львівська у м. Хуст, з якої слідує, що даний будинок відноситься до типу жилого обєкту, що вказують елементи благоустрою: отоплення центральне, водопровід, каналізація, радіофіксація, телефонізація та ізнос будинку 15%, а також архівним витягом від 24.04.2014 р. № 1304/01-20, що стверджує землекористування первинного власника по вул. Изька, 13 1537 га (а.с 49). Судом встановлено, що у будинку № 13 по вул. Львівській сімя позивачів в складі 3-х чоловік проживає, ним користується та володіє на праві повного господарювання на протязі 24-х років. Разом з тим, суд, враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України у ситуації, яка склалася, володіння зараховує із 01.01.2001 р. Що стосується позовних вимог про зобовязання Хустської міської ради перевести спірне приміщення із нежилого в жиле та зобовязання виконкому Хустської міської ради виключити [PERSON] із пільгового списку квартирного обліку, то ці питання відносяться до компетенції Хустської міської ради та виконкому Хустської міської ради, тому в задоволенні цих позовних вимого слід відмовити. Приймаючи до уваги наведене та

Outcome: dismissed