Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] 09.04.2014 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 09.11.2001 року по 10.01.2007 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який на даний час розпався, і вони проживають окремо один від одного. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Усі обов’язки по вихованню дитини несе вона самостійно. Дитина проживає з нею і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та ухиляється від добровільного виконання свого батьківського обов’язку по утриманню дитини, просила стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01.01.2014 року до досягнення нею повноліття. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з’явилася, направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягла та просила стягнути на її користь аліменти для утримання їх спільної з відповідачем дитини, починаючи стягнення за минулий час з 01.01.2014 року. Суд, відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у відсутність позивача, оскільки це передбачено чинним законодавством Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечує проти того, щоб з нього стягували аліменти на утримання його неповнолітньої дитини, але заперечує, щоб аліменти стягувалися за минулий час, оскільки він не ухилявся від сплати аліментів. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивачки в обґрунтування позову та часткового визнання позову відповідачем, та ті обставини, що відповідач в даний час проживає окремо від дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Дані відносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами Сімейного Кодексу: ст.ст. 180-184 СК України; п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 “Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів”, відповідно до яких батьки зобов’язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні встановлено факт ненадання відповідачем коштів на утримання дитини, адже, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов’язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Суд погоджується із вимогами позивачки і вважає можливим стягнути з відповідача кошти на утримання дитини, доньки в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу, так як він має можливість сплачувати аліменти на неповнолітню дитину. Відповідно до ст. 191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред’явлення позову. Позивачка, просить стягнути кошти на утримання дитини за минулий час починаючи з 01.01.2014 року, але не надала суду доказів того, що вона вживала заходів, щодо одержання аліментів з відповідача, який ухилявся від їх сплати, відповідно до ч.2 ст. 191 СК України, адже норми даного закону застосовуються тоді, коли позивач подає докази про те, що відповідач знав, що повинен сплатити кошти на утримання дитини, але він постійно міняв місце проживання чи роботи або позивач змушений був через органи міліції розшукувати відповідача, через його родичів або батьків. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і визнання позову. Позивачка частково довела обставини, на які вона посилалася, а саме факт несплати відповідачем коштів на утримання дитини та наявність умов для сплати аліментів відповідачем на неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і є підстави для стягнення аліментів від дня пред’явлення позову, а саме від 09.04.2014 року, а не з 01.01.2014 року, як просила позивачка . Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести за рахунок відповідача і стягнути з нього 243,60 грн. судового збору в доход держави. На підставі зазначеного, ст.ст. 180-184 СК України; п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 “Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів” і

Outcome: partial