Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок № 66 по вул. Центральна в с. Лихачів Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який помер 29 березня 2016 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його рідний брат [PERSON], але нотаріус відмовив йому ([PERSON]М.) у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну [PERSON] частину зазначеного житлового будинку. Державний реєстратор відмовив [PERSON] та [PERSON] у реєстрації права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частини зазначеного житлового будинку. У судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не зявився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги, справу розглянути без їх участі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 66 по вул. Центральна в с. Лихачів Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідками виконавчого комітету Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 780/03-04 та № 781/03-04 від 7 серпня 2018 року (а.с. 15). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку № 66 по вул. Центральна в с. Лихачів Носівського району Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору. 29 березня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його брат [PERSON], на імя якого 14 червня 2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що підтверджується копією спадкової справи № 172/2016 до майна померлого [PERSON] (а.с. 71-75). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належну йому 1/3 частину житлового будинку № 66 по вул. Центральна в с. Лихачів Носівського району Чернігівської області. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку, що належала [PERSON], у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1443/02-31 від 23 жовтня 2018 року (а.с. 24). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зверталися до приватного нотаріуса [PERSON], який згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реєстрації за собою права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, по 1/3 частині вищезазначеного житлового будинку, але їм було відмовлено у звязку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 790/01-16 від 30 жовтня 2018 року (а.с. 25). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 66 по вул. Центральна в с. Лихачів Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 20-23). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 392, 1262, 1268 ЦК України, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

Outcome: approved