Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивачі звернулись із позовом до [PERSON], державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори Плющ Н.В., Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання недійсним рішення Краснослобідської сільської ради, державного акту на право приватної власності на землю виданого [PERSON], визнання недійсними двох свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі зазначили, що [INFO] помер їх батько - [PERSON], після його смерті спадкоємцями в рівних частинах стали: його дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], дочка - [PERSON], дочка - [PERSON], син - [PERSON], які набули право власності по 1/5 частині кожний на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS]. 25.11.2004 року державним нотаріусом були зареєстровані та видані свідоцтва про право на спадщину за законом, внаслідок чого до вищевказаних спадкоємців перейшло право власності на 1/5 частину кожному на даний будинок. Відповідно до норм чинного законодавства до них, як до спадкоємців нерухомого майна, перейшло право користування земельною ділянкою загальною площею 0,429 га, яка перебувала у користуванні [PERSON] [INFO] померла матір позивачів - [PERSON] У травні 2016 року позивачам стало відомо, що 23.09.2015 року державним нотаріусом Плющ Н.В було зареєстровано та видано два свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ім'я [PERSON], згідно яких до вищевказаної громадянки перейшли спадкові права на дві земельні ділянки, загальною площею 0,429 га. Дані свідоцтва були видані на підставі державного акту на право власності на землю загальною площею 0,429 га з двома цільовими призначеннями, що належав [PERSON] на підставі рішення Краснослобідської сільської ради № 1 від 15.02.1995 року. Даний державний акт зареєстровано 11.03.2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 164, Краснослобідської сільської ради. Проте, відповідно до відповіді архівного відділу Обухівської райдержадміністрації, у документах архівного фонду «Краснослобідська сільська рада» за 1995 рік, у списку громадян на передачу у приватну власність земельних ділянок, що додається до рішення виконкому сільської ради від 15.02.1995 року прізвище [PERSON] не значиться. Відповідно до даних, які містяться в земельно-шнуровій книзі Краснослобідської сільської ради за [PERSON] до дня його смерті були зареєстровані земельні ділянки загальною площею 0,43 га, дані щодо [PERSON] відомості відсутні. В протоколі засідання виконавчого комітету Краснослобідської сільської ради №2 від 31.03.1995 року міститься інформація про розгляд заяви [PERSON] та прийняте відповідне рішення про передачу у приватну власність двох земельних ділянок: 0,25 га - для утримання житлового будинку та господарства, та 0,20 га - для ведення підсобного господарства. Тому позивачі вважають, що державний нотаріус Плющ Н.В. під час державної реєстрації прав, що виникли до 01.01.2013 року повинна була обов'язково звернутись до КП КОР «Обухівське БТІ» із запитом про наявність правовстановлюючих документів на житловий будинок п'яти співвласників-спадкоємців майна за адресою в [ADDRESS]. Також нотаріус не витребував інформацію про те, що позивачі про справі є співвласниками будинку, що розташований за однією адресою, на двох земельних ділянках з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER]. Вищевказаними діями державного нотаріуса позивачі були позбавлені права на спадкування двох земельних ділянок. Державний нотаріус також не звернувся до Управління Держгеокадастру щодо надання інформації ким була подана заява про внесення даних до Державного земельного кадастру України на дві земельні ділянки: 0,2500 га кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] та 0,179 га кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Власник землі [PERSON] померла [INFO]. Витяги на новостворені дві земельні ділянки видані на покійного власника 07.08.2016 року, майже через 3 роки після його смерті. [PERSON] до моменту смерті не була власником двох вищезазначених земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,179 га, відсутні будь-які правовстановлюючі документи на її ім'я на дані земельні ділянки. У зв'язку із вищевикладеними, позивачі звертаються до суду за захистом своїх порушених спадкових прав. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав вказаних в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, про день, час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направляла. Відповідач приватний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області Плющ Н.В. в судове засідання не з'явилася, подала до суду клопотання, в якому просила слухати справу за відсутності представника Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області, та подала до суду заперечення проти позову, в яких зазначила, що її дії як нотаріуса і як державного реєстратора речових прав на нерухоме майно були законними і обгрунтованими. Представник відповідача Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання, в якому просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області в судове засідання не з'явився, про день, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала суду, що працювала секретарем Краснослобідської сільської ради з 1984 по 2006 роки. Земельна ділянка була приватизована на [PERSON], вона не могла бути приватизована на двох осіб. [PERSON] зробив заповіт на дружину та чотирьох дітей (позивачів по даній справі). Заповіт вона посвідчувала особисто. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав суду, що був членом виконкому Краснослобідської сільської ради. Свідок не пам'ятає, щоб приймалося рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав суду, що був сусідом померлого [PERSON] та його дружини [PERSON] з 15.02.1995 року, та був членом виконкому Краснослобідської сільської ради. Свідок не пам'ятає, щоб на сесії виконкому приймалося рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] Суд, заслухавши думку представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до виписки земельно-шнурової книги Краснослобідської сільської ради з 1985 року по 1990 рік у [PERSON] перебувала у користуванні земельна ділянка площею 0,41 га.. Відповідно до архівного витягу протоколу №2 виконавчого комітету Краснослобідської сільської ради народних депутатів від 31.03.1995 року, [PERSON] передано безкоштовано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га. під утримання житлових та господарських спору, та 0,20 га для ведення підсобного господарства. [INFO] помер [PERSON], спадкоємцями майна якого стали його дружина - [PERSON], дочка - [PERSON], дочка - [PERSON], дочка - [PERSON], син - [PERSON]. 11.03.2000 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], на земельну ділянку площею 0,429 га, з цільовим призначенням для обслуговування будівель і господарських споруд, що розташована на території Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області, на підставі рішення Краснослобідської сільської ради №1 від 15.02.1995 року. Акт зареєстовано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 164. Відповідно до листа архівного відділу Обухівської районної державної адміністрації Київської області №05-04/117 від 25.05.2016 року, у документах архівного фонду «Краснослобідська сільська рада» за 1995 рік, у списку громадян на передачу у приватну власність земельних ділянок, що додається до рішення виконкому сільської ради від 15.02.1995 року (протокол № 1), прізвище [PERSON] не значиться. 25.11.2004 року державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори посвідчила свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON], на житловий будинок [ADDRESS], на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 14.02.2005 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстрували своє право власності по 1/5 частині кожний на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS], про що отримали відповідні свідоцтва. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Краснослобідської сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 33. 27.03.2014 року відповідач [PERSON] звернулася до нотаріуса Київського міського нотаріального округу Капрової Н.Ю. з заявою про прийняття належної їй спадщини за законом, що залишилась після смерті її матері [PERSON] В даній заяві, [PERSON] також зазначила, що інших спадкоємців передбачених ст. 1261 Цивільного кодексу України не має. Заяву зареєстровано в реєстрі за № 232. Відповідач [PERSON] є донькою померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER]. 23.09.2015 року державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори Плющ Н.В. посвідчила свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON], на 1/5 частки житлового будинку [ADDRESS], на ім'я [PERSON] Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 2-1084. 23.09.2015 року державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори Плющ Н.В. посвідчила свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON], на земельну ділянку площею 0,1790 га, кадастровий номер [NUMBER], надану для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON] Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 2-1090. 23.09.2015 року державний нотаріус Обухівської районної державної нотаріальної контори Плющ Н.В. посвідчила свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON], на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON] Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 2-1087. Відповідно до копії інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.01.2017 року, власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] Відповідно до копії інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 09.01.2017 року, власником земельної ділянки площею 0,179 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] Положення ст.ст.1216,1217,1218,1258,1261 ЦК України, зазначають, що спадкуванням є перехід прав та обов»язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування може здійснюватися за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають той з подружжя,який його пережив. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що у [PERSON] право користування на спірну земельну ділянку виникло з 15.03.1991 року, тобто, з дня набрання чинності Земельного кодексу УPCP в редакції 1990 року. Відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України ( 1990 року) користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Відповідно до ст.22 ЗК України, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 ЗК України право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: добровільної відмови від земельної ділянки. Відповідно до ч. 6 ст. 27 ЗК України припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1-8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів. Ст.144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, за захистом яких має право звернутися до суду. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб. Верховним Судом України, у справі від 01.07.2015 року № 6-319цс15 зроблено правовий висновок про те, що оскільки державні акти на право власності є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов»язаних із правом власності, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ст. 30 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Згідно зі ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За змістом статті 126 ЗК України (у редакції до 01 січня 2013 року) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Враховуючи відсутність підстав для отримання земельних ділянок на праві власності, слід визнати недійсними державні акти, які посвідчували це право. Про це вказано і у правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-221цс14. З огляду на викладене та встановленні в ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Краснослобідської сільської ради, визнання недійсним державного акту, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка у [PERSON] не вилучалась для передачі її у приватну власність [PERSON], рішення яке зазначено в спірному державному акті на право приватної власності на землю відповідачем не приймалось. Що стосується позовних вимог в частині скасування державної реєстрація права власності на спірні земельні ділянки, то вони задоволенню не підлягають, оскільки з набранням даним рішенням законної сили воно підлягає виконанню всіма без виключення юридичними, фізичними особами на всій території України, в тому числі і органами, до компетенції яких віднесено здійснення повноважень щодо реєстрації (перереєстрації), скасування реєстрації прав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у ній докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд справи з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: partial