overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивачка 13 травня 2020 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2009 року. Сімейне життя не склалося через відсутність почуття поваги, довіри, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності відповідача, який направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 вересня 2009 року, актовий запис №7. Сторони мають спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом, подружні відносини остаточно припинені, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивачка 13 червня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2011 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на дитину надає не регулярно, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище. Просила стягувати з нього аліменти у розмірі ? частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повнолітня дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Ніяких заяв від нього не надходило. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2011 року Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину -[PERSON], [INFO], який проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні (а.с.5). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 13 червня 2014 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини, зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 243,60 необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивачка 13 червня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2016 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не з'явилася, письмових заяв не надходило. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, на підставі поданих доказів. Від відповідача надійшла заява в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 серпня 2016 року (а.с.3), мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.4/, який проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а.с.5). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення При цьому ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків, тобто дитину повинна утримувати не лише її мати, а й батько. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 13 червня 2017 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 640 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивачка 13 червня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2003 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з січня 2017 року. Від позивачки надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило. З письмової згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2003 року. Шлюб зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 1306 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з січня 2017 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачка 14.01.2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В своєму позові, посилаючись на непорозуміння подружжя з різних питань сімейного життя, що і привело до втрати почуття поваги та любові один до одного та явилось причиною розпаду їх сім`ї, яку, на її погляд, поновити не можливо, просить суд їх шлюб, що зареєстрований 27.12.2003 року відділом Троїцькою сільською радою Новоодеського району юстиції, Миколаївської області, актовий запис № 08, - розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла письмова заява від позивачки, в якій вона підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у її відсутності. Також, до суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Заява відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому приймається судом. Справа, у відповідності до заяв позивачки, відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 27.12.2003 року. Їх шлюб зареєстровано Троїцькою сільською радою Новоодеського району юстиції, Миколаївської області, актовий запис № 08. Від спільного подружнього життя у подружжя народилася спільна дитина - донька [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Спільне майно подружжя вирішило за спільною згодою розділити в добровільному порядку. Згідно ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Подружжя припинили шлюбні відносини через різні характери, постійні сварки стосовно використання сімейного бюджету та ведення спільного господарства, внаслідок чого вони часто сварилися, що явилось причиною втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони однією сім'єю не проживають разом вже тривалий час, а саме: з січня 2013 року, шлюб між ними існує формально. Їх сім`я остаточно розпалась і її не поновити. За таких вищевикладених обставин, з-за відсутності волевиявлення сторін на збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох із подружжя, а тому шлюб, на підставі ст.ст.104-105,110-112 СК України, між подружжям слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивачка 14.01.2015 р. звернулася до суду з позовом в якому вказала, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого народила доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно до повноліття дитини. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила задовільнити позов, винести по справі заочне рішення та проводити розгляд справи без її участі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився. У відповідності з вимогами ст. ст. 224-225 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 25.02.2012 року Виконавчим Української міської ради м. Селидове Донецької області, сторони перебувають з 25.02.2012 року у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 3. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], від 19.06.2012 року, виданого Виконавчим комітетом Української міської ради м. Селидове Донецької області, актовий запис № 50, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] до [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивачка 14.01.2015 року звернулася до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 14.01.2015 р. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка 14.02.2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 27.06.2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] Але через різні погляди на шлюб та життя, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, у зв'язку з чим позивачка просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 27.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, розглянувши справу у її відсутність (а.с.14). Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, розглянувши справу у його відсутність (а.с.15). У зв'язку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 червня 2008 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №146), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 18.12.2008 року Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с.6). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивачка у своїй позовній заяві зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини з квітня 2009 року, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивачка 14.02.2020 року звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб укладений ними 19.02.2016 року розпався через не складення сімейного життя по причині непорозумінь на побутовому грунті, тому шлюбно-сімейні стосунки фактично припинено, вони проживають окремо тривалий час, внаслідок чого спільне життя та збереження сім`ї є неможливим. Від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Спорів про майно не мають. Тому вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохала розірвати між ними шлюб. В судове засідання сторони у справі не з`явилися. Позивачка, надавши суду заяву про розгляд справи в її відсутності, де позов підтримує та наполягає на розірванні шлюбу, надавши можливі докази на підтвердження своїх вимог ( а. с. 10, 18, 22, 35 ). Відповідач не надав відзив на позовну заяву, в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином за місцем свого фактичного проживання про дату, час та місце судового засідання, про що маються докази в матеріалах справи у вигляді повернутих на адресу суду поштових повідомлень з відмітками про отримання судових повісток ( а. с. 17, 28, 34 ) та на сайті суду опублікувано оголошення про виклик відповідача ( а. с. 27, 33 ), що згідно вимог чинного законодавства є належним повідомленням. Від нього не надійшло станом на 19.06.2020 року заяви про відкладення розгляду справи та позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Тому, суд за згоди позивачки, вважає за можливе розгляд справи по суті по наявним матеріалам справи у відсутності належно повідомлених сторін в заочному порядку згідно ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони 19.02.2016 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зареєстрували шлюб ( актовий запис № 99 ) ( а. с. 5 ). Від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Внаслідок складення певних обставин, непорозумінь сімейне життя у сторін не склалося, тому, сторони не підтримують шлюбно - сімейних стосунків тривалий час, проживають окремо, внаслідок чого збереження сім`ї є неможливим. Спорів про поділ майна не мають. Надання сторонам строку для примирення є недоцільним, позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, шлюб існує формально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивачка 14.03.2014 року звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається ( а. с. 1 - 2 ), посилаючись на те, що вони від укладеного шлюбу, який на даний час розірвано, мають повнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], на якого відповідач сплачував аліменти за рішенням Полтавського райсуду. Син проживає з позивачкою та навчається на 2 курсі на денній формі навчання у Полтавському нафтовому геологорозвідувальному технікумі Полтавського Національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка. Вона не працює, бо знаходиться у відпустці по догляду за дітьми від другого шлюбу. Тому, в даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі. За навчання сина вона сплачує по 700 грн. щомісячно. Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Прохала стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/3 частини доходу щомісячно на утримання дитини, що навчається до досягнення сином 23 років. В судове засідання сторони у справі не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд у їх відсутності. Де позивачка позов підтримала, надала можливі докази на підтвердження своїх вимог ( а. с. 22 -23 ). А відповідач вказав, що позовні вимоги визнав частково, заперечив розмір сплати аліментів, вказавши, що згоден на сплату аліментів у сумі 350 грн. відповідно до свого заробітку та утримання малолітньої дитини від другого шлюбу, інших осіб, яким би сплачував аліменти або утриманців не має. Про що надав відповідні докази ( а. с. 24 - 27 ). Судом встановлено, що сторони від зареєстрованого шлюбу, який на даний час розірвано, мають повнолітнього сина, який навчається на денній формі Полтавського нафтового геологорозвідувального технікуму Національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка ( а. с. 3 - 9 ). Відповідач добровільно не надає допомогу на утримання дитини на навчання. Він утримує малолітню дитину від другого шлюбу та має невеликий заробіток ( а. с. 24 - 27 ). Інших утриманців не має, не є інвалідом. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі запропонованому відповідачем відповідно до розміру його заробітку та кількості утриманців згідно ст. 198 - 200 СК України, оскільки відповідач відповідно до пояснень та наданих доказів має змогу надавати саме лише таку матеріальну допомогу.

Outcome: partial