Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про вселення в буд. [ADDRESS], про встановлення порядку користування в цьому будинку шляхом виділення в користування позивачу [PERSON] разом з сином [PERSON] кімнату площею 15,5 кв. м., а позивачу [PERSON] кімнату площею 15,5 кв.м. Посилались на те, що вони є власниками ? частини спірного будинку, але проживаюча там відповідачка [PERSON] перешкоджає їм проживати та користуватись належною їм частиною будинку. В подальшому позивачі змінили свої вимоги в частині користування будинком і просили виділити їм в користування жилу кімнату площею 15,5 кв.м. і топочну кімнату площею 8,9 кв.м., а відповідачці виділити жилу кімнату площею 10,7 кв.м. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом в якому після змін та уточнень просив визнати малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування спірним будинком, оскільки останній як член сім'ї співвласника будинку ніколи в ньому не проживав і не приймає участі у витратах по утриманню будинку. В судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали, а зустрічний позов не визнали. Відповідачка свої зустрічні вимоги підтримала, а позов [PERSON] не визнала. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити частково, а в задоволені зустрічного позову відмовити, виходячи з наступного. Як вбачається з рішення суду (а.с.9-11), свідоцтва (а.с.18) та пояснень сторін, відповідачка [PERSON] з квітня 2007 року є власником ? частини буд. [ADDRESS], а позивачі [PERSON] і [PERSON] з 2010 року є власниками по 1/8 частин кожна в спірному будинку. Як вбачається з довідки (а.с.19), свідоцтва (а.с.20), [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] і з 2009 року зареєстрований в спірному будинку разом зі своєю матір'ю. З технічного паспорту (а.с.12-16) та пояснень сторін вбачається, що спірною є квартира [ADDRESS], де фактично проживає відповідачка зі своїм чоловіком, яка перешкоджає позивачам вселитись і проживати в спірній квартирі. Відповідно висновків будівельно-технічних експертиз (а.с.52-60,117-127), розподіл квартири [ADDRESS] в дольових частках ? і ? згідно вимог нормативних документів не вбачається можливим. Відповідно до приписів ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України своєю постановою № 7 від 04.10.1991 року визначив, що якщо виділ частини у будинку в натурі неможливий, то суд вправі за заявленим позовом про це встановити порядок користування відособленими приміщеннями (кімнатами). Враховуючи те, що заявлений позивачами порядок користування спірною квартирою зводиться до необхідності користуватись позивачам жилою кімнатою площею 15,5 кв.м. і топочною площею 8,9 кв.м., які є прохідними кімнатами, а користування відповідачкою кімнатою площею 10,7 кв.м. буде залежити від бажання позивачів, то такий порядок користування буде порушувати права обох сторін, а тому не може бути встановлений судом як законний. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Оскільки позивачі є власниками частини спірного будинку, а малолітній [PERSON] є членом сім'ї [PERSON], то позивачі повинні були вселені в спірну квартиру. Суд вважає, що відповідачку [PERSON] слід зобов'язати не чинити перешкод позивачам в користуванні квартирою [ADDRESS], оскільки відповідно до ст. 391 ЦК України позивачі [PERSON] мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування своїм майном. Що стосується зустрічних вимог, то згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків. Враховуючи те, що місцем проживання малолітнього [PERSON] його батьками було визначено проживання з 2009 року в спірній квартирі (а.с.19), де останній не міг фактично проживати в результаті неприязних стосунків його матері та відповідачки, то вимоги про позбавлення його права користування спірним жилим приміщенням суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи позов таким чином, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] понесенні останньою судові витрати у розмірі 128,50 грн. (а.с.1,2). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial