Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначили, що 05.09.2005 року вони придбали у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] домоволодіння №6, по вулиці Удмуртська, у місті Кривому Розі. При купівлі зазначеного домоволодіння брати [PERSON] були користувачами земельної ділянки, яка надавалась їм для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. У звязку з набуттям права власності на житловий будинок з господарськими спорудами до Позивачів перейшло право користування земельної ділянкою, на якій вони розташовані. Площа земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими побудовами у розмірі 0,0459 га, яка була вказана у рішенні Центрально-міського районного суду міста [PERSON] від 26.11.2004 року, на підставі якого у продавців виникло право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Удмуртська, будинок №6. Після придбання вище зазначеного домоволодіння Позивачі вселились у будинок, користуються житловим будинком та земельною ділянкою, як власники, утримують та використовують землю для вирощування овочів, фруктів, насаджують квіти тощо. Влітку 2013 року зі слів відповідача дізнались, що він має намір оформити у власність земельну ділянку за адресою свого мешкання, але не має такої можливості, ому що раніше вже отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0459 га, розташовану за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Удмуртська, будинок №6, яка була передана для обслуговування цього житлового будинку з господарськими спорудами, на підставі рішення Центрально-Міського районного суду міста [PERSON] від 26.11.2004 року, справа №2-1401. У державному акті серії ЯЕ №146750 від 21.12.2007 року, виданому [PERSON] міською радою, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010710801560, зазначалося, що вищевказана земельна ділянка, знаходиться у власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожному з яких, належить по 1/3 частині у спільній частковій власності. Також Відповідач повідомив, що його брати [PERSON] та [PERSON], не отримували державних актів на право приватної власності на цю земельну ділянку, тому що померли: [PERSON] 26.05.2006 року; [PERSON] 07.03.2007 року. Отже, Відповідач набув право власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування домоволодіння, яке йому не належало й власниками якого вже були Позивачі. Оскільки Відповідач у належному Позивачам на праві приватної власності домоволодінні не проживає, належною їм земельною ділянкою не користується, у добровільному порядку не бажає вирішити спір, вимушені звернутися до суду з даним позовом. Під час розгляду справи Позивачі, [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, наполягали на задоволенні позову. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, правом присутності у судовому засіданні не скористувались, надали суду письмові заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, просив подальші судові засідання проводити за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] міської ради, правом присутності у судовому засіданні не скористувався, надано письмову заяву з проханням проводити судовий розгляд за відсутності їх представника. Згідно письмових заперечень проти позову, просили суд у задоволенні позовних вимог, - відмовити. Третя особа, Управління Держземагентства у [PERSON] районні Дніпропетровської області, просили суд розглядати справу за відсутності їх представника. Належним чином повідомлені треті особи, [PERSON], [PERSON], та [PERSON], залучені до участі у справі, як спадкоємці померлих [PERSON], та [PERSON], правом присутності в залі суду не скористувались, надали суду письмові заяви з відсутністю претензій до вказаної земельної ділянки . Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, 05.09.2005 року [PERSON], [PERSON], неповнолітня [PERSON], [PERSON]П та малолітня [PERSON] придбали у гр. [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Л, домоволодіння №6, по вулиці Удмуртська, у місті Кривому Розі. Право власності Позивачів на вказане домоволодіння підтверджується договором купівлі-продажу від 05.09.2005 року, реєстровий №3664, зареєстрованого [PERSON] бюро технічної інвентаризації за №5240149 від 13.09.2005 року, та не заперечується сторонами. При купівлі вищевказаного домоволодіння брати [PERSON] були користувачами земельної ділянки, яка надавалась їм для обслуговування житлового будинку і господарських споруд. При посвідченні договору, станом на 05.09.2005 року, за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, в договорі зазначено, що земельна ділянка, на якій розташовані житловий будинок переходить у користування покупців (п.1.4. Договру). 21.12.2007 року, тобто на момент відсутності у відповідача [PERSON] прав власності на домоволодіння №6, по вулиці Удмуртська, у місті Кривому Розі, він отримав у власність земельну ділянку за вказаною адресою, цільове призначення якої обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ЯЕ №146750, реєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі №010710801560 (а.с.11). Отже, відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування домоволодіння, яке йому не належить й власником якого є Позивачі. [PERSON] у належному Позивачам домоволодінні не проживає, належною їм земельною ділянкою не користується, що не заперечується самим Відповідачем. Таким чином, відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку в порушення вимог ст.ст.377, 381 ЦК України, тому суд вважає необхідним припинити його право власності на зазначену ділянку відповідно до приписів ч.3 ст.346 ЦК України. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку земельна ділянка знаходиться у власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожному з яких належить по 1/3 частині у спільній частковій власності. Однак, [PERSON] та [PERSON] не отримували державних актів від 21.12.2007 року, на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Удмурдська, 6, оскільки згідно наданих суду свідоцтв про смерть: [PERSON] помер 26.05.2006 року (актовий запис №1057 від 27.05.2006 року (а.с.12)); [PERSON] помер 07.03.2007 року (актовий запис №355 від 09.03.2007 року (а.с.13). Згідно до ст.120 Земельного Кодексу України (в редакції, яка діяла під час оформлення договору купівлі-продажу). При переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осі у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Статтею 381 ЦК України передбачено, що земельна ділянка, яка розташована під житловим будинком та іншими господарськими спорудами, є садибою і вважається відчуженою разом з будівлею, у разі відчуження самої будівлі. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення. Отже, набувши у власність житловий будинок №6, по вулиці Удмуртська, у місті Кривому Розі, розміщений на земельній ділянці, яка зареєстрована на сьогоднішній день за [PERSON], Позивачі на законних підставах вимагають припинення права власності останнього на вказану земельну ділянку. Згідно ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки. який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших , передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, як це передбачено ст.155 Земельного кодексу України. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що повязані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, якщо вони були та на їх підставі видавалися відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: approved