Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», просили стягнути на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 2061,94 грн. у вигляді збитків, які вони понесли внаслідок невручення їм поштової кореспонденції, що (які) містила судовий наказ, та моральну шкоду в загальному розмірі 2000,00 грн., а разом 4061,94 грн. Зазначили, що відповідач, в порушення Правил надання поштового зв'язку, не вручив поштове відправлення адресату або члену його родини, повернув поштову кореспонденцію суду, не витримав встановленого місячного терміну зберігання поштової кореспонденції у відділенні поштового зв'язку. Моральну шкоду [PERSON] обґрунтовує підвищенням артеріального тиску у неї. Як інваліда 2 групи. Відповідачем подані заперечення на позов, згідно яких вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає через неможливість встановлення на сьогоднішній день причин невручення поштової кореспонденції, оскільки документація зберігається 6 місяців. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додав, що не може однозначно пояснити чи були стягнути з його доньки [PERSON] суми за судовим наказом. Наполягав на тому, що 24.10.2011 року та 26.10.2011 року його дружина - позивач [PERSON] та він особисто були вдома, оскільки 26.10.2011 року було 40 днів зі дня смерті їх старшої доньки. Щодо моральної шкоди зазначив, що вона заподіяна позивачам у зв'язку з тим, що внаслідок невручення [PERSON] відповідачем поштової кореспонденції у вигляді судового наказу, у 2013 році до них додому прийшли державні виконавці, що спричинило моральній страждання [PERSON] у вигляді підвищення артеріального тиску, а [PERSON] у вигляді необхідності відповідати на запитання про наявність заборгованості. Крім того, в подальшому, на майно міг бути накладений арешт, заборонено виїзд за кордон тощо. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та дав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях на позов. Зазначив, що зі слів відповідального працівника відділення поштового зв'язку адресата не було вдома, їй було залишене повідомлення. Поштова кореспонденція повернута у п'ятиденний строк у зв'язку з неможливістю вручення за приписами п. 116 Правил надання поштових послуг. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів, зокрема, заяви Приватного підприємства «ІРД» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості з витрат на утримання будинку та прибудинкової території № 2-н-1009/2011 встановлено, що [PERSON] з 31.01.2003 р. зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (станом на 11.08.2011 р.), члени сім'ї - син [PERSON] [INFO] та мати [PERSON], [INFO] (арк. справи 15 матеріалів). За обліком довідкового бюро СГІРФО Ясинуватського МВ Донецької області [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 31.01.2003 р. (арк. справи 17 матеріалів). 17 жовтня 2011 року суддею Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПП «ІРД» заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг в сумі 2006,44 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн., а також на користь держави 25,50 грн. (арк. справи 19 матеріалів). З оглянутого поштового конверту, в якому копія судового наказу була надіслана боржнику [PERSON], що долучений до вищезазначених матеріалів, встановлено, що кореспонденція надійшла на об'єкт поштового зв'язку Ясинувата-6 24.11.2011 року, 26.10.2011 року відповідальним працівником поштового зв'язку Ясинувата-9 у поштовий ящик адресата вкладене повідомлення про необхідність отримання поштової кореспонденції, а 31.10.2011 р. відповідальним працівником встановлено, що адресат за зазначеною адресою не проживає, внаслідок чого поштова кореспонденція ВПЗ Ясинувата-9 повернута відправникові - Ясинуватському міськрайонному суду Донецької області. 20.09.2013 р. представник боржника [PERSON] за довіреністю - [PERSON] отримав копію судового наказу та додані до заяви документи, про що свідчить його особистий підпис на обкладинці справи та на заяві (арк. справи 21 матеріалів). Ухвалою Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 04.10.2013 р. судовий наказ від 17.10.2011 р. скасований (арк. справи 39 матеріалів). З наданих суду матеріалів виконавчого провадження за вищезазначеним судовим наказом встановлено, що 13 лютого 2012 р. стягувач - ПП «ІРД», звернувся до ДВС Ясинуватського МРУЮ з заявою про примусове виконання судового наказу, виданого 17.10.2011 р. Ясинуватським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з боржника [PERSON] на користь ПП «ІРД» 2061,94 грн. Постановою від 13.02.2012 р. виконавчою службою відкрите виконавче провадження (арк. справи 81). Постановою від 07.11.2013 р. виконавче провадження закрито у зв'язку з скасуванням судового наказу (арк. справи 79). Відомості про здійснення будь-яких дій з примусового виконання, вчинених державним виконавцем, в матеріалах виконавчого провадження відсутні. Сума, яка підлягала стягненню за судовим наказом боржником не виплачена. За Правилами надання поштових послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 р. (з наступними змінами та доповненнями) та Законом України «Про поштовий зв'язок» № 2759-ІІІ від 04.10.2001 р. (з наступними змінами та доповненнями), в редакціях, які діяли станом на 24-31.10.2011 р., саме між Ясинуватським міськрайонним судом Донецької області та відділенням поштового зв'язку Ясинувата-6 24 жовтня 2011 року укладений усний договір про надання послуг поштового зв'язку, шляхом оплати Ясинуватським міськрайонним судом Донецької області вартості послуги рекомендованого поштового відправлення № 8600600589861 з повідомленням про вручення на ім'я [PERSON] в розмірі 9,00 грн., що підтверджується поштовим конвертом, на якому приклеєні поштові марки на зазначену суму, погашені поштовим штемпелем відділення поштового зв'язку Ясинувата-6 24.10.2011 року, що приєднаний до матеріалів за заявою ПП «ІРД» про видачу судового наказу № 2-н-1009/2011. Договір укладений відповідно до приписів ст. 13 Закону України «Про поштовий зв'язок» та п.п. 80, 84 Правил надання поштового зв'язку, ст. ст. 901-903 ЦК України. В розумінні Закону України «Про захист прав споживача» № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року споживачем послуг поштового зв'язку є сторона договору - Ясинуватський міськрайонний суд Донецької області (ст. 1 ч.1 п.7, п.22). Адресат - [PERSON] не є стороною договору про надання послуг поштового зв'язку в розумінні ст. 901 ЦК України, не є замовником послуг та не має право на відшкодування збитків на підставі ст. 906 ЦК України. Відповідно до п.92 Правил надання поштового зв'язку рекомендований лист підлягає доставці додому. З відміток на конверті вбачається, що при виконанні вимог п. 99 Правил надання поштових послуг у зв'язку з відсутністю адресата (повнолітніх членів сім'ї) дома, 26.10.2011 р. до абонентської поштової скриньки адресата вкладалося повідомлення про надходження зазначеного рекомендованого поштового відправлення. Відповідно до п.102 Правил надання поштового зв'язку в об'єкті поштового зв'язку вручаються рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, не вручені адресатам під час доставки додому та вручаються за п. 104 при пред'явленні відповідного документу, що посвідчує особу та при необхідності довіреності. За п. 116 вищезазначених Правил у разі неможливості вручення одержувачу поштове відправлення зберігається об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня його надходження В той же час за приписами другого речення п. 117 Правил поштове відправлення повертається також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв'язку виконати обов'язки щодо пересилання поштових відправлень. В даному випадку, поштова кореспонденція на ім'я [PERSON] повернута Ясинуватському міськрайонному суду Донецької області у зв'язку з не проживанням адресата 31.10.2011 р. За приписами п. 3.1.1.3. Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом УДППЗ «Укрпошта» від 12.05.2006 р., № 211 причина повернення поштового відправлення відправнику зазначається на довідці ф. 20, яка акуратно прикріплюється внизу, ліворуч лицьового боку відправлення письмової кореспонденції. На довідці зазначається прізвище працівника, який обробляв кореспонденцію, та проставляється відбиток календарного штемпеля. Причина повернення суду поштової кореспонденції, зазначена на конверті, відповідає вимогам Порядку пересилання поштових відправлень. Яким чином оператором поштового зв'язку встановлено, що адресат в період з 26.10.2011 р. до 31.10.2011 р. не проживає за зазначеною адресою в судовому засіданні не встановлено, надання документації щодо даного поштового відправлення не є можливим у зв'язку зі знищенням виробничих документів поштового зв'язку за 2011 рік за закінченням строку їх зберігання (акт № 2 від 05.09.2013 р.). Позивачами не надано належних доказів на обґрунтування присутності в момент відвідування адресата або його повнолітніх членів сім'ї вдома, встановлення члену сім'ї адресата [PERSON] ІІ групи інвалідності безстроково, 40 день після смерті доньки [PERSON] не свідчать про її постійно перебування в квартирі та не можуть бути належними доказами у справі. Сторонам неодноразово роз'яснювалися положення ст. 130 ч.3 ЦПК України. Відповідальність операторів поштового зв'язку передбачена ст. 18 Закону України «Про поштовий зв'язок». За приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Визначена позивачами сума у розмірі - 2061 грн. 94 коп., не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки зазначена сума з [PERSON] не стягнута. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивачі зазначають, що внаслідок не вручення їм поштового відправлення порушені їх права, але які саме не зазначили. Представник позивачів в судовому засіданні також не вказав, яке право позивачів порушене. Не вручення позивачеві [PERSON] поштового відправлення не порушило її право на скасування судового наказу - судовий наказ за її заявою скасований 04.10.2013 р., жодних сум за судовим наказом з [PERSON] не стягнуто, виконавче провадження закрито. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом встановлено, що [PERSON] не є боржником згідно наказу, виданого 17.10.2011 р. Ясинуватським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з боржника [PERSON] на користь ПП «ІРД» 2061,94 грн. Також вона не є отримувачем рекомендованого поштового відправлення № 8600600589861 з повідомленням про вручення на ім'я [PERSON]. Зазначене свідчить про те, що дана [PERSON] не є споживачем означених поштових послуг. Безпосередньо в позовній заяві відсутні відповідні посилання, а в матеріалах справи відсутні докази спричинення моральної шкоди іншому позивачу - [PERSON] Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких між сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Оскільки судом не встановлено порушення цивільних прав позивачів, в тому числі, як споживачів, завдання позивачам збитків, відсутні підстави для відшкодування й моральної шкоди на підставі ст. 23 ЦК України, оскільки факт її спричинення не встановлений. Крім того, позивачі звернулися до суду з вимогами про відшкодування шкоди, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживача», але нормами вказаного Закону не передбачено право споживача на відшкодування збитків та моральної шкоди внаслідок обставин, вказаних позивачами. Пункт 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed