Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Черкаська філія товарної біржі «Українська біржа нерухомості» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування вимог вказують, що 22.07.1997 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з Протоколом відкритих торгів № 2, підписаним на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія), було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до п. 1 вказаного Договору, об`єктом купівлі-продажу згідно з Договором була квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира складається з двох кімнат, загальна площа 52,3 м2, в тому числі житлова площа - 30,5 м2, розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку. Згідно з п. 2 Договору квартира належала відповідачеві на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси 13.03.1997. Квартира зареєстрована в Черкаському об`єднаному Бюро технічної інвентаризації і записана в реєстраційну книгу № 16Д під номером 699. Відповідно до п. 4 Договору квартира оцінюються за згодою сторін і продається за 14000 грн. Вказану суму відповідач отримав від позивачів повністю до підписання договору, про що свідчить відповідний надпис на цьому договорі. Згідно з п. 5 Договору позивачі набули право власності на квартиру з дня реєстрації вказаного договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія). Як вбачається з договору, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) 22.07.1997 за реєстраційним номером 132-2. Крім того, право власності на зазначену квартиру було зареєстровано і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору. Відповідно до довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 1997 від 18.04.2017 станом на 01.01.2013 зазначена квартира зареєстрована в ЧООБТІ і належить на праві власності позивачам відповідно по ј частки. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності від 06.08.2019 зазначена квартира на праві власності позивачам відповідно по ј частки. На час укладення договору позивачам не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають, про що було вказано у Договорі. [PERSON] 04.11.2019 звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. з метою посвідчення договору та в подальшому відчуженні належної на праві приватної власності її частки квартири. Проте, нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що вказаний договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК (в редакції, яка діяла в момент укладання договору) в частині його нотаріального посвідчення. На даний час позивачі не можуть розпорядитися належною їм квартирою, у зв`язку із недотриманням форми правочину, а саме відсутністю і нотаріального посвідчення договору. Позивачі вважають, що умови договору сторонами було повністю виконано, ними було сплачено вартість проданого майна, а відповідачем була звільнена квартира, передані ключі та документи. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін договору з дня його укладення і до цього часу не виявляв. Тому, просять визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 22 липня 1997 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони. зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія») 22 липня 1997 року за номером 132-2. 06 грудня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. В судове засідання позивачі не з`явилися, до суду представником позивачів - [PERSON]. скеровано заяву про розгляд справи без участі позивачів та представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подав. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались. З письмової згоди представника позивачів, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з неявкою сторін, фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд вважає за можливе позов задовольнити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.07.1997 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з Протоколом відкритих торгів № 2, підписаним на Товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія), укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до п. 1 вказаного Договору, Обєктом купівлі-продажу згідно з Договором була квартира [ADDRESS] . Зазначена квартира складається з двох кімнат, загальна площа 52,3 м2, в тому числі житлова площа - 30,5 м2, розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку. Згідно з п. 2 Договору квартира належала відповідачеві на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси 13.03.1997. Квартира зареєстрована в Черкаському об`єднаному Бюро технічної інвентаризації і записана в реєстраційну книгу № 16Д під номером 699. Відповідно до п. 4 Договору квартира оцінюються за згодою сторін і продається за 14000 грн. Вказану суму відповідач отримав від позивачів повністю до підписання договору, про що свідчить відповідний надпис на цьому договорі. Згідно з п. 5 Договору позивачі набули право власності на квартиру з дня реєстрації вказаного договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія). Як вбачається з договору, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) 22.07.1997 за реєстраційним номером 132-2. Крім того, право власності на зазначену квартиру було зареєстровано і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору. Відповідно до довідки КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 1997 від 18.04.2017 станом на 01.01.2013 зазначена квартира зареєстрована в ЧООБТІ і належить на праві власності позивачам відповідно по ј частки. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності від 06.08.2019 зазначена квартира на праві власності позивачам відповідно по ј частки. На час укладення договору позивачам не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають, про що було вказано у Договорі. [PERSON] 04.11.2019 звернулася до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А. з метою посвідчення договору та в подальшому відчуженні належної на праві приватної власності її частки квартири. Проте, нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що вказаний договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК (в редакції, яка діяла в момент укладання договору) в частині його нотаріального посвідчення. На даний час позивачі не можуть розпорядитися належною їм квартирою, у зв`язку із недотриманням форми правочину, а саме відсутністю і нотаріального посвідчення договору. Позивачі вважають, що умови договору сторонами було повністю виконано, ними було сплачено вартість проданого майна, а відповідачем була звільнена квартира, передані ключі та документи. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін договору з дня його укладення і до цього часу не виявляв. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі. Оскільки Договір було укладено 22.07.1997, до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Стаття 4 ЦК УРСР 1963 року визначає, що цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі з угод. Згідно із ст. 41 ЦК УРСР 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Зі змісту ст. 224 ЦК УРСР 1963 року вбачається, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом встановлено, що при вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільні дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме: купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У свою чергу ч.1ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, суд вважає, що Договір купівлі-продажу від 22 липня 1997 року за реєстраційним № 132-2 може бути визнаний судом дійсним, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved