Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши в позові, що сторони перебували в шлюбі та з 17 травня 2007 року по 31 липня 2015 року, коли шлюб між ними розірвано рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області. За час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Позивач вказує на те, що батько дитини не приділяє уваги дитині, не займається її вихованням та матеріальним утриманням та в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати [PERSON] , на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 19 грудня 2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області винесено ухвалу про відкриття спрощеного провадження у даній цивільній справі та призначено до розгляду на 13 січня 2020 року. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву в якій вказує, що вимоги позову підтримує повністю і просить суд позов задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути в її відсутності та відсутності її представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, стверджував, що згідний сплачувати кошти на утримання сина в розмірі 1000 -1200 грн. на місяць. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Так, свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] , народився [INFO] , і його батьками є сторони у справі. Згідно заключення ЛКК Глибоцької Райполіклініки , [PERSON] , [INFO] - здоровий. Відповідно до довідки виданої Турятською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області від 02.12.2019 року №1999, [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач бере активну участь у матеріальному забезпеченні сина, купив телефон, велосипед, вдягає дитину до школи. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів, стан здоров`я дитини, а також те, що відповідач фізично здоровий, бере участь у матеріальному забезпеченні сина. Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 1400 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного, ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial