Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою 09.08.2018 року, в якій просили суд визнати незаконними акти ПАТ «Криворіжгаз», що засвідчують відмову побутових споживачів природного газу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на будинок [ADDRESS]. Також, позивачі просять визнати незаконним та скасувати рішення комісії ПАТ «Криворіжгаз» з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу їм, як побутовим споживачам. Окрім того, позивачі просять зобов'язати ПАТ «Криворіжгаз» з 01.04.2017 поновити їм, як побутовим споживачам, режим нарахування природного газу за нормою 7,1 куб.м. на одну особу, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №203 від 23.03.2016. Пред'явлені вимоги мотивовано тим, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2500 між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (далі за текстом Споживачі) та ПАТ «Криворіжгаз» укладено типовий договір постачання природного газу споживачам. Сумлінно виконуючи всі умови вказаного договору, Споживачі регулярно сплачували рахунки ПАТ «Криворіжгаз» в терміни, визначені в рахунках. В свою чергу, ПАТ «Криворіжгаз» в односторонньому порядку перестало виконувати свої зобов'язання, визначенні п.6.2 вказаного договору, а саме в квітні 2017 року Споживачам стало відомо , що для них ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в односторонньому порядку з 01.03.2017 року збільшив норми використання природного газу з 7,1 куб.м. на 18,3 куб.м. на одну особу. Після численних усних звернень, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» повідомило Споживачів, що не здійснює діяльності із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників), а отже, не є суб'єктом, до функцій якого діючим законодавством віднесено облік газу, у тому числі, нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу населенням. У зв'язку з викладеним, Споживачам рекомендовано звернутись до ПАТ «Криворіжгаз» для отримання детальних роз'яснень. В свою чергу, ПАТ «Криворіжгаз» пояснило, що їх представниками 28.02.2017 року складено акти про порушення Споживачами, а саме про відмову від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз». Вказані акти 23.03.2017 року розглянуті на комісії з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) та споживачу, що не є побутовим. На комісії винесено рішення про здійснення споживачам нарахувань за спожитий природний газ за граничними об'ємами споживання природного газу по формулі: 18,3 куб.м.*6,879 грн.=125,89 грн. на одну людину. При цьому, по кінець березня 2017 року для Споживачів нарахування за спожитий природний газ здійснювалось згідно з Нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою КМУ №203 від 23.03.2016 року, по формулі 7,1 куб.м.*6,879 грн.=48,84 грн. на людину. У зв'язку з цим, на думку позивачів, ПАТ «Криворіжгаз» необґрунтовано та незаконно в односторонньому порядку збільшив для них норму споживання природного газу. Свої дії ПАТ «Криворіжгаз» обґрунтовує наявністю актів, що складені посадовими особами вказаної організації та є ідентичними за змістом для кожного із споживачів. Разом з цим, по теперішній час ПАТ «Криворіжгаз» належним чином не вручив під підпис всім Споживачам копії зазначених актів та рішення комісії з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) та споживачу, що не є побутовим із зазначенням дати та причини зміни норми використання природного газу та фактично відсторонилось від забезпечення позивачів постачанням природного газу та умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу. В зв'язку з викладеним, позивачі просять заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. 11.09.2018 року представник відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» Конова І.О. надала відзив на зазначену позовну заяву, в якому просила відмовити у його задоволені. Свою позицію обґрунтувала тим, що відповідно до постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Криворіжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Криворіжгаз». В Кодексі газорозподільних систем, зазначено, що оператор ГРМ - це суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні, відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. При цьому, п.13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об'єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ. Отже, на думку представника відповідача,ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», відповідно до Правил постачання природного газу та Закону України «Про ринок природного газу», є гарантованим постачальником природного газу в м. Кривий Ріг, до обов'язків якого не входить здійснення розподілу природного газу або зміни об'ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам. 18.09.2018 року представник відповідача ПАТ «Криворіжгаз» Волошина Н.А. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволені позову. Свою позицію обґрунтувала тим, що постановою НКРЕКП №547 від 31.03.2016 року схвалено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки. До вказаного Плану внесено Інвестиційну програму ПАТ «Криворіжгаз» на 2016 рік, якою передбачено встановлення загальнобудинкових лічильників газу та індивідуальних лічильників газу споживачам, у яких не передбачено встановлення загальнобудинкового ВОГ. При цьому, будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], включено до переліку будинків, в яких заплановано встановлення загальнобудинкового ВОГ. На виконання вказаної Інвестиційної програми та Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» 07.02.2017 року ПАТ «Криворіжгаз» до відома позивачам направляв повідомлення, що 28.02.2017 року за адресою їх мешкання заплановано заходи по встановленню загальнобудинкового ВОГ природного газу.28.02.2017 року працівники ПАТ «Криворіжгаз» виїхали за вказаною адресою для встановлення загальнобудинкового ВОГ, однак мешканцями будинку не було допущено працівників для його встановлення, у зв'язку з чим 28.02.2017 року ними складені акти №202, 204, 205, 207, 208, 211, 214, 215 про порушення п.3 гл.4 розд.ІХ Кодексу ГРМ, які підписано позивачами із зауваженнями про відмову від загальнобудинкового лічильника газу і проханням встановлення індивідуального лічильника газу у квартиру. У вказаних актах, Споживачів попереджено про розрахунки за спожитий газ за граничними об'ємами споживання природного газу населенням та вказано, що комісія з розгляду актів про порушення відбудеться 23.03.2017 року за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, буд.1. 23.03.2017 року відбулося засідання вказаної комісії, на якому було прийнято рішення про здійснення зміни режиму нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу населення за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, 30.03.2017 ПАТ «Криворіжгаз», до відома позивачів, направив витяг з протоколу засідання комісії №27 від 23.03.2017 року. Таким чином, на думку представника відповідача, твердження позивачів про невручення їм рішення комісії з розгляду актів про порушення не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо вимоги позивачів про скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення представник відповідача зазначає, що відповідно до п.п.8, 11 гл.5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Тому, згідно з п.3 гл.4 розділу ІХ Кодексу ГРМ, ПАТ «Криворіжгаз» за результатами розгляду актів прийнято рішення про зміну режиму нарахування об'ємів природного газу з 01.03.2017 року. Представник відповідача вважає, що з урахуванням положень ст.16 ЦПК України, позивачі, заявляючи вимоги про визнання незаконними та скасування актів про порушення та рішення комісії з розгляду вказаних актів, вибрали невірний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів, оскільки вказані документи не є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків у позивачів, оскільки лише фіксують наявність або відсутність певних обставин. Щодо позовної вимоги про зобов'язання з 01.04.2017 року поновити позивачам режим нарахування природного газу за нормою 7,1 куб.м. на одну особу, представник відповідача просить прийняти до уваги, що ПАТ «Криворіжгаз» при прийнятті рішення про зміну режиму нарахування позивачам з 01.03.2017 року діяло виключно згідно з положеннями Кодексу ГРМ. Окрім того, 18.12.2018 року, представник відповідача ПАТ «Криворіжгаз» Мартинова Н.Ю. надала до суду додаткові пояснення, відповідно до яких ПАТ «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ, до обов'язків якого входить здійснення розподілу природного газу або зміни об'ємів та обсягів розподіленого природного газу споживачам, а не встановлення цін та тарифів на природний газ. Постановою НКРЕКП №1587 від 21.05.2015 року, анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом з 01.07.2015 року, видану, зокрема, ПАТ «Криворіжгаз». При цьому, згідно з постановою НКРЕКП №1588 від 21.05.2015 року, постачання природного газу в Дніпропетровській області здійснює ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 01.07.2015 року. Також, представник відповідача звертає увагу, що ціна на природній газ для побутових споживачів, тобто для населення встановлюється виключно Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, шляхом прийняття обов'язкових до виконання суб'єктами ринку природного газу, рішень, які є відкритими та доступними. В судовому засіданні представник позивачів - [PERSON] підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив її задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Криворіжгаз» Мартинова Н.Ю. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Підтримала позицію, викладену у запереченнях. Представник відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 10.08.2018 відкрито провадження у справі (а.с.69). Інших процесуальних дій судом не вчинялось. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд встановив наступні обставини. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є або власниками, або зареєстровані та проживають в будинку [ADDRESS], є споживачами з отримання послуг газопостачання та сплачують такі послуги, що підтверджується копіями їх паспортів та довідками про склад сім'ї (а.с.11-66). Відповідно до постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Криворіжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Криворіжгаз». Відповідач протягом 2011-2017 років приймав від НАК «Нафтогаз України» природний газ та здійснював його постачання позивачам. 28.02.2017 працівники ПАТ «Криворіжгаз» виїхали за адресою: [ADDRESS] для встановлення загальнобудинкового ВОГ, однак мешканцями будинку не було допущено працівників для його встановлення, у зв'язку з чим 28.02.2017 року співробітниками ПАТ «Криворіжгаз» складені акти №202, 204, 205, 207, 208, 211, 214, 215 про порушення п.3 гл.4 розд.ІХ Кодексу ГРМ, які підписано Споживачами із зауваженнями про відмову від загальнобудинкового лічильника газу і проханням встановлення індивідуального лічильника газу у квартиру (а.с.122-129). Як видно з витягу з протоколу №27, 23.03.2017 року відбулося засідання комісії з розгляду актів про порушення, на якому було прийнято рішення про здійснення зміни режиму нарахування за граничними об'ємами споживання природного газу населення за адресою: [ADDRESS] по формулі: 18,3 куб.м.*6,879 грн.=125,89 грн. на одну особу (а.с.138). Разом з цим, згідно з вимогами ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. За змістом ст.21 вказаного вище Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до п.п.3, 4, 7 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст.1 зазначеного Закону, наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; - виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; - засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; - комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; - норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; - споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Як наведено у ст.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.14 вказаного Закону, залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи, зокрема, перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.20 цього Закону, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п.1 ч.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у ч.1 ст.30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. При цьому, правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до гл.1 розд.1 Кодексу ГРС, Оператор ГРМ - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Отже, Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ. Як встановлено судом, позивачі є споживачами природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору розподілу природного газу, що є у загальному доступі на офіційному сайті ПАТ «Криворіжгаз», цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст.633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об'єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Судом встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ. Права та обов'язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом ІІІ «Умови передачі природного газу Споживачу», розділом V «Порядок обліку природного газу, що передається Споживачу», розділом VІ «Порядок розрахунків» та розділом VІІ «Права і обов'язки Сторін». Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору, ПАТ «Криворіжгаз» взяло на себе зобов'язання постачати природний газ споживачам в необхідних об'ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов'язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У ч.1 ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.1 ст.651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, представником відповідача надано до суду копії листів від 30.03.2017 року, з яких видно, що на адресу позивачів дійсно направлялись повідомлення щодо зміни режиму нарахування об'ємів (обсягів) розподіленого газу разом з витягом з протоколу комісії №27 від 23.03.2017 року (а.с.130-138). При цьому, будь-яких підтверджень про отримання позивачами зазначених листів, представником відповідача, відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України, до суду не надано. Разом з цим, як стверджують позивачі, зазначені повідомлення вони не отримували. Більш того, на час звернення до суду, вони досі не отримали витяг з протоколу засідання комісії, не дивлячись на письмові звернення до ПАТ «Криворіжгаз» (а.с.35,37, 45, 50, 62). Також, як встановлено судом, на заяви Споживачів [PERSON] та [PERSON] про перегляд та скасування зазначених актів та рішення комісії, відповідачем повідомлено, що 24.05.2018 року та 05.07.2018 року на засіданні діючої комісії ПАТ «Криворіжгаз» з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу та споживачу, що не є побутовим, було повторно розглянуто акти №№214, 215 від 28.02.2017 року та прийнято рішення про залишення рішення комісії від 23.03.2017 року без змін (а.с.18, 33-34). Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем, в порушення вимог ст.ст.526, 626, 629, 651 ЦПК України, в односторонньому порядку було змінено умови договору, укладеного зі Споживачами в частині збільшення режиму нарахування об'ємів (обсягів) розподіленого газу та вважає за необхідне задовольнити вимоги позовної заяви про зобов'язання ПАТ «Криворіжгаз» поновити з 01.04.2017 року позивачам режим нарахування природного газу за нормою 7,1 куб.м. Окрім того, відповідно до п.2 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення. При цьому, як видно з копій актів, наданих до суду представником відповідача, працівниками ПАТ «Криворіжгаз» позивачам не були надані другі примірники актів про порушення, що суперечить вищевказаним нормам Кодексу газорозподільних систем (а.с.122-129). Також, згідно з п.4 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, у разі відмови споживача від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали, зокрема, більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою. Як видно з копії акта №202 від 28.02.2017 року, споживач [PERSON] відмовилась від його підписання, але представниками Оператора ГРМ, в порушення зазначених вище норм, не проводилась відеофіксація цих подій. При тому, що у п.7 вказаного акта зазначено, що у разі відмови від підпису, до акта про порушення додається відеофіксація (а.с.129). З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що акти про порушення працівниками ПАТ «Криворіжгаз» складалися з порушеннями, а тому наявні підстави для скасування рішення комісії про зміну режиму нарахування з 01.03.2017 року за граничними об'ємами споживання природного газу за адресою: [ADDRESS], прийнятого на підставі вказаних актів. У зв'язку з тим, що обраний позивачами спосіб захисту є ефективним засобом захисту, відповідно до ст.16 ЦК України, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, тому, у випадку порушення юридичною особою прав та інтересів споживача, він має право оскаржити в судовому порядку та вимагати скасувати відповідне рішення. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів до ПАТ «Криворіжгаз» про захист прав споживачів, шляхом визнання незаконним та скасування актів та рішення комісії підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ст.5 ЦПК України передбачено, що суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Тобто, суддя, здійснюючи правосуддя, має керуватися принципом верховенством права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (п.39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії», п.170 рішення у справі «Олександр Волков проти України»). У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (п.п.31, 32 рішення у справі «Кантоні проти Франції» від 11.11.1996; п.65 рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11.04.2013). Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» в першій частині ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж, по суті, захищається ст.1 Першого протоколу до Конвенції. У п.33 рішення у справі «Сєрков проти України» від 07.07.2011, яке набуло статусу остаточного 07.10.2011, ЄСПЛ зазначив, що п.2 ст.1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з основоположних принципів демократичного суспільства, притаманне всім статтям Конвенції. Ведучи мову про «закон», ст.1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (п.54 рішення від 09.11.1999 у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки»). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (п.109 рішення у справі «Беєлер проти Італії»). На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, відповідно до п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. За подання додаткових заяв, у яких збільшується розмір позовних вимог, недоплачена сума судового збору також підлягає сплаті. У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із ст.4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011, за подання позову немайнового характеру. Позивачі, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнені від сплати судового збору при зверненні з даним позовом, однак, при поданні позову кожен з позивачів, мав сплатити по 640 гривень судового збору, а разом 5120,00 гривень. Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача ПАТ «Криворіжгаз» на користь держави підлягають стягненню 5120,00 гривень в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом першої інстанції.

Outcome: approved