Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивачі [PERSON],\~[PERSON]\~звернулись до\~[PERSON] сільської\~ради Покровського району Донецької області про визнання права власності на житловий будинок. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [PERSON] та [PERSON] являлись членами колгоспу «Перемоги», який в 1993 році було реорганізовано в КСП «Перемоги». Згідно даним Мінюсту України 22.07.2009 року було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи КСП «Перемоги». Житловий будинок № 4 по вул.. Центральній в с. Сергіївка Покровського району Донецької області мав статус колгоспного двору згідно відомостей по господарських книг, головою якого значився [PERSON]. В будинку значились та проживали члени сім»ї: [PERSON] з 01.01.1983 року та [PERSON] (шлюбне [PERSON]) [PERSON] з 01.01.1983 року по 1994 рік. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року відповідно до постанови Верховної Ради УРСР № 885-Х11 з введенням у дію Закону України « Про власність». Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мали ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку у майні. Вважають, що спірний житловий будинок, який мав статус колгоспного двору, належить їм та [PERSON] на праві спільної власності по 1/3 частини кожному. 12.06.2017 року [PERSON] помер. При житті він склав заповіт на імя [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 28.11.2018 року у видачі свідоцтва відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на 1/3 частину житлового будинку, який належним чином зареєстрований. Просять визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку загальною площею 82,8 кв. м., в тому числі 46,0 кв. м. житлової площі та господарські будівлі та споруди; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку загальною площею 82,8 кв. м., в тому числі 46 кв. м. житлової площі та господарські будівлі та споруди. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились, просили справу слухати у їх відсутність ( а.с. 70,71). Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] сількьої ради в судове засідання не з»явився, просив справу слухати у їх відсутність, не заперечували проти задоволення позовних вимог.( а.с. 75). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Покровського району Донецької області за № 754 від 16.11.2018 року житловий будинок № 4 по вул.. Центральна с. Сергіївка ([PERSON] сільської ради) мав статус майна колгоспного двору. Головою колгоспного двору є [PERSON], згідно по господарських книг: -№ 5 особистий рахунок № 435 за 1983-1985 роки; -№ 5 особистий рахунок № 407 за 1986-1990 роки; -№5 особистий рахунок № 395 за 1991-1995 роки.( а. с. 11). Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради за № 686 : згідно по господарській книги № 5 особистий рахунок № 435 за 1983-1985 роки з 01.01.1983 року були зареєстровані та проживали: -[PERSON], [INFO] - голова сімї; -[PERSON] [INFO] - дружина; -[PERSON] [INFO] донька; Згідно по господарської книги № 5 особистий рахунок № 407 за 1986-1990 роки у житловому будинку № 4 по вул.. Центральна були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON]; Згідно по господарської книги № 5 особистий рахунок № 395 за 1991-1995 роки у житловому будинку № 4 по вул.. Центральна були зареєстровані та проживали : [PERSON], [PERSON], [PERSON]; Згідно по господарської книги № 5 особистий рахунок № 392 за 1996-2000 роки з 01.01.1996 року у житловому будинку № 4 по вул.. Центральна були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON]; Згідно по господарської книги № 4 особистий рахунок № 350 за 2001-2003 роки з 17.01.2003 року у житловому будинку № 4 по вул.. Центральна були зареєстровані та проживали: [PERSON], [PERSON] Станом на 01.11.2018 року у житловому будинку № 4 по вул.. Центральна с. Сергіївка у домогосподарстві 01 0268-1 зареєстрована та проживає [PERSON], одна згідно по господарській книги № 6 за 2016-2018 роки ( а. с. 12). Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради № 110 від 31.01.2018 року [PERSON] дійсно був зареєстрований та проживав з 1980 року по день смерті 12.06.2017 року в житловому будинку за адресою: с. Сергіївка [PERSON] сільської ради, вул.. Центральна, 4 згідно особового рахунку № 01-0268-1 погосподарської книги № 6 на 2016-2020 роки [PERSON] сільської ради. Назва вулиці затверджена рішенням сільської ради № У/Х1Х-10 від 12.12.2008 року « Про затвердження найменувань вулиць та провулків розташованих на території [PERSON] сільської ради». ( а. с. 25). Згідно листа КП БТІ від 07.02.2018 року № 129/01-07 будинок № 4 по вул.. Центральна с. Сергіївка в КП БТІ не зареєстрований ( а.с. 26). Згідно довідки виконкому [PERSON] сільської ради Покровського району за № 219 від 12.02.2018 року житловий будинок, що розташований за адресою: с. Сергіївка, вул.. Центральна, 4 не знаходиться на балансі [PERSON] сільської ради ( а.с. 32). Згідно довідки КСП «Перемога» на підставі розпорядження представника Президента України в районі № 120 від 08.06.1993 року колгосп «Побєда» перереєстрований в КСП «Перемога» ( а. с. 33). Згідно постанови господарського суду від 11.07.2005 року визнано банкрутом боржника [PERSON] сільськогосподарське підприємство «Перемога» с. Сергіївка, зареєстроване розпорядженням представника Президента за № 120 від 08.06.1993 року, розташоване с. Сергіївка, вул.. Поштова ( а.с. 34). Згідно заповіту від 12.11.2013 року [PERSON] все майно, де б воно і з чого б воно не складалось заповів [PERSON], [INFO] ( а. с. 17). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.11.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на жилий будинок після смерті [PERSON] , оскільки спадкоємцем не надано правовствнолюючого документу на жилий будинок, який своєчасно не зареєстрований померлим. ( а. с. 35). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва ( створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна). Згідно технічного паспорту житловий будинок, що розташований по вул.. Центральна, 4 в с. Сергіївка Покровського району, збудований у 1974 році. Згідно довідки за № 275 від 11.02.2019 року житловий будинок № 4 по вул.. Центральна с. Сергіївка Покровського району Донецької області був введений в експлуатацію у 1974 році згідно даних по господарської книги. Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з»ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що до правовідносин щодо спадкування застосовується норма, яка діяла на час відкриття спадщини, а до правовідносин щодо набуття права власності - законодавство, яке було чинним на момент набуття. У 1974 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Аналогічні правові позиції містяться в постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року по справі № 6-137цс13. Отже, в даному випадку, лише з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ( сільської) ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином у 1974 році житлового будинку цей громадянин набуває статусу власника житлового будинку . Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В по господарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Українській РСР, що затверджена 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов»язкову реєстрацію будинків і домоволодінь у межах місць і селищ, в тому числі на підставі записів у по господарських книгах При вирішенні питання щодо визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно технічного паспорту житловий будинок, що розташований по вул.. Центральна, 4 в с. Сергіївка Покровського району, збудований у 1974 році. Згідно довідки за № 275 від 11.02.2019 року житловий будинок № 4 по вул.. Центральна с. Сергіївка Покровського району Донецької області був введений в експлуатацію у 1974 році згідно даних по господарської книги. За змістом ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року (що поширюється на спірні правовідносини) колгоспний двір визначався як сімейно-трудове обєднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарства. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. При цьому за змістом ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг по господарсьского обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 року № 112/5. В подальшому аналогічними Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року за № 5-24/26 та Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69. Згідно змісту Вказівок № 112/5 та № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сімї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючи члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносились до господарств колгоспників. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз»яснино, що положення ст.ст. 17,18 Закону України « Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону ( з 15.04.1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-145цс13, порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року № 69. Зважаючи на наведене судом беззаперечно встановлено, що станом на 15.04.1991 року спірний будинок належав до суспільної групи колгоспний двір. Відтак, членами вказаного колгоспного двору станом на 15.04.1991 року були [PERSON], [PERSON] та їх донька [PERSON]. Отже, виходячи з наведеного, до кола спадкового майна [PERSON]Г входить не весь житловий будинок , а лише його частка як члена колгоспного двору у ньому , зокрема 1/3 частка. Оскільки позивачка [PERSON], як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, а [PERSON] відмовилась від обов»язкової частки спадщини, зважаючи на перешкоди в оформленні свідоцтва про право на спадщину право власності в порядку спадкування за заповітом, підлягає визнанню за позивачкою [PERSON] в судовому порядку , зокрема право власності на 2/3 частину житлового будинку, що розташований по вул.. Центральна, 4 в с. Сергіївка, а за [PERSON]- право власності на 1/3 частину житлового будинку як члена колгоспного двору. На підставі викладеного,

Outcome: approved