Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] , 24.02.2021 року звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 14.05.2004 року була прийнята на посаду рахівника - касира Воле - Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області на підставі розпорядження № 13 від 14.05.2004 року. 20.11.2020 року Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області прийнято рішення № 5 про початок реорганізації Воютицької сільської ради та Воле - Баранецької сільської ради шляхом приєднання до Бісковицької сільської ради, яким вирішено (п.3) почати процедуру реорганізації Воле - Баранецької сільської ради шляхом приєднання до Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області. Згідно п. 4 цього рішення Бісковицька сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Воле - Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області. 23.11.2020 року позивачу було вручено повідомлення про початок реорганізації Воле -Баранецької сільської ради та з метою забезпечення трудових прав працівників Воле -Баранецької сільської ради та попереджено про наступне вивільнення не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня ознайомлення з цим попередженням. Також зазначено, що у разі виникнення вакансії, що підходить за кваліфікацією до закінчення двохмісячного терміну попередження, вона буде запропонована у відповідності до чинного законодавства. Проте, жодного вакантного робочого місця їй відповідачем запропоновано не було та 25.01.2021 року її звільнено з роботи у зв`язку з реорганізацією за п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі розпорядження № 58 від 25.01.2021 року. Таким чином, її звільнення за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було здійснено в порушення вимог ст. 49 - 2 та 184 КЗпП України, оскільки не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві з дня попередження про вивільнення і які існували на день його звільнення та не враховано переважне право на залишенні на роботі. Вважає, що порушене її право підлягає відновленню шляхом скасування розпорядження № 58 від 25.01.2021 року про звільнення та поновленням на роботі на займаній посаді з дня її звільнення, тобто, з 25.01.2021 року. Крім того, вважає, що поновлення її на роботі є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, з 25.01.2021 року по день ухвалення судом рішення. При цьому, розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 з наступними змінами. Згідно пунктів 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється, виходячи з її заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяці, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Згідно довідки про її доходи № 267 від 01.02.2021 року, виданої відповідачем, нарахована заробітна плата за грудень та листопад 2020 року, що передують місяцю звільнення, становить 11068, 75 +14918,75 грн. = 25987,50 грн. Нею було відпрацьовано у листопаді 2020 року 21 день та в грудні 2020 року 22 дні, отже, середньоденна заробітна плата становить 25987,50 грн. : 43 = 604,37 грн. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.01.2021 року на час постановлення рішення становить 604, 37 грн. х 36 робочих днів = 21,757,32 грн. У зв`язку з викладеним, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить: - визнати незаконним та скасувати розпорядження Бісковицького сільського голови № 58 від 25 січня 2021 року про звільнення її з посади касира Воле Баранецької сільської ради; - поновити її на посаді рахівника касира Бісковицької сільської ради; - стягнути з Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області в її користь, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.01.2021 року до дня винесення рішення про поновлення на роботі у розмірі 21,757,32 грн. Ухвалою суду від 26.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Стецяк В.М. підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області Заріцька Л.Р. в судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення та пояснила, що Бісковицька сільська рада згідна виконати позовні вимоги заявлені позивачкою [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за ч. 1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які доказ щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 (два) місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що 14.05.2004 року [PERSON] була прийнята на посаду рахівника - касира Воле - Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області на підставі розпорядження № 13 від 14.05.2004 року. 20.11.2020 року Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області прийнято рішення № 5 про початок реорганізації Воютицької сільської ради та Воле - Баранецької сільської ради шляхом приєднання до Бісковицької сільської ради, яким вирішено (п.3) почати процедуру реорганізації Воле - Баранецької сільської ради шляхом приєднання до Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області. Згідно п. 4 цього рішення Бісковицька сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Воле - Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області. 23.11.2020 року [PERSON] було вручене повідомлення про початок реорганізації Воле - Баранецької сільської ради та з метою забезпечення трудових прав працівників Воле -Баранецької сільської ради та попереджено про наступне вивільнення не раніше, ніж через 2 (два) місяці з дня ознайомлення з цим попередженням. Також зазначено, що у разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двохмісячного терміну попередження, вона буде запропонована у відповідності до чинного законодавства. Проте, жодного вакантного робочого місця позивачу - відповідачем запропоновано не було та 25.01.2021 року [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку з реорганізацією за п. 1ст. 40 КЗпП України на підставі розпорядження № 58 від 25.01.2021 року. Однак, у даному випадку відповідач не забезпечив дотримання вказаних гарантій, що призвело до безпідставного звільнення позивача із займаної посади. За наведених обставин, суд вважає незаконним розпорядження Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області № 58 від 25.01.2021 року про звільнення [PERSON] з посади касира Воле Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області у зв`язку з реорганізацією Воле - Баранецької сільської ради, яке підлягає скасуванню, а [PERSON] відповідно підлягає поновленню на займаній посаді. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. На підставі викладеного та з урахуванням встановленого судом факту незаконного звільнення позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Що стосується розміру суми середнього заробітку, то суд вважає наступне. Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Абзацом 3 п. 2 даного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п.8 Порядку). Згідно матеріалів цивільної справи позивачку було звільнено 25.01.2021 року. Із врахуванням довідки про доходи позивача № 267 від 01.02.2021 року, виданої відповідачем, нарахована заробітна плата за грудень та листопад 2020 року, що передують місяцю звільнення позивача, становить 11068, 75 +14918,75 грн. = 25987,50 грн. Позивачем було відпрацьовано у листопаді 2020 року 21 день та в грудні 2020 року 22 дні, отже середньоденна заробітна плата становить 25987,50 грн. : 43 = 604,37 грн. Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.01.2021 року на час постановлення рішення становить 604, 37 грн. х 36 робочих днів = 21,757,32 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача підлягають задоволенню та необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21,757,32 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved