Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулись до суду з позовом, у якому просять суд постановити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказують, що квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду. В 1989 р. позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з громадянином [PERSON], від якого має дочку [PERSON] 08.04.2003 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З 2003 року відповідач перестав працювати, став вести аморальний спосіб життя, практично перестав бувати вдома. Останній раз відповідач з'явився в квартирі на початку квітня 2014 року, украв у дочки золоті прикраси та знак. З цього приводу було відкрито кримінальне провадження. Факт не проживання відповідача в квартирі підтверджується актами - довідками, складеними майстром ЖЄД-109 від 03.04.2015 року, 03.06.2015 року, 03.08.2015 року. Ніяких перешкод відповідачу у користуванні та проживанні у спірній квартирі вони не чинили, замки не міняли. Відповідач витрат по утриманню житла не несе. Всі витрати по утриманні квартири та оплаті комунальних послуг несуть вони. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримує, справу просить розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка про його виклик, направлена за його зареєстрованим місцем проживання повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право. Як вбачається з довідки (а.с.6) квартира [ADDRESS] відноситься до державного житлового фонду. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] у спірному житловому приміщенні не мешкає більше 6 місяців що підтверджується актами про не проживання на а.с.12,13,14. У відповідності до ст.71 ЖК України при тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Отже, відповідач у відповідності до чинного законодавства України втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при наявності підстав: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.). На підставі викладеного,

Outcome: approved