Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивачка 9 грудня 2013 року звернулася до суду з позовом з тих підстав, що разом з нею проживають неповнолітні діти: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, який не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей в достатньому розмірі. Просила стягнути на дітей аліменти в розмірі 1/2 частини заробітку(доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, до досягнення дочкою повноліття, а після цього - в розмірі 1/3 доходу відповідача щомісяця до досягнення повноліття сином. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю, суду пояснила, що відповідач надає матеріальну допомогу на двох дітей добровільно в розмірі 1/3 частини його заробітку та додатково по 1000 гривень з пенсії щомісяця, однак цих сум на належне утримання дітей не вистачає. Діти постійно хворіють, потребують медикаментозного та санаторного лікування, курси масажу, на що витрачає чималі кошти. Крім того, син відвідує танцювальний гурток, групу продовженого дня в школі, з дочкою займаються репетитори зі шкільних предметів, діти займаються вишивкою, розвиток здібностей дітей вимагає додаткових коштів. Представник позивача позов в суді підтримав, просив задовольнити, посилаючись на те, що відповідач матеріально (працює, отримує пенсію, має у власності нерухоме житло) та за сімейним станом спроможний сплачувати аліменти в заявленому розмірі, що необхідно для утримання постійно хворіючих і потребуючих лікування та розвитку здібностей дітей. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, в розмірі 1/3 частини доходу. Суду пояснив, що після отримання права на пенсію продовжує працювати, оскільки розміру пенсії не вистачає на утримання дітей і його власні потреби, маю іншу сім»ю. Сам він має хронічне захворювання, проходить періодичне лікування. Він дійсно має у власності квартиру в м. Єнакієве, однак вона розташована в списаному будинку, не має комунікацій і для житла не придатна, що відомо позивачці. З заробітної плати за домовленістю з позивачкою щомісяця їй підприємство перераховує аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, після отримання пенсії він щомісяця передає позивачці 1000 гривень. Крім того, в магазинах сплачує вартість покупок, які роблять діти на свій вибір, а також неодноразово покупав дітям мобільні телефони, які в них позивачка відбирала. Не заперечив, що діти мають хронічні захворювання, однак їх лікування за рекомендаціями лікарів не потребує значних грошових коштів. Вважає, що добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей в достатньому розмірі, оскільки позивачка, яка отримує заробітну плату не більше 3000 гривень, не лише утримує дітей, а й сама їздить відпочивати за кордон та на море. Матеріалами справи встановлено, що відповідач є батьком дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сторонами визнано, що діти проживають з позивачкою, на їх утримання відповідач добровільно сплачує в середньому 2900 грн з заробітної плати і 1000 грн з пенсії. Самостійного джерела доходу діти не мають. Діти перебувають на диспансерному обліку в ЦМЛ за місцем проживання: дочка - з приводу бронхіальної астми, атопічного дерматиту, сколіозу грудного відділу хребта, потребує постійного медикаментозного, санаторно-курортного лікування; син - з приводу диспластичної кардіопатії, атопічного дерматиту, рецидивуючого обструктивного бронхіту, потребує протирецидивного та санаторно-курортного лікування, що, беззаперечно, потребує додаткових матеріальних витрат для придбання ліків за рецептами лікарів. Крім того, за поясненням позивачки, діти мають здібності до рукоділля, танців, що відповідачем не спростовано, і розвиток цих здібностей також потребує певних грошових коштів як для придбання матеріалів, так і для оплати вартості занять. Щомісячний розмір витрат на розвиток здібностей складає в середньому 1000 гривень. Відповідач фактично має іншу сім»ю, однак не має інших осіб, яких він повинен утримувати за законом; є працездатний, працює грозом, що вимагає для підтримання працездатності висококалорійного харчування; має хронічне захворювання - виразкова хвороба 12-палої кишки, отримує протирецидивне медикаментозне лікування, потребує санаторно-курортного лікування, що також вимагає грошових коштів. Відповідач отримує заробітну плату за винятком обов'язкових утримань в середньому на місяць 8573грн та пенсію щомісяця 5443 грн, сукупний дохід складає 14010 грн на місяць. Сторонами визнано, що у власності відповідача є нерухоме майно у виді квартири в м. Єнакієве, однак доказів того, що квартира має певну значну цінність і придатна для житла, як і того, що відповідач одержує дохід з її використання, суду не надано. Добровільно сторони не дійшли згоди про розмір участі відповідача в утриманні дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, у разі спору між батьками, розмір аліментів визначається судом з урахуванням матеріального становища та стану здоров'я дитини і платника аліментів, а також з урахуванням наявності у нього інших осіб, яких він повинен утримувати, інших обставин, що мають істотне значення. Отже, за встановлених судом обставин, з урахуванням кількості осіб, яких за законом повинен утримувати відповідач, та наявності у відповідача постійного значного доходу, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо розміру аліментів - 1/2 частина заробітку відповідача щомісяця, що в грошах складає 7000 грн, з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років в 1286 грн, є надмірними. Такий розмір аліментів є занадто великим та таким, що не відповідає нагальним потребам дітей, створює передумови для використання їх на утримання й інших осіб. Суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме, з відповідача належить стягнути на користь позивача на утримання обох дітей аліменти в розмірі 2/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення старшою дитиною повноліття, а після цього належить стягувати, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення аліментів на утримання сина, аліменти з вирахуванням рівної частки, що припадала на дочку, що відповідає вимогам ч.2, 3 ст. 183 СК України та буде справедливим з огляду на право кожного утриманця на аліменти. Визначаючи розмір аліментів саме в 2/5 частки від доходу відповідача, що в грошах складає 5600 грн, суд виходить як з розміру його доходу в 14000 грн щомісяця, так і з розміру необхідних витрат на утримання та лікування відповідача та фактично щоденне медикаментозне лікування дітей, розвиток їх здібностей та навчання. Суд вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи відповідача про необхідність посиленого харчування, періодичного відновлюваного лікування у зв'язку з продовженням ним роботи в умовах впливу шкідливих факторів виробництва. Суд враховує, що позивачка не довела в суді необхідність щомісячних витрат на лікування дітей в заявленому нею розмірі - 1200 гривень на дочку та 350-400 грн на сина, оскільки ані записи в амбулаторних картах дітей, ані довідки КЗ ЦПМСД міста Кіровське не містять відомостей про необхідність та тривалість щомісячного курсу лікування рекомендованими медичними препаратами в кількості медичних препаратів, придбаних позивачкою (зокрема, препарат Симбикорт 160/4,5 рекомендований лікарем неповнолітній [PERSON] без зазначення щоденної дози, за інструкцією для застосування для дитини віком до 18 років призначається по 1-2 інгаляції двічі на добу, випускається в інгаляторах по 60 або 120 доз, а тому придбання його позивачкою 6 січня 2013 року за сплачувані відповідачем добровільно аліменти в кількості 4 упаковок, навіть в найменшій кількості доз -60, не викликано необхідністю місячного лікування дитини - максимально 60 доз, а з огляду на вартість в 186,40грн за упаковку на суму 745,60грн взагалі є недоцільним і свідчить про використання отримуваних аліментів не за призначенням). Пояснення позивачки про витрату нею на масаж дітей в грудні 2013 року 2000 грн з розрахунку 100 грн за сеанс, які вона сплатила за розпискою приватній особі, суд не приймає до уваги, оскільки належними доказами не підтверджені ані право особи на надання послуг медичного характеру, ані понесені позивачкою витрати, ані неможливість отримання цієї медичної послуги дітьми безоплатно в умовах працюючого в Кіровській ЦМЛ масажного кабінету, на що вказував відповідач. Необхідність витрачання власних коштів на санаторно-курортне лікування дітей та їх розмір позивачкою також не доведені. У зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача належить стягнути за користь держави судовий збір в мінімальному розмірі. Відповідно до ст.ст. 180, 182,183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 213-215, 367 ЦПК України, суд

Outcome: partial