Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просять визнати за ними в порядку спадкування за заповітом право власності на спадкове майно вказане в позовній заяві. До проведення підготовчого судового засідання позивачі підтримали позовні вимоги, просили суд справу слухати за їх відсутності, подавши до суду відповідні письмові заяви. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області від 05 жовтня 2020 року, за актовим записом № 27. Спадкодавець залишила заповіт, посвідчений Кривошиїнською сільською радою від 25 жовтня 2018 року, за реєстром № 105, відповідно до якого, все своє майно, у рівних частинах, заповіла [PERSON] , [PERSON] (позивачам по справі) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачам по справі). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами; земельну ділянку, площею 0,1785 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 3224083201:01:007:0013, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку, площею 2,8840 га, яка розташована на території Сквирської міської ради Київської області (у минулому територія Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області), кадастровий номер: 3224083200:04:013:0017, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена Державним актом на право приватної власності на землю, серія Р3 № 302750. Позивачі є спадкоємцями після смерті спадкодавця за заповітом, згідно ст. 1223 ЦК України, прийняли спадщину у встановлений законом строк та порядок. Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачами підтверджується документами, що містяться в матеріалах справи. Окрім позивачів, є ще спадкоємці за заповітом [PERSON] , [PERSON] (відповідачі по справі), які відмовляються від своєї частки спадкового майна на користь позивачів, та не заперечують проти того, щоб їх частину спадкового майна вцілому успадкували вони, про що подали до суду відповідні письмові заяви та [PERSON] (відповідач по справі), яка свою частку в спадщині буде оформляти самостійно. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.п. 4.12 п.4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 (далі порядок) свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.15 Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. При звернені до нотаріуса, позивачам було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, отримати дублікати яких позивачі не мають можливості, оскільки це суперечить ч. 4 ст. 25 та ч. 11 ст. 346 ЦК України, згідно з яких право власності припиняється у разі смерті власника. Вказана обставина позбавляє позивачів вступити у спадкові права на підставі та у спосіб передбачені законом, тому, на підставі вищевикладеного вони вимушені звернутися до суду з відповідною вимогою. Іншим чином визнати право власності на спадкове майно за позивачами, окрім прийняття ними спадщини в судовому порядку, неможливо. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У відповідності до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідачі до підготовчого судового засідання позов визнали, про що подали до суду відповідні письмові заяви. Суд вважає,\~що визнання\~позову відповідачами,\~не суперечить\~закону,\~не порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~тому відповідно\~до ч.\~3\~ст.\~200\~та ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України,\~вважає ухвалити\~рішення у\~підготовчому судовому\~засіданні по\~суті позовних\~вимог.

Outcome: approved