Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому за уточненими позовними вимогами в кінцевій редакції просить у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за відповідачем [PERSON] право власності на: - однокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 791 780 грн., - жилий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] вартістю 2 133 000 грн., - земельну ділянку площею 0,570 га, розташовану за адресою [ADDRESS] вартістю 324 900 грн., - автомобіль Lexus RХ 350, рік випуску 2008, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 537 300 грн. За нею просить визнати право власності на: - однокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 770 500 грн., - трикімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 2 745 900 грн., стягнути зі сторони, якій буде виділено майно по більшій вартості, ніж частка у спільному майні, на користь іншої сторони грошову компенсацію різниці вартості частки майна та стягнути з відповідача судові витрати (т. 1 а.с. 164-169). Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 1992 року по 26 жовтня 2016 року, від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі було придбане наступне майно: однокімнатна квартира [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 14.04.2008 року, право власності на яку зареєстроване за відповідачем, вартістю за висновком оцінки 770 500 грн.; житловий будинок жилою площею 48,1 кв.м. з господарськими спорудами, згідно договору купівлі-продажу від 24.06.1998 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано на неї, вартістю за висновком незалежної оцінки 2 133 000 грн.; земельна ділянка площею 0,570 га., розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано на неї згідно Державного акту на право приватної власності на землю вартістю 324 900 грн.; однокімнатна квартира [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 23.10.1998 року, право власності на яку зареєстроване за відповідачем, вартістю за висновком незалежної оцінки 791 780 грн.; трикімнатна квартира [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 05.12.2013 року, право власності на яку зареєстроване за нею та за відповідачем в рівних частках, вартістю за висновком оцінки 2 745 900 грн.; автомобіль марки Lexus, модель RХ 350, рік випуску 2008, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який зареєстроване за нею, вартістю за висновком незалежної оцінки 537 300 грн. Позивачка зазначає, що домовленості з відповідачем щодо поділу майна подружжя не досягнуто. У її користуванні знаходиться трикімнатна квартира [ADDRESS] , у якій відповідач не проживає, комунальні послуги повністю сплачує вона. У користуванні відповідача знаходяться квартира [ADDRESS] та автомобіль марки Lexus, модель RХ 350. Жилий будинок знаходиться за межами міста Києва, у зв`язку з чим користування ним без автомобіля для неї є край ускладненим, тому вважає, що доцільно виділити цей будинок у власність відповідача разом із земельною ділянкою та автомобілем. Встановлення порядку користування трикімнатною квартирою є недоцільним, оскільки цією квартирою користується виключно вона, відповідач там не мешкає, останній має однокімнатну квартиру у якій проживає. При виділі у власність відповідачу житлового будинку його житлові права не будуть порушені. Різниця вартості майна може бути компенсована грошовими коштами. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.12.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (т. 1 а.с. 27, 28). Ухвалою суду від 05.12.2018 року частково задоволена заява позивачки про забезпечення позову, накладено арешт на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2319; на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1928; на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.10.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. (т. 1 а.с. 29, 30). 08.01.2019 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, за вимогами якого позивач за зустрічним позовом просить виділити йому та визнати за ним право власності на: - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка була придбана згідно договору купівлі-продажу від 14.04.2008 року, та зареєстрована на його ім`я, оціночна вартість якої становить 799 043 грн., - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка була придбана згідно договору купівлі-продажу від 23.10.1998 року, загальною площею 34,5 кв.м., зареєстрована на його ім`я, оціночна вартість якої становить 795 361 грн. та - автомобіль марки Lexus, модель RХ 350, рік випуску 2008, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який зареєстроване за [PERSON] , оціночною вартістю 476 262 грн. [PERSON] просить виділити: - житловий будинок жилою площею 48,1 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований за відповідачкою та був придбаний 24.06.1998 року, згідно договору купівлі-продажу, ринкова вартість якого становить 2 133 000 грн. Також просить встановити порядок користування у квартирі [ADDRESS] , оціночною вартістю 3 908 404 грн., що була придбана 05.12.2013 року, згідно договору купівлі-продажу, що належить в рівних частках йому та [PERSON] по Ѕ частині кожному, згідно висновку експерта, який буде поданий у ході розгляду цивільної справи, та стягнути з відповідачки судові витрати - судовий збір в сумі 10 373,40 грн., оплату на правничу допомогу 3 000 грн., оплату за надання висновків про вартість об`єктів оцінки 3 600 грн. (т. 1 а.с. 38-45). Вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що в зареєстрованому шлюбі сторони перебували з 04.09.1992 року, проживали однією сім`єю та 26.10.2016 р. рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб було розірвано. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що за спільні кошти у період шлюбу з відповідачкою придбали: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 14.04.2008 року, оціночна вартість якої становить 799 043 грн.; житловий будинок жилою площею 48,1 кв.м. з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 24.06.1998 року, ринкова вартість якого становить 2 133 000 грн.; однокімнатну квартиру [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 23.10.1998 року, загальною площею 34,5 кв.м., оціночна вартість якої становить 795 361 грн.; автомобіль марки Lexus, модель RХ 350, рік випуску 2008, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , оціночною вартістю 476 262 грн.; трикімнатну квартиру [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 05.12.2013 року, оціночною вартістю 3 908 404 грн., що зареєстрована по Ѕ частині за тим та за [PERSON] , тому є їхньою спільною частковою власністю, а не спільною сумісною власністю, як зазначає позивачка у первісному позові. Позивач за зустрічним позовом вказує, що у трикімнатній квартирі [ADDRESS] проживає відповідачка та квартира підлягає встановленню порядку користування, що є їхньою спільною частковою власністю. Запропонований [PERSON] варіант поділу майна значно порушує його права та інтереси, а також є значним відступленням від рівності часток у спільній сумісній власності подружжя. Вартість спільно набутого майна становить 6 978 480 грн., з яких Ѕ частина становить 3 489 240 грн. із врахуванням вартості трикімнатної квартири, а вартість майна, яке [PERSON] просить виділити йому є нижчою від вартості Ѕ частки майна, становить 3 193 430 грн., що на 295 810 грн. нижче від половини частки. Він пропонує поділити майно у вищевказаний спосіб, за яким у його власність перейде майно на суму 2 070 666 грн. (799 043 грн. + 795 361 грн. + 476 262 грн.); у власність відповідачки - на суму 2 133 000 грн., що перевищує Ѕ частку на 31 167 грн., яку відповідачка повинна сплатити йому у якості компенсації. Добровільно поділити майна [PERSON] відмовляється, тому вимушений звернутись за захистом своїх прав та інтересів до суду. Ухвалою суду від 28.01.2019 року у задоволенні клопотання позивачки [PERSON] про залишення зустрічної позовної заяви без руху відмовлено; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; проведено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 25.02.2019 р. (т. 1 а.с. 138-190). 19.02.2019 р. до суду надійшов відзив [PERSON] на зустрічну позовну заяву, у якому зазначено, що вона визнає вимоги зустрічного позову у частині виділу відповідачу однокімнатної квартири [ADDRESS] вартістю 795 361 грн., право власності на яку зареєстроване за [PERSON] , та автомобіля марки Lexus, модель RХ 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , оціночною вартістю 476 252 грн., який зареєстрований за нею. З вказаною оцінкою квартири вона згодна, проте не погоджується із оцінкою автомобіля та вважає, що його ринкова вартість без урахування ПДВ складає 537 300 грн., згідно поданого нею висновку суб`єкта оціночної діяльності. Майно подружжя включає земельну ділянку, що підтверджується доданим до зустрічного позову Державним актом на право приватної власності на землю, після отримання якого вона за основним позовом у перелік майна, що підлягає поділу, включила земельну ділянку, вартість якої буде визначена додатково (т. 1 а.с. 143-146). 22.02.2019 року від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач за зустрічним позовом просить задовольнити його зустрічний позов та відмовити у первісному позові. При цьому зазначає, що спірна земельна ділянка передана у приватну власність [PERSON] , згідно державного акту на право приватної власності на землю від 10.02.2003 року та набута останньою за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, тому згідно п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю відповідачки, у зв`язку з чим розміщений на земельній ділянці будинок має бути виділений його колишній дружині, так як державний реєстратор не зареєструє на його ім`я право власності на будинок, який розміщений на чужій земельній ділянці (т. 1 а.с. 159-162). Ухвалою суду від 25.02.2019 р. прийнято позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя зі збільшеними позовними вимогами, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні, встановлено строк для подання відповідачем письмового відзиву на позовну заяву з додатковими вимогами та подання позивачем відповіді на відзив (т. 1 а.с. 208, 209). Ухвалою суду від 25.02.2019 р. задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] про витребування доказів, витребувано від [PERSON] договір купівлі-продажу та технічний паспорт на трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; договір купівлі-продажу на однокімнатну квартиру [ADDRESS] та технічний паспорт на житловий будинок житловою площею 48,1 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] (т. 1 а.с. 210, 211). 05.03.2019 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про збільшення позовних вимог, у якому відповідач за первісним позовом просить відмовити в позові [PERSON] та повністю задовольнити його зустрічний позов (т. 1 а.с. 214-217). Ухвалою суду від 02.04.2019 р. задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] про призначення судової авто-товарознавчої експертизи для визначення ринкової вартості легкового автомобіля Lеxus RХ 350, н.з. [NUMBER] , на час проведення експертизи провадження у справі було зупинене (т. 1 а.с. 232-234). 15.08.2019 р. на виконання ухвали суду з Київської незалежної судово-експертної установи надійшов висновок експерта судової автотоварознавчої експертизи від 06.08.2019 (т. 1 а.с. 237-255). Ухвалою суду від 15.08.2019 р. провадження у справі було поновлено (т. 1 а.с. 255а). Ухвалою суду від 25.11.2019 року задоволено клопотання представника [PERSON] [PERSON] про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення можливих варіантів порядку користування між сторонами квартирою [ADDRESS] та дійсної ринкової вартості вказаної квартири (т. 2 а.с. 22-24). 03.03.2020 р. на виконання ухвали суду від судового експерта Комашко Р.В. до суду надійшов висновок експерта № 3-02/2019 від 17.02.2020 за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи (т. 2 а.с. 32-54). Ухвалою суду від 10.03.2020 р. провадження у справі було поновлено (т. 2 а.с. 55). Ухвалою суду від 12.10.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначена справа до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 91, 92). Ухвалою суду від 27.01.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про залучення до участі у справі в якості третьої особи (т. 2 а.с. 114, 115, 117, 118). В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом [PERSON] , яка є відповідачкою за зустрічним позовом, - [PERSON] підтримала основний позов з викладених у ньому підстав, у задоволенні зустрічного позову просила частково відмовити з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Відповідач [PERSON] , який є позивачем за зустрічним позовом, та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнали частково, а саме в частині виділу [PERSON] квартири [ADDRESS] та автомобіля Lexus RХ 350, також визнали розмір вартості спірного майна за наданими позивачкою звітами про оцінку майна, а саме по квартирі [ADDRESS] , по квартирі [ADDRESS] , по житловому будинку та земельній ділянці в с. Людвинівка, підтримали зустрічний позов з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві та у відповіді на відзив на зустрічний позов. Після оголошення в судовому засіданні перерви для підготовки до дебатів позивачка [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились. Позивачка 10.02.2021 р. суду подала заяву про вступ у справу третьої особи на стороні позивача за первісним позовом [PERSON] та клопотання з проханням розглянути і задовольнити її заяву про залучення третьої особи та оголосити в судовому засіданні перерву у зв`язку з хворобою її представника. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували про оголошення перерви, посилаючись на те, що позивачка та її представник постійно безпідставно не з`являлись в судові засідання з метою затягування розгляду справи, також заперечували проти залучення до участі у справі третьої особи [PERSON] . Ухвалою суду від 10.02.2021 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про залучення до участі у справі на стороні позивачки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Згідно норми пункту 1 частини 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Позивачка [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання її та її представника. З урахуванням визначених законом строків розгляду справи, а також тих обставин, що судом було прийнято всі подані сторонами у справі заяви з процесуальних питань та вирішені всі заявлені клопотання, представник [PERSON] суду надавала пояснення за основним та зустрічним позовом під час розгляду справи по суті, також позивачка за первісним позовом не була позбавлена можливості надати додаткові письмові пояснення стосовно спору, якщо вона вважала це за необхідне, будь яких доказів на доведення факту поважності причин неявки до суду позивачкою не подано, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки (відповідачки за зустрічним позовом) та її представника на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки (відповідачки за зустрічним позовом), відповідача (позивача за зустрічним позовом) та його представника, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка - відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.1992 року (т. 1 а.с. 50). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26.10.2016 року ухваленим у цивільній справі № 755/12949/16-ц шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 50). 24.06.1998 року за Договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Пашкевич Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2995, позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) [PERSON] придбала житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 52, 53). Відповідно наданого позивачкою висновку вартості об`єкта незалежної оцінки від 11.11.2018 р., складеного оцінювачем ТОВ «Український центр оцінки», ринкова вартість вказаного будинку становить 2 133 000 грн. (т. 1 а.с. 20), що визнано відповідачем. На ім`я позивачки за первісним позовом видано Державний акт на право приватної власності на землю від 10.02.2003 року серії І-КВ № 017235 на земельну ділянку площею 0,570 га, яка розташована на території [ADDRESS] (т. 1 а.с. 62). Відповідно Звіту про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки складеного оцінювачем ТОВ «Київська оціночна компанія» від 18.02.2019 р., ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 324 900 грн. (т. 1 а.с. 171-195), що визнано відповідачем. 23.10.1998 року за Договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю., відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 54, 55). Відповідно наданого позивачкою висновку вартості об`єкта незалежної оцінки від 11.11.2018 р., складеного оцінювачем ТОВ «Український центр оцінки», ринкова вартість вказаної квартири становить 791 780 грн. (т. 1 а.с. 18), що визнано відповідачем. 14.04.2008 року за Договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1928, [PERSON] придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 56, 57). Відповідно наданого позивачкою висновку вартості об`єкта незалежної оцінки від 11.11.2018 р., складеного оцінювачем ТОВ «Український центр оцінки», ринкова вартість вказаної квартири становить 770 500 грн. (т. 1 а.с. 17), що визнано відповідачем. 05.12.2013 року за Договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2319, [PERSON] та [PERSON] у рівних частках придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 14). За висновком судового експерта Комашко Р.В. № 3-02/2019 від 17.02.2020 року складеного на виконання ухвали суду про проведення оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість вказаної квартири становить у розмірі 3 900 000 грн. (т. 2 а.с. 33-49). 14.07.2016 р. на ім`я [PERSON] зареєстровано автомобіль марки Lexus модель RХ 350, рік випуску 2008, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 61) та довідкою Територіального сервісного центру № 8041 Регіонального сервісного центру в м. Києві МВС України від 08.11.2018 р. № 1033 (т. 1 а.с. 16). За висновком експерта судової автотоварознавчої експертизи № 2851 від 06.08.2019 складеного судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи на ухвалу суду, ринкова вартість автомобіля Lexus RХ 350, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 462 400 грн. (т. 1 а.с. 238-248). Отже, вищевказане спірне нерухоме та рухоме майно придбане у період перебування сторін по справі в шлюбі. Відповідно положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору суд враховує наступні обставини. Як зазначено вище, спірна трикімнатна квартира [ADDRESS] , відповідно Договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2013 року, належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності у рівних частках, а саме по Ѕ частці кожному, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2013 р. (т. 1 а.с. 15) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.11.2018 р. (т.1 а.с. 59, 60). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ст. 355 ЦК України). Відповідно положень частини 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] сторонами було визначено їхні частки у власності при придбанні цього нерухомого майна, вказана квартира не являється спільною сумісною власністю, тому не є об`єктом поділу, як спільна сумісна власність подружжя, у зв`язку з чим ця квартира залишається у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] , як співвласників по Ѕ частці житла. Відповідно до вимог обох позовних заяв, сторони по справі просять у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] та на легковий автомобіль Lexus RХ 350. Отже, основний та зустрічний позов у цій частині позовних вимог підлягають задоволенню. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, в даному випадку на відповідача. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідач за первісним позовом суду пояснив, що спірна земельна ділянка не відноситься до спільного майна подружжя, оскільки набута позивачкою у власність за рахунок безоплатної приватизації, що не заперечувалось представником позивачки. Суд приймає до уваги вказані пояснення [PERSON] , оскільки вони не спростовані позивачкою за первісним позовом. При цьому зі змісту Державного акту на право приватної власності на землю від 10.02.2003 року серії І-КВ № 017235 убачається, що [PERSON] земельна ділянка площею 0,570 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана у приватну власність на підставі рішення виконкому Розаліївської сільської ради від 12 грудня 2000 року № 62, землю передано для ведення особистого підсобного господарства - 0,320 га, будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд - 0,250 га. (т. 1 а.с. 62). Враховуючи, що спірна земельна ділянка [PERSON] була набута у власність внаслідок безоплатного отримання частини земельного фонду, тому режим спільного сумісного майна подружжя на цю земельну ділянку не поширюється. З урахуванням змін які вносились до ст. 61 Сімейного кодексу України, тільки в період з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 1311/832/12, від 12.11.2018 у справі № 753/6139/14-ц, від 12.06.2019 у справі № 409/1959/15-ц, від 12.08.2020 у справі № 626/4/17. Отже, земельна ділянка площею 0,570 га, яка розмішена на території [ADDRESS] , є особистою власністю [PERSON] , тому поділу, як майно подружжя, не підлягає. За таких обставин суд вважає за необхідне у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який розмішений на належній позивачці за первісним позовом вищевказаній земельній ділянці. Оскільки [PERSON] виділено у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , суд вважає, що іншу однокімнатну квартиру [ADDRESS] слід виділити у власність [PERSON] . Саме такий поділ буде рівнозначний для сторін з огляду на наявний обсяг спільно набутого у шлюбі нерухомого та рухомого майна. З урахуванням викладеного, основний та зустрічний позов слід задовольнити частково. Зокрема, в порядку поділу майна подружжя необхідно визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32,80 кв.м., жилою площею 17,00 кв.м., вартістю 770 500 грн. та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , вартістю 2 133 000 грн. Загальна вартість цього майна становить 2 903 500 грн. В порядку поділу майна подружжя необхідно визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,50 кв.м., жилою площею 16,20 кв.м., вартістю 791 780 грн. та на легковий автомобіль марки Lexus модель RХ 350, рік випуску 2008, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 462 400 грн. Загальна вартість такого майна становить 1 254 180 грн. В іншій частині позовних вимог основного та зустрічного позову щодо поділу майна необхідно відмовити. Вартість всього майна, яке підлягає поділу між сторонами складає у розмірі 4 157 680 грн., тобто [PERSON] та [PERSON] належить по Ѕ частці, а саме по 2 078 840 грн. кожному у спільному майні подружжя. Оскільки [PERSON] виділено майна на суму 2 903 500 грн., а [PERSON] на суму - 1 254 180 грн., тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація вартості майна у розмірі 824 660 грн. (2 078 840 - 1 254 180). За вимогами зустрічного позову [PERSON] просить встановити порядок користування у квартирі [ADDRESS] , загальною площею 112,5 кв.м., згідно висновку експерта. Відповідно висновку судового експерта Комашко Р.В. № 3-02/2019 за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 17.02.2020 року складеного на виконання ухвали суду, внаслідок розбіжностей у фактичному функціональному призначенню приміщень, їх житлової та загальної площі з даними копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , а також різниці фактичної житлової та загальної площі з даними копії правовстановлюючих документів через проведення перепланування та переобладнання квартири встановити порядок користування приміщеннями квартири неможливо (т. 2 а.с. 33-49). За таких обставин вимоги зустрічного позову в частині визначення порядку користування квартирою задоволенню не підлягають. Позивачкою за первісним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 352,40 грн. за заяву про забезпечення позову, вимоги якої було задоволено, та у розмірі 9 605 грн. за майнові вимоги. Позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір у розмірі 10 373,40 грн., що включає: суму 768,40 грн. за немайнові вимоги - за встановлення порядку користування квартирою, у задоволенні яких відмовлено, та суму 9 605 грн. за майнові вимоги. Враховуючи розмір вартості майна стосовно якого задоволено вимоги за основним та зустрічним позовом про поділ майна подружжя, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат між сторонами з [PERSON] на користь на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 9 605 грн. за майнові вимоги та у розмірі 352,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову; також з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 9 605 грн. за майнові вимоги. Згідно положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, шляхом взаємозарахування зобов`язання кожної із сторін сплати іншій стороні судовий збір у розмірі 9 605 грн. ці судові витрати суд не присуджує до стягнення. У зв`язку з цим, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 352 грн. 40 коп. За зустрічним позовом [PERSON] просить стягнути з відповідачки оплату вартості за складання висновків про оцінку майна у розмірі 3 600 грн. та на оплату правничої допомоги у розмірі 3 000 грн. Однак, жодних доказів на підтвердження понесення таких витрат, у тому числі щодо їх розміру та розрахунків до оплати матеріали справи не містять. У зв`язку з цим у цій частині суд відмовляє у стягненні вказаних витрат.

Outcome: partial