Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], від імені і в інтересах якої діє представник [PERSON], та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є власниками даного будинковолодіння. Відповідач у вказаному житловому приміщенні не проживає без поважних причин. З огляду на вказане, враховуючи порушення прав позивачів, пов'язані із нарахуванням надмірних комунальних послуг, виникла необхідність звернутися до суду. Ухвалою судді від 07 червня 2018 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. В судове засідання позивачі не з'явилися, представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] подали заяви, згідно яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять справу розглянути у їх відсутності. Відповідач, будучи повідомленою про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, відзиву не подала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Відповідно до рішень Підволочиського районного суду Тернопільської області №2-340/08 від 21 листопада 2008 року та №2-428/2008 від 02 жовтня 2008 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в Підволочиському РБТІ, що вбачається із витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20022477 від 27 серпня 2008 року та №20783080 від 03 листопада 2008 року. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З довідки № 2302, виданої Підволочиською селищною радою 11 вересня 2018 року, вбачається, що до складу сім'ї [PERSON], [INFO] входять: син - [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], які зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Крім того, факт реєстрації відповідача за вказаною адресою підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою [ADDRESS], по місцю реєстрації не проживає з 2001 року, стверджено актами обстеження житлово-побутових умов проживання №№б/н від 12 січня, 15 березня та 31 травня 2018 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Частина 4 ст. 3 СК України передбачає, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, у даному випадку суд вважає що відповідач, яка є членом сім'ї позивачів, не проживає у житловому будинку, що належить останнім на праві приватної власності, понад один рік без поважних причин. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення. З огляду на вказане, відповідача слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням по цих підставах. На підставі наведеного,

Outcome: approved