Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом і просять суд встановити факт належності [PERSON] житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, розташованого по [ADDRESS], загальною площею - 51,3 кв. м. (житловою площею - 27,3 кв.м.) та визнати за [PERSON], як спадкоємцем за заповітом, право власності на спадкове майно, що складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, розташованого по [ADDRESS], та визнати за [PERSON], як спадкоємцем за заповітом, право власності на спадкове майно, що складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, розташованого по [ADDRESS], яке залишилося після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла [INFO] року, В судове засідання позивачі не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належно, проте надали до суду заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі та без фіксування судового процесу технічними засобами, оскільки вони проживають та працюють в іншій місцевості. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлена, проте надала до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі та без фіксування судового процесу технічними засобами, оскільки вона проживає та працює в іншій місцевості, позов визнає в повному обсязі і не заперечує проти його задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 08 червня 1989 року [PERSON] зробила заповідальне розпорядження, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті їй належатиме і на що вона за законом матиме право заповідає своїм дітям: [PERSON], [PERSON], [PERSON], всім трьом по рівній частині. Даний заповіт було посвідчено секретарем виконавчого комітету Лісовицької сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 73. [INFO] року померла [PERSON]. На момент її смерті заповіт від 08 червня 1989 року не був скасований. Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS], вартістю - 82844 грн. та інше спадкове майно. Спадкоємцями за заповітом є позивачі - [PERSON] та [PERSON]. Іншим спадкоємцем за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами є [PERSON], яка 11.04.2014 року подала заяву щодо відмови від прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері [PERSON] (дане стверджується заявою № 222, яка надійшла до Таращанської районної державної нотаріальної контори 11.04.2014 року). Тому позивачі є єдиними спадкоємцями за заповітом, які претендують на отримання спадщини. Інших спадкоємців, які претендують на отримання спадщини за законом та за заповітом немає. В установлений законом (ст.ст. 1269, 1270 ЦК України) шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, а саме 11 квітня 2014 року позивачі подали заяви до Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області про прийняття спадщини померлої матері [PERSON]. 24 липня 2014 року державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок померлої, розташований по [ADDRESS] по тій причині, що померла не мала свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок та запропоновано звернутися до суду. Той факт, що житловий будинок належав на праві власності померлій [PERSON], стверджується випискою із будинкової книги виконавчого комітету Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області за 1999-2014 роки, довідкою № 02-26/413 від 17.07.2014 року, виданою виконавчим комітетом Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області, згідно яких [PERSON] була головою двору, зареєстрована та до дня смерті проживала в [ADDRESS], довідкою № 415/02-26 від 17.07.2014 року, виданою виконавчим комітетом Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області, згідно якої [PERSON] була власником вищевказаного житлового будинку, а також технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який 30.05.2014 року виготовлений КП КОР «Південне БТІ». З цього випливає, що житловий будинок після смерті [PERSON] переходить у власність спадкоємців - позивачів в порядку спадкування за заповітом, оскільки [PERSON] відмовилася від отримання спадщини за заповітом. Інших спадкоємців, які претендують на майно спадкодавця немає. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Враховуючи дані обставини та виходячи з того, що відповідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а ст.ст. 1235, 1236 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб та визначити обсяг спадщини, що має спадкуватися за заповітом, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов. Судові витрати по справі суд залишає за позивачами.

Outcome: approved