Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON], Бандурівської сільської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку(пай) № 105 розміром 3,0569 га, яка розташована на території Бандурівської сільської ради. Вона, її мати [PERSON] та сестра [PERSON] являються спадкоємцями першої черги, які від прийняття спадщини відмовляються. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в договорі купівлі продажу від 07.10.1971 року батько є покупцем та записаний як «[PERSON]», а не як в дійсності «[PERSON]». Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлені в установленому законом порядку, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, суд вважає позов таким, що не є обґрунтованим на законі, а тому відмовляє в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Відповідно до ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно положень статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [INFO] помер батько заявниці - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку(пай) № 105 розміром 3,0569 га, яка розташована на території Бандурівської сільської ради. Заявниця, її мати та сестра - відповідачі по справі, являються спадкоємцями першої черги. Від прийняття своєї частки спадщини відмовляються. Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в договорі купівлі продажу від 07.10.1971 року батько заявниці є покупцем та записаний як «[PERSON]», а не як в дійсності «[PERSON]». Дані обставини стверджуються ксерокопіями зазначеного договору купівлі продажу будинку, та свідоцтвом про смерть [PERSON] Таким чином заявницею не надано суду докази належності померлому [PERSON] права власності на будинок розташованого в [ADDRESS], а надана ксерокопія договору купівлі продажу від 07.10.1971 року не є належним доказом, оскільки не встановлена в судому порядку належність зазначеного правовстановлюючого документа спадкодавцю [PERSON] Крім того, згідно закону, мати заявниці являється спадкоємницею першої черги як дружина померлого відповідно ст.1261 ЦК України. Мати заявниці було укладено шлюб з померлим 11.02.1970 року, тому спадкове майно - житловий будинок є об'єктом права спільної власності подружжя. Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Тому, матері заявниці та померлому батьку на праві власності належав будинок в рівних долях по ? частині кожному. В зв'язку з цим спадщина відкрилась на ? частину житлового будинку, а тому вимоги щодо визнання права власності на ціле будинковолодіння є не обґрунтованими і суперечать вимогам закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Обов'язок доказування стороною обставин, на які вона посилається на підставу своїх вимог, є прямим її обов'язком відповідно до положень ст.60 ЦПК України. Так як суд всебічно та повно встановив всі обставини справи, необхідні для вирішення матеріально-правового спору, суд відмовляє в задоволенні позову в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed