Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача, [PERSON] , аліменти на її утримання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 30.08.2019, проте наразі їх фактично-шлюбні відносини припинились, вони стали проживати окремо. Від шлюбу подружжя має спільну дитину, яка наразі перебуває на утриманні позивачки. Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дружини не надає, єдиним джерелом доходу позивачки є щомісячна допомога при народженні дитини, тому остання просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання, як дружини, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення сином трирічного віку. Відповідач, [PERSON] , надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність висунутої позовної вимоги з огляду на таке. Як зазначив відповідач, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися через те, що останній був змушений залишити місце спільного з позивачкою проживання через неприязнь до нього її батьків, в будинку яких вони і проживали. Відповідач під час спільного проживання з позивачкою сам утримував родину та оплачував сімейні витрати, в тому числі і лікування дружини з дитиною. Наразі позивачка проживає разом із батьками, які надають їй матеріальну допомогу. Крім цього, відповідач зазначив, що позивачка, добровільно відмовившись проживати з останнім однією родиною, свідомо поставила себе у скрутне матеріальне становище, а тому на підставі п.1, 4 ч.1 ст.83 СК України позбавлена права на утримання. [PERSON] , в свою чергу, є безробітним, доходу взагалі не має, тому не може надавати позивачці матеріальну допомогу. Позивачка в судове засідання не з`явилась, проте подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, а також зазначила, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позову заперечував. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.08.2019 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ямпільському та Середино-Будському районах Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №10, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ямпільському та Середино-Будському районах Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 30.08.2019 /а.с.11/. Під час шлюбу у сторін [INFO] народилася дитина - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Середино-Будської міської ради Сумської області від 02.06.2020 /а.с.9/. На даний час малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою служби у справах дітей Середино-Будської міської ради Сумської області від 19.04.2021 №33 /а.с.7/. Згідно з довідкою, виданою Середино-Будським відділом управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації від 16.04.2021 №193, позивачка отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860,00 грн. /а.с.6/. Згідно з ч.1 ст.75 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Принципове положення законодавця полягає в тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Відповідач у відзиві на позов посилається на те, що позивачка проживає разом з батьками та перебуває на повному їх утриманні, що є підставою для відмови в задоволенні її позовних вимог. Проте суд не бере до уваги вказані доводи відповідача, адже право дружини утримання у разі проживання з нею дитини не залежить від наявності в неї будь-якого доходу та його розміру, таке право є абсолютним та обмежується лише матеріальною можливістю чоловіка сплачувати аліменти на її утримання. Суд під час вирішення питання про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, має з`ясувати, чи може чоловік надавати матеріальну допомогу. Відповідач на підтвердження своєї неспроможності надавати позивачці матеріальну допомогу, надав суду копії документів, оглядом яких встановлено, що відповідно до відомостей Головного управління ДПС України в Сумській області [PERSON] за період з 01.07.2019 по 31.03.2021 доходів не отримував /а.с.22/. Відповідно до копії довідки Управління соціального захисту населення Шосткинської районної державної адміністрації від 20.05.2020 №252/05-10 [PERSON] ніяких видів державних соціальних допомог не отримує /а.с.23/. Крім цього, відповідач на обліку в органах Пенсійного фонду України не перебуває, у власності нерухомого майна не має та на обліку в центрі зайнятості не перебуває /а.с.24, 27, 30/. Отже, дослідивши вказані документи, суд дійшов висновку, що відповідач ніде не працює та не має офіційних джерел доходу, але не зважаючи на це, на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного не перебуває. Відповідач також не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та управлінні Пенсійного фонду України, державної соціальної допомоги та пенсії не отримує, що, в свою чергу, свідчить про те, що [PERSON] є працездатною особою. Отже, [PERSON] , будучи працездатною особою, яка не має проблем зі здоров`ям, спроможний матеріально утримувати дружину, а відсутність офіційного працевлаштування та доходу не є підставою вважати, що останній не може надавати матеріальну допомогу, та позбавлення позивачки гарантованого їй статтею 84 СК України права на утримання від чоловіка як дружини, з якою проживає спільна дитина. Суд не враховує посилання відповідача на положення п.1, 4 ч.1 ст.83 СК України як на підстави для позбавлення позивачки права на утримання, адже вказані норми регулюють правові відносини з приводу права на утримання одного з подружжя, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги. Особливим видом зазначеного права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, порядок надання якого та підстави для припинення регулюються окремими нормами Сімейного кодексу України (ст.84, 85 СК України). Особливість вказаного права на утримання полягає у строковості дії (до досягнення дитиною трирічного віку), незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює його надання - можливості чоловіка надавати таке утримання. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання, причому така підстава як нетривале перебування у шлюбних відносинах та свідоме поставлення дружиною себе у становище, яке потребує матеріальної допомоги, дана норма не містить. Суд також звертає увагу на твердження відповідача, що він сплачує аліменти на утримання спільної із позивачкою дитини, та на долучену відповідачем до матеріалів справи копію квитанції від 18.05.2021, відповідно до якої останній сплатив на рахунок позивачки 2 212,07 грн на оплату аліментів за квітень - травень 2021 року /а.с.25/. Вказана обставина свідчить про те, що відповідач, який офіційно не працевлаштований та не отримує дохід, сплатив аліменти на утримання малолітнього сина, тобто має змогу надавати дитині матеріальну допомогу. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, проаналізувавши доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, та дослідивши надані ним письмові докази, дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами неспроможності надавати утримання дружині, з якою проживає їх спільна дитина. Оскільки, відповідач, як батько свого сина, якому не виповнилось трьох років, кошти на утримання позивачки, з якою проживає спільна дитина, не надає, є фізично здоровим та працездатним, то суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення на її утримання аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно і до досягнення сином, [PERSON] , трирічного віку, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а позивачка звільнена від сплати судового збору за цією позовною вимогою за п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved