Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області 25.01.2016 року з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якій зазначає, що 10 листопада 2001 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис №2123. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], батьком дітей є відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. З грудня 2015 року відповідач допомогу на утримання дітей не надає, позивачка зазначає, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, у зв'язку з чим в неї склалося тяжке матеріальне становище. Просить суд стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітків (доходів) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання з'явилась позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. У судове засідання з'явився представник відповідача адвокат Шовкопляс Ю.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.25-27), проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує. Вислухавши пояснення сторін по справі, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилались позивач, відповідач, третя особа як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків: Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 28.05.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кам`янсько-Дніпровського районного управління юстиції, 30 квітня 2002 року у сторін по справі народилась донька - [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено запис № 62 та батьком зазначено відповідача [PERSON] (а.с.4), згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 23.12.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис № 609 та батьком зазначено відповідача [PERSON] (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого 10.11.2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, 10.11.2001 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] - одружились, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 2123 (а.с.3). Згідно копії довідки № 173 від 13.01.2016 року з УПСЗН, позивачка перебуває на обліку в Енергодарському ГУСЗН та отримує одноразову грошову допомогу при народженні дитини (а.с.7). Згідно з довідкою з Управління Комунальної власності Енергодарської міської ради № 2 від 09.03.2016 року, відповідач [PERSON] працює та отримує заробітну плату (а.с.24). Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей і відбування боржником покарання у виді виправних робіт. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач [PERSON] має можливість та повинен виплачувати щомісячно позивачці аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Крім того, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на час календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved