Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із уточненим позовом до відповідача, яким остаточно просять витребувати із володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] на користь позивачів; скасувати свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а саме, на квартиру [ADDRESS]; визнати за позивачами право власності по ? частини спірної вказаної квартири, за кожним. Обґрунтовуючи доводи позову позивачі зазначають, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013р. за ними визнано в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 06.01.2008р. по ? частини квартири [ADDRESS] та по 16/432 частини житлового будинку № 7 по пров. Іскринському в м. Харкові. Звернувшись до Реєстраційної служби ХМУЮ 05.03.2014р. з заявами про реєстрацію права власності на квартиру, однак їм відмовлено, т.я. спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2014р. належить [PERSON] Між тим, позивачі ще у 2008р. звертались до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання права власності. 13.04.2012р. рішенням Московського районного суду м. Харкова в позові відмовлено. 02.07.2012р. ухвалою апеляційної інстанції рішення від 13.04.2012р. залишено без зміни. 26.06.2013р. Вищий спеціалізований суд України скасував рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2012р., ухвалу апеляційного суду від 02.07.2012р. і справу передано на новий розгляд. Між тим, [PERSON], достовірно знаючи про оспорювання свідоцтва про право на спадщину на її імя стосовно квартири, здійснила її відчуження [PERSON], не повідомив останню про права позивачів. 17.12.2013р. рішенням Московського районного суду м. Харкова визнано свідоцтва про право на спадщину недійсними й визнано право власності позивачів на спірну квартиру, що ухвалою апеляційного суду залишено без змін 17.02.2014р. Отже, позивачі є співвласниками спірної квартири, однак остання вибула із їх володіння поза їх волею. В судовому засіданні позивачі, їх представник підтримали викладені вище обставини і вимоги позову, просять їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач, її представник з вимогами позову не погодились, надавши письмові заперечення. [PERSON] позов не підтримала, надавши письмові заперечення. Представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не підтримав повністю. Представник Реєстраційної служби ХМУЮ Харківської області також не погодився з вимогами позову, надавши письмові заперечення. Представник 11-ї ХДНК в судове засідання не зявився. Надавши заяву про слухання справи за його відсутністю. Приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи. Суд,вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача і третіх осіб, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, встановлено, що 30.07.2013р. [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, яким [PERSON] продала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру № 50, що розташована в будинку № 12 по вул. Ком. Корка в м. Харкові. Такий факт підтверджено копією договору купівлі-продажу від 30.07.2013р. (а.с.166), довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.39). Разом з цим, судом встановлено, що позивачі у 2008, 2013 р.р., кожний в свою чергу, звернулись до Московського районного суду з позовом про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в тому числі. на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013р. визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом видані 11-ою ХДНК 11.04.2007р. про спадкування після смерті сестри [PERSON], померлої 21.05.2005р. на спадкове майно квартиру [ADDRESS] та 32/432 частини домоволодіння № 7 по пров. Іскринському в м. Харкові. Визнано за [PERSON] та за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], померлого 06.01.2008р.,на ? частину квартири [ADDRESS], за кожним та на 32/432 частини домоволодіння № 7 по пров. Іскринському в м. Харкові, за кожним. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 17.02.2014р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013р. залишено без зміни. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.03.2015р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013р. та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17.02.2014р. залишено без змін. Такі обставини підтверджено копіями судових рішень (а.с.14-24, 210-212 ). Отже, позивачі на підставі вищевказаних судових рішень визнані власниками квартири [ADDRESS]. Із аналізу перелічених судових рішень вбачається, що [PERSON] оспорювала факт прийняття спадщини позивачами, зокрема, на спадкове майно, що складається із квартири [ADDRESS], мала статус відповідача по цивільних справах, де предметом також була спірна зазначена квартира, приймала участь в судових засіданнях, заперечувала щодо вимог позову тощо. Такий факт вбачається й із наданих копій журналів судових засідань, датованих 25.07.2013р., 17.12.2013р., 17.02.2014р., а також прослуховуванням в судовому засіданні технічного запису зазначених процесів на компакт-диску, в ході чого встановлено, що [PERSON] не сповістила як суд, так і позивачів про намір, а потім на відчуження нею спірної квартири. Окрім цього, відомо, що на спірну квартиру судом накладалась заборона на її відчуження від 12.06.2008р., а 13.08.2012р. за заявою [PERSON] заборону знято (а.с.183-188). Таким чином, вищезазначене надає зробити висновок, що [PERSON] з вірогідністю знала про спір, виниклий між нею та позивачами щодо права власності на квартиру [ADDRESS] і здійснила правочин щодо її відчуження [PERSON] Відповідно до вимог ст. 659 ЦК України продавець зобовязаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). Відповідно до положень ст.. 330 ЦК України якщо майно відчужено особою, яка не мала на це право, добро свічний набувач набуває право власності на нього, якщо майно не може бути витребувано у нього. У разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, що визначено п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України. Отже, вимоги позову в цієї частині є обґрунтованими, належним чином доведеними, тому суд вважає за необхідне витребувати спірну квартиру із володіння відповідача, шляхом скасування свідоцтва про право власності на імя [PERSON] Доводи відповідача про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем, набула право власності правомірно тощо, не спростовують висновків суду. Доводи заперечень третіх осіб також не спростовують встановлених обставин. Далі, позивачі просять визнати за ними право власності на спірну квартиру по ? її частини за кожним, посилаючись на норми ст.. 392 ЦК України. Суд відмовляє позивачам у за дводенні таких вимог, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, наданих доказів, за позивачами визнано право власності по ? частини квартири [ADDRESS]. Отже, вимоги позову підлягають частковому задоволенню. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на підставі правил ст.. 88 ЦПК України.

Outcome: partial