Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивачка 09.02.2016 р. звернулася в суд з позовом до відповідачки про визнання недійсним заповіту. Свій позов обґрунтовувала тим, що 12.02.2014 р. помер її батько [PERSON] у віці 75 років. Вона як єдиний спадкоємець за законом першої черги прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись з відповідною заявою до Тисменицької районної державної нотаріальної контори. До складу спадкового майна входить два будинковолодіння в с. Підлужжя та земельні ділянки. Після звернення до нотаріуса їй стало відомо, що перед смертю батько склав заповіт від 25.08.2009 р., посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу [PERSON], згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів відповідачці [PERSON] На час складення оскаржуваного заповіту спадкодавець в силу похилого віку погано бачив, у звязку із психічним захворюванням він перебував на обліку в психіатричному диспансері. Згідно вимог ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Просила визнати оспорюваний заповіт від 25.08.2009 р. недійсним. Ухвалою суду від 18.05.2016 р. провадження у справі зупинено у звязку із призначенням судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 12.08.2016 р. провадження у справі відновлено. Ухвалою суду від 16.03.2017 р. провадження у справі зупинено у звязку із призначенням амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою суду від 28.07.2017 р. провадження у справі відновлено. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві від 31.10.2017 р. позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення, просила справу розглядати у її відсутності. Вислухавши позивача, показання свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що предметом спору у даній справі є заповіт від 25.08.2009 р., складений [PERSON] на користь відповідачки [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу [PERSON]Є та зареєстрований у реєстрі за № 1233 (а.с.157). Спадкодавець [PERSON] помер 11.02.2014 р. Після його смерті відкрилась спадщина на належні йому на праві власності два будинковолодіння в с. Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області, а саме № 10 по вул. Грушевського та № 16 по вул. Довженка, а також на земельні ділянки. Позивачка [PERSON], яка оспорює заповіт, є дочкою померлого [PERSON], єдиним спадкоємцем за законом першої черги та спадкоємцем за заповітом від 19.03.2007 р., посвідченим секретарем виконкому Підлузької сільської ради, на будинковолодіння № 16 по вул. Довженка в с. Підлужжя та земельні ділянки. Іншим спадкоємцем за заповітом від 19.03.2007 р., посвідченим секретарем виконкому Підлузької сільської ради, на будинковолодіння № 10 по вул. Грушевського в с. Підлужжя є дочка позивачки [PERSON] Позивачка прийняла спадщину після смерті батька відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, позивачка у порядку, передбаченому ст.1269 ЦК України, звернулась із заявою про прийняття спадщини (а.с.139) до Тисменицької районної державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, на підставі чого 06.05.2014 р. у Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа (а.с.155). Відповідачка [PERSON] як спадкоємець за оспорюваним заповітом від 25.08.2009 р. не прийняла спадщину після смерті спадкодавця, що підтверджується матеріалами витребуваної судом спадкової справи. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] протягом тривалого часу зловживав спиртними напоями, як наслідок хворів парціальною деменцією змішаного ґенезу (атеросклеротичною та алкогольною). Допитані у судовому засіданні в якості свідків сусіди [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що [PERSON] протягом багатьох років до смерті зловживав алкоголем, ще більше пити почав після смерті дружини, що настала у 2008 р.; у нетверезому стані він був буйним, агресивним, бився, не раз, перебуваючи у пяному вигляді, бігав по вулиці роздягнутим; [PERSON] проживав з дочкою [PERSON], яка доглядала його до смерті; коли остання перебувала на заробітках, діда доглядали її діти. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що мав місце факт, коли пяний [PERSON] бігав за її чоловіком із сокирою. Свідок [PERSON], яка працює лікарем-психіатром Івано-Франківської ОПНЛ № 1 пояснила у судовому засіданні, що у серпні 2011 р. [PERSON] поступив на лікування до ОПНЛ № 1 за направленням районного психіатра, був поміщений на стаціонарне лікування; тоді у серпні 2011 р. мав місце кризис; допускає, що хвороба виникла давно, можна твердити, що [PERSON] хворів протягом останніх пяти років парціальною деменцією змішаного ґенезу, а протягом останнього року перед поступленням на лікування вже не міг перебувати у соціумі, був дезорієнтований у часі, мала місце втрата памяті, маячення. Згідно висновку амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи від 03.07.2017 р. (а.с.109-112) вирішити питання про здатність [PERSON] усвідомлювати свої дії та керувати ними у звязку з психічним станом здоровя на час складання оспорюваного заповіту від 25.08.2009 р. не представляється можливим з огляду на відсутність даних щодо стану здоровя спадкодавця у період часу з 2000 р. до серпня 2011 р. Згідно вимог ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підставою недійсності правочину відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними; цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин суд піддає сумніву той факт, що спадкодавець [PERSON] мав необхідний обсяг цивільної дієздатності під час складання оспорюваного заповіту від 25.08.2009 р. У відповідності з вимогами ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачкою позову, суд дійшов висновку про його обґрунтованість. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 30, 203, 215, 1257 ЦК України,

Outcome: approved