Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивачка 25 липня 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, усунення перешкод у праві користуванні квартирою шляхом виселення (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період з 19.11.2008 року по 23.04.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у зв'язку із чим зареєстрованим місцем проживанням останнього була квартира [ADDRESS]. Зазначила, що 4/5 часток вищевказаної квартири належать позивачці на підставі договору міни від 26.07.2011 року, а 1/5 частина належить сину позивачки - [PERSON] Подружні стосунки між сторонами не склалися, і на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано. На даний час відповідач зареєстрований та проживає у вищевказаній квартирі, враховуючи те, що подружні стосунки припинено, відповідач добровільно відмовляється виселитись із квартири, що суперечить реалізації її прав користування, розпорядження та володіння квартирою, тому позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]; зняти його з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]; усунути їй перешкоди у праві користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] із даної квартири. У судове засідання позивачка в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без присутності позивачки. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.18). Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Підставою звернення позивачки з позовом до суду є захист інтересів власника, пов'язаних із реалізацією складової частини змісту права власності - права користування та розпорядження квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] у розмірі 4/5 часток на праві приватної власності належить [PERSON], а 1/5 частина квартири належить синові позивачки - [PERSON] (а.с.10,11,12-13). Сторони з 19.11.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2014 року було розірвано (а.с.9). Встановлено, що за адресою: [ADDRESS] є зареєстрованим та проживає [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст..3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та законними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved