Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІННИЦЯБУД», про визнання права власності на квартиру, мотивуючи позовну заяву тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS] , яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.07.1998 року, виданого Адміністрацією підприємства «ВІННИЦЯБУД» м. Вінниця \~14.07.1998 року, згідно наказу від 14.07.1998 року №99, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 27.07.1998 року і записано в реєстрову книгу №381, за реєстровим № 134/34971. Також відповідач [PERSON] є власником вказаної вище квартири, прте вже на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Болотновою М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1-2728. У вересні 2020 року до позивачів звернулася [PERSON] з вимогою виселитися з квартири, так як вона є її власником. При цому, позивачами було втрачено оригінал свідоцтва про право власності і відсутня можливість його відновити. В зв`язку, з цим 30.09.2020 року в газеті RIA було опубліковане оголошення про втрату зазначеного вище свідоцтва. Оскільки позивачі не можуть довести своє право власності на спірну квартиру, а їх право оспорюється відповідачем, тому вони звернулися до суду з цим позовом. В судове\~засідання позивачі\~не з`явилися,\~проте їх\~представник подала\~до суду\~заяву в\~якій зазначила,\~що просить\~позов задовольнити\~в повному\~обсязі.\~Також просила\~розгляд справи\~проводити за її відсутності та позивачів. Відповідач [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явилася,\~проте подала\~до суду\~заяву в\~якій зазначила,\~що позовні\~вимоги визнає\~та не\~заперечує щодо\~їх задоволення.\~Просила розгляд\~справи проводити\~за її відсутності. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІННИЦЯБУД» в судове засідання не з`явився, проте надіслав суду пояснення, відповідно до якого Товариство не видавало позивачам вказаного Свідоцтва про право власності на житло, оскільки воно було засноване значно пізніше дати видачі цього Свідоцтва, а саме 06.03.2002 року, внаслідок реорганізації колишнього Колективного підприємства «ВІННИЦЯБУД» шляхом виділення із його складу кожного із 19 структурних підрозділів і створення ними самостійних підприємств з наступною ліквідацією колишнього Колективного підприємства «ВІННИЦЯБУД». В зв`язку з цим, Товариство не має в своєму архіві документів ліквідованого Колективного підприємства «ВІННИЦЯБУД», які при ліквідації йому не передавались, тому не може перевірити факт видачі Свідоцтва та видати його дублікат. Просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 04.01.1991 року [PERSON] отримав ордер №21 на вселення в однокімнатну квартиру [ADDRESS] , оскільки працював у ССМУ «Спецстрой» разом з сином (а.с. 20), а 31.03.1993 року ним було сплачено 30000,00 карбованців за приватизацію (а.с. 19). З відповіді КП «ВМБТІ» №5038 від 03.09.2020 року вбачається, що згідно з матеріалами інвентаризаційної справи №71376 на квартиру [ADDRESS] , станом на 29.12.2012 року власниками зазначеної вище квартири є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до\~свідоцтва про\~право власності\~на житло\~від 14.07.1998\~року,\~судом встановлено,\~що квартира [ADDRESS] належить\~на праві\~приватної спільної\~часткової власності\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в розмірі по ј частці (а.с. 16). Вказане свідоцтво було видане на підставі наказу Колективного підприємства «ВІННИЦЯБУД» від 14.07.1998 року №99. Відповідно до\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом від\~23.12.2013\~року [PERSON] є спадкоємцем\~ј частки\~квартири під\~ [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] (а.с. 9). Факт реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2013 року (а.с. 10). Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 21). З відмітки в паспорті громадянина України вбачається, що відповідач зареєстрована у спірній квартирі з 28.09.1999 року року (а.с. 8). Згідно із довідкою МКП «ЖЕК №15» №587 від 16.02.2010 року особовий рахунок відкрито на [PERSON] та в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17). Разом з тим, з особового рахунку № [NUMBER] , виданого МКП «Управляюча компанія «Київська» №533 від 25.09.2020 року судом встановлено, що [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] та в цьому житлі проживають: відповідач [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18). Судом встановлено, що позивач [PERSON] 12.10.2020 року звертався до ТОВ «ВІННИЦЯБУД» з проханням видати дублікат Свідоцтва про право власності на спірну квартиру, проте йому було відмовлено, з посиланням на те, що це Товариство було засноване лише 06.03.2002 року, внаслідок реорганізації колишнього Колективного підприємства «ВІННИЦЯБУД» шляхом виділення із його складу кожного із 19 структурних підрозділів і створення ними самостійних підприємств з наступною ліквідацією колишнього Колективного підприємства «ВІННИЦЯБУД». За таких обставин, Товариство не може видати дублікат Свідоцтва про право власності на квартиру, оскільки не має документів ліквідованого Колективного підприємства «ВІННИЦЯБУД», які при ліквідації йому не передавались (а.с. 22). В зв`язку з втратою позивачами свідоцтва про право власності на житло від 14.07.1998 року № [NUMBER] , ними було розміщено оголошення в газеті RIA №39 від 30.09.2020 року про визнання недійсним вказаного свідоцтва (а.с. 23-24). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, на відміну від рухомих речей, підлягають державній реєстрації (ч.1 ст. 182 ЦК). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснено, що якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~п.\~37\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №5\~від 07.02.2014\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про захист\~права власності\~та інших\~речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів про визнання права власності на квартиру знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 13, 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачами. На підставі викладеного та

Outcome: approved