Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду до відповідача з вищезазначеним позовом. Свої вимоги обгрунтовують тим, що [INFO] померла [PERSON], яка є дружиною [PERSON] та матір'ю [PERSON], [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно зокрема земельна ділянка, загальною площею 0,082 га, цільове призначення -для ведення садівництва, що знаходиться на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області. [PERSON] претендує на 1/2 частину спірної земельної ділянки оскільки вона була придбана в шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2000 року та кожен з позивачів претендує на 1\\6 частину від 1\\2 частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Вони звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини у встановлений законом строк, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом кожен на 1/12 частину квартири [ADDRESS]. Проте постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на спірну земельну ділянку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу що і сталою підставою для звернення до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник не з'явилися, від представника надійшла заява про слухання справи за відсутності представника позивача, позов підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача - Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.6) [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 18 серпня 1978 року що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.16) Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [INFO] народився [PERSON], мати [PERSON] (а.с.19) Згідно свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 52,92) Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 серпня 2000 року [PERSON] продав а [PERSON] купила земельну ділянку, загальною площею 0,082 га, що знаходиться на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, цільве призначення -для ведення садівництва (а.с.21) Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 28 листопада 2013 року [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трубарової М.В з заявою про прийняття спадщини, яке залишилося після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO], на підставі заяви спадкоємця Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубаровою М.В заведена Спадкова справа № 13/2013 щодо майна померлої [PERSON]. 19 грудня 2013 року з заявами про прийняття спадщини після смерті - [PERSON], яка померла [INFO] звернулись [PERSON] та [PERSON]. Крім того 28 квітня 2015 року позивачі звернулись до нотаріуса з доповненнями до заяви та просили видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину спірної земельно ділянки на кожного. Також [PERSON] просив видати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя а саме на 1\\2 частину спірної земельної ділянки (а.с.60-159) Однак, 28 квітня 2015 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубаровою М.В відмовлено [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що є об'єктом спадкування. Крім того на цій же підставі [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя а саме на ? частину спірної земельної ділянки (а.с.25-28) Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у п.216 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, провадиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцю. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до положень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року - відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування) зі збереженням її цільового призначення при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,082 га, цільове призначення -для ведення садівництва, що знаходиться на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області на законних підставах належала померлій [PERSON], яка за життя не встигла оформити Державний акт на право власності на земельну ділянку на своє ім'я. На час придбання спірної земельної ділянки, [PERSON] та [PERSON], позивач у справі, перебували у зареєстрованому шлюбі, тому відповідно до норм чинного сімейного законодавства, яке діяло на час придбання нерухомого майна, земельна ділянка загальною площею 0,082 га, цільове призначення -для ведення садівництва, що знаходиться на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області належала подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності, тобто набула статусу об'єкта спільного майна подружжя. Відповідно до ст.ст.22, 28 та 29 КпШС України 1969 року (норми, що діяли на час придбання сторонами спірної квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном; в разі поділу вказаного майна, їх частки визнаються рівними; якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, це питання вирішується судом. Аналогічним чином дане питання врегульовано ст.ст.60, 61 та 70 СК України. Виходячи з предмету позову, позивач просить визнати за собою право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки, як об'єкт спільного сумісного майна подружжя, оскільки за життя дружини подружжя спільно володіли та користувались спірним майном, а отже суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем [PERSON] доведено той факт, що спірна земельна ділянка загальною площею 0,082 га, цільове призначення -для ведення садівництва, що знаходиться на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області є об'єктом спільного сумісного майна подружжя [PERSON], тому позивач, як колишнє подружжя має право на виділення у власність частки об'єкта нерухомого майна, яке придбання подружжя під час шлюбу, тобто на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,082 га, цільове призначення -для ведення садівництва, що знаходиться на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у зв'язку зі смертю [PERSON], яка померла [INFO], право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,082 га, цільове призначення -для ведення садівництва, що знаходиться на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області перейшло в порядку спадкування за законом до спадкоємців [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/6 кожному, які у встановленому порядку заявили про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримали свідоцтва про право власності на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, в той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивачів в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно, як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, суд, задовольняючи позов, ухвалює рішення визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,082 га, цільове призначення -для ведення садівництва, що знаходиться на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, як об'єкт спільного сумісного майна подружжя, та визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на 1/6 частину земельної ділянки, загальною площею 0,082 га, цільове призначення -для ведення садівництва, що знаходиться на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області за кожним, як спадкоємцями першої черги за законом майна спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved