Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 15 в будинку 56 по пр. Моторобудівників в м. Запоріжжі, право спільної сумісної власності на яку належить їм. В позові вказали, що набули право власності на зазначене житло в процесі приватизації в березні 2000 року. Зазначене право зареєстроване в товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ». Відповідач, який доводився позивачу [PERSON] чоловіком і є батьком позивача [PERSON]О, зареєстрован в житлі, але з 2012 року в ньому не проживає. Житло залишив добровільно, виїхавши до іншого місця проживання, не користується ним без поважних причин; належного йому майна в квартирі не зберігається. Витрат по сплаті послуг з водо-, енерго-, газопостачання та інших комунальних послуг не несе. Від вирішення питання припинення реєстрації в позасудовому порядку ухиляється. На підставі викладеного просять визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, оскільки він не мешкає в ній без поважних причин понад встановлені законом строки, а також усунути їм перешкоди в користуванні нерухомим майном шляхом припинення реєстрації відповідача за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON] підтримала вимоги позову. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце вирішення справи, до суду не зявилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, проведення судового розгляду без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач до суду не зявився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин за згодою позивача [PERSON] та представника позивачів [PERSON], [PERSON] суд вважає за можливе у відповідності до ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи, без участі позивача [PERSON] - згідно із ст. ст. 158, 169 ЦПК України. Представник третьої особи, належним чином повідомлений про проведення судового засідання, до суду не зявився, повідомлення про згоду на участь у справі не надав, що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для вирішення спору у його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивачів, свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт непроживання відповідача без поважних причин протягом вказаного позивачами строку, зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло № 10488 від 16.03.2000 року на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (а. с.5). Зазначене право зареєстроване товариством з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ» (а. с. 6). В квартирі зареєстрований [PERSON], який фактично в ньому не проживає з 2012 року. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачам житлом на користь позивачів, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене: по-перше, наявністю родинних стосунків; по-друге, реалізацією цього права, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач, який втратив статус члена сімї [PERSON] у звязку з припиненням шлюбу, а також добровільно припинив проживання однією сімєю з іншими позивачами, впродовж чотирьох років в квартирі не мешкає без поважних причин. Перебування відповідача на обліку в житлі позивачів створює для них перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. Вирішуючи вимоги позову про припинення реєстрації, суд керується наведеним положенням закону, тому, ухвалюючи про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном і про визнання фізичної особи такою, що витратила право користування жилим приміщенням, не вбачає підстав для винесення рішення про припинення реєстрації через те, що зазначене рішення є підставою для автоматичного зняття особи з реєстрації.

Outcome: approved