Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка також дії в інтересах малолітньої [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи на боці позивача без самостійних вимог щодо предмету спору-Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про виселення з квартири з 410/1000 частин квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вони зазначили, що вказана частина комунальної квартири належить їм на праві власності рівних частках в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яке складається з житлової кімнати житл. пл.. 17,1 кв.м., підсобними приміщеннями №2,4,14,15,16, та коридору спільного користування. Проте в цій частині проживають відповідачі, які не є членами їх сімей, та які неправомірно туди заселилися. В судовому засіданні позивачка [PERSON], яка також є представником неповнолітньої дочки [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з викладених в позові підстав. При цьому вона також зазначила, що тривалий час вона з відповідачами судилась з приводу зазначеного нерухомого майна, та отримання спадщини і вже після остаточного вирішення судових справ вони нарешті отримали свідоцтво про спадщину. І тому знову вимушені захищати свої права в суді задля їх виселення, які багато років незаконно проживають в цієї частині квартири. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги з викладених в позові підстав та просив задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. В минулих судових засіданнях відповідачка [PERSON] пояснила що в спірній квартирі проживає також її дочка разом із зятем та онучкою, а вона з чоловіком там проживала до 2012р. Представник третьої особи- органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила його задовольнити виходячи з інтересів неповнолітньої [PERSON]. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], неповнолітня дочка [PERSON] та [PERSON] є співвласниками кожен по 1/3 частини спадкового майна [PERSON], який помер [INFO]., яке складається з 410/1000 частки квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з трьох житлових кімнат заг.пл. 111,9 кв.м.,, в тому числі житловою-62,0 кв.м., що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 22.01.1999р. (а.с.4,5,6) та яке зареєстровано згідно чинного законодавства, що також підтверджується витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстр рацію права власності від 17.06.2014р. (а.с.7,8,9). З пояснень позивачів та пояснень в попередньому судовому засідання відповідачки [PERSON] встановлено, що в спірній частині квартири позивачі не проживають, а проживають та нею користуються відповідачі- [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка також дії в інтересах малолітньої [PERSON], [PERSON]. Це також підтверджується листом начальника Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 23.10.2014р. (а.с.42).Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 05.10.2012р. вбачається що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище [PERSON], від якого у них народилась дочка [PERSON], [INFO].(а.с.40,41). Також судом встановлено, що 10.10.2014р.надйшло звернення від [PERSON] по факту встановлення громадян, що мешкають в його частині квартири а саме в 410/3000 частки квартири [ADDRESS]., з постанови від 23.10.2014р. щодо розгляду цієї заяви встановлено, що за цією адресою проживає [PERSON] Також судом встановлено, що згідно рішення Приморського районного суду м.Одеси від 04.06.2013р. (справа №2/1522/1154/13) відмовлено у позові [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, за участю третіх осіб- Чорби [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним та скасування розпорядження і свідоцтва про право власності №7-15056 на 410/1000 частин квартири [ADDRESS]. Зазначене рішення суду набрало законної сили 25.09.2013р. (а.с.10-11). Також цим рішенням було встановлено, що згідно рішення Суворівського районного суду м.Одеси від 28.03.2001р. (справа №2-71/2001) за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу та довіреностей від імені [PERSON], вказані довіреності та договір купівлі-продажу 410/1000 частин спірної квартири від 23.03.1999р. між [PERSON] в інтересах якого діяв [PERSON] по довіреності , та [PERSON]- були визнанні недійсними. Також з нього вбачається, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14.05.2010р. (справа №2 -2495/10) і в подальшому в цій частині заплишене в силі ухвалою колегії суддів судової палати апеляційного суду Одеської області від 22.09.2010р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 13.07.2011р. встановлено, що що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не набули прав користування житловими приміщеннями у спірному житлі у якості членів сім'ї наймачів квартири [PERSON], [PERSON] та [PERSON] станом до її приватизації, а стали користуватися цими приміщеннями після її придбання у власність по договору купівлі-продажу від [PERSON], який визнаний недійсний та скасований судовим рішенням, що набрало законної сили. Таким чином , якщо вони вселилися до спірного житла не на підставі норм ст.65 ЖК України, то підпадають під вимоги ч.3 ст.116 ЖК України. За змістом частини третьої статті 61 ЦПКобставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Згідно ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 цього Кодексу та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 155 ЖК України власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків передбачених законом. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням вищенаведеного у відповідачів відсутні правові підстави для проживання в спірній частині квартири. яка належить позивачам на праві власності. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. На підставі викладеного,

Outcome: approved