Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна від 12.10.1994 року, квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на Одеській Універсальній Товарній Біржі «ДЖІП». У підтвердження своїх вимог позивачі посилаються на те, що після укладення вказаного договору право власності на вказану квартиру було зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, однак вказаний договір не був зареєстрований нотаріально. На теперішній час позивачі вирішили розпорядитися своєю квартирою шляхом її продажу, однак нотаріусом їм було відмовлено, а тому вони змушені звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачі у судовому засіданні участі не приймали, однак їх представник надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач також не приймав участь у судовому засіданні, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки до суду не повідомив, заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що достатньо підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 12.10.1994 року між [PERSON], яка також діяла від імені і в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], та [PERSON] було укладено договір №94/0433 купівлі - продажу нерухомого майна від 12.10.1994 року, квартири [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації. На теперішній час позивачі вирішили розпорядитися своєю квартирою шляхом її продажу, однак нотаріусом їм було відмовлено, оскільки угоди затверджені на біржі не передбачені як правовстановлюючий документ. Суд виходить з того, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам договору. Так, позивачі, з однієї сторони, передали відповідачу обговорену заздалегідь суму грошей, а відповідач, у свою чергу, передав правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру, фактично передав у користування. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивачі здійснюють право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, сплачують всі комунальні послуги, здійснюють поточний ремонт. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. При таких обставинах суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У зв'язку з чим позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. в рівних частинах на кожного.

Outcome: approved