Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Державного реєстратора Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчука Микити Андрійовича, [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.11.2018 року № 44135125, визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна із незаконного володіння. В обґрунтування позову вказує, що 19.05.2017 року між нею (позивачкою) та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики № б/н, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 4732, за яким позикодавець, в особі [PERSON] , передає у власність позичальнику, а позичальник, в особі [PERSON] , приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 79200 грн., що є еквівалентом 3 000 доларів США за курсом 26,20 грн. за один долар США, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 79 200 грн., що є еквівалентом 3 000 доларів США за курсом 26,20 грн. за один долар США, не пізніше ніж до 19.11.2018 року, з урахуванням валютного курсу гривні на момент повернення позики. Разом з тим, 19.05.2017 року між нею (позивачкою) та відповідачкою [PERSON] був укладений іпотечний договір № б/н, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 4734, згідно з п. 5 якого іпотекодавець - [PERSON] передає в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS] . Також, вказує, що через невиконання нею (позивачкою) належним чином зобов`язань за договором позики від 19.05.2017 року, внаслідок чого на думку позикодавця - [PERSON] виникла заборгованість, остання на підставі договору позики від 19.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. за реєстровим номером №4732; іпотечного договору від 19.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., за реєстровим номером № 4734; вимоги про усунення порушення (іпотечне повідомлення) від 20.11.2017 року; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 22.11.2017 року, звернулася до державного реєстратора Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчука М.А. із заявою про державну реєстрацію прав на квартиру [ADDRESS] . 20.11.2018 року державним реєстратором Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчуком М.А. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44135125, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , про що свідчать дані Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 04.07.2019 року №172674774. Позивачка вважає, що, приймаючи 20.11.2018 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44135125, а саме - про право власності [PERSON] на спірну квартиру, державний реєстратор Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчук М.А., не звернув уваги на те, що заявником - [PERSON] не подано для державної реєстрації прав належних для цього документів та в повному їх обсязі, а також, не перевірив та не встановив строк виконання зобов`язання за договором позики від 19.05.2017 року, не взяв до уваги відсутність у відповідності до вимог п. 36 іпотечного договору письмового рішення іпотекодержателя - [PERSON] з даними про його вручення іпотекодавцю - [PERSON] про прийняття предмету іпотеки у свою власність, в якому мала б міститися ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за зобов`язанням за договором позики та вимог щодо відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, в разі невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове повернення суми боргу із відсотками. Відтак, державний реєстратор, всупереч наведеним вище вимогам закону та за відсутності правових підстав, здійснив державну реєстрацію права власності за [PERSON] на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору. Крім того, вказує, що відповідачка [PERSON] шляхом укладення договору дарування від 28.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю., за реєстровим номером № 4287, відчужила квартиру [ADDRESS] відповідачу [PERSON] , надавши як підставу набуття нею права власності на спірну квартиру, зокрема й витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 146013027 від 20.11.2018 року, виданий на підставі рішення державного реєстратора Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчука М.А. від 20.11.2018 року №44135125 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] , яке за наведених вище підстав є незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Таким чином, за наявності істотних порушень вимог закону та умов іпотечного договору від 19.11.2017 року при укладенні договору дарування квартири від 28.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю., за реєстровим номером № 4287, позивачка вважає, що вказаний договір дарування квартири [ADDRESS] від 28.11.2018 року підлягає визнанню недійсним. Крім того, враховуючи, що квартира [ADDRESS] вибула із їх (позивачки) власності всупереч її волі і на даний час право власності на неї оформлене на відповідача [PERSON] , спірна квартира підлягає витребуванню у незаконного володільця - [PERSON] на її (позивачки) користь, як законного власника із подальшим скасуванням державної реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] . А тому, просить суд: визнати протиправними дії державного реєстратора Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчука Микити Андрійовича щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] та скасувати рішення державного реєстратора Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчука М.А. № 44135125 від 20.11.2018 року про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; визнати недійсним договір дарування квартири від 28.11.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю., за реєстровим номером № 4287, яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] , прийняв у дар квартиру [ADDRESS] (загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 17 кв.м.); витребувати у [PERSON] на її - [PERSON] користь, як законного власника, квартиру [ADDRESS] та скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за [PERSON] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.07.2019 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного реєстру Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчук Микити Андрійовича, [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.11.2018 року №44135125, визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна із незаконного володіння та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін і призначено підготовче судове засідання. 23.01.2020 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси за клопотанням представника позивачки [PERSON] - адвоката Нікітюка А.М. провадження у цивільній справі № 711/5528/19 за позовом [PERSON] до Державного реєстратора Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчук Микити Андрійовича, [PERSON] , [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.11.2018 року №44135125, визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна із незаконного володіння в частині позовних вимог до відповідача Державного реєстратора Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчук Микити Андрійовича про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.11.2018 року №44135125 - закрито. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.01.2020 року задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] - адвоката Нікітюка А.М. про витребування доказів та зобов`язано Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради надати суду належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи, заведеної на підставі реалізації [PERSON] процедури позасудового стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] (висновок про оцінку вартості предмета іпотеки, рішення іпотекодержателя з даними про вручення іпотекодавцю про прийняття предмету іпотеки у власність із зазначенням ціни, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, згідно вимог п. 36 договору Іпотеки від 19.05.2017 року). 02.03.2020 року представником позивачки [PERSON] - адвокатом Нікітюком А.М. подано заяву про зміну предмету позову та позовну заяву в новій редакції, в якій останній просить суд: визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 29001008, вчинений 16.11.2018 року державним реєстратором Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчуком Микитою Андрійовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44135125 від 20.11.2018 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; визнати недійсним договір дарування квартири від 28.11.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю., за реєстровим номером № 4287, яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] , прийняв у дар квартиру [ADDRESS] (загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 17 кв.м.); витребувати у [PERSON] на користь законного власника - [PERSON] квартиру [ADDRESS] (загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 17 кв.м.) та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] , а також, стягнути понесені позивачкою судові витрати з відповідачів порівну. Вказана заява прийнята до судового розгляду. 21.07.2020 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження по цивільній справі № 711/5528/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на підставі запису державного реєстратора №29001008 від 16.11.2018 року, визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна із незаконного володіння та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 09.02.2021 року суд повернувся до стадії підготовчого судового засідання, про що виніс відповідну ухвалу, а 03.03.2021 року ухвалою суду підготовче провадження по даній справі було закрито. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Нікітюк А.М. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі: визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 29001008, вчинений 16.11.2018 року державним реєстратором Черкаської філії КП «Реєстрація нерухомості» Каленчуком Микитою Андрійовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44135125 від 20.11.2018 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; визнати недійсним договір дарування квартири від 28.11.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю., за реєстровим номером № 4287, яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] , прийняв у дар квартиру [ADDRESS] (загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 17 кв.м.); витребувати у [PERSON] на користь законного власника - [PERSON] квартиру [ADDRESS] (загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 17 кв.м.) та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] ; стягнути з відповідачів порівну на користь позивачки понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Щербатюк Б.А. просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] в зв`язку з його безпідставністю. При цьому, просив врахувати, що позивачка [PERSON] не виконала умови Договору позики, в зв`язку з чим на її адресу була направлена відповідна письмова вимога про усунення порушень. Оскільки строк договору позики закінчився, а позивачка [PERSON] його умови не виконала та не повернула відповідачці [PERSON] грошові кошти отримані в борг за Договором позики, то остання прийняла рішення про набуття у власність квартири [ADDRESS] , яка була предметом іпотеки та забезпечувала виконання зобов`язань [PERSON] за Договором позики. Також вказує, що державна реєстрація прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 44135125 від 20.11.2018 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за [PERSON] була здійснена на законних підставах. Тому, просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні возову, в зв`язку з його безпідставністю. При цьому, просив врахувати, що право власності на квартиру [ADDRESS] , він набув на законних на те підставах, а саме отримав в дар від гр. [PERSON] . Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , її представника - адвоката Нікітюка А.М., пояснення представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] , пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналогічні положення містяться у ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що 19.05.2017 року між відповідачкою [PERSON] та позивачкою [PERSON] було укладено договір позики № б/н, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. та зареєстрований в реєстрі за № 4732 (а.с. 10 том. 1). Пунктом 1 вказаного договору позики від 19.05.2017 року передбачено, що позикодавець в особі [PERSON] передає у власність позичальнику, а позичальник в особі [PERSON] приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 79 200 грн., що є еквівалентом 3 000 доларів США за курсом 26,20 грн. за один долар США, та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 79 200 грн., що є еквівалентом 3 000 доларів США за курсом 26,20 грн. за один долар США, не пізніше ніж до 19.11.2018 року, з урахуванням валютного курсу гривні на момент повернення позики. Згідно з п. 4 Договору позики позичальник [PERSON] зобов`язана була повернути позикодавцеві [PERSON] суму позики, визначену в п. 1 цього договору, та процентів за фактичний період користування нею з розрахунку 6% в місяць, з урахуванням валютного курсу гривні на момент сплати суми процентів. Пунктом 5 Договору визначено, що за Домовленістю сторін датою початку погашення позики разом із сумою процентів позичальником визначено 19.11.2017 року. Також, 19.05.2017 року між відповідачкою [PERSON] та позивачкою [PERSON] було укладено Іпотечний договір № б/н, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 4734 (а.с. 11 том 1). Відповідно п. 5 Іпотечного договору, іпотекодавець [PERSON] передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , що є її особистою приватною власністю і належить їй на підставі: Ѕ частина - свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 26.02.1998 року Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси згідно з розпорядженням (наказом) від 26.02.1998 року № 68; зареєстрованого Черкаським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства Черкаської державної адміністрації і записаного у реєстрову книгу за № 173-799-5; Ѕ частина - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою 13.05.2017 року, зареєстрованого у Державному речових прав на нерухоме майно 13.05.2017 року за реєстраційним номером 1245908471101. На підставі п. 25 Іпотечного договору іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у випадку, зокрема, у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язання за договором позики; у разі невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання зобов`язання за договором позики, зробленої на підставі закону, договору позики чи цього договору; незалежно від настання строку виконання зобов`язання за договором позики у випадку будь-якого порушення умов договору позики тощо. Пунктом 26 Іпотечного договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися одним із таких способів за вибором іпотекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з п. 29 Іпотечного договору у разі порушення умов договору позики, та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої зобов`язання, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та/або чинного законодавства України. Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2017 року іпотекодержателем [PERSON] , в зв`язку з порушенням іпотекодавцем (позичальником) [PERSON] умов Договору позики від 19.05.2017 року, було направлено вимогу про усунення порушення (Іпотечне повідомлення) (а.с. 14 том 1). У вказаній вимозі зазначено, що, враховуючи допущені іпотекодавцем (позичальником) [PERSON] порушення умов Договору позики, Іпотекодавець від неї вимагає дострокового повернення суми позики в розмірі 79 200 грн., що є еквівалентом 3 000 доларів США, а також відсотків за користування позикою за період травень-листопад 2017 року в розмірі 1 080 дол. США протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Разом з тим, зазначено, що у разі невиконання іпотекодавцем (позичальником) [PERSON] даної вимоги, іпотекодержатель [PERSON] зверне стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] шляхом прийняття вказаного майна у свою власність. Оскільки свої зобов`язання за Договором позики від 19.05.2017 року позивачка [PERSON] не виконала, відповідачка [PERSON] звернулася до державного реєстратора Черкаської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Каленчука Микити Андрійовича для набуття нею у власність квартири [ADDRESS] , яка була предметом іпотеки та виступала в якості забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Договором позики від 19.05.2017 року, надавши йому відповідні документи для вчинення за нею державної реєстрації вищевказаної квартири. В подальшому, 16.11.2018 року о 17.02 год., на підставі рішення державного реєстратора Черкаської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Каленчука Микити Андрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44135125 від 20.11.2018 року, було внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за номером 29001008 про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею - 34,8 кв. м. та житловою площею 17 кв. м. Підставою виникнення права власності стало: рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер б/н, видане 22.11.2017 року, видавник [PERSON] ; договір позики, серія та номер: 4732, виданий 19.05.2017 року, видавник: приватний нотаріус Левицька Е.А.; Іпотечний договір, серія та номер: 4734, виданий 19.05.2017 року, видавник: приватний нотаріус Левицька Е.А.; вимога про усунення порушень, серія та номер: б/н, видана 20.11.2017 року, видавник: [PERSON] (а.с. 15 том 1). В подальшому, відбулося відчуження вищевказаної квартири, а саме 28.11.2018 року між новим власником - [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю., за реєстровим номером № 4287, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] безоплатно прийняв у дар квартиру [ADDRESS] (а.с. 17 том 1). Таким чином, на даний час одноосібним власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на зміст частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (в тому числі наявність обтяжень на нерухоме майно); перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно із пунктом 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (у редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Пунктом 61 вищевказаного Порядку (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), було передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи та надаючи належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку наступного висновку. Суд погоджується з тим, що укладаючи Іпотечний договір від 19.05.2017 року, сторони договору визначили порядок врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки і погодили, що таке звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися за вибором Іпотекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, пунктом 36 вищевказаного Іпотечного договору сторони також визначити, що у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог із зобов`язанням за договором позики та вимог щодо відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Таким чином, з викладеного слідує, що правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Як вбачається із матеріалів справи, з моменту укладення Іпотечного договору від 19.05.2017 року [PERSON] набула статус Іпотекодержателя за вказаним Іпотечним договором. До того ж, сторони погодили передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Дане застереження в договорі свідчить про те, що сторони досягли згоди про можливість такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, такі умови договору є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України. Разом з тим, суд враховує, що в силу п. 36 вищезгаданого Іпотечного договору, відповідачка [PERSON] , як Іпотекодержатель, мала повідомити Іпотекодавця [PERSON] про своє рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, в якому мали міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог із зобов`язанням за договором позики та вимог щодо відшкодування всіх витрат іпотекодержателя, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Як вбачається із вимоги про усунення порушення (Іпотечне повідомлення) в порядку ст.ст. 35-37 Закону України, відповідачка [PERSON] повідомляла Іпотекодавця [PERSON] , в зв`язку з порушенням останньої умов Договору позики від 19.05.2017 року, про дострокове повернення суми позики в розмірі 79 200 грн. (еквівалент 3 000 дол. США), а також процентів за користування позикою за травень-листопад 2017 року в розмірі 1080 дол. США, протягом 30 днів з дати отримання вимоги. Крім того, одночасно повідомляла про наміри звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом прийняття вказаної квартири у власність (а.с. 14 том 1). Разом з тим, зазначене Іпотечне повідомлення не містить ціни, за якою предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, як це передбачено п. 36 Іпотечного договору. Крім того, така вимога була складена відразу ж після дати початку погашення позики та відсотків, а саме 20.11.2017 року (датою початку погашення позики було визначено 19.11.2017 року). При цьому, відповідачці [PERSON] надавався тридцятиденний строк з дня отримання вимоги для дострокового повернення позики та відсотків. Інших вимог відповідачці не направлялося. Однак, матеріали справи не містять, а відповідачем [PERSON] та її представником не доведено, що після спливу тридцятиденного строку на виконання вимоги про дострокове повернення суми позики, іпотекодержатель [PERSON] направила іподекодавцю (позичальнику) [PERSON] своє остаточне рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, в якому б зазначалася і ціна предмета іпотеки, за якою останній (предмет іпотеки) переходить у власність Іпотекодержателя [PERSON] , та що остання отримала таке повідомлення. При цьому, суд зазначає, що в силу чинного законодавства та вимог п. 36 Іпотечного договору від 19.05.2017 року, метою повідомлення Іпотекодержателем Іпотекодавця є доведення до його відома наміру Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли Іпотекодавець фактично отримав таку вимогу, але залишив її без відповідного реагування. В іншому випадку Іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Встановлена законодавцем процедура повідомлення Іпотекодавця про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неусунення порушення зобов`язання покликана надати можливість Іпотекодавцю усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. Також суд враховує і те, що оскаржуване рішення державного реєстратора Черкаської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Каленчука М.А. від 20.11.2018 року, індексний номер: 44135125 від 20.11.2018 року про державну реєстрацію прав на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] було прийнято без проведення й надання останнім інформації про вартість майна, що є порушенням частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» про те, що Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №757/13243/17, а також у постановах Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі №489/10298/20, від 29.09.2021 року у справі №638/16569/18. При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що метою з'ясування всіх обставин справи, суд за клопотанням учасників процесу, витребовував в Управління з питань реєстрації Черкаської міської ради матеріали реєстраційної справи, заведеної на підставі реалізації [PERSON] процедури позасудового стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] (висновок про оцінку вартості предмета іпотеки, рішення іпотекодержателя з даними про вручення іпотекодавцю про прийняття предмету іпотеки у власність із зазначенням ціни, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, згідно вимог п. 36 Договору іпотеки від 19.05.2017 року), а у випадку їх відсутності, то просив надати суду відскановані документи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі яких вчинялася дана реєстраційна дія. Однак, на адресу суду надійшли лише копії документів реєстраційної справи, що зберігаються в електронній формі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , на підставі яких була проведена державна реєстрація права власності за [PERSON] . При цьому, суду було повідомлено, що оригінал справи не переданий на зберігання до Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради (а.с. 202 том 1). З наданих суду відсканованих вищевказаних документів, вбачається, що вони містять Договір позики від 19.05.2017 року, Іпотечний договір від 19.05.2017 року, вимогу про усунення порушень від 20.11.2017 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та відстеження Укрпошти за штрих-кодом, з яких вбачається, що позивачкою 22.11.2017 року було отримане поштове відправлення. Разом з тим, відсутній опис вкладення, тому зазначене не вказує беззаперечно на те, що позивачкою [PERSON] була отримана саме вимога від [PERSON] від 20.11.2017 року з повідомленням про намір [PERSON] набути предмет іпотеки у свою власність. Крім того, відсутній і висновок про оцінку вартості предмета іпотеки, хоча суд витребовував і такий висновок, оскільки його обов`язковість, передбачена статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Щодо наданого 10.06.2021 року відповідачем [PERSON] висновку оцінювача про вартість квартири [ADDRESS] , складеного 12.11.2018 року ФОП [PERSON] , то суд оцінює його критично, оскільки про такий висновок, сторона відповідачів не заявляла протягом всього часу розгляду справи, аж до 10.06.2021 року, в тому числі і в підготовчому судовому засіданні, хоча в позовній заяві від 26.02.2020 року (надійшла до суду 02.03.2020 року, а.с. 171-176 том 1) позивачка [PERSON] обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказувала на такі порушення. До того ж, такий висновок відсутній і в матеріалах реєстраційної справи, які надані суду Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради. Крім того, суд враховує, що на момент звернення [PERSON] до державного реєстратора із заявою про реєстрацію за нею спірної квартири, вже було зареєстроване 02.07.2018 року о 09:40:22 обтяження на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] , індексний номер 41849259, обтяжувач: Центральний відділ ДВС м. Черкаси ГТУЮ в Черкаській області, а відповідно і на спірну квартиру, оскільки вона також відноситься до об'єктів нерухомості (а.с. 132, 177 том 1). Пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна Тому, за наявності вищевказаного обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яке зареєстроване раніше ніж заява [PERSON] про державну реєстрацію за нею спірної квартири, державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційних дій поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №755/5072/17, в якій зазначено, що під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших і щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно закону. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Разом з тим, суд враховує і те, що сама реєстрація права власності [PERSON] за квартиру [ADDRESS] , як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 172674774 від 04.07.2019 року, була проведена 16.11.2018 року о 17:02:25, номер запису 29001008, тоді як підставою такої реєстрації стало рішення державного реєстратора від 20.11.2018 року (тобто рішення якого станом на 16.11.2018 року ще не могло було), що є неможливим, оскільки саме рішення має передувати внесенню відповідного запису до Державного реєстру. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в цій частині та скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису № 29001008), вчиненої державним реєстратором Черкаської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Каленчук М.А. 16.11.2018 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44135125 від 20.11.2018 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної норми, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від.18.02.2021 року у справі № 756/13679/16-ц (провадження № 61-9961св20). Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним Договору дарування квартири та її витребування із чужого незаконного володіння, то суд зазначає наступне. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 року (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті). За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18). Відповідно до 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №488/5027/14-ц, від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що державну реєстрацію права власності на спірну квартиру [ADDRESS] за гр. [PERSON] було проведено з порушенням вимог діючого законодавства, тобто спірна квартира вибула із володіння її власника - [PERSON] поза її волею, з порушенням порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі рішення про державну реєстрацію, яке підлягає скасуванню, спірна квартира підлягає витребуванню від набувача [PERSON] на користь [PERSON] , а Договір дарування від 28.11.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алєксєєвою І.Ю., за реєстровим номером № 4287, за яким [PERSON] передала у власність, а [PERSON] , прийняв у дар квартиру [ADDRESS] (загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 17 кв.м.) - визнанню недійсним. Крім того, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України та постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на користь позивачки [PERSON] сплачений нею при подачі даного позову судовий збір, тобто по 1 152 грн. 60 коп. з кожного. На підставі викладеного та,

Outcome: approved