Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувшись до суду з позовом до [PERSON] , просить витребувати у відповідача 0,25 м3 картоплі дрібної, 0,25 м3 картоплі великої, 0,5 м3 картоплі посадкової, 37 мішків, свиноматку і 13 поросят, свині (6 міс.) 7 голів, теличку 1,5 міс., 1 м3 буряку кормового, велосипед дорослий, ланцюг вагою 11240 гр., 2 прикорні вагою 5540 гр., оприскувач навісний тракторний на 800 л., насос вібраційний, мотиги ручні з лапами 4 шт., автомобіль марки «Хюндай Акцент» 2009 року випуску, зарядний пристрій, корову 2014 року, сівалку саморобну, коток водоналивний, граблі (габлі), цепок вагою 5660 гр., теліжку, циркулярку з шнуром. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем, який було розірвано рішенням Богуславського районного суду Київської області 24 березня 2017 року. Після розірвання шлюбу відповідач став проживати окремо від неї та відмовився добровільно поділити спільно набуте майно. За її заявою 24 березня 2017 року у присутності депутата Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області Онопрієнка О.О. та свідків [PERSON] і [PERSON] було складено опис належного їм майна за адресою: [ADDRESS] . В період з 25 березня 2017 року по 07 червня 2018 року відповідачем взято у неї в борг з обов`язком повернути перелічене в позовній заяві майно, про що він написав відповідні розписки. Зазначає, що відповідач отримавши вищевказане майно в тимчасове користування безпідставно утримує його в себе, що порушує її права та інтереси як власника зазначеного майна, а тому згідно вимог ст. 387 ЦК України вона вправі витребувати своє майно у відповідача. Вказані факти стали підставою звернення до суду з даним позовом для захисту її прав. Відповідач [PERSON] у строк для подання відзиву на позов, 06.06.2020 року подав відзив на позовну заяву, в якому просив возовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про повернення майна в натурі та стягнення судових витрат залишити без задоволення, вважає вказаний позов необґрунтованим, оскільки позивачка [PERSON] позовну заяву подала в порядку ст. 387 ЦК України, якою передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, натомість позивачка, як співвласник майна, просить витребувати у іншого співвласника (відповідача), майно яке є їхньою спільною сумісною власністю, він не є особою, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа майном, яке входить до переліку спільного майна подружжя. В даному випадку передача спільного сумісного майна [PERSON] порушить його право власності як іншого співвласника. У відповіді на відзив позивачка вказує на те, що безпідставним та не аргументованим є посилання відповідача на п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, що підтверджується розпискою про отримання в борг на якийсь термін речей, а не звернення про отримання/повернення майна, яке є його особистою приватною власністю. Між ними не укладались будь-які договори щодо майна в розумінні ст. 64, 69 СК України. Згідно ч. 2 ст. 72 СК України - до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у 3 роки. [PERSON] з позовною заявою для захисту своїх майнових прав не звертався бо вважав, що його права не були порушені. Також не аргументованим є посилання і на ст. 372 ЦК України щодо поділу майна що є у спільній сумісній власності. У долучених [PERSON] до відзиву розписках йдеться про те, що він «взяв» майно, а не розподілили. Тож, на думку позивачки безпідставно стверджувати про домовленість про розподіл майна. Правова природа розписки передбачає тимчасове отримання з подальшим поверненням, а поділ майна повинен укладатися у вигляді договору між сторонами з зазначенням правової підстави та пропорційністю поділеного майна. Під час написання розписки про отримання в тимчасове користування речей (визначених у позовній заяві), відповідач усвідомлював, що ці речі належать позивачу (титульному володільцю), що виходить із суті розписок. Істотною обставиною є те, що [PERSON] отримав у тимчасове користування майно від неї вже після розірвання шлюбу. Тобто, відповідач не ставив питання про поділ майна, а брав майно у борг, яке підлягає обов`язковому поверненню. В судовому засіданні позивачка [PERSON] просила задовольнити її позов у повному обсязі, посилаючись на вищевказані факти та докази. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача і його представника та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] про повернення майна в натурі, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 23 вересня 2006 року виконавчим комітетом Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області, за актовим записом № 058 зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . На теперішній час, шлюб між сторонами розірвано рішенням Богуславського районного суду Київської області від 24 березня 2017 року (а.с. 3). Після розірвання шлюбу за заявою [PERSON] 24 березня 2017 року у присутності депутата Ісайківської сільської ради Богуславського району Київської області Онопрієнка О.О., свідків [PERSON] і [PERSON] та власників домогосподарства [PERSON] і [PERSON] було складено опис належного їм майна за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-7). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ч. 3 ст. 368 ЦК України. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. За ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Як встановлено в судовому засіданні сторони мають право спільної сумісної власності на майно зазначене в акті опису від 24.03.2017. Згідно копій розписок (а.с. 10-13, 31-33) відповідач [PERSON] отримав із майна, яке вказане в акті опису, 0,25 м3 картоплі дрібної, 0,25 м3 картоплі великої, 0,5 м3 картоплі посадкової, 37 мішків, свиноматку і 13 поросят, свині (6 міс.) 7 голів, теличку 1,5 міс., 1 м3 буряку кормового, велосипед дорослий, ланцюг вагою 11240 гр., 2 прикорні вагою 5540 гр., оприскувач навісний тракторний на 800 л., насос вібраційний, мотиги ручні з лапами 4 шт., автомобіль марки «Хюндай Акцент» 2009 року випуску, зарядний пристрій, корову 2014 року, сівалку саморобну, коток водоналивний, граблі (габлі), цепок вагою 5660 гр., теліжку, циркулярку з шнуром. Зазначені розписки свідчать про те, що [PERSON] «взяв» зазначене майно. Жодних зобов`язань щодо повернення вказаного майна, термінів повернення, посилання на те, що майно взяте в борг, розписки не містять, окрім розписки від 11.04.2018 (а.с. 12) про отримання сівалки саморобної та катка водоналивного, в якій вказано про повернення цих речей до 26.05.2018. Тобто ці розписки за змістом ст. 509 ЦК України не є зобов`язанням. В той же час позивачка просить витребувати у відповідача дане майно в порядку ст. 387 ЦК України, якою передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Однак позивачка являється співвласником майна та просить витребувати у іншого співвласника (відповідача), майно яке є їхньою спільною сумісною власністю з урахуванням положень ст.ст. 60, 68 СК України. Крім того, відповідач не є особою, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа майном, яке фактично входить до переліку спільного сумісного майна подружжя. За викладених обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для застосування наслідків передбачених ст. 387 ЦК України, а тому в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про повернення майна в натурі необхідно відмовити. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed