Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Енергодарського міського суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що у липні 2018 року вона в мережі Інтернет побачила оголошення про продаж нового автомобіля марки «Skoda» модель «Yeti», 2014 року випуску, вартістю 110000 грн.+10% знижка. В телефонному режимі позивачка дізналася про наявність даного автомобіля у м. Дніпро та умови його купівлі. Автомобіль відповідач зобовязався передати в той же день після сплати повної вартості, підписання договору купівлі-продажу та доставки покупцю у м. Запоріжжя. 27.07.2018 року позивачка приїхала до офісу ТОВ «Авто-Ритм» в м. Дніпро та менеджер повідомив їй, що умовою укладання договору купівлі авто, було 100% сплата позивачкою його вартості. Менеджер надала позивачці рахунок на суму 99000 грн. та пояснила, що за час, коли позивачка буде в банку сплачувати рахунок, вона на компютері підготує текст договору для підписання, оскільки без попередньої оплати договір укладатись не буде та продавець у Попередньому договорі повинний підтвердити підписом про отримання грошових коштів. Лише після попередньої оплати повної вартості авто, надання квитанції про сплату грошової суми, відповідач надав позивачці договір купівлі-продажу транспортного засобу та вона була ознайомлена з його змістом. Позивачка зазначає, що вона виконала умови Попереднього договору та надала відповідачу грошові кошти, проте відповідач у встановлений строк не передав їй автомобіль та не уклав Основний договір. 01.08.2018р. позивачем була направлена заява про розірвання Попереднього договору купівлі-продажу автомобіля та повернення грошових коштів. Позивачка вважає, що відповідач обманув її та дії відповідача є протиправними, оскільки нею сплачено грошові кошти на користь відповідача за ненаданий товар. Попередній договір містить несправедливі умови, з використанням нечесної підприємницької практики, та її як споживача, введено в оману. Оскільки Попереднім договором передбачено відповідальність сторін за необґрунтоване ухилення від укладення Основного договору, а відповідач ухиляється від виконання умов Попереднього договору, позивачка вважає, що має право на стягнення неустойки з відповідача. Крім того, зазначає, що так як дії відповідача завдали їй моральних страждань, має право також і на отримання морального відшкодування з боку відповідача. У звязку з цим, просить визнати недійсним Попередній договір №010 купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 27.07.2018 року між нею та ТОВ «Авто-Ритм»; стягнути з ТОВ «Авто-Ритм» на свою користь грошові кошти на загальну суму 99000 грн., неустойку та моральну шкоду у розмірі 3400 грн.. Даний позов розглядається Енергодарським міським судом Запорізької області, на підставі ч.5 ст.28 ЦПК України, тобто за місцем реєстрації позивача по справі, оскільки на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі, призначене підготовче судове засідання по справі, та відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву (а.с.31) Ухвалою суду від 10.12.2018 року за заявою позивачки про вжиття заходів забезпечення позову, судом накладено арешт на грошові кошти відповідача у розмірі 99000 грн. (а.с.39-40). Ухвалою суду від 23.01.2019 року строк проведення підготовчого провадження по справі було продовжено (а.с.47). Ухвалою суду від 25.02.2019 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до розгляду по суті (а.с.57). Інших процесуальних дій у справі не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання сторони не зявилися. Позивачка [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.61). У судове засідання відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Авто-Ритм» не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надав, про розгляд справи повідомлявся за адресою місцезнаходження відповідача юридичної особи, відповідно до Витягу (а.с.16-20), проте до суду повернулися поштові конверти з відповідною відміткою пошти про невручення (а.с.53,54,59). Згідно з вимогами ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. При цьому днем вручення повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до\~ст.131\~ЦПК України,\~у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Крім того відповідач сповіщався про дату час судового засідання через оголошення на офіційному інтернет-порталі Судової влади (а.с.60). В порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про слухання справи належним чином та не зявився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про слухання справи та не з'явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст.280\~ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.ст.\~76,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено наступне. 27.07.2018р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем ТОВ «Авто-Ритм» був укладений Попередній договір №010 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до п.1.1. якого, сторони зобовязуються у встановлений строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу (основний договір) - автомобіля марки «Skoda» модель «Yeti», 2014 року випуску, на умовах, встановлених у Попередньому договорі. При цьому, відповідно до п.1.5 Попереднього договору, сторони зобовязалися укласти основний договір 27.07.2018 року за умови повного виконання п.2.1 Попереднього договору. Разом з цим, п.2.1 Попереднього договору, Покупець перераховує на поточний рахунок Продавця грошові кошти у розмірі 99000 грн., а Продавець своїм підписом підтверджує отримання коштів (а.с.12-14). Згідно до наданої позивачкою квитанції №17047861 від 27.07.2018 року, нею сплачена сума, передбачена умовами Попереднього договору, у розмірі 99000 грн. (а.с.15), тобто позивачкою умови Попереднього договору виконані. Проте позивачка автомобіль не отримала, Основний договір з нею не укладався, тому вона звернулася до директора ТОВ «Авто-Ритм» із заявою про повернення сплачених нею грошових коштів (а.с.26), але дані заяви відповідачем не виконані. Позивачка просить визнати недійсним Попередній договір №010 купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки він містить несправедливі умови та ознаки використання відповідачем нечесної підприємницької практики. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У статті\~ 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Так, згідно з Попереднім договором №010 купівлі-продажу транспортного засобу від 27.07.2018р., сторони зобовязалися укласти Основний договір 27.07.2018 року за умови повного виконання п.2.1 Попереднього договору, тобто за умови сплати покупцем позивачем по справі грошових коштів у розмірі 99000 грн. на поточний рахунок продавця (відповідача), що позивачкою було виконано. Крім того, даним Договором передбачено, що в разі якщо продавцем 27.07.2018 року не буде придбано майно (автомобіль), то Основний договір буде укладений на пятий день після придбання продавцем даного майна. Разом з цим, конкретної дати в Договорі не зазначено, а визначення строку придбання автомобіля «на пятий день після придбання продавцем майна», надає право продавцю (відповідачу) на власний розсуд визначати необмежені строки придбання автомобіля, що ставить позивачку, як покупця у невигідні умови. Також Попередній договір не передбачає відповідальності продавця за порушення умов Попереднього договору, що є обмеженням прав споживача. Вказані обставини свідчать про нечесну підприємницьку практику з боку відповідача, оскільки позивачку при укладенні Попереднього договору було введено в оману шляхом надання їй нечіткої та двозначної інформації щодо умов договору в частині строків придбання автомобіля. Згідно зі\~ст.19\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»,\~нечесна підприємницька\~практика забороняється. Нечесна\~підприємницька практика\~включає: 1)\~вчинення дій,\~що кваліфікуються\~законодавством як\~прояв недобросовісної\~конкуренції; 2)\~будь-яку\~діяльність (дії\~або бездіяльність),\~що вводить\~споживача в\~оману або\~є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до\~ч,ч.1,2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вказує\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою\~ст. 203 цього Кодексу. В силу\~ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно\~до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Згідно п.п. 5, 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. При цьому, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. З огляду на матеріали справи, пояснення сторони позивача, суд вважає доцільним розцінювати дії [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АВТО-РИТМ» у даному випадку, як прояв нечесної підприємницької практики, результатом якої стало укладення оспорюваного правочину, висновку про недійсність якого дійшов суд. Таким чином, суд вважає обґрунтованим визнати Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №010 від 27.07.2018 року, укладений між позивачкою та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АВТО-РИТМ» недійсним та стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АВТО-РИТМ»\~\~на користь позивачки грошові кошти у розмірі 99000 гривень, сплачених у рахунок авансу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 010 від 27.07.2018 року. Оскільки судом задоволено позовну вимогу [PERSON] щодо визнання договору недійсним, та Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №010 від 27.07.2018 року визнано недійсним, з моменту укладення, задоволення вимоги про стягнення неустойки за затримку виконання договору задоволенню не підлягає, так як в даному випадку застосовується положення ст..216 ЦК України. Щодо вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди у розмірі 3400 грн., суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч.2 ст.216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Разом з цим, позивачкою не надано доказів завдання їй збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст..76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів щодо наявності спричиненої їй моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити їй у задоволенні даної вимоги. Щодо розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов [PERSON] містить кілька вимог майнового та немайнового характеру, але, оскільки судом даний позов задоволено частково: визнаний недійсним Попередній довір та стягнуто з відповідача 99000 грн. сплачених за цим Договором, тобто задоволена вимога немайнового та майнового характеру. Відповідно до ч.3 ст.6 закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до п.10 постанови №10 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору. Відповідно до п.12 постанови №10 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Таким чином, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача, в порядку з ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню сума судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 1762 грн. та за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 1762 грн., за ставками судового збору, що діяли на момент звернення позивачки до суду з позовом, тобто станом на 01.01.2018 рік. На підставі викладеного та

Outcome: partial