Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в загальній сумі 300000 ( триста тисяч) грн.. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 21.11.2016 року приблизно о 22:30 год. у м. Львові по вул. В. Великого (прив`язка до вул. Тролейбусної), [PERSON] керуючи автомобілем марки «Хюидай- Санта Фе» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація республіки Польща) вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих травм померла на місці події. За даним фактом Головним управлінням національної поліції у Львівській області відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140000000994 від 22.11.2016 року, за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України. 30 січня 2019 року кримінальне провадження 12016140000000994 від 22.11.2016 року за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення. Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до висновку автотехнічної експертизи №43 від 31.01.2018 року, на момент утворення деформації кузова автомобіля «Хюидай- Санта Фе» реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок наїзду на пішохода швидкість даного транспортного засобу могла становити 26 км/год. Разом з тим, згідно висновку автотехнічного дослідження №3218 від 23.01.2019 року, якщо пішохід [PERSON] з моменту виходу на проїзну частину дороги до моменту наїзду пройшла спокійною чи повільною ходою то при таких вихідних даних причиною даної ДТП з технічної точки зору може бути та обставина, що водій [PERSON] не своєчасно застосував екстрене гальмування. Якщо пішохід [PERSON] з моменту виходу на проїзну частину дороги і до моменту наїзду пробігла спокійним чи швидким бігом то при таких вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, водій [PERSON] не мав можливості зупинити транспортний засіб, оскільки відстань була недостатньою для уникнення наїзду. Свідків які би бачили, темп руху пішохода досудовим розслідуванням не встановлено. Водій [PERSON] на слідчому експерименті вказав, що пішохода побачив в момент наїзду, хоча будучи допитаний свідком зазначив, що бачив як з права наліво по відношенню до його автомобіля рухається пішохід-дівчина. Вважають, що діями водія [PERSON] їм заподіяно моральну шкоду, у зв`язку із втратою доньки. Ця втрата дуже вплинула на їх стан, вони перебувають у важкому психологічному стресі пов`язаному з нервовим напруженням . Зі смертю дочки повністю змінився їх життєвий уклад. На час смерті дочці було 21 рік, вона мріяла про створення сім`ї, народження дітей, мала багато планів на майбутнє, які так і не встигла реалізувати через трагічну смерть. Вони, у свою чергу надіялись на те, що будуть мати підтримку при досягненні похилого віку, як моральну так і матеріальну. Із цих підстав просять стягнути із відповідача на їх користь моральну шкоду у розмірі по 150 тис. грн.. на кожного. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, пояснення надали аналогічні викладеним в позові, просять такий задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на письмовий відзив відповідача згідно якого, останній зазначив, що із позовним вимогами не погоджується, так як кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. В ході проведення досудового розслідування було проведено судову - авто технічну експертизу. Згідно з висновком № 3218 від 23.01.2019 року вбчається, що не представилось можливим встановити чи в діях водія [PERSON] є порушення чинних вимог ПДР України, які б перебували в причиново - наслідковому зв`язку із настанням події, разом з тим встановлено, що в діях пішохода [PERSON] є порушення вимог ПДР, оскільки вона вийшла на регульований пішохідний перехід , не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, вийшла на заборонений сигнал світлофора - червоний, які перебувають у причинно- наслідковому зв`язку із дорожньо - транспортною пригодою. Звертає увагу суду, що такі дії потерпілої [PERSON] були вчинені у стані алкогольного сп`ягніння, оскільки у її крові виявлено вміст етилового спирту в кількості 1,48 проміле. Після настання дорожньо - транспортної пригоди, він, відповідач, пропонував позивачам компенсацію у розмірі 20 тис. грн.., разом з тим останні відмовились від будь-якого відшкодування. З огляду на це, вважає позов безпідставним, а суму заявлену до стягнення завищеною, оскільки будь яких форм вини у його діях немає. Із цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні просив суд звернути увагу представник відповідача, що відповідач готовий відшкодувати позивачм шкоду в розмірі 20 тис. гривень, оскільки має відношення до вказаної події, хоч правил дорожнього руху він не порушвав. Але по людськи бажає це зробити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю таких. Судом встановлено, що 21.11.2016 року приблизно о 22:30 год. у м. Львові по вул. В. Великого (прив`язка до вул. Тролейбусної), [PERSON] керуючи автомобілем марки «Хюидай- Санта Фе» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація республіки Польща) вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , яка від отриманих травм померла на місці події. За даним фактом Головним управлінням національної поліції у Львівській області відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140000000994 від 22.11.2016 року, за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України. 30 січня 2019 року кримінальне провадження 12016140000000994 від 22.11.2016 року за правовою кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК У країни, за відсутністю складу кримінального правопорушення. Зазначена вище постанова про закриття кримінального провадження, позивачами не оскаржувалися, також, не оскаржувалися висновки експертиз. Відтак, можна прийти до висновку, що останні погодились із ними. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно змісту постанови про закриття кримінального провадження встановлено, що в ході проведення досудового розслідування не представилося можливим встановити чи в діях водія автомобіля «Хюндай Сантафе» реєстраційний номер [NUMBER] (реєстрація республіки Польща), [PERSON] є порушення чинних вимог ПДР України, які б перебували у причинно- наслідковому зв`язку із настанням даної пригоди, однак встановлено, що в діях пішохода [PERSON] є порушення чинних вимог ПДР України, а саме п.п. 4.9 та 4.14 (а), які виразилися в тому, що вона вийшла на регульований пішохідний перехід (смугу руху автомобіля «Хюндай Сантафе»), не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, вийшла на регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора для пішоходів, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Постановою про закриття кримінального провадження встановлено відсутність вини [PERSON] у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також порушення ним чинних Правил дорожнього руху України, натомість встановлено провину пішохода [PERSON] , а саме п.п. 4.9 та 4.14 (а) ПДР України. Відповідно до п.7. Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Із постанови про закриття кримінального провадження, вбачається, що потерпіла перебувала у стані алкогольного сп`ягніння, вміст етанолу у її крові становив - 1, 48 проміле. З огляду на викладене, судом враховується, що дорожньо - транспортна пригода відбулась без умислу чи необережності відповідача [PERSON] , процесуальні рішення про визнання його винним у події правопорушення відсутні, стороною позивача не представлено суду жодних доказів, які б підтверджували його провину у вчиненому, відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed