Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивачі звернулися в Могилів-Подільський міськрайонний суд з позовною заявою до Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи тим, що позивач по справі [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON]. Від спільного подружнього життя в їхній сім'ї народився позивач по справі [PERSON], [INFO]. У 1975 році [PERSON], як працівнику Вендичанського цукрового заводу, була надана квартира [ADDRESS], в яку він заселився разом зі своєю сім'єю - позивачами по справі. 30 липня 1979 року в їхній сім'ї народився син [PERSON], який також проживав у спірній квартирі та в подальшому у 1997 році вибув до іншого місця проживання. 06 грудня 1985 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] зі спірної квартири вибув до іншого місця проживання, а 16 квітня 1997 року помер. Як зазначено в позовній заяві, позивачі проживають у [INFO] починаючи з 1975 року по даний час. На даний час позивачі вирішили приватизувати зазначену квартиру, але зробити цього не мають можливості, оскільки відсутні будь-які документи про надання її Вендичанським цукровим заводом в користування [PERSON] та членам його сім'ї. Крім того, як виявилося спірна квартира не перебуває на балансі ТОВ «Старком» та не відноситься до придбаного ним майнового комплексу «Вендичанський цукровий завод», а також не бралася на облік Вендичанською селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області та не перебуває на її балансі, а відтак вона не має власника та являється безхазяйною. Позивачі по справі володіли квартирою починаючи з 1975 року, а тому строк давнісного володіння позивачами квартирою становить понад 15 років. Позивачі добросовісно заволоділи спірною квартирою, так як заселилися в неї разом зі [PERSON], якому дана квартира була надана в користування. Також позивачі не знали про відсутність підстав для набуття права власності, в силу відсутності документів про надання квартири в користування [PERSON] та членам його сім'ї. Крім того, позивачі відкрито та безперервно користувалися квартирою. А тому, просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частках за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, де просили розглянути справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просила суд задовольнити їх. Представник відповідача - Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, де просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: як встановлено судом позивач по справі [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 06 грудня 1985 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.7). Від спільного подружнього життя в їхній сім'ї народилося двоє дітей: позивач по справі [PERSON], [INFO], який на даний час проживає в спірній квартирі, та [PERSON], [INFO], який також проживав у спірній квартирі та в подальшому у 1997 році вибув до іншого місця проживання. [PERSON] помер 16 квітня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8). Згідно відповіді Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №02-18/04 від 12 січня 2016 року, починаючи з 1975 року - року заселення квартири [ADDRESS], за вказаною адресою проживали [PERSON] - голова домоволодіння, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, що підтверджується копіями погосподарської книги Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району №17 за 1977-1979 роки, №21 за 1996-2000 роки. Станом на 05.02.2014 в приміщенні квартири зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с.14,15,22). Як зазначено в позовній заяві, позивачі починаючи з 1975 року по даний час проживають у [INFO], яка була надана померлому [PERSON], як працівнику Вендичанського цукрового заводу, та в яку він заселився разом зі своєю сім'єю - позивачами по справі. На даний час позивачі вирішили приватизувати зазначену квартиру, але зробити цього не мають можливості, оскільки відсутні будь-які документи про надання її Вендичанським цукровим заводом в користування [PERSON] та членам його сім'ї. Викладене підтверджується довідкою Могилів-Подільського районного трудового архіву №12 від 07.02.2014, згідно якої у документах Вендичанського цукрового заводу Могилів-Подільського району в книгах наказів директора з особового складу та господарської діяльності відсутні документи про надання [PERSON] в користування квартири [ADDRESS] (а.с.16). Згідно довідки архівного відділу Могилів-Подільської райдержадміністрації №20/05-2 від 12.02.2014, документи ВАТ (ТОВ) «Вендичанський цукровий завод» на зберігання до архівного відділу не надходили (а.с.17). Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ «Вендичанський цукровий завод», в звязку з визнанням її банкрутом (а.с.18-19). ТОВ «Старком», яким придбано майновий комплекс «Вендичанський цукровий завод», надано відповідь від 08.12.2015 вих. №48, що квартира [ADDRESS], на балансі ТОВ «Старком» не перебуває та до придбаного підприємством майнового комплексу не відноситься (а.с.20). Крім того, згідно повідомлення Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 12.01.2016 №02-18/03, спірна квартира на баланс селищної ради не передавалася ніким та на даний час на балансі не перебуває (а.с.21). Тобто спірна квартира не має власника та являється безхазяйною. При цьому [PERSON] та [PERSON], з 1975 року добросовісно заволоділи квартирою та продовжують відкрито та безперервно володіти нею по даний час, що підтверджується довідкою виконкому Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 22.01.2016 №02-18/19, а також технічним паспортом на квартиру (а.с.9-13,23). Згідно ст. 355 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 (далі - Постанова) враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Як встановлено судом, позивачі з 1975 року, тобто більше десяти років, володіють квартирою №1 по вул. Поплавського, 3, в смт. Вендичани Могилів-Подільського району Вінницької області, яка є безхазяйною нерухомою річчю, продовжують відкрито, добросовісно, безперервно володіти та користуватися нею, а тому суд вважає, що вони набули право власності за набувальною давністю на зазначену квартиру. Крім того, суд при прийнятті рішення бере до уваги ту обставину, що відповідач не заперечує проти визнання на позивачами права власності за набувальною давністю на зазначену квартиру. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що за позивачами необхідно визнати право власності за набувальною давністю в рівних частках, на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved