Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 06 лютого 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. 04 березня 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірваний. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Між нею та відповідачем існують суперечки щодо його участі у матеріальному утриманні дитини, тому вона бажає, щоб відповідач сплачував аліменти за рішенням суду. Відповідач має добрий стан здоровя, інших неповнолітніх дітей не має, аліментів нікому не сплачує, повинен організувати своє життя так, щоб забезпечувати свою дитину. Вважає, що він має можливість сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вона на даний час не працює, займається вихованням двох дітей, джерелом її доходу є соціальні виплати - допомога одиноким матерям та державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його доходу, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю (а.с. 27). Відповідач відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю (а.с. 24). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання учасників справи суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 2010 (а.с.9). Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-БП № 104407, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції Сумської області (а.с. 8). 04 березня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, позивачці відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON] (а.с. 9). Дитина проживає та зареєстрована разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] (а.с. 11) та перебуває на її утриманні, чого відповідач не оспорює. Відповідач проживає в [INFO], що вбачається з матеріалів справи. Позивачка не працює, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту Кролевецької райдержадміністрації та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям (з липня 2017 року по грудень 2017 року у сумі 16695 грн. 73 коп.), допомогу на 1 дитину одиноким матерям (з липня 2017 року по грудень 2017 року у сумі 1540 грн. 32 коп.) (а.с.12, 13). За змістом позову між сторонами відсутня домовленість щодо участі відповідача в утриманні дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 141 СК України передбачає, що мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п.2, 3, 4 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, за змістом позову інших осіб на утриманні не має, повинен влаштовувати своє життя так, щоб забезпечувати свою дитину. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.180, 182, 183 Сімейного кодексу України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, розмір яких суд визначає 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за місяць. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до ст. ст. 84, 91, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved