Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON], звернулися до суду з позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.11.2015, до ПАТ «Банк «Київська Русь», заміненого на Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», а також Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, - про зобов'язання виконати умови договору. Обґрунтовують позовні вимоги тим, що 07.07.2011 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» укладено кредитний договір № 27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії а надання кредиту з лімітом кредитування в сумі 5900000 грн., з процентною ставкою 16,5 % річних, і кінцевим терміном повернення 06.07.2012. Відновлювальною кредитною лінією за кредитним договором передбачено право клієнта у будь-який час вносити грошові кошти на погашення кредитної заборгованості й вибирати суму кредиту на власний розсуд в межах встановленого ліміту на певний період дії договору. Сторонами внгосились до кредитного договору зміни та доповнення шляхом укладення окремих договорів, у тому числі щодо збільшення ліміту кредитної лінії, процентної ставки та кінцевого строку повернення кредиту. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Банк «Київська Русь» уклав з позивачами окремі договори забезпечення, зокрема: - з [PERSON] договори застави майнових прав № 27531-20\\11-6 та № 81087-44.14 за договорами банківських вкладів від 07.07.2011 та 18.09.2013, за якими ним передані в заставу банку майнові права на грошові кошти за договором банківського вкладу № 36242-30-1 «Лояльний» від 08.08.2008 в сумі 1000000 грн. під 12% річних, та договором № 79839-44.14 банківського вкладу в іноземній валюті «Київська Русь» від 13.09.2013 у сумі 83 000 дол. США, під 9% річних, строком дії (з урахуванням внесених змін) до 24.07.2015 включно кожний, та - договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за №761, зі змінами: №1 від 27.07.2011, зареєстрованими у реєстрі за №868, №2 від 02.11. 2011, зареєстрованими в реєстрі за №1485, №3 від 06.07. 2012, зареєстрованими в реєстрі за №717, №4 від 12.07.2013, зареєстрованими реєстрі за №801, №5 від 17.09.2013, зареєстрованими в реєстрі за №1011, № 6 від 10.07.2014, зареєстрованими в реєстрі за №548, за яким іпотекодавець передав у іпотеку банку квартиру [ADDRESS]; - з [PERSON] договір застави майнових прав № 27530-20/11-6 за договором банківського вкладу від 07.07.2011, за яким нею передано у заставу банку майнові права на грошові кошти за договором № 36154-30-11 «Незалежність» банківського вкладу в національній валюті від 08.08.2008 на суму 750 000 грн. під 12% річних, строком дії (з урахуванням змін) до 24.07.2015 включно. Станом на 12.03.2015 заборгованість за кредитом позичальника складала 5000000 грн., кінцевий термін повернення кредиту - 03.07.2015. 12.03.2015 ПрАТ «Шведсько - Українська група «SU GROUP» звернулось листом до ПАТ «Банк «Київська Русь» з пропозицією про зміну умов кредитного договору в частині права третіх осіб (позивачів) достроково погасити кредитну заборгованість за рахунок власних коштів, розміщених у банку за договорами банківських вкладів, майнові права на які ними передані в заставу в порядку забезпечення виконання кредитних зобов»язань. 12.03.2015 позивачі також надіслали банку листи, у яких виразили свою згоду на дострокове погашення кредиту позичальника за рахунок власних депозитних коштів, майнові права на які ними передані в заставу банку, шляхом дострокового припинення дії договорів банківських вкладів. 16.03.2015 ПАТ «Банк «Київська Русь» листом № 211/44.14 повідомив ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» про те, що не заперечує проти погашення кредитної заборгованості за рахунок заставного майна - депозитних коштів фізичних осіб, розміщених у банку, які знаходяться в заставі за кредитним договором, тобто, погодився на зміну порядку виконання основного зобов»язання та дострокове припинення договорів банківських вкладів. 19.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015, № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» прийнято рішення № 61 про запровадження в банку тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 20.03.2015 по 19.06.2015 включно і призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації [PERSON]. Постановою Правління Національного банку України від 16.07.2015, № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації банку. Відповідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015, № 138, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку [PERSON] строком на 1 рік, з 17.07.2015 по 16.07.2016 включно. Посилаючись на те, що ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб неправомірно, з підстав введення тимчасової адміністрації, відмовились виконувати раніше досягнуті з банком домовленості, з урахуванням внесених змін до кредитного договору та договорів банківських вкладів про порядок і строк виконання кредитних зобов»язань ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» шляхом перерахування депозитних коштів на погашення боргу за кредитом, що порушує їхні права, позивачі звернулися до суду з даним позовом, і просили: 1) визнати розірваним з 16.03.2015 договір № 79839-44.14 банківського вкладу в іноземній валюті «Київська Русь» від 13.09.2013 (з урахуванням змін і доповнень), укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON]; 2) зобов'язати ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконати умови договору № 79839-44.14 банківського вкладу в іноземній валюті «Київська Русь» від 13.09.2013 (з урахуванням змін і доповнень), укладеного з [PERSON], та перерахувати грошові кошти у сумі 83000 дол. США (еквівалент в національній валюті по курсу НБУ на дату платежу) в рахунок часткового погашення заборгованості ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» за кредитним договором № 27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.07.2011; 3) зобов'язати ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зарахувати з депозитного (вкладного) рахунку на поточний рахунок у іноземній валюті [PERSON] [NUMBER], МФО 319092 кошти у сумі 83 000 дол. США, здійснити їх продаж у встановленому порядку за гривні, на підставі відповідних заявок, отримані кошти зарахувати на поточний рахунок вкладника у національній валюті № [NUMBER], МФО 319092; 4) зобов'язати ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку зараховані на поточний рахунок у національній валюті [PERSON] [NUMBER], МФО 319092, гривні, отримані від продажу іноземної валюти, на підставі платіжних доручень вкладника перерахувати в рахунок сплати заборгованості ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» за кредитним договором № 27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.07.2011; 5) визнати розірваним з 16.03.2015 договір № 36154-30-11 «Незалежність» банківського вкладу в національній валюті від 08.08.2008 (з урахуванням змін і доповнень), укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON]; 6) зобов'язати ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконати умови договору № 36154-30-11 «Незалежність» банківського вкладу в національній валюті від 08.08.2008 (з врахуванням змін і доповнень), укладений з [PERSON], та перерахувати грошові в розмірі 750 000 грн. в рахунок часткового погашення заборгованості ПрАТ «Шведсько-Українська група - «SU GROUP» за кредитним договором № 27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.07.2011; 7) зобов'язати ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зарахувати з депозитного (вкладного) рахунку на поточний рахунок [PERSON] в гривнах [NUMBER], МФО 319092, депозитні кошти у сумі 750 000 грн., на підставі відповідних заявок; 8) зобов'язати ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку зараховані на поточний рахунок [PERSON] в гривнях [NUMBER], МФО 319092 депозитні кошти у сумі 750000 грн. перерахувати на підставі відповідних платіжних доручень вкладника в рахунок сплати заборгованості ПрАТ «Шведсько - Українська група «SU GROUP» за кредитним договором № 27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.07.2011; 9) визнати розірваним з 16.03.2015 договір банківського вкладу № 36242-30-1 «Лояльний» від 08.08.2008 (з врахуванням змін і доповнень), укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON]; 10) зобов'язати ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженого Фонду на ліквідацію банку та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконати умови договору банківського вкладу № 36242-30-1 «Лояльний» від 08.08.2008 (з урахуванням змін і доповнень), укладений із [PERSON], і грошові кошти у сумі 1 000 000 грн. перерахувати у рахунок часткового погашення заборгованості ПрАТ «Шведсько-українська група «SU GROUP» за кредитним договором № 27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.07.2011; 11) зобов'язати ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженого Фонду на ліквідацію банку та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зарахувати з депозитного (вкладного) рахунку на поточний рахунок [PERSON] в гривнах [NUMBER], МФО 319092, депозитні кошти у сумі 1000000 грн., на підставі відповідних заявок ; 12) зобов'язати ПАТ «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку зараховані на поточний рахунок [PERSON] в гривнях [NUMBER], МФО 319092, депозитні кошти у сумі 1000000 грн. перерахувати на підставі відповідних платіжних доручень вкладника в рахунок часткового погашення заборгованості ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» за кредитним договором № 27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.07.2011; 13) визнати припиненими зобов'язання сторін за договором іпотеки та припинити право застави за договором іпотеки від 07.07.2011, укладеним на виконання кредитного договору №27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.07.2011 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кравчуком О.П., зареєстрованим у реєстрі за №763, зі змінами: №1 від 27.07.2011, зареєстрованих в реєстрі за №868, №2 від 02.11. 2011, зареєстрованих в реєстрі за №1485, №3 від 06.07.2012, зареєстрованих в реєстрі за №717, №4 від 12.07. 2013, зареєстрованих реєстрі за №801, №5 від 17.09.2013, зареєстрованих в реєстрі за №1011, №6 від 10.07.2014 , зареєстрованих в реєстрі за №548. Позовні вимоги ПрАТ «Шведсько - Українська група «SU GROUP» до Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині зобов»язання перерахувати грошові кошти у сумі 174 155 грн. 91 коп. з поточного рахунку товариства № 2600913517001, МФО 319092, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.07.2011 ( із змінами і допвненнями ); припинити виконання забезпеченого заставою зобов'язання в зв'язку з його виконанням за цим кредитним договором та визнати припиненим зобов»язання та припинити право застави за договором застави товарів в обороті №27534-20/11-6 ( із змінами і допвненнями ) від 07.07.2011 провадженням закрито, як такі, що віднесені законом юрисдикції господарських судів. Відповідач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» позовні вимоги не визнав, у письмових запереченнях зазначив наступні підстави ( т. 1, а. с. 239-242, т. 2, а. с. 21, 22) . Зокрема, що постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015, № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», банк визнано неплатоспроможним. Повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Національний банк України приймає рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних з підстав, передбачених ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», і не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення повідомляє про це Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла станом на 19.03.2015 ) неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність». 19.03.2015 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №61 про запровадження в ПАТ «Банк «Київська Русь» тимчасової адміністрації (п. 2 рішення) строком на 3 місяці, з 20.03.2015 по 19.06.2015 включно і призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в банку [PERSON] (п. 3 рішення), а рішенням від 15.06.2015, № 116 строк тимчасової адміністрації продовжено до 19.07.2015 включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015, №61 запроваджено у ПАТ «Банк «Київська Русь» тимчасову адміністрацію (п. 2 рішення) строком на 3 місяці, з 20.03.2015 по 19.06.2015 включно і призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації [PERSON] (п. 3 рішення), в подальшому рішенням від 15.06.2015, № 116 строк тимчасової адміністрації продовжено до 19.07.2015 включно. Наслідки запровадження тимчасової адміністрації врегульовані нормами ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 36 цього Закону (в редакції, чинній на час призначення тимчасової адміністрації) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Отже, позивачі звернулися до суду з позовом до ПАТ «Банк «Київська Русь» після введення в ньому тимчасової адміністрації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж то передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 16.07.2015 Національний банк України, продовжуючи процедуру виведення з ринку неплатоспроможного ПАТ «Банк «Київська Русь», ухвалив рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію цього банку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015, №138 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь», припинено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку. Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом Відповідно п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. При вирішенні спорів, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20.01.2016 в справі № 6-2001цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України підлягає до безумовного врахування судом під час постановлення рішень в справі. Пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено? що з дня початку процедури ліквідації банку: забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов»язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов»язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень? прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку т Тобто, боржник банку повинен бути одночасно кредитором цього банку, а кошти - спрямованими на погашення зобов»язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитним договором. Щодо даної справи, то 07.07.2011 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПрАТ «Шведсько-українська група «SU GROUP» укладений кредитний договір №27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (зі змінами та доповненнями), за яким передбачено належне виконання його умов саме сторонами цього договору, а не іншими особами або за рахунок іншого майна. Виходячи з того, що за законом сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору тощо, акти цивільного законодавства надають право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання його умов, зокрема погашення заборгованості за кредитним договором. З метою забезпечення виконання позичальникогм зобов»язань за кредитним договором між банком і позивачами укладені відповідні договори забезпечення, за якими ними передані в заставу банківські вклади за договорами банківських вкладів. Таким чином, за умовами кредитного договору є позичальником ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP», і враховуючи, що кредит не погашений, виключно боржником, позивачі не є одночасно кредиторами та боржниками банку, що унеможливлює, враховуючи вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», перерахування депозитних грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Частиною 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у визначеній цією нормою черговості. Відповідно цієї норми кредиторські вимоги позивачів у частині, що перевищує 200 000 грн., мають погашатися в четверту чергу, а у разі задоволення позову буде порушено черговість задоволення вимог кредиторів банку. Крім того, позовні вимоги п. 13 резолютивної частини позовної заяви не підлягає задоволенню, оскільки 04.12.2015 грошові кошти сумі 456 706 грн. 16 коп. грн. з поточного рахунку № 2600913517001 позичальника перераховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується матеріалами справи. Щодо позовних вимог, відображених у п. п. 14, 15, 16 резолютивної частини позовної заяви щодо припинення зобов'язань за відповідними договорами застави, іпотеки, які забезпечують виконання зобов'язань позичальника, то вони не підлягають задоволенню, оскільки кредит не погашений. Наведені обставини, на думку відповідача, є підставами для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні представники позивачів та третьої особи - ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP», позовні вимоги підтримали у повному обсязі з наведених у заяві підстав, просять задовольнити, посилаючись на те, що сторони договору домовилися про зарахування депозитних коштів у рахунок погашення кредиту до введення тимчасової адміністрації. Вважають твердження відповідача в частині того, що банк втратив можливість задовольнити погоджені за договорами вимоги у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації безпідставними, бездіяльність працівників банку, які вчасно не здійснили банківські проводки за рахунками, призвели до того, що сума заборгованості ПрАТ «Шведсько-українська група «SU GROUP» не зменшилася на 3 556 941 грн. 62 грн., та повинна була становити 1443 058 грн. 38 грн.. Позичальник продовжував сплачуват проценти за користування кредитом від усієї суми боргу 5000000 грн. та сплатив 338 888 грн. 88 коп. замість необхідних 119 501 грн.. З урахуванням того, що у січні 2016 банк зарахував зустрічні вимоги ПрАТ «Шведсько-українська група «SU GROUP» на суму 456706 грн. 16 грн., то взагалі заборгованості за кредитним договором не повинно бути. Представник відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», позовні вимоги не визнав у повному обсязі з підстав, наведених у письмових запереченнях, задоволенні просить відмовити, посилаючись на те, що позивачі звернулися до суду з позовом до банку вже після відкликання усіх банківських ліцензій, а відтак він не може надавати банківські послуги, зокрема здійснювати перерахування коштів з рахунку на рахунок, продавати валюту. З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку. Правочини, вчинені органами управління банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. З огляду на це, вважав позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, тому не підлягають задоволенню.Суд, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦК, крім інших, загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно ст. ст. 525. 526, 530, 610 ЦК одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) . Відповідно ст. 528 ЦК виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Частиною 1 статті 627 ЦК встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд установив, 07.07.2011 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» укладений кредитний договір №27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії для поповнення обігових коштів у межах ліміту кредитування в сумі 5900000 грн., з процентною ставкою за користування кредитом 16,5% річних, відповідно до п.1.1. розділу 1 якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію та зобов»язується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник - повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі, кінцевий термін повернення кредитних коштів - 06.07.2012, а з урахуванням змін - до 03.07.2015 (т. 1, а. с. 24-31). Сторони вносили до кредитного договору зміни та доповнення шляхом укладення окремих договорів, у тому числі щодо збільшення ліміту кредитної лінії, процентної ставки, умов забезпечення виконання зобов»язань, а також кінцевого терміну повернення кредиту, зокрема: №1 від 27.07.2011, № 2 від 28.10. 2011, № 3 від 29.12.2011, №4 від 06.07.2012, №5 від 05.07.2013, №6 від 17.09.2013, №7 від 04.07.2014, № 8 від 24.10. 2014 (т. 1, а. с. 33, 37, 41, 45, 49-50, 59-60, 66-73, 74). Пунктами 4.10.1., 4.10.2. 6.2.2 кредитного договору передбачено договірне списання банком коштів з поточних рахунків позичальника у національній та іноземних валютах, відкритих у банку та його структурних підрозділах протягом строку дії договору, з будь-якого з рахунків у повній сумі, необхідній для погашення простроченої заборгованості, або частинами з кількох рахунків, у разі недостатності коштів для повного погашення боргу; якщо валюта кредиту та валюта рахунку є різними, то доручає банку здійснити договірне списаннчя у сумах, еквівалентних заборгованості у валюті кредиту за курсом Нацбанку, встановленим на дату проведення дорговірного списання; а також право позичальника достроково розірвати договір при попередньому повному погашенні заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами відповідно до умов договору. Сторони умовами п. 10.11 договору передбачили, що обов»язки позичальника не є такими, що нерозривно пов»язані з його особою, і на підставах та у випадках, передбачених договором і чинним законодавством, можуть виконуватися третіми особами. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 08.08.2008 між позивачем, [PERSON], та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладений договір № 36154-30-11-незалежність банківського вкладу в національній валюті «Незалежність», за умовами якого розміщено на депозитному (вкладному) рахунку грошові кошти у сумі 750000 грн., з відсотковою ставкою 19.5% річних, зміненою на 12% річних, з терміном повернення вкладу - 08.09.2009 включно, продовженим до 24.07.2015 ( т. 1, а. с. 104 -110, 112). 08.08.2008 між позивачем, [PERSON], та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладений договір № 36242-30-1- лоял банківського вкладу в національній валюті «Лояльний», за умовами якого розміщено на депозитному (вкладному) рахунку грошові кошти у сумі 1300000 грн. під 18.20% річних, частину коштів у сумі 300000 грн. достроково повернуто вкладнику, решта вкладу - з терміном повернення - 08.02.2009 включно, продовженим до 24.07.2015 ( т. 1, а. с. 113-121). 13.09.2013 позивачем, [PERSON], за укладеним з ПАТ «Банк «Київська Русь» договором № 79839-44-14 банківського вкладу в іноземній валюті «Київська Русь», зі змінами від 17.09.2013, розміщено на депозитному (вкладному) рахунку грошові кошти у загальній сумі 83000 дол. США під 9% річних, з терміном повернення - 13.10.2014, продовженим до 24.07.2015 (т. 1, а. с. 102, 103). Частинами 1, 3 статті 1058 ЦК передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання кредитних зобов»язань позичальником ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» за кредитним договором перед ПАТ «Банк «Київська Русь», крім інших видів обтяжень, забезпечено заставою майнових прав за укладеним з [PERSON] договором №36154-30-11-незалежність банківського вкладу в національній валюті «Незалежність» від 08.08.2008 на суму 750000 грн., а також заставою майнових прав за укладеними з [PERSON] договором №36151-30-11-незалежність банківського вкладу в національній валюті «Незалежність» від 08.08.2008 на суму 1000000 грн. та договором № 79839-44.14 банківського вкладу в іноземній валюті «Київська Русь» від 13.09.2013 на суму 83 000 дол. США. Відповідно до ст. 572 ЦК в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною 1 статті 576 ЦК встановлено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Частиною 1 статті 212 ЦК України встановлено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Відповідно договору застави майнових прав № 27530-20/11-6 за договором банківського вкладу від 07.07.2011 [PERSON] передала ПАТ «Банк «Київська Русь» майнові права за укладеним між ними договором №36154-30-11-незалежність банківського вкладу в національній валюті «Незалежність» від 08.08.2008, що полягають у праві заставодавця вимагати від банку повернення грошових коштів у сумі 750 000 грн., розміщених на вкладному (депозитному) рахунку, вартість предмета застави за згодою сторін становить суму 750000 грн. (т. 1, а. с. 98-100). Пунктом 1.1. цього договору застава забезпечує вимоги заставодержателя за кредитним договором від 07.07.2011, а також будь-якими змінами і доповненнями до нього, у тому числі стосовно збільшення процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, суми кредитування, а також штрафних санкцій, витрат, пов»язаних з пред»явленням вимоги за основним зобов»язаннм і зверненням стягнення на предмет застави, витрат на утримання і збереження предмета застави, збитків, завданих порушенням основного зобов»язання чи умов цього договору. Пунктами 4.2., 5.6. договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет запстави здійснюється вівдповідно до ст. 23 Закону Украни «Про заставу» шляхом відступлення заставодавцем заставодержателю прав вимоги, що випливают ь із заставлених майнових прав або переводу на заставодавця заставлених прав у судовому порядку; Звернення стягнення на предмет обтяження здійснюється відповідно вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредитора та реєстрацію обтяжень» шляхом перекаазу на користь заставодержателчя - обтяжувача грошової суми у порядку договірного списання. Відповідно договору застави майнових прав № 27531-20/11-6 за договором банківського вкладу від 07.07.2011 [PERSON] передав ПАТ «Банк «Київська Русь» майнові права за укладеним між ними договором № 36242-30-1-лоял банківського вкладу «Лояльний» від 08.08.2008 в національній валюті на суму 1000000 грн., та договором № 36151-30-11 - незалежність банківського вкладу в національній валюті «Незалежність» від 08.08.2009 на суму 17500000 грн., що полягають у праві заставодавця вимагати від банку повернення грошових коштів у сумі 1000000 грн. та у сумі 1750000, розміщених на вкладному (депозитному) рахунку, первісно вартість предмета застави за згодою сторін складала 2750000 грн., в послідуючому зменшена до 1000000 грн. (т. 1, а. с. 87-89). Відповідно договору застави майнових прав № 81087-44.14 за договором банківського вкладу від 18.09.2013 [PERSON] передав у заставу ПАТ «Банк «Київська Русь» майнові права за укладеним між ними договором № 79839-44.14 банківського вкладу в іноземній валюті «Київська Русь» від 13.09.2013, розміщених у банку на вкладному (депозитному) рахунку, що полягають у праві заставодавця вимагати від заставодержателя повернення грошових коштів в сумі 83 000 дол. США, вартість предмета застави за згодою сторін становить 83000 дол. США. Пунктом 5.3. цього договору передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за догновором про відступлення права вимоги, що міститься у п. 5.4 цього договору. Пунктом 5.4. договору сторони встановили, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями договору являють собою укладений договір з відкладальною умовою, що являє факт настання будь-яких з випадків, зазначених у п. 5.1 цього договору, та не підлягає підтвердженню додатковим договаором. З моменту переходу прав ( відступлення права вимоги) заставодавця за договором банківського вкладу заставодержатель заставодержатель вправі здійснювати розпорядження вкладним (депозитним) рахунком на правах вкладника за договором банківського вкладу без будь-іякої додаткової згоди/погшодження з боку заставодаця. Пунктом 5.4.3 договору визначено, що з моменту виникнення права звернення стягненнна предмет застави застиавождержатель набуває, а заставодавець втрачає право вимоги до банку щодо виплати коштів у сумі, передбаченій п. п. 5.4.2. та зобов»язання банку з повернення заставодавцю коштів припиняються (т. 1, а. с. 80-86). Сторони вносили зміни до договорів застави майнових прав №№ 27530-20/11-6, 27531-20/11-6 від 07.07.2011 та № 81087-44.14 від 18.09.2013 шляхом укдадення окремих договорів про внесення змін: щодо збільшення процентної ставки, строку кредитування, суми кредиту, вартості предмета застави, підстав і порядку звернення стягнення на предмет застави, у тому числі в позасудовому порядку: №1 від 27.07.2011, №2 від 28.10.2011 , №3 від 29.12.2011, №4 від 06.07.2012, № 5 від 12.07.2013, № 6 від 17.09.2013, №7 від 04.07.2014 р. (т.1, а. с. 36, 39, 40, 42, 43, 47, 48, 57, 58, 61, 62, 80-86, 91-97). Пунктом 2.1.1. укладених з позивачами договорів застави передбачено право заставодержателя після укладення цих договорів зареєструвати заставу та обтяження, що виникають на його підставі, у порядку встановленому чинним законодавством. Пунктами 3.2.2., 5.3., 5.4., 5.5. 5.6. цих договорів застави встановлено, що заставодавець вправі за згодою позичальника та заставодержателя достроково виконати основне зобов»язання частково або у повному обсязі; заставодержатель має право здійснювати договірне списання коштів відповідно умов кредитного договору та цього договору, які є предметом обтяження, в сумах, необхідних для повернення кредиту, сплати процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій та інших платежів; при зверненні стягнення на предмет обтяження шляхом договірного списання еквівалент розраховується за курсом Нацбанку України, що склався на дату проведення договірного списання; право заставодержателя на договірне списання грошових коштів, які є предметом обтяження, виникає у разі настання обставин, зазначених у п.п.2.1.6., 4.1. цього договору, зокрема, у разі припинення дії договору банківського вкладу ( в тому числі дострокового) майнові права за яким складають предмет застави; звернення стягнення на предмет обтяження здійснюється відповідно до положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрація обтяжень» шляхом переказу на користь заставодержателя - обтяжувача грошової суми у порядку договірного списання. Крім того, 07.07.2011 між ПАТ «Київська Русь» та [PERSON] укладений договір про відступлення права вимоги № 27533-20/11-7, з відкладальною умовою відповідно до ст. 212 ЦК, за яким цедент відступив, а цесіонарій прийняв право вимоги від банку повернення вкладу в сумі 750 000 грн., передбачено, що право вимоги до цесіонарія переходить з моменту виникнення в нього права звернення стягнення на заставлені майнові права за договором застави майнових прав №27530-20/11-6 від 07.07.2011, укладеним між сторонами (п.3.2.1.); а також у разі порушення цедентом зобов»язань за договором застави майнових прав № 27530-20/11-6 від 07.07.2011 (п. 3.2.2.), зокрема, зобов»язань, передбачених п. 3.1.1. та 3.1.3. - з моменту вчинення цедентом дій (бездіяльності). У випадку настання будь-яких з подій, передбачених п. 3.2.1 та п. 3.2.2. цього договору цедент втрачає в повному обсязі право вимагати від банку (цесіонарія) повернення вкладу. 04.07.2014 даний договір сторонами розірваний (т. 1, а. с. 101, 111). 07.07.2011 між ПАТ «Київська Русь» та [PERSON], укладений договір про відступлення права вимоги № 27533-20/11-7 від 07.07.2011, з відкладальною умовою відповідно до ст. 212 ЦК, за яким цедент відступив, а банк (цесіонарій) прийняв право вимоги повернення вкладу за договором № 36242-30-1-лоял банківського вкладу «Лояльний» від 08.08.2008 на суму 1000000 грн., передбачено, що у цесіонарія виникає право вимоги з моменту виникнення права звернення стягнення на заставлені майнові права за договором застави майнових прав №27531-20/11-6 від 07.07.2011 ( п. 3.2.1.); у випадку порушення цедентом зобов»язань за договором застави майнових прав № 27531-20/11-6 від 07.07.2011, зокрема, зобов»язань, передбачених п. 3.1.1. та 3.1.3. зазначеного договору застави - з моменту вчинення цедентом дій (бездіяльності) ( п. 3.2.2.) (т. 1, а. с. 90). Відповідно договору про відступлення права вимоги №81091-44.14 від 18.09.2013, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Київська Русь» з відкладальною умовою відповідно до ст. 212 ЦК, цедент відступив, а цесіонарій прийняв право вимоги повернення вкладу в іноземній валюті в сумі 83 000 дол. США за договором № 79839-44.14 банківського вкладу в іноземній валюті «Київська Русь» від 13.09.2013 на суму 83 000 дол. США, передбачено, що право вимоги, що є предметом цього договору, переходить до цесіонарія з моменту виникнення права звернення стягнення на заставлені майнові права за договором застави майнових прав №81091-44.14 від 18.09.2013 ( п. 3.2.1), а також у разі порушення цедентом зобов»язань за договором застави майнових прав № 27531-20/11-6 від 07.07.2011, зокрема, зобов»язань, передбачених п. 3.1.1. та 3.1.3. зазначеного договору застави - з моменту вчинення цедентом дій (бездіяльності) ( п. 3.2.2.). Пунктами п. 2.2., 4.1. укладених сторонами договорів відступлення права вимоги встановлено, що цесіонарій зобов»язаний прийняти на себе в повному обсязі права вимоги, що уступає йому цедент відповідно до п. 1.1. цього договору; у випадку настання будь-яких з подій, передбачених п. 3.2.1. та п. 3.2.2. цього договору цедент втрачає в повному обсязі право вимагати від банку (цесіонарія) вкладу, його зобов»язання по поверненню припиняються (т. 1, а.с. 78, 90, 101). Відповідно ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 1 статті 23. Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрація обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Відповідно ч. 3 ст. 24 цього Закону встановлено, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Пунктами 3, 4 статті 26 цього Закону передбачено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; Відповідно ч. 1 ст. 32 цього Закону якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право. При зверненні стягнення на право грошової вимоги в порядку, передбаченому цією статтею, вимоги статті 28 цього Закону щодо обов'язку боржника передати предмет обтяження у володіння обтяжувачу не застосовуються. Таким чином, на банк, як на обтяжувача в розумінні Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не покладено обов'язок надіслати письмове повідомлення, передбачене статтею 32 цього Закону, оскільки він є єдиною особою, яка повинна виконати вимоги за відповідним правом грошової вимоги боржника. Суд, аналізуючи норми чинного законодавства та умови укладених договорів, дійшов висновку, що з моменту настання відкладальних обставин (виникнення права звернення стягнення на заставлені майнові права за договором застави) заставодержатель набуває всі права вкладника за договорами банківських вкладів в частині заборгованості за кредитом і процентами, комісійних винагород та інших зобов'язань, передбачених вказаним кредитним договором. Виходячи із приписів статей 1066, 1068 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно 2 ст. 1071 ЦК грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Частиною 1 статті 1074 ЦК встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. Із аналізу наведених норм вбачається, що за договором банківського рахунка грошове зобов'язання банку перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути як після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму, так і без такого: за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку. Відповідно ст. 1073 ЦК порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003, N 492, вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті списання договірне ( договірне списання) - списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Право позивачів на розпорядження депозитними коштами, розміщеними на депозитному (вкладному) рахунку обмежене в зв'язку передачею майнових прав на депозитні вклади у заставу банку в забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань за кредитним договором. Крім того, у забезпечення виконання кредитного договору, 07.07.2011 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та [PERSON] укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кравчуком О.П., зареєстрований у реєстрі за №761 зі змінами: №1 від 27.07.2011 , зареєстрованими у реєстрі за №868, №2 від 02.11. 2011, зареєстрованими в реєстрі за №1485, №3 від 06.07. 2012 , зареєстрованими в реєстрі за №717, №4 від 12.07.2013 , зареєстрованими реєстрі за №801, №5 від 17.09.2013, зареєстрованими в реєстрі за №1011, № 6 від 10.07.2014, зареєстрованими в реєстрі за №548, за яким іпотекодавець передав у іпотеку банку квартиру [ADDRESS], п. п. 3.2.3., 3.2.4 цього договору також передбачено право іпотекодавця виконати зобов»язання позичальника щодо сплати суми заборгованості за основним зобов»язанням з метою запобігання зверненню стягнення на предмет іпотеки; за згодою позичальника та іпотекодавця достроково виконати основне зобов»язання у повному обсязі або частково (т. 1, а. с. 200-209). Станом на 12.03.2015 поточна заборгованість ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» за укладеним з ПАТ «Банк Київська Русь» кредитним договором № 27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 07.07.2011 складала 5000000 грн.. 12.03.2015 ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP», з метою належного виконання кредитних зобов»язань, посилаючись на складності в фінансово-економічній діяльності, відповідно умов кредитного договору та договорів забезпечення, звернулось до ПАТ «Банк «Київська Русь», з пропозиціями, викладеними у листі №12/1203-02, про дострокове погашення кредиту за рахунок заставного майна - депозитних коштів фізичних осіб, розміщених у банку, та дострокове припинення цих депозитних договорів ( без перерахунку відсотків), а саме: договору № 36242-30-1-лоял банківського вкладу «Лояльний» від 08.08.2008 на суму 1000000 грн. під 12% річних, строком дії до 24.07.2015 та договором № 79839-44.14 банківського вкладу в іноземній валюті «Київська Русь» від 13.09.2013 на суму 83 000 дол. США, під 9% річних, строком дії до 24.07.2015, укладеними з [PERSON]; а також договору №36154-30-11-незалежність банківського вкладу в національній валюті «Незалежність» від 08.08.2008 на суму 750000 грн., під 12% річних, укладеного з [PERSON] (т. 1, а.с. 15). В той же день, 12.03.2015 позивачі, [PERSON] та [PERSON], як майнові поручителі, в листах до ПАТ «Банк «Київська Русь» висловили свою згоду на дострокове погашення заборгованість ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» за кредитним договором за рахунок грошових коштів, розміщених ними на депозитних (вкладних) рахунках, і переданих у заставу, шляхом дострокового припинення договорів банківських вкладів (т. 1, а.с. 16,17,18). Нормами ст. 601 ЦК встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Не допускається зарахування зустрічних вимог у випадках, зокрема, передбачених п. п. 4-1, 5 ч. 1 ст. 602 ЦК: за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом. Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією зі сторін у зобов'язанні, повинно бути здійснено в силу положень статті 601 ЦК України, та не пов'язано з прийняттям такого зарахування іншою стороною, а випадки, коли таке зарахування не допускається, передбачено положенням статті 602 ЦК України. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, тому заяву слід вважати зробленою, а зобов'язання - припиненими внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог у момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні. Існування заборони на здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог у зобов'язаннях, стороною в яких є неплатоспроможний банк, відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 602 ЦК, не може враховуватися в даній справі, оскільки як встановлено судом, тимчасову адміністрацію в банку запроваджено з 20.03.2015 відповідно рішення виконавчої дирекції Фонду від 19.03.2015, а позичальник і позивачі звернулися з листами про зарахування зустрічних однорідних вимог 12.03.2015, крім того ст. 602 ЦК доповнена цією нормою згідно із Законом України від 16.07.2015, . N 629-VII, тобто на час звернення позивачів з такою ви могою жодних омежень не існувало. Крім того, ПАТ «Банк «Київська Русь» прийняв ці пропозиції, і листом від 16.03.2015 № 211/44.14 повідомив ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP», що не заперечує проти дострокового погашення кредиту за рахунок заставленого майна - депозитних коштів фізичних осіб, розміщених в банку, які знаходяться в заставі за кредитним договором (т. 1, а.с.19). Відповідно до цивільного законодавства допускається за згодою сторін зміна договору, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст. 651 ЦК), у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо ( ч. ч. 1, 3 ст. 653 ЦК), зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК). У разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, яка може бути викладена в листах, телеграмах, якими обмінялися сторони ( ч. 1 ст. 207, ч.1 ст 640 ЦК). Досягнуті домовленості між ПАТ «Банк Київська Русь», ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» та позивачами від 16.03.2015 свідчать про зміну ними порядку та строку виконання кредитного договору за рахунок депозитних коштів майнових поручителів, розміщених у банку, які знаходяться в заставі за кредитним договором і дострокове припинення договорів банківських вкладів. але банком вчасно виконані не були. Сторони самі вправі, з урахуванням свободи договору (ст. ст. 3, 6, 627, 628 ЦК), у такий спосіб врегульовувати питання щодо зміни порядку та строку виконання умов кредитного договору, погашення заборгованості за кредитом за рахунок депозитних коштів позивачів, що знаходяться в заставі в якості забезпечення, та припиняти договора банківських вкладів. Незважаючи, що умовами кредитного договору та договорів застави банківських вкладів передбачене договірне списання коштів, у порушення вимог закону та умов укладених договорів ПАТ «Банк «Київська Русь» не виконав досягнути домовленості щодо зміни погашення кредиту за рахунок депозитних коштів майнових поручителів, безпідставне зволікання порушило права як позивачів так і позичальника, обумовило значне збільшення кредитної заборгованості. Відповідно розрахунку станом на 10.05.2016, наданих представником відповідача, загальна заборгованість ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» за кредитним договором №27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 07.07.2011 становить 5962917 грн.10 коп., з яких основна сума боргу за кредитом - 3720352 грн. 66 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 04.07.2015 по 03.12.2015 - 1801 грн. 83 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 04.07.2015 по 01.01.2016 - 1047803 грн. 55 коп., 30% річних за несвоєчасне погашення процентів за період з 04.07.2015 по 03.12.2015 - 1047 грн. 94 коп., 30% річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 04.07.2015 по 09.05.2016 - 1015566 грн. 60 коп. прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням іедексу інфляції за період з 01.07.2015 по 31.03.2016 - 176344 грн. 72 коп. (т. 2 а.с. 28, 29). Відповідно даних розрахунку станом на 23.03.2015, наданого представниками позивачів, кредитна заборгованість ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» виглядає наступним чином: залишок боргу за кредитом - 437627 грн. 96 коп., переплата за відсотками за користування кредитом 219387 грн. 88 коп., заблоковані кошти на розрахунковому рахунку 284642 грн. 58 коп., а з урахування депозитних коштів: 1000000 грн. +. 1806941 грн. 62 коп. (83000 дол. США по курсу 21, 77) + 750000 = - 66402 грн. 50 коп. ( т. 1 , а. с.232). Постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015, № 190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», банк визнано неплатоспроможним. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015, № 61 в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці з 20.03.2015 по 19.06.2015 включно і призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації, в подальшому рішенням від 15.06.2015, № 116 строк тимчасової адміністрації продовжено до 19.07.2015 включно. Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює ці правовідносини. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 6 статті 2 цього Закону передбачено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Частинами 1 статті 36 та 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації) Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом тощо. 26.03.2015 повторно ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» та позивачі звернулись з листами до Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» про дострокове погашення кредитної заборгованості, в тому числі за рахунок депозитних коштів майнових поручителів шляхом дострокового пропинення дії цих договорів банківських вкладів ( т. 1, а. с. 20-22). Листом № 2080/20 від 30.03.2015 за підписом директора Департаменту корпоративного бізнесу ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» у позитивному вирішенні даного питання з підстав запровадження в банку тимчасової адміністрації, відмовлено, без урахування відповідних домовленості з банком про зміну договорів від 16.03.2015, що не відповідає вимогам закону (т. 1, а. с. 23). Відповідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (, у редакції чинній на час введення тимчасової адміністрації), під час тимчасової адміністрації не здійснюється: не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку; звернення стягнення на майно банку; накладення арешту на кошти та майно банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом тошо. 16.07.2015 Національний банк України у межах процедури виведення з ринку неплатоспроможного ПАТ «Банк «Київська Русь» ухвалив рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію цього банку. Відповідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015, №138 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь», припинено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси. Пунктами 2, 3, 7 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається тощо. Пунктом 8 частини 2 цієї статті Закону передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку: 8) забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються, на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком. Крім того, слід зазначити, що 04.12.2015 на підставі наказу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.11.2015, №389 з поточного рахунку позичальника банком проведено зарахування коштів у сумі 456706 грн. 16 коп. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 07.07.2011 (т. 1 а.с. 248). Відповідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у визначеній цією нормою черговості, проте п. 8 ч. 4 ст. 26 цього Закону Фонд не відшкодовує кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань. Отже, позивачі не підлягають включенню до списку акцептованих вимог кредиторів у межах суми граничного відшкодування за депозитними вкладами. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходить з того, що спірні правовідносини виникли до запровадження в ПАТ «Банк «Київська Русь» тимчасової адміністрації, 12.03.2015 позивачі, як заставодавці, за договорами застави, умовами яких, у тому чмислі кредит ним договором, передбачено договірне списання банком коштів з вкладних і поточних рахунків, наділені кожний правом достроково виконання основного зобов»язання частково або у повному обсязі, заявили про зарахування зустрічних однорідних вимог у вигляді грошових коштів за договорами банківських вкладів, і заяви однієї із сторін достатньо для проведення такого зарахування; 16.03.2015 банком прийняті пропозиції позичальника та майнових поручителів щодо зміни кредитного договору в частині порядку виконання за рахунок депозитних коштів і припинення договорів банківських вкладів, що є обов»язковими до виконання сторонами; умовами договорів застави та відступлення прав вимоги, укладених з відкладальною умовою відповідно ст. 212 ЦК, у банку (цесіонарія) виникає право вимоги з моменту виникнення права звернення стягнення на заставлені майнові права за договорами застави, у тому числі в разі припинення цих договорів, і він зобов»язаний прийняти на себе в повному обсязі права вимоги, що уступає йому цедент, який втрачає в повному обсязі право вимагати від банку (цесіонарія) вкладу, отже банк фактично перебрав на себе права власника за договорами баківських вкладів, отже обмеження, передбачені ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до даних правовідносин не застосовуються. Крім того позивачі пред»вили позовні вимоги про визнання з 16.03.2015 розірваними: договору банківського вкладу № 36242-30-1 «Лояльний» від 08.08.2008 в національній валюті, договору № 36154-30-11 «Незалежність» банківського вкладу в національній валюті від 08.08.2008 та договіру № 79839-44.14 банківського вкладу в іноземній валюті «Київська Русь» від 13.09.2013,, а також припиненими зобов'язання та права застави за договором іпотеки від 07.07.2011, які не підлягають задоволенню з наступних підстав. У першу чергу, позовні вимоги базуються на тих обставинах, що сторони дійшли до взаємної домовленості про припинення всіх договорів банківських вкладів з перерахуванням коштів у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно ч. 2 ст. 651 ЦК договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивачі в обгрунтування позовних вимог не навели обставин у підтвердження наявності передбачених законом підстав та умов розірвання договорів у судовому порядку. Що стосується позовних вимог у частині визнання у судовому порядку припиненими зобов»язань сторін та права застави за договором іпотеки нерухомого майна від 07.07.2011, укладеного в забезпечення виконання кредитних зобов»язань, то суд виходить з наступного. Відповідно ст. ст. 598, 599 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Право застави припиняється відповідно ст. 593 ЦК у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві. Суд здійснюючи правосуддя, відповідно ст. 4 ЦПК захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно ст. 15 ЦПК кожнаособа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначений перелік способів здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Такого спорсобу захисту як визнання припиненими зобов»язань сторін та права застави за договором іпотеки нерухомого майна від 07.07.2011, укладеного в забезпечення виконання кредитного договору, законом не передбачено, що єх підставою для відмови у позову. Представник відповідача у запереченнях посилається на правову позицію Верховного Суду України, наведену в постанові від 20.01.2016 в справі № 6-2001цс15, яка на його думку є подібною, та відповідно ст. 360-7 ЦПК України обов»язковому врахуванню судом під час постановлення рішення в справі. Проте, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Суд вважає, що зміст спірних правовідносин за обставинами конкретної справи, відмінний від тих, які переглядалися з висловленням вказаної правової позиції. Позовні вимоги позивачів, наведені в п. п. 2 -4, 3, 4, 6- 8, 10 - 12, охоплюються зобов»язанням відповідача - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», яка від імені Фонду уособлює органи управління банку та наділена відповідними повноваженнями, забезпечити перерахування депозитних коштів за укладеними з ними: договором банківського вкладу №36154-30-11-незалежність банківського вкладу в національній валюті «Незалежність» від 08.08.2008 на суму 750000 грн., договором №36151-30-11-незалежність банківського вкладу в національній валюті «Незалежність» від 08.08.2008 на суму 1000000 грн. та договором № 79839-44.14 банківського вкладу в іноземній валюті «Київська Русь» від 13.09.2013 на суму 83 000 дол. США., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №27529-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.07.2011, укладеним між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПрАТ «Шведсько-Українська група «SU GROUP» шляхом договірного списання, якщо валюта за депозитним (вкладним) рахунком у та валюта кредиту є різними, то здійснити договірне списання у сумах, еквівалентних заборгованості у валюті кредиту за курсом Нацбанку, встановленим на дату проведення банківської операції. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню частково, в іншій частині та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовляє. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При поданні до суду позовної заяви позивачами сплачений судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір» ( в редакції на дату подання) в максимальному розмірі 3654 грн., що відповідає розміру 3 мінімальних заробітних Мінімальна заробітна плата а 2015 рік в Україні, вcтановлена Закoном України «Про держбюджет на 2015 рік», складала 1218 грн.. Відповідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на дату подання заяви) Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку від сплати судового збору звільнялася. На підставі наведеного, ст. ст. 3, 6, 15, 16, 207, 212, 509, 525, 526, 527, 528, 530, 546, 572, 576, 593, 598, 599, 601, 602, 627, 628, 629, 640, 651, 653, 1054, 1058, 1071, 1074 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 26, 36, 46, 52 Закону України «Про смистему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 20 Закону України «Про заставу», ст. ст. 23, 34, 32 Закону України « Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,

Outcome: partial