Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про повернення неповнолітніх дітей та відшкодування моральної шкоди. Позивачка за первісним позовом просить суд повернути їй неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за визначеним судом місцем проживання в [ADDRESS], а також стягнути моральну шкоду розміром 1000, 00 грн. Заявлений позов обґрунтовує тим, що з 17.07.2004 року перебувала в шлюбі з [PERSON], під час якого в них народились донька [PERSON] та син [PERSON]. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 січня 2014 року шлюб між відповідачем [PERSON] та нею було розірвано, а місцем проживання неповнолітніх дітей було визначено з матір'ю в с. Узин Тисменицького району. Вона з лютого 2013 року не проживала з відповідачем та дітьми, оскільки переїхала проживати в с. Узінь до батьків, проте неодноразово намагалась забрати дітей від батька. Відповідач за первісним позовом [PERSON] заборонив позивачці бачитись з дітьми, забирати їх, погрожував фізичною розправою, намагаючись таким чином змусити її помиритись та вернутись в сім'ю. Оскільки рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29.01.2014 року про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітніх дітей набрало законної сили 11.02.2014 року, то позивачка вважає, що відповідач [PERSON] не виконує вказане рішення суду, а тому згідно частини 1 статті 162 Сімейного кодексу України вона просить суд винести рішення, яким негайно відібрати дітей у відповідача і повернути їх за належним місцем проживання в с. Узінь. Крім того, такі неправомірні дії відповідача завдали їй душевних страждань, які полягали у відсутності спілкування з дітьми, постійних переживань за їх здоров'я та психологічний стан, тому просить суд стягнути моральну шкоду оцінивши її в сумі 1000 гривень. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про зміну місця проживання неповнолітніх дітей. Ухвалою суду від 27.05.2015 року об'єднано в одне провадження цивільну справу № 352/657/15, номер провадження 2/352/499/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну місця проживання неповнолітніх дітей та цивільну справу № 352/1727/14, номер провадження № 2/352/44/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення неповнолітніх дітей їхній матері та відшкодування моральної шкоди. Об'єднаній цивільній справі призначено загальний номер справи № 352/1727/14, номер провадження 2/352/960/14. Ухвалою суду від 27.05.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом залучено орган опіки та піклування Тисменицької районної державної адміністрації. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] заявляє, що незважаючи на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2014 року ще з лютого 2013 року їхні неповнолітні діти залишилися жити разом з ним по [ADDRESS], а колишня дружина повернулась жити до своїх батьків в с. Узин, де й проживає по даний час. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач за зустрічним позовом зазначав, що [PERSON] з моменту припинення спільного проживання, а саме: з лютого 2013 року, участі у вихованні та утриманні дітей не бере, коштів не надає, приходить до дітей дуже рідко, інколи розмовляє з ними по телефону, а коли діти хворіють чи потребують іншого догляду відповідачка за даним позовом - рідна мама дітей не доглядає за ними, коштів на лікування чи для інших витрат (одяг, харчі та інше) не дає, посилаючись на відсутність коштів та зайнятість на роботі. [PERSON] вважає, що в інтересах неповнолітніх дітей слід визначити місце проживання саме з ним, а не з матір'ю, оскільки на даний час він працює за вільним графіком, що дає йому час водити дітей до школи, займатися з ними , гуляти та іншим чином піклуватися про них. Має самостійний невеликий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Крім того, він проживає разом зі своєю мамою, бабусею дітей, яка доглядає за ними, поки його немає вдома. Разом з тим, він не чинить жодних перешкод для спілкування відповідачки за зустрічним позовом з дітьми і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавленні піклування матері, якщо вона цього забажає. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вимоги за первісним позовом не визнає, вважає їх надуманими та необґрунтованими, просить суд в первинному позові відмовити, залишити проживати дітей разом з батьком та змінити місце проживання неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO] на [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та її представник свій позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, зустрічний позов заперечили в повному обсязі, вказали, що підстави, які в ньому викладені не відповідають дійсності. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні первісний позов заперечили, зустрічний позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві. Представник третьої особи на стороні відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги заперечила, зустрічний позов підтримала, пояснила, що комісія з питань прав дитини Тисменицької РДА вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] в с. Вільшаниця Тисменицького району,що відображено у рішенні № 02-15/02-23 комісії з питань захисту прав дитини від 31.07.2015 року, в якому врахована і думка доньки [PERSON]. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що в задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] вбачається, що батьками останніх являються [PERSON] та [PERSON], з рішення Тисменицького районного суду від 29.01.2014 р. слідує, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 17.07.2004 р. в Узинській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис №2 - розірвано, неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матір'ю. Судом встановлено, що з лютого 2013 року сторони припинили спільне проживання, матір дітей [PERSON] повернулась жити до своїх батьків в с. Узин Тисменицького району, а діти з того часу проживають з батьком в с. Вільшаниця, Тисменицького району. Згідно довідки керівника ГО «Добробут села Вільшаниця» відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним працює на громадському кладовищі, його заробіток складає 2180 гривень. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] є учнями Вільшаницької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, за місцем свого проживання та проживання батька, за адресою: [ADDRESS]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є вчителем початкових класів в с. Вільшаниця, зокрема вчителькою [PERSON], який у вересні 2015 року поступив навчатись в неї в перший клас. На святі 1 вересня матері не було. Пояснила що її дуже вразило, коли дитина на її запитання: «Як звати твою маму?» відповіла: «Баба». Пояснила, що являється також і сусідкою [PERSON]- батька дітей, позивачку за первісним позовом ніколи не бачила в школі чи на їхньому подвір'ї, деколи [PERSON] зверталась по допомогу в виконанні домашнього завдання. Крім того повідомила, що їй [PERSON] жалілась, що боїться йти додому, бо мама може її викрасти. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він є директором школи в с. Вільшаниця Тисменицького району. Він зазначив, що матір дітей [PERSON] не бере участі у вихованні дітей вже протягом двох років, не відвідує їх, в школу до доньки приходила один раз і то з метою забрати документи та перевести дитину в іншу школу. Пояснив суду, що дитина ([PERSON]) сумлінна, вчиться старанно, охайно одіта та доглянута, вихованням дитини займається батько [PERSON] та бабуся [PERSON] На його думку переведення дітей в іншу школу негативно позначиться на їх моральному та психологічному стані, що призведе до погіршення їх успішності та стану здоров'я. Успішність [PERSON] підтверджується довідкою №2 від 22.01.2015 року. Свідок [PERSON] -сусідка, суду пояснила, що позивачка за первісним позовом [PERSON] з 2013 року не бере участі у вихованні дітей, не допомагає матеріально. Крім того повідомила, що їй [PERSON] жалілась, що мама навіть не привітала її з днем народження. При цьому їй відомо, що ні батько [PERSON], ні бабуся [PERSON] не чинять перешкод матері [PERSON] Свідок [PERSON] - бабуся, суду пояснила, що відповідачка за зустрічним позовом, мама дітей приходила до дітей дуже рідко, деколи розмовляє з ними по телефону, але останнім часом і по телефону не говорить, не вітає з святами, не купляє подарунків ні на дні народження, ні на Новорічні свята, ні на 1 вересня. Всі матеріальні витрати несе батько дітей [PERSON] та вона. Крім того, коли діти хворіють чи потребують іншого догляду Відповідачка за зустрічним позовом - рідна мама дітей не доглядає за ними, коштів на лікування чи для інших витрат (одяг, харчі та інше) не дає, посилаючись на відсутність коштів та зайнятість на роботі. Свідок [PERSON] - бабуся, суду пояснила, що відповідачка за зустрічним позовом, яка являється її донькою, часто приходила до школи, намагалась перевести своїх дітей в іншу школу, неодноразово відвідувала їх в с. Вільшаниця, двічі забирала їх в с. Узінь, але відповідач за первісним позовом чинить їй перешкоди. На її думку діти протягом часу проживання з батьком завжди голодні, недоглянуті та хворобливі. Згідно пояснень [PERSON]- позивачки за первісним позовом вона не бере участі у вихованні дітей та їх утриманні, пояснює свою поведінку тим, що батько та бабуся дітей [PERSON] чинить перешкоди в зустрічах та розмовах з дітьми. Вона намагалась двічі забрати дітей до себе в с. Узінь, проте [PERSON] - батько дітей забирав їх назад. Вважає, що матеріальної допомоги дітям не потрібно надавати, оскільки вони всім забезпечені та її не потребують. Довідкою Тисменицького РВ УМВС в Івано-Франківській області № 10-3 від 10.10.2014 року підтверджується, що мати дітей [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей. Відповідно до ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Позивачем за первісним позовом не доведено, що проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком створює реальну небезпеку для життя та здоров'я дитини. Будь-яких поважних причин, що проживання з батьком суперечить інтересам дитини суду не вказано, а є тільки посилання позивачки за первісним позовом на те, що існує рішення Тисменицького районного суду від 29.01.2014 року про визначення місця проживанні її неповнолітніх дітей в с. Узінь, яке не виконується відповідачем. Судом встановлено, що проживання дітей разом зі батьком відповідає їх інтересам. [PERSON] має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися їх вихованням, чого відповідачка не хоче і не може забезпечити. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору суд згідно ст. 141 Сімейного кодексу України виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. З огляду на викладене суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити у зв»язку з безпідставність та недоведеність позовних вимог, а зустрічні позовні вимоги про зміну місця проживання неповнолітніх дітей підлягають задоволенню. На підставі наведенного, відповідно до ст. ст. 19, 141, 162, 163 СК України,

Outcome: dismissed