Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом та вимоги мотивують тим, що [PERSON] та [PERSON] є матір`ю та дідом малолітнього [PERSON] , [INFO] , відповідно. 24.06.2015 року, з метою поїздки до батька малолітнього [PERSON] [PERSON] , який мешкає у Російській Федерації, [PERSON] та [PERSON] , придбавши проїзні документи, сіли на потяг Конотоп-Москва. При цьому, на виконання вимог чинного законодавства України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, [PERSON] надав згоду на виїзд сина Даніїла з України до РФ із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, яка була посвідчена нотаріусом Люберецького нотаріального округу Московської області Кісєльовим О.О. від 28.05.2015 року, номер в реєстрі №2-1736. 24.06.2015 року, в пункті перетину державного кордону «Конотоп», ст. лейтенантом начальником ІІ-го відділення ІПС Відділу прикордонної служби «Конотоп» Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Барановим А.І. було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону України малолітньому [PERSON] . Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 року адміністративний позов [PERSON] було задоволено, а рішення про відмову у перетинанні державного кордону України від 24.06.2015 року скасованою. Таким чином, протиправними діями [PERSON] , які полягають у прийнятті рішення про відмову у перетинанні державного кордону України від 24.06.2015 року, [PERSON] була завдана матеріальна шкода, яка полягає у втраті коштів в розмірі вартості проїзних документів 1553,32 грн. Крім того, внаслідок протиправних дій [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях позивачів, оскільки вони були вимушені вживати заходів щодо відновлення порушених прав на свободу пересування та виїзд за межі України. Тому в уточненій позовній заяві позивачі просять суд стягнути з Державної Казначейської служби України на користь [PERSON] , матеріальну шкоду в розмірі 1553,32 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.; стягнути з Державної Казначейської служби України на користь [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивачів витрати, понесені за надання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 04.07.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Ухвалою суду від 30.08.2018 року замінено у даній справі первісного відповідача Військову частину [NUMBER] [INFO] на належного відповідача Державну казначейську службу України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник Державної Казначейської служби України, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Третя особа: перший заступник Відділу прикордонної служби « [INFO] » Білгород-Дністровського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України Баранов А.І. в судове засідання не з`явився, згідно листа Адміністрації Держприкордонслужби України, [PERSON] перебуває на військовій службі в Державній прикордонній службі України в Чеській Республіці та знаходиться в підпорядкуванні керівника дипломатичної установи. Представник Військової частини [NUMBER] Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Єрьоменко Д.Ю. в судовому засідання при прийнятті рішення по справі покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом РАЦС по м. Ромни Роменського міськрайонного управління юстиції Сумської області від 23.08.2005 року, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис №251, а його батьками є: мати [PERSON] , батько [PERSON] (а.с.6). 24.06.2015 року, з метою поїздки до батька малолітнього [PERSON] [PERSON] , який мешкає у Російській Федерації, [PERSON] та [PERSON] , придбавши проїзні документи, сіли на потяг Конотоп-Москва, що підтверджується копіями проїзних документів (а.с.7-8). При цьому, на виконання вимог чинного законодавства України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховної Радою України, [PERSON] надав згоду на виїзд сина Даніїла з України до РФ із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Однак, 24.06.2015 року рішенням ст. лейтенанта начальника ІІ-го відділення ІПС Відділу прикордонної служби «Конотоп» Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Баранова А.І. відмовлено у перетинанні державного кордону України на виїзд з України малолітньому [PERSON] , [INFO] , оскільки згода батька, видана нотаріусом Російської Федерації, не дійсна для перетину державного кордону, у зв`язку з не завіренням її у закордонній дипломатичній установі України (а.с.9). Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 року по справі №818/226/19 адміністративний позов [PERSON] задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення від 24.06.2015 року про відмову в перетині державного кордону України гр. України, який не досяг 16-річного віку, [PERSON] (а.с.11-12). Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2016 року апеляційну скаргу Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління ДПС України залишено без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 року по справі №818/226/19 залишено без змін (а.с.13-15). Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що виникають внаслідок відшкодування шкоди. Відповідно до\~вимог ст.\~22\~ЦК України,\~особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі статтею 19\~Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як було встановлено у судовому засіданні та не спростовано будь-якими іншими належними та допустимими доказами, внаслідок прийняття ст. лейтенантом начальником ІІ-го відділення ІПС Відділу прикордонної служби «Конотоп» Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Барановим А.І. рішення від 24.06.2015 року про відмову у перетинанні державного кордону України малолітньому [PERSON] , [INFO] , яке у встановленому законом порядку визнано протиправним, [PERSON] було завдано шкоду в розмірі вартості проїзних документів на ім`я [PERSON] 1130,05 грн., та на ім`я [PERSON] 423,27 грн., що в сумі становить 1553,32 грн. та яка на підставі ст. 1166 ЦК України підлягає відшкодуванню на користь позивача. Відповідно до чи. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України №845 від 03.08.2011 року, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, оскільки обов`язок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями посадових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, покладено на державу, в особі Державної казначейської служби України, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1553,32 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст.ст.\~23,\~1167\~ЦК України,\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає , зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5, п. 7 та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , внаслідок прийняття ст. лейтенантом начальником ІІ-го відділення ІПС Відділу прикордонної служби «Конотоп» Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України Барановим А.І. рішення від 24.06.2015 року про відмову у перетинанні державного кордону України малолітньому [PERSON] , [INFO] , яке у встановленому законом порядку визнано протиправним, була заподіяна моральна шкода, при визначенні якої суд приймає до уваги матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивача, зумовлені грубим порушенням права на свободу пересування та виїзду за межі території України її сина, те що за захистом порушених прав вона була вимушена неодноразово звертатися до судових інстанцій, з урахуванням розумності і справедливості, та вимог чинного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. Крім того, зазначеними вище протиправними діями працівника Державної прикордонної служби [PERSON] , [PERSON] також було спричинено моральну шкоду, зумовлену необхідністю звертатися до керівництва прикордонної служби України та судових інстанцій з метою захисту порушеного права на свободу пересування його онука Данііла, внаслідок чого він був знервований, пригнічений та роздратований протиправною поведінкою щодо членів його сім`ї, тому з урахуванням принципів розумності і справедливості суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2500 грн. 00 коп. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зауважує. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається з наданих позивачами доказів, 12.03.2018 року між [PERSON] (клієнт) та адвокатом Яковець Є.О. було укладено Договір про надання правової допомоги №11, на виконання умов якого клієнтом було сплачено грошові кошти в сумі 3000 грн., що підтверджується Додатком №1 до Договору від 12.03.2018 року, квитанцією № 97/2 від 12.03.2018 року та детальним описом наданих послуг (а.с.49-52). Крім того, 12.03.2018 року між [PERSON] (клієнт) та адвокатом Яковець Є.О. було укладено Договір про надання правової допомоги №12, на виконання умов якого [PERSON] сплатив 3000 грн. за надання правових послуг, що підтверджується Додатком №1 до Договору від 12.03.2018 року, квитанцією № 97/1 від 12.03.2018 року та детальним описом наданих послуг (а.с.53-56). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. окремо на кожного. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1436,80 грн., оскільки позивачів було звільнено від сплати судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial