Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, в якому просила суд визнати за нею право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька. У судовому засідання представник позивачки позов підтримав, просив слухати справу без фіксації судового процесу. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований, не доведений та задоволенню не підлягає. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON]. 06 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька - [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г. від 11.11.2017 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS] в м. Одесі. При цьому державний нотаріус посилався на те, що спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на майно. Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2005 року за [PERSON] було визнано право власності на приміщення підвалу площею 77,2 кв.м. в будинку [ADDRESS] в м. Одесі. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.04.2006 року вищевказане рішення залишено без змін. На підставі цього рішення КП «ОМБТІ та РОН» було зареєстровано право власності, про що свідчить ксерокопія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.02.2008 року. У подальшому ухвалою колегії суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 23.10.2008 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2005 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14.04.2006 року скасовані. Також, позивачкою додано ксерокопія свідоцтво про право власності на нежитлове підвальне приміщення [ADDRESS] в м. Одесі, загальною площею 78,0 кв.м., виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 01.12.2008 року. Свідоцтво видано на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.10.2008 року № 1684, замість рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2005 р., ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2006 р., зареєстрованих КП «ОМБТІ та РОН» від 22.05.2006 р. (дублікат від 20.02.2008 року). В матеріалах справи є лист від 26.06.2017 року юридичного департаменту Одеської міської ради надісланий державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г. про те, що діючим законодавством України не передбачено оформлення дублікату свідоцтва про право власності на померлу особу чи оформлення відповідного свідоцтва спадкоємцям. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачкою не надано доказів того, на якої підставі померлому [PERSON] належала приміщення підвалу в будинку [ADDRESS] в м. Одесі. Так, позивачкою надано ксерокопія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.02.2008 року про те, що зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» приміщення підвалу [ADDRESS] в м. Одесі, згідно рішення суду /Справа № 2-5434 2005 р. / 30.09.2005 р. / Приморський районний суд м. Одеси, ухвала Приморського районного суду від 10.05.2006 року. Однак, суд вважає, що відповідно до ухвали колегії суддів з касаційного розгляду справ судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 23.10.2008 року, вказане рішення було скасоване, а тому це є неналежним доказом існування права власності. Крім того, суд не може вважати належним доказом ксерокопію свідоцтва про право власності на нежитлове підвальне приміщення [ADDRESS] в м. Одесі, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 01.12.2008 року, оскільки видано на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.10.2008 року № 1684, замість рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2005 р., яке було скасоване. Також, відмовляючи у задоволенні позову суд враховує, що при зверненні до суду зі позовом позивачка просила визнати право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2005 року було визнано право власності на приміщення підвалу площею 77,2 кв.м. в будинку [ADDRESS] в м. Одесі, свідоцтво про право власності було видане на нежитлове підвальне приміщення [ADDRESS] в м. Одесі, загальною площею 78,0 кв.м.. Наведене свідчить про різницю у житлових приміщенням (приміщення 401 та 409), а також у їх площі (78,8 кв.м. , 77,2 кв.м. та 78 кв.м.). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, суд вважає, що не має підтверджень викладених в позовній заяві обставин, надані позивачкою докази не можуть вважатися належними, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, суд вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, та обставин викладених у позові, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: dismissed