Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивачі звернулися в Канівський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві вказали, що вони: [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються співвласниками житлового будинку, який розташований за адресою: с.Бобриця, Канівського району, Черкаської області, вул. Боєнка, 67. В даному будинку з 24.04.2003 року зареєстрований [PERSON], який являвся співмешканцем [PERSON] Але останній не проживає за вказаною адресою з жовтня 2013 року, про що свідчить довідка виконавчого комітету Бобрицької сільської ради №670 від 24.12.2015 р. Відповідач перейшов проживати на інше постійне місце проживання в [INFO]. Вони неодноразово пропонували [PERSON] добровільно знятись з реєстраційного обліку, але він відмовляється. В утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідач участі не приймає, чим завдає їм значних матеріальних збитків. Просять визнати таким, що втратив право користування житловим будинком №67 по вул.Боєнка, 67, в с.Бобриця, Канівського району, Черкаської області [PERSON] Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не звилися, направали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують повністю та просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №67 по вул.Боєнка, в с.Бобриця, Канівського району, Черкаської області. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що 14.04.2003 року вона з синами придбала у власність житловий будинок, що знаходиться в с.Бобриця, Канівського району, Черкаської області по вул. Боєнка,67. Після цього, 24.04.2003 року, вона зареєструвала в цьому будинку свого співмешканця- Моргуненка [PERSON] жовтня 2013 року він перестав проживати разом з ними та повернувся проживати до своєї дружини, на інше постійне місце проживання в [INFO]. На неодноразові прохання добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач відмовляється. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №67 по вул.Боєнка, в с.Бобриця, Канівського району, Черкаської області. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, через оголошення в пресі. Повідомлення про причину неявки в засідання відповідача до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з договору купівлі-продажу від 14.04.2003 року (а.с.4), що [PERSON], [PERSON], [PERSON]придбали у власність житловий будинок, який знаходится за адресою вул.Боєнка,67, в с.Бобриця, Канівського району, Черкаської області. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.10-11) вбачається, що житловий будинок, який знаходится за адресою вул.Боєнка,67, в с.Бобриця, Канівського району, Черкаської області, ридбаний 14.04.2013 р. дійсно належить гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності в розімірі 1/3 . З довідки виконавчого комітету Бобрицької сільської ради №670 від 24.12.2015 р. (а.с.12) вбачається, що [PERSON], зареєстрований [INFO], по вул.Боєнка, в с.Бобриця, Канівського району, Черкаської області з 24.04.2003 року, не проживає у вказаному будинку жовтня 2013 року по даний час. Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, Обєктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом. В ст.47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Ст. 9 Житлового кодексу УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. В п. 53 Правових позицій судової колегії Верховного Суду України висловлених в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 01.12.1997р. розяснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу III Житлового кодексу України про користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу України за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. В разі, якщо наймач або члени його сім'ї з поважних причин були відсутні понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а у випадку виникнення спору - судом. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному будинковолодінні відповідно до довідки виконавчого комітету Бобрицької сільської ради №670 від 24.12.2015 р. Відповідно до ст. ст. 319, 391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх повного задоволення.

Outcome: approved