overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивачка 14 січня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття дитини. Позов мотивує тим, що з відповідачем знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2012 року , однак відповідач не надає допомоги на утримання дитини, яка знаходиться на утриманні позивачки. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість надавати допомогу на утримання дитини, так як працює, фізично здоровий. Відповідач позов визнав. Суд знаходить позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстровану шлюбі з 18 вересня 2012 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] Між сторонами не досягнута домовленість щодо утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття. Рішенням Харцизького міського суду від 12 вересня 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] , в розмірі ? частини доходу до повноліття дитини. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивачки, суд враховує матеріальне становище відповідача, який працює, фізично здоровий, а також вік дитини , на утримання якої стягуються аліменти, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісяця, до повноліття дитини чи до зміни матеріального становища сторін. Згідно ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивачка 14 червня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що з 19 вересня 2015 року вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстровано Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1444. Від шлюбу дітей не мають. Причиною розпаду сім'ї стала відсутність взаємопорозуміння, що призвело до погіршення стосунків. З квітня 2016 року позивачка з відповідачем проживають окремо, припинені шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. Майновий спір відсутній. Прізвище після розірвання шлюбу просила змінити на дівоче. В судове засідання позивачка та її представник позовні вимоги підтримала та просили суд задовольнити. Позивачка не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку. В судове засідання відповідач не зявився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 19 вересня 2015 року який був зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1444 /а.с.3/ Від шлюбу дітей не мають. Встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання в квітня 2016 року, внаслідок різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що збереження шлюбу неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, а судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивачка 14 червня 2021 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2013 року. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав. Заслухавши сторони, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.08.2013, актовий запис №21. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом, подружні відносини остаточно припинені, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд залишає їй шлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивачка 15.01.2014 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 14.02.2014 р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача залучено комісію з питань захисту прав дитини Богородчанської РДА Івано-Франківської області. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, в якому народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем у березні 2006 р. останній усунувся від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина, не підтримує з ним стосунків та не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального розвитку та самоусвідомлення, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться його вихованням, навчанням у школі, не проявляє щодо нього батьківської турботи і піклування, не надає йому матеріального утримання. Просила позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, у поданому на адресу суду клопотанні просив справу розглянути в його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснив, що комісія з питань захисту прав дитини Богородчанської РДА вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина. Вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, показання свідків, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що відповідач, починаючи з народження дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина [PERSON], [INFO], а саме: не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не підтримує з ним стосунків та не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального розвитку та самоусвідомлення, не цікавиться вихованням сина та його навчанням у школі, не проявляє щодо нього батьківської турботи та піклування, не надає йому матеріального утримання. Вказані обставини, які відповідач не заперечував, підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та наявними в матеріалах справи письмовими доказами. З урахуванням викладеного суд, виходячи з інтересів дитини, дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина. На підставі наведеного, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачка 15.01.2015 р. звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач є батьком дитини, однак матеріальної допомоги на її утримання не надає, дочка живе з матір'ю і повністю нею утримується. До судового засідання від сторін надійшли заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, позивач позов підтримує, а відповідач позовні вимоги визнав. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] підтверджені належними та допустимими доказами. і відповідно підлягають задоволенню, за наступних підстав та міркувань. Судом встановлено, що сторони з 21.08.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] та відмітка про реєстрацію шлюбу у паспорті позивача серії [NUMBER]. /а.с.3, 6-7/ Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] /а.с.2/ Запис в графі «батько» відповідачем не спростовано. Відповідно даних довідки №47 від 13.01.2015 р. Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, позивачка разом з відповідачем та їх дочка зареєстровані у квартирі [ADDRESS]. /а.с.4/ У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст.184 цього кодексу. Враховуючи наведене, з урахуванням матеріального становища обох сторін, їх стану здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за період від дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивачка 15.01.2019 року звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб укладений ними 22.08.2014 року розпався через не складення сімейного життя по причині різних частих побутових непорозумінь через різницю в характерах, втрати один до одного почуттів кохання, поваги та взаєморозуміння, внаслідок чого шлюб розпався остаточно. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Майнового спору не мають. Тому, вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохала розірвати між ними шлюб та залишити їй прізвище - [PERSON]. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де позивачка позов підтримала, а відповідач позов визнав. ( а. с. 19, 20 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них заяв. Судом встановлено, що сторони укладали шлюб 22.08.2014 року в виконавчому комітеті Щербанівської сільради Полтавського району Полтавської області ( а. с. 4 ), який розпався через не складення сімейного життя по причині різних характерів та втрати почуттів один до одного, внаслідок чого сім»я розпалась остаточно. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] ( а. с. 5 ), яка проживає з позивачкою та залишаться проживати із нею. Спорів про майно та місце проживання дитини не мають. Сім»я розпалась остаточно. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Шлюб існує формально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивачка 15.02.2019р. подала даний позов, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що сторони не проживають разом з 2017 року, спільного господарства не ведуть, і не бажають зберігати шлюб. Відповідач подав нотаріально посвідчену заяву про визнання позову, заявив про своє рішуче бажання розірвати шлюб, неможливість збереження шлюбу, заперечував проти надання строку для примирення. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого засідання. Всі учасники справи подали заяви про розгляд справи без їх участі. З свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.07.2003р. у Шустовецькій сільській раді Кам'янець-Подільського району, актовий запис № 01. З свідоцтва про народження встановлено, що від шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON], [INFO] Спір з приводу визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу сторони не заявили. Дитина залишається проживати з матір'ю, позивач не заперечує. Сторони остаточно припинили сімейні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з 2017 року. Спору про майно сторони на даний час не заявили. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При встановлених обставинах суд дійшов висновку, що недоцільним є надання подружжю строку для примирення, що подальше збереження шлюбу не можливе, воно суперечить їх інтересам і їх дитини. За таких обставин, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права інших осіб, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивачка 15.03.2016 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача,мотивуючи тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те що, відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу добровільно не надає, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 600 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дітей. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги зменшила, просила стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Між сторонами склалися сімейні відносини, які регулюються СК України. Підставою виникнення прав та обовязків відповідача, відповідно до ст.ст.121,122,133,141 СК України є народження від нього дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей(а.с.2,3) і не оспорюється ним, а також те, що проживання його окремо від дітей, не впливає на обсяг його прав та не звільняє його від обовязку щодо дітей. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, те, що він на своєму утриманні інших дітей не має. На підставі ст.183 СК України суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивачка 15.03.2017 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем з листопада 2014 року до березень 2016 року перебувала у цивільному шлюбі і проживала в м. Галлікано-нель-Лаціо в Італії. У даному шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Після народження дитини сімейне життя між ними поступово погіршувалось, відповідач не приймав участі у вихованні дитини, не допомагав матеріально, що призвело до фактичного припинення відносин. На початку березня 2016 року позивачка з сином повернулась в Україну і проживає у своїх батьків в с. Довге Тисменицького району Івано-Франківської області. З того часу відповідач жодного звязку з сімєю не підтримує, хоча про місце проживання сина йому відомо, він повністю усунувся від виконання своїх обовязків по вихованню малолітнього сина, не спілкується з ним, не піклується про його здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться його вихованням, не надає йому жодного матеріального утримання. Просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач, зареєстрована адреса проживання якого на даний час невідома, викликався у судове засідання через оголошення в газеті «Урядовий курєр» № 102 від 03.06.2017 р., у судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, у звязку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, не повідомив суду про причини неявки. Вислухавши пояснення позивачки, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідач, починаючи з березня 2016 р., ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню малолітнього сина [PERSON], [INFO], а саме: не спілкується та не підтримує з ним стосунків, не піклується про його здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться його вихованням, не проявляє щодо нього батьківської турботи і піклування, не надає йому матеріального утримання. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], наявними у матеріалах справи письмовими доказами, зокрема: копією виписки з акту про народження дитини (а.с.10-12), характеристикою (а.с.17), довідкою виконкому Довгівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 23.11.2016 р. (а.с.18), рішенням № 04-17/02-20 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 10.02.2017 р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] Алессандра, [INFO] (а.с.19). З огляду на викладене, виходячи з інтересів дитини, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітнього сина. На підставі наведеного, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивачка 15.03.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно до повноліття дітей. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідач після розірвання шлюбу не надає матеріального утримання дітям. Позивачка 17.05.2018 р. подала суду заяву про зменшення розміру аліментів, просила стягувати з відповідача аліменти у її користь на утримання двох дітей у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, просила справу розглянути в її відсутності, позов у зменшеному розмірі підтримала і просила його задовольнити; не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач не зявився ні в підготовче, ні в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов у зменшеному розмірі підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідач після розірвання шлюбу не надає належного матеріального утримання дітям. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує наступні обставини: стан здоровя та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері; стан здоровя відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, розмір доходу якого невідомий, інших дітей не має. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України,

Outcome: approved