Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], стягнути з [PERSON] на її - позивача користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, змінити прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]» внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що вона - позивачка перебувала з відповідачем в фактичних шлюбних стосунках, від яких [INFO] у них народилась донька [PERSON], через рік після народження доньки відповідач виїхав на заробітки з цього часу позивачка та дитина його не бачили, дитина проживає з матір'ю, батько дитини - відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню, матеріальному забезпеченню дитини. Зокрема, відповідач не турбується про духовний та фізичний розвиток дитини, не цікавиться її станом здоров'я, не вітає зі святами та не проводить часу, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, тому вона - позивач вимушена звернутись також і з вимогами про стягнення аліментів. Також позивачка вказує на те, що 25.10.2011 р. нею були на вимогу відповідача перераховано останньому 300 грн. для оформлення нотаріальної згоди щодо відмови від батьківських прав, однак забравши коти відповідач відповідної відмови не оформив. заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини становить приблизно 60000 грн. Враховуючи наведене, та те, що відповідач - як батько дитини повністю самоухилився від виконання своїх батьківських прав просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, в подальшому в судове засідання не з'явилась, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в її відсутності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві, вказувавши на їх обґрунтованість на вимогах чинного законодавства. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, свого права на участь у судовому засіданні не використав, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності відповідача та постановити по справі заочне рішення. Представник третьої особи Служби в справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації підтримав заявлені позивачкою позовні вимоги та наполягав на позбавленні відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки вказуючи на висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника третьої особи, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі -Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Як зазначено у ст.13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], батьком якої вказано згідно свідоцтва про народження [PERSON], а матір'ю [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до довідки СЗШ №35 м.Києва [PERSON] навчається в 5-Б класі даного навчального закладу ( а.с. 6), відповідно до характеристики даного навчального закладу відносно дитини вбачається, що батько дитини жодного разу навчальний заклад не відвідував (а.с. 8) . Відповідно до довідки КП ДУОЖФ Філії №805, 806 ЄРРЦ від 28.102013 р. [PERSON] разом з донькою [PERSON] без реєстрації проживають в квартирі [ADDRESS] (а.с. 10) Згідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім»ї неповнолітньої [PERSON] яка проживає в [ADDRESS] встановлено що дитина проживає в окремій кімнаті має окремий стіл для виконання домашніх завдань, ліжко, кімната і квартира знаходиться в задовільному санітарному стані. (а.с. 7). Відповідно до висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації від 20.05.2014 р. вирішено що є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] 2003 р.н. (а.с. 46-47). Свідки [PERSON], [PERSON] допитані судом в судовому засіданні вказували суду на те, що дуже добре знають як позивачку так і дитину, батька дитини за останні вісім років жодного разу не бачили, знають, що позивачка самостійно утримує доньку, жодної допомоги на утримання відповідач не надає, вихованням, розвитком дитини не цікавиться, жодного разу не вітав дитину з святами, не займався її оздоровленням, лікуванням, навчанням. Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач [PERSON] тривалий час ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно доньки [PERSON] 2003 р.н., дитиною взагалі не цікавився, вихованням не займався, матеріальної допомоги на її утримання не надавав та не надає, не приймав участі у житті доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи позов позивачкою пред»явлено до суду 17.02.2014 р., тому суд вважає доцільним стягнути аліменти саме з часу звернення з відповідним позовом до суду в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації від 20.05.2014 р. суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню. Крім того суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved