Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовом до відповідача про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання Державного акту недійсним, скасування державної реєстрації права власності. Позов мотивують тим, що на підставі рішення Луцької міської ради № 26/2.7 від 22.12.2005 було видано Державний акт на право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS]. Співвласниками земельної ділянки стали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Луцька міська рада. В грудні 2009 року [PERSON] на підставі договору дарування, отримала у власність від [PERSON] квартиру по [ADDRESS]. Однак, земельну ділянку, на якій розташована квартира подаровано не було. Після смерті співвласника земельної ділянки [PERSON], [PERSON] як власник житла, звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини, що складається із належної [PERSON] частки земельної ділянки. Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не було визначено часток співвласників даної земельної ділянки. При зверненні до управління земельних ресурсів Луцької міської ради для погодження розподілу земельної ділянки у м. Луцьку по вул. Офіцерська, 20, позивачам було роз'яснено, що Луцька міська рада є співвласником земельної ділянки. Окрім того, Луцькою міською радою було прийнято рішення «Про заселення квартири [ADDRESS]», квартиру передано у власність [PERSON], яка в подальшому зареєструвала право власності на дане житло. Після реєстрації таких прав, Луцька міська рада не являється співвласником ні будинку, ні земельної ділянки. А тому, просять скасувати рішення Луцької міської ради від 22.12.2005 №26/2.7 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення садівництва та надання в оренду»; визнати недійсним Державний акт на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS]; скасувати запис Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала з підстав викладених в ньому. Просила позов задовольнити в повному обсязі, оскільки позбавлена можливості зареєструвати право власності на спадщину. Від позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи у їхній відсутності. Вимоги позову підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача Луцької міської ради Бубнюк Л.Є. в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що оспорюване рішення було винесено на законних підставах, окрім того, воно реалізоване в повній мірі. Визнавати його недійсним немає правових підстав. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Волинській області при вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Від третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу. При вирішенні спору покладались на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що рішенням Луцької міської ради від 22.12.2005 №26/2.7(а.с. 8) [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], міській раді було передано безоплатно у власність земельну ділянку для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд та ведення городництва за адресою: [ADDRESS] з видачею державного акту на право власності (а.с.8-9). На підставі вказаного рішення видано Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована на [ADDRESS] (а.с. 7). З матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що на даній земельній ділянці розташовані житлові квартири позивачів у справі, право власності на які зареєстроване в установленому порядку. На підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №272-1 від 24.04.2008 «Про заселення квартири [ADDRESS]» [PERSON] з сім'єю в складі 3 осіб було надано квартиру №5, що виведена зі складу гуртожитку виконкому на [ADDRESS] (а.с. 17). Право власності на дану квартиру зареєстровано в установленому порядку, що стверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 18,19). Незаконність оскаржуваного рішення Луцької міської ради від 22.12.2005 №26/2.7 позивачі мотивують неможливістю визначення належних їм часток в праві спільної сумісної власності на дану земельну ділянку. Однак, підставами визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції, органу який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Луцька міська рада при винесенні оспорюваного рішення керувалася нормами чинного законодавства України, діяла в межах передбачених повноважень, процедури прийняття рішення не порушувала. Стаття 144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Про прийняте рішення позивачі були повідомлені, оскільки отримали Державний акт на земельну ділянку та впродовж тривалого часу користувалися даною земельною ділянкою не змінюючи її цільового призначення. На час звернення з позовом до суду, рішення Луцької міської ради від 22.12.2005 №26/2.7 реалізоване в повному обсязі, вичерпало свою дію фактом повного виконання. Одночасно, суд звертає увагу на те, що заявлений позов пов'язаний з неможливістю встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка перебуває у спільній сумісній власності позивачів, оскільки не визначені частки кожного із співвласників. Однак, жоден із позивачів не звертався до суду з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою з подальшим визначенням часток кожного із співвласників. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позивачами не доведено порушення відповідачем їхніх законних прав та інтересів в зв'язку з прийняттям оскаржуваного рішення, вимоги позову є безпідставними, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed