Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з названим позовом та просять постановити рішення, яким визнати за кожним окремо право власності на відповідну частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], а саме: - за [PERSON] право власності на 1/4 частку, як спадкоємицею після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року та на 1/4 частку - як за членом колгоспного двору; - за [PERSON] право власності на 1/4 частку, як за членом колгоспного двору; - за [PERSON] право власності на 1/4 частку, як за членом колгоспного двору. Позивачі реалізовуючи своє право власності зверталися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та до державного реєстратора, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ([PERSON].), та як членам колгоспного двору ([PERSON], [PERSON], [PERSON].), оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Свої вимоги мотивують тим, що станом на 14 квітня 1991 року це домоволодіння відносилось до колгоспного двору та до його складу входили: [PERSON], яка померла [INFO] року, її донька [PERSON], зять [PERSON] та онука [PERSON] позивачі по справі. Кожний з них набув право власності по 1/4 частину цього будинку, але не отримав правовстановлюючих документів. Крім того, після смерті матері позивачка [PERSON] успадкувала її частину будинку за заповітом від 26.11.2013 року, який мати залишила на її ім'я. Також позивачі не можуть оформити належним чином своє право на належні їм частки вищезазначеного домоволодіння, оскільки у них відсутні правовстановлюючі документи. З цих підстав позивачі звернулися до суду. Позивачі в судове засідання не прибули, повідомлені згідно вимог чинного законодавства (а.с.34), в позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.6). Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.34, 37). До суду подав заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.59-61). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, главою якого була [PERSON]. До складу двору також входили: її донька - [PERSON], зять - [PERSON] та онука - [PERSON]. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/4 частці вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується довідкою № 511/02-16 від 03.10.2017 року, виданою Новотроянівською сільською радою Болградського району Одеської області (відповідно до запису в погосподарській книзі за № 237), технічним паспортом (а.с.18-22). Рішення Новотроянівською сільською радою Болградського району Одеської області про визнання права власності на вказане домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] - не приймалося протягом 1991 - 2017 року. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин кожному позивачу та померлій [PERSON] належить по ? частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS], як членам колишнього колгоспного двору. В судовому засіданні встановлено, що позивачі мали намір зареєструвати право власності на зазначене домоволодіння, однак державний реєстратор прав на нерухоме майно рішеннями від 17.10.2017 року відмовила позивачам у реєстрації права власності в зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує набуття заявниками права власності на майно за названою адресою, що унеможливлює проведення процедури державної реєстрації права власності (а.с.24-26). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40). Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивач реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], не можуть зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть [NUMBER] актовий запис № 296 (а.с.13). Після її смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], посвідченим секретарем виконкому Новотроянівської сільської ради від 26.11.2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 119, є її донька [PERSON], позивачка по справі (а.с.14). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Вказану спадщину прийняла позивачка [PERSON], [INFO], як спадкоємець за заповітом від 26.11.2013 року, шляхом звернення з заявою до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., що підтверджується копією спадкової справи заведеної до майна померлої [INFO] року [PERSON] (а.с.38-58). Разом з цим, приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області, Агбун М.І. відмовила позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадкування на частину вищеназваного домоволодіння у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно (а.с.23). Таким чином, позивачка [PERSON], як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON] На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивачка набув право на це майно, а саме на ? частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями при ньому, що розташований по [ADDRESS] За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме слід визнати за кожним з них (окрім [PERSON].) право власності по 1/4 частині названого домоволодіння як за членами колгоспного двору, а за [PERSON] визнати право власності на 1/2 частину цього ж домоволодіння: - на 1/4 частку як за членом колишнього колгоспного двору, - на 1/4 як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON]

Outcome: approved