Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначають, що за життя їх дружина і мати [PERSON] працювала у сільському господарстві і отримала у власність земельну ділянку площею 5,62 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно Державного акту серії І-ЧН № 035995 від 20 липня 2001 року на території Харківської сільської ради. 24 березня 2009 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, в тому числі і на спадкову земельну ділянку. Позивачі являються спадкоємцями за законом, крім них ще спадкоємцем є [PERSON], дочка померлої, яка з невідомих причин не оформляє спадщину. Поскільки частки спадкоємців є рівними, тому позивачі просять суд визнати за ними право власності кожному на 1/3 частину спадкової земельної ділянки площею 5, 62 га згідно Державного акту серії ІЧН № 035995 від 20 липня 2001 року на території Харківської сільської ради в порядку спадкування за законом після смерті дружини і матері [PERSON], померлої 24 березня 2009 року. В судове засідання по справі позивачі не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують і просять задовольнити. Представник відповідача Харківської сільської ради - в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнають і не заперечують проти їх задоволення. Представники третіх осіб відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області та Талалаївської РДА - в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, у вирішенні позову покладаються на розсуд суду. Суд, розглянувши заяви учасників справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 24 березня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 112190 від 25.03.2009 року (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження (повторного) серії І-ЕЛ № 391786 від 23.04.1976 року [PERSON] народився 31 березня 1976 року, в графі «Батько» зазначено [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON] (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕЛ № 333393 від 13.03..1976 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] і після укладення шлюбу прізвище дружині присвоєно [PERSON] (а.с.8). Факт наявності у спадкодавця [PERSON] спадкового майна підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧН № 035995 згідно з яким [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 5,62 га на території Харківської сільської ради в межах згідно з планом (а.с.12). Згідно довідки Харківської сільської ради № 134 від 01.06.2017 року [PERSON] проживала та була зареєстрована в [INFO] до дня смерті 24 березня 2009 року. Разом з нею проживали і були зареєстровані чоловік [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.11) Згідно довідки відділу у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Талалаївському районі від 30.01.2018 року вартість земельної ділянки, що належала [PERSON] згідно державного акту серії І-ЧН № 035995 від 08.07.2002 року станом на 24.09.2009 року становила 71 479,55 грн. (а.с.47). У районні газеті «Трибуна хлібороба» поміщено оголошення про те, що втрачений Державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ЧН № 035995 на імя [PERSON] вважати недійсним (а.с.14). Листом державного нотаріуса Прилуцької районної ДНК від 07.12.2017 року позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини і матері [PERSON] у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (а.с.13). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим право установчим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч.1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За змістом статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або законом, до складу спадщини входять вся права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Статтею 328 ЦК України передбачено, а право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, за життя спадкодавець [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, дане право підтверджено належним правовстановлюючим документом, оригінал якого було втрачено з невідомих причин. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набула право власності на земельну ділянку, і частина даного майнового права залишається неуспадкованим спадкоємцями за законом [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті та того, що частка у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. На підставі викладеного,

Outcome: approved