Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаною позовною заявою в якій просять встановити факт належності правовстановлюючих документів: свідоцтв про право власності на житловий будинок померлій [PERSON] та визнати за ними право власності на спадкове майно: житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами: л/кухня, сарай, вбиральня та огорожа в рівних долях. Позивачі свої вимоги мотивують тим, що [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] , після її смерті залишилась спадщина: житловий будинок [ADDRESS] . 16.08.2017 року, позивачі по справі - є спадкоємцями першої черги, тому вони звернулись до Біляївської районної держаної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, але 11.10.2017 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на вищезазначену спадщину у зв`язку з тим, що у свідоцтвах про право власності прізвище матері зазначено, як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть прізвище та ім`я матері позивачів зазначене, як « [PERSON] », тому позивачам було рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання. Позивачі в судове засідання не з`явились, але надали до суду заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі, на позові наполягали (а.с. 114, 115). Відповідач в судове засідання не з`явилась, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 73). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 391 (а.с. 18). [PERSON] - є матір`ю позивачів, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження: серії [NUMBER] , актовий запис № 12, серії [NUMBER] , актовий запис № 28 (а.с. 11-12). [PERSON] уклала шлюб з громадянином [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 789 (а.с. 13). [INFO] помер батько позивачів - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 14 (а.с. 15). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина: житловий будинок [ADDRESS] , який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] та свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] (а.с. 21, 22). 16.08.2017 року, позивачі звернулись до Біляївської районної держаної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, але 11.10.2017 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на вищезазначену спадщину у зв`язку з тим, що у свідоцтвах про право власності прізвище матері зазначено, як « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть прізвище та ім`я матері позивачів зазначене, як « [PERSON] », що підтверджується заявами позивачів до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 1137 та № 1138 від 16.08.2017 року та листом наданим державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А. № 3920/02-14 від 11.10.2017 року (а.с. 19, 51, 52). Відповідно до паспорта громадянки України серії [NUMBER] та пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 27.05.1995 року, прізвище та ім`я матері позивачів зазначене, як « [PERSON] » (а.с. 16, 17) Отже, факт належності вищезазначених документів померлій [PERSON] стверджується співпаданням зазначених родових прізвищ, які відображені у досліджених документах. Відповідно до довідки наданої виконавчим комітетом Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області № 2166 від 02.08.2017 року [PERSON] , яка померла [INFO] дійсно до дня смерті була зареєстрована та проживала у [ADDRESS] (а.с. 55). [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується заявою від її імена до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 1139 від 16.08.2017 року (а.с. 53). Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд може встановити факт, що має юридичне значення, у тому числі і факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення за заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені законодавством України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1297 ЦК України, встановлено, що спадкоємець зобов`язаний отримати свідоцтво про право на спадщину, якщо в складі спадкового майна є об`єкти нерухомості. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. При таких обставинах позов є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved