Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нежитлові приміщення в будинку №3А по вул. Левинського в м.Івано-Франківську площею 306 кв.м. реєстраційний номер обєкту у РПВН: 16960000 в порядку поділу майна подружжя, стягнення 1 469,72 грн. витрат по оплаті судового збору. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 02.05.1987 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, який на даний час не розірвано, так як відповідач 24.03.2014 року пішов з дому та не повернувся. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.04.2015 року відповідача визнано безвісно відсутнім. Однак, їй на даний час стало відомо, що відповідач проживає у м.Херсон з іншою сімєю. Від шлюбу у них народилась донька Юлія, [INFO] За час шлюбу придбано за спільні кошти подружжя у власність нежитлові приміщення в будинку по вул.Ленкавського, 3А в м.Івано-Франківську площею 306,00 кв.м., реєстраційний № обєкту у РПВН: 16960000, які є обєктом спільної сумісної власності. Вартість вказаних приміщень складала 146 972 грн. Правовстановлюючі документи на вказані приміщення укладені на імя відповідача. Дані нежитлові приміщення були придбані за кошти, отримані за кредитним договором від 04.04.2007 року, укладеним між відповідачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, за яким взято кредит в іноземній валюті в сумі 29 280,00 доларів США, що еквівалентна 147 864,00 грн. Згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень загальна вартість зазначених приміщень з врахуванням ПДВ становила 176 366,40 грн. На забезпечення виконання за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки нежитлових приміщень від 04.04.2007 року та договір поруки від 04.04.2007 року, згідно якого позивачка зобовязувалась перед кредитором відповідати за невиконання відповідачем усіх його зобов'язань, що виникли з вказаного кредитного договору. Внаслідок внесення змін до зазначеного кредитного договору від 04.04.2007 року між нею та Банком було укладено додаткові угоди №1 та №2 від 29.04.2010 року, якими вона підтвердила згоду відповідати за зобовязання відповідача. 02.09.2014 року позивачка отримала досудову вимогу згідно якої за невиконання відповідачем зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 20.08.2014 рік утворилась заборгованість в розмірі 7 580,62 доларів США, що еквівалентно 98 188,55 гривень. Оскільки, правам на спільну сумісну власність грошових коштів, отриманих за кредитним договором, кореспондується боргове зобовязання повернення кредитних коштів, тому вона була змушена погасити кредитну заборгованість і станом на 10.11.2015 року така заборгованість відсутня. Крім того, на протязі 2015-2016 років нею щомісячно погашався кредит відповідача перед ПриватБанк через карточку відповідача на загальну суму 4105,15 грн. Також відповідач 10.04.2013 року взяв у борг в [PERSON] кошти в розмірі 5 000,00 доларів США, які позивачка 12.12.2015 року повернула. Таким чином, позивачкою сплачено боргів відповідача на загальну суму 240 593,70 грн., з яких: 7 580,62 доларів США, що еквівалентно 98 188,55 грн. за погашення заборгованості за кредитним договором, 4105,15 грн. перекази на картку (борг відповідача перед ПриватБанком), 5 000,00 доларів США, що еквівалентно 138 300 грн. за погашення боргу перед [PERSON] Так як вартість вказаних нежитлових приміщень складає 146 972,00 грн., то 1/2 частки в спільному майні кожного з подружжя складає 73 486,00 грн. Тому позивачкою повністю сплачено за частку відповідача в спільному майні. Просила суд визнати за нею право власності в цілому на нежитлові приміщення в будинку №3А по вул. Левинського в м.Івано-Франківську площею 306 кв.м. як за особою, яка сплатила вартість приміщень одноосібно. Просила позов задоволити в повному обсязі. Позивачка в судовому засіданні 01.03.2017 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просила задоволити. В судове засідання призначене на 17.05.2017 року позивачка не зявилась, попередньо 04.04.2017 року подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, не заперечила проти проведення заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 70). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про день та час судового слухання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 81-84). З урахуванням положень ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-НМ №462230 від 02.05.1987 року між позивачкою та відповідачем 02.05.1987 року зареєстровано шлюб у Кремінецькій сільській раді народних депутатів Яремчанського м/в ЗАГС, актовий запис за №5 (а.с. 4). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2015 року [PERSON], [INFO] визнано безвісно відсутнім (а.с. 5). Судом встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі 05.03.2007 року між приватним підприємцем [PERSON] та Фондом комунальної власності територіальної громади м.Івано-Франківська укладено Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень в будинку на вул.Левинського, 3А у м.Івано-Франківську площею 306,00 кв.м. (надалі Об'єкт Приватизації), згідно п. 1.4 якого вартість Обєкта Приватизації становить 146 972 грн. Відповідно до п.1.5 зазначеного Договору загальна вартість Обєкта Приватизації з врахуванням податку на додану вартість становить 176 366,40 грн. Пунктом 2.1 даного Договору встановлено, що покупець зобовязаний сплатити за придбаний Обєкт Приватизації грошові кошти в сумі 176 366,40 грн. на протязі 30 календарних днів з дня нотаріального посвідчення цього Договору. Кінцевий термін сплати грошових коштів 03.04.2007 року (а.с. 34-38). Згідно витягу Про реєстрацю права власності на нерухоме майно №13881188 Івано-Франківського ОБТІ від 15.03.2007 року, реєстраційний номер 16960000, власником нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Левинського, (вул.Карбишева), буд. 3А, є [PERSON] (а.с. 48). Отже, спірне майно, а саме: нежитлові приміщення в будинку №3А по вул. Левинського в м.Івано-Франківську площею 306 кв.м. придбані під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. 04.04.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк та субєктом підприємницької діяльності [PERSON] (далі - Позичальник) укладено кредитний договір №11137383000, згідно пунктів 1.1., 1.2., 1.4. якого встановлено, що Банк зобовязується надати Позичальнику, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 29 280,00 доларів США у порядку і умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 147 864,00 грн. за курсом НБУ на день укладення цього Договору. Надання кредиту здійснюється у наступний термін: з 04.04.2007 року по 03.04.2014 року. Цільове призначення (мета) кредиту: придбання нежитлового приміщення в будинку на вул.Левинського, 3А у м.Івано-Франківську площею 306,00 кв.м. (а.с. 18-22). Згідно Договору поруки №11137383000/1-П від 04.04.2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Поручитель), поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за невиконання субєктом підприємницької діяльності [PERSON] (далі Боржник) усіх його зобовязань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору №11137383000 від 04.04.2007 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Пунтом 1.3. зазначеного Договору поруки встановлено, що Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору (а.с. 30-31). Згідно Досудової вимоги ТОВ Агенції по управлінню заборгованістю від 02.09.2014 року, надісланої [PERSON] як поручителю згідно вищезазначеного Договору поруки, Позичальник [PERSON] не виконує зобовязання за Кредитним договором, внаслідок чого станом на 20.08.2014 року за Кредитним договором наявна прострочена (поточна) заборгованість: 7 580,62 доларів США, що еквівалентно 98 188,55 грн. (а.с. 11). Як вбачається з Довідки №59-3/15-1257 Акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк від 10.11.2015 року, поручитель [PERSON] здійснила погашення кредитної заборгованості по кредиту №11137383000 від 04.04.2007 року по позичальнику [PERSON], і станом на 10.11.2015 року отриманих та непогашених кредитів в АТ УкрСиббанк не має (а.с. 10). Крім цього, суд вважає, що кошти, зараховані згідно квитанцій ПАТ КБ ПриватБанк на картковий рахунок [PERSON] за період з 17.02.2015 року по 23.12.2016 року на загальну суму 3505,15 грн. (а.с. 7-9) були сплачені позивачкою [PERSON], оскільки, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2015 року відповідача визнано безвісно відсутнім. Як вбачається з копії розписки від 12.12.2015 року, [PERSON] отримала від [PERSON] 5 000,00 доларів США в рахунок погашення боргу згідно розписки від 10.04.2013 року, які позичав [PERSON] (а.с. 6). Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства. На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За змістом ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 4 ст.65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У відповідності до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оскільки, вартість нежитлових приміщень в будинку на вул.Левинського, 3А у м.Івано-Франківську площею 306,00 кв.м. складає 146 972,00 грн., то 1/2 частки в зазначеному спільному майні кожного з подружжя складає 73 486,00 грн. Враховуючи те, що позивачкою сплачено борги відповідача на загальну суму 218 535,20 грн., з яких 7 580,62 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 20.08.2014 року становить 98 188,55 грн.; 3505,15 грн. на картковий рахунок [PERSON] ПАТ КБ Приват Банк; 5 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 12.12.2015 року становить 116841,50 грн., суд приходить до висновку, що вартість зазначених нежитлових приміщень сплачено позивачкою одноосібно. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 60, 63, 65, 68-70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 355, 368, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 60, 61, 88 ЦПК України

Outcome: approved