Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом, уточнивши який просять визнати недійсним та скасувати протокол №53 (рішення) Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 09.11.2012 року в частині погодження громадянам [PERSON], [PERSON] межі між земельними ділянками по фактичному користуванню, відповідно до акту обстеження та показу меж земельної ділянки на [ADDRESS] від 05.10.2012 року, по лінії (Г-А), виготовленого ЛКП «ЦЗК та З». В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що [PERSON] є власником, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - мешканцями квартири №1 у одноповерховому двохквартирному житловому будинку [ADDRESS] у м.Львові. Будинок знятий з балансу Львівської міської ради. На підставі рішення виконкому Львівської міської ради №1157 від 20.08.1953 року, за будинком закріплена земельна ділянка площею 522 кв.м. Навпроти входу та вікон будинку розташована земельна ділянка площею 150 кв.м., яка знаходиться у власності Львівської міської ради. Довідались, що мешканці сусіднього будинку - [ADDRESS] у м.Львові мають намір звернутись до Львівської міської ради з проханням надати в оренду вказану земельну ділянку площею 150 кв.м., яка власне розташована навпроти будинку [ADDRESS] у м.Львові. Тому, 17.08.2012 року, з метою набуття у власність вказаної прилеглої земельної ділянки площею 150 кв.м. для обслуговування житлового будинку, всі мешканці будинку [ADDRESS] у м.Львові звернулись до Львівської міської ради з відповідною заявою. Цього ж дня, окремою заявою [PERSON] звернулась до Львівської міської ради з проханням не укладати договору оренди на спірну земельну ділянку. 04.09.2012 року, у відповідь листом Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин рекомендував, для досягнення бажаного результату, зібрати ряд документів. До того ж повідомили, що прохання щодо не укладення договору оренди будуть враховані. 22.10.2012 року, вдруге подали Львівській міській раді заяву про надання у власність спірної земельної ділянки, оскільки процес зібрання необхідних документів зайняв тривалий час. Надалі, у жовтні 2012 року мешканці сусіднього будинку [ADDRESS] у м. Львові звернулись до них з пропозицією засвідчити особистими підписами акт узгодження меж між земельною ділянкою, яка закріплена за будинком №5 (на сьогодні - №5а) та земельною ділянкою, площею 150 кв.м. Оскільки від підпису відмовились, тому мешканці будинку [ADDRESS] у м. Львові, [PERSON] та [PERSON] 18.10.2012 року звернулись до узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради щодо погодження межі між вказаними земельними ділянками. Ствердили, що у 2000 році мешканці сусіднього будинку [ADDRESS] у м. Львові вже використали своє право, передбачене ст.121 ч.1 ЗК України, приватизувавши земельну ділянку, площею 1000 кв.м. Натомість, вони, мешканці будинку [ADDRESS] у м.Львові таким правом ще не скористались, зібрали ввесь пакет документів, необхідний для подачі у Львівську міську раду для вирішення питання надання у власність спірної земельної ділянки, проте узгоджувальна комісія для вирішення спорів Львівської міської ради подані документи та наведені твердження проігнорувала. Посилаючись на вказані обставини позивачі, просили суд позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, та пояснила, що позовні вимоги заявлені нею в зв»язку з порушенням оскаржуваним протоколом (рішенням) Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 09.11.2012 року в частині погодження громадянам [PERSON], [PERSON] межі між земельними ділянками по фактичному користуванню, відповідно до акту обстеження та показу меж земельної ділянки на [ADDRESS] від 05.10.2012 року, по лінії (Г-А), виготовленого ЛКП «ЦЗК та З», її законного інтересу на отримання у власність земельної ділянки, який підлягає захисту в порядку ч. 2 ст.15, 16 ЦК України, земельна ділянка, передана третім особам [PERSON], [PERSON] знаходилася у фактичному користуванні позивачів, оскільки була частково огороджена металевою сіткою, засідання узгоджувальної комісії проходило з багато чисельними порушеннями Положення про узгоджувальну комісію, яка не вправі була приймати жодного рішення (протоколу), оскільки суміжні землекористувачі в особі позивачів по справі заперечували запропоноване узгодження меж, а повина була запропонувати заявникам [PERSON] звернутися з вказаним питанням для вирішення у судовому порядку. Стверджує, що оскаржуваним протоколом (рішенням) створені перешкоди для реалізації нею свого права на земельну ділянку яка вже передана третім особам [PERSON], з чим вона не погоджується. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав повністю, надавши пояснення аналогічні доводам викладеним у позові. Додатково пояснив, що оскаржуваний протокол (рішення) Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради від 09.11.2012 року в частині погодження громадянам [PERSON], [PERSON] межі між земельними ділянками по фактичному користуванню, відповідно до акту обстеження та показу меж земельної ділянки на [ADDRESS] від 05.10.2012 року, по лінії (Г-А), виготовленого ЛКП «ЦЗК та З», є незаконним та необґрунтованим, оскільки 150 м. кв. земельної ділянки перебувають у фактичному користуванні позивачів [PERSON], а тому їх право порушено, наданий ним витяг з протоколу № 62 узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 18.01.2013 р. свідчить про порушення прав позивачів. Стверджує, що оскаржуваний протокол створив перешкоди позивачам для оформлення земельної ділянки у власність у майбутньому. Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що не згідна з рішенням узгоджувальної комісії Львівської міської ради, яке нею оскаржується, оскільки воно порушує її права, вона хоче приватизувати земельну ділянку біля свого будинку, не може доглядати за батьком та дитиною інвалідом 1 групи [PERSON], оскільки у випадку передачі [PERSON] земельної ділянки біля її будинку не зможе заїхати до під»їзду будинку швидка допомога, пожежна машина, порушується її право як громадянина. Стверджує, що [PERSON] незаконно користувалася земельною ділянкою, бо договір оренди у неї закінчився після 1999 року, бо погодження меж тоді відбувалося нечесно і згоду вони на оренду землі [PERSON] не давали, а ті їх обманули і тому її чоловік підписав [PERSON] акт узгодження меж. Стверджує, що на спірній земельній ділянці встановлена [PERSON] сітка металева, що розділяє вказану земельну ділянку, в результаті чого 150 м. кв. земельної ділянки знаходиться за вказаною металевою сіткою, та є прилеглими до будинку [ADDRESS] у м. Львові, а 69 м. кв. є прилеглими до будинку [ADDRESS] у м. Львові. Стверджує, що у фактичному користуванні позивачів знаходиться 150 м. кв. земельної ділянки [PERSON], які вона має намір приватизувати. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що земельна ділянка, яка знаходиться біля будинку № 5»а» повинна бути закріплена за позивачами [PERSON] та [PERSON],оскільки у [PERSON] землі і так є достатньо, а в неї є малі діти, дитина інвалід, просить закріпити [PERSON] земельну ділянку площею 69 м. кв., яка знаходиться за сіткою металевою, а 150 м. кв. навпроти її будинку має бути закріплена за позивачами, бо вона є в їх фактичному користуванні. З рішенням узгоджувальної комісії не погоджується, бо воно обмежує її права, порушує право на заїзд машини до будинку її, норми ДБН, бо пожежна машина та швидка допомога не можуть заїхати до під»їзду, комісія не врахувала інтереси мешканців будинку № 5»а», меж в натурі немає. [PERSON] вже своє право на отримання землі зреалізували. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що дійсно позивачі є мешканцями квартири №1 у одноповерховому двохквартирному житловому будинку [ADDRESS] у м.Львові. [PERSON] - є власником даної квартири. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] є мешканцями сусіднього будинку [ADDRESS] у м.Львові. Вірним є й те, що земельна ділянка площею 150 кв.м. є прилеглою до будинку [ADDRESS] у м.Львові. 09.11.2012 року, за результатами розгляду на засіданні Узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів звернення [PERSON], [PERSON] від 18.10.2012 року та [PERSON] від 29.10.2012 року щодо погодження межі між земельними ділянками на [ADDRESS] у м.Львові та [ADDRESS] у м.Львові, складено протокол №53. Цим протоколом ухвалено погодити межу між земельними ділянками по фактичному користуванню, відповідно до акту обстеження та показу меж земельної ділянки на [ADDRESS] від 05.10.2012 року (по лінії Г-А), виготовленого ЛКП «ЦЗК та З». Ствердив, що протокол узгоджувальної комісії не є рішенням, прийнятим суб'єктом владних повноважень. Даний протокол має рекомендаційний характер і є результатом роботи засідання комісії, тому не може бути предметом оскарження у суді. Просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю вимог. У судовому засіданні третя особа [PERSON] та представник третьої особи позов заперечили та пояснили що дійсно [PERSON] та [PERSON] є мешканцями будинку [ADDRESS] у м.Львові. Позивачі мешкають у сусідньому будинку [ADDRESS] у м.Львові. Земельною (присадибною) ділянкою площею 357,40 кв.м. користуються з 1953 року. 07.12.1999 року між Львівською міською радою депутатів трудящих та [PERSON], [PERSON] був укладений договір тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди на строк 3 роки, з правом продовження. Оскільки вважають, що мають переважне право на поновлення цього договору, звернулись до Львівської міської ради. Ухвалою Львівської міської ради «Про передачу громадянам в приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» №286 від 27.02.2003 року продовжено дію договору оренди земельної ділянки площею 394 кв.м. ще на три роки, тобто до 2006 року. На їх думку, оскільки умови договору не змінились і жодна із сторін їх не вимагала, тому договір оренди земельної ділянки продовжений до 2013 року (щоразу на три роки). Твердять, що Ухвалою Львівської міської ради «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» №2059 від 27.12.2012 року, їм передано в оренду земельну ділянку площею 0,0219 га, якою й фактично користувались. Вважають, що в даному випадку був укладений новий договір оренди земельної ділянки. [PERSON] у судовому засіданні заперечила користування спірною земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON], вказала, що на місцевості встановлені межові знаки, які її відділяють, вказала, що металева сітка яка нею встановлена на вказаній земельній ділянці стоїть не від сусідів, а для курей. Також пояснили, що оскаржуваний протокол (рішення) узгоджувальної комісії не порушило законних прав та інтересів позивачів, оскільки у них немає жодного рішення щодо вказаної земельної ділянки, від позивачів не було заяви про приватизацію землі на час вирішення узгоджувальною комісією вказаного питання, відтак у задоволенні позову просять відмовити за безпідставністю вимог. Заслухавши доводи сторін, третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити за безпідставністю, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Частиною 2 ст.152 ЗК України, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - мешканцями квартири №1 у одноповерховому двохквартирному житловому будинку [ADDRESS] у м.Львові. На підставі рішення виконкому Львівської міської ради №1157 від 20.08.1953 року, за будинком закріплена земельна ділянка площею 522,5 кв.м. (т.1, а.с. 9). В будинку [ADDRESS] у м.Львові проживають треті особи: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих №1157 від 20.08.1953 року, за даним будинком залишено в користуванні земельну ділянку в розмірі 1028,70 кв.м. Самовільно захоплену земельну ділянку площею 357,40 кв.м. з присадибної ділянки вилучено та зараховано до міського земельного фонду. (т.1, а.с. 19). Відповідно до абрису обстеження межі земельної ділянки, який є додатком до акту встановлення і показ меж земельної ділянки у м.Львові, на [ADDRESS] виготовленого 24.05.2012 року, судом встановлено, що спірна земельна ділянка межує між будинками [ADDRESS] у м.Львові. Зокрема, спірна земельна ділянка є дотичною до будинку №5а, в якому мешкають позивачі. (т.1, а.с. 74, зворот). Не погоджуючись з Рішенням виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих №1157 від 20.08.1953 року в частині вилучення до міського земельного фонду само захопленої частини ділянки площею 357,40 кв.м. з присадибної ділянки на [ADDRESS] у м.Львові, подав скаргу. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської Ради депутатів трудящих №1592 від 26.10.1953 року намічений відрізок площею 357, 4 кв.м., як лишок зверх встановленої норми (1028,7 кв.м.) залишено в тимчасове користування [PERSON] до часу реконструкції кварталу в цьому місці. (т.1, а.с. 41). 07.12.1999 року між Львівською міською радою народних депутатів та [PERSON], [PERSON] укладено договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) №30004013, відповідно до умов якого, на підставі ухвали п'ятої сесії третього скликання №224 від 29.04.1999 року (наказ №77 від 07.04.1999 року) Львівська міська рада надає, а [PERSON] та [PERSON] приймає в тимчасове користування земельну площею 394 кв.м., що на [ADDRESS], терміном на три роки, з правом його поновлення. Термін оренди сплив 07.12.2002 року (т.1, а.с. 42). У судовому засіданні встановлено, що позивачі, довідавшись, що сусіди - мешканці будинку [ADDRESS] у м.Львові: [PERSON] та [PERSON] звернулись до Львівської міської ради з заявою про надання в оренду (поновлення оренди) спірної земельної ділянки 17.08.2012 року звернулись до Львівської міської ради із заявою, в якій просили не укладати із мешканцями будинку [ADDRESS] у м.Львові договору оренди на земельну ділянку площею 150 кв.м., яка знаходиться в межах земельної ділянки будинку [ADDRESS] у м.Львові. (т.1, а.с. 14). Іншою заявою, цього ж дня, 17.08.2012 року позивачі звернулись до Львівської міської ради про безоплатне надання у власність спірної земельної ділянки площею 480 кв.м., яка розташована на [ADDRESS] у м.Львові,. Заяву мотивували необхідністю будівництва та обслуговування житлового будинку, в якому мешкають. (т.1, а.с. 11). У відповідь на заяви позивачів від 17.08.2012 року Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин листом від 04.09.2012 року роз'яснили порядок вирішення порушеного ними питання та надали вичерпний перелік документів, який необхідно подати Управлінню для набуття у власність бажаної земельної ділянки. (т. 1, а.с. 12-13). Також листом від 04.09.2012 року Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин повідомили позивача - власника квартири [ADDRESS] у м.Львові - [PERSON] про те, що її прохання щодо не укладення договору оренди земельної ділянки, що на [ADDRESS] у м.Львові із мешканцями будинку [ADDRESS] у м.Львові буде враховано. (т. 1, а.с. 15). 22.10.2012 року [PERSON] звернулась до Львівської міської ради з черговою заявою, в якій вдруге просила не укладати з мешканцями будинку [ADDRESS] у м.Львові договір оренди земельної ділянки, площею 150 кв.м., яка прилегла саме до її будинку. (т. 1 , а.с. 17-18). Листом від 01.11.2012 року Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин повідомив [PERSON] про те, що заяви [PERSON] стосовно оформлення землекористування не надходило. Проте, у випадку поступлення такої заяви на адресу Управління, з врахуванням вимог чинного законодавства, зобов'язані прийняти таку заяву до розгляду. (т. 1, а.с. 20). З наданої позивачами копії витягу з протоколу засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 09.11.2012 року №53, судом встановлено, що комісією ухвалено рекомендувати погодити межу між земельними ділянками по фактичному користуванню, відповідно до акту обстеження та показу меж земельної ділянки на [ADDRESS] від 05.10.2012 року (по лінії Г-А), виготовленого ЛКП «ЦЗК та З». (т. 1, а.с. 136). Ухвалою Львівської міської ради «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» №2059 від 27.12.2012 року, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] передано в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,0219 га для обслуговування індивідуального житлового будинку [ADDRESS] у м.Львові (т.1, а.с. 117-121). Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права інтересу у передбачений законом спосіб. На підставі ст.ст.10,11,58,59,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами. Суд, перевіривши відповідність оскаржуваного протоколу засідання узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів від 09.11.2012 року №53 в частині погодження [PERSON] та [PERSON] межі між земельними ділянками по фактичному користуванню на [ADDRESS] у м.Львові, дійшов висновку, що такий прийнятий згідно з вимогами ЗК України, відтак є правомірним та законним, з огляду на наступне. Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені ЗК України. Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, держава реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Відповідно до п. «в» ч. 1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до п.п. 4 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом. Відповідно до п.34 ст.25 цього Закону до виключної компетенції міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах Частинами 1 та 2 ст. 159 ЗК України визначено, що земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін. Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ланками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Рішення узгоджувальної комісії, яке не є рішенням органу місцевого самоврядування, носить рекомендаційний характер і спрямоване на мирне врегулювання земельних спорів. Цим рішенням права та обов'язки щодо землекористування не визначаються. Комісією встановлено межі земельних ділянок по фактичному користуванню, відповідно до акта обстеження та показу меж земельної ділянки на [ADDRESS] від 05.10.2012 (по лінії Г-А), виготовленого ЛКП «ЦЗК та З». Висновки комісії носять рекомендаційний характер. Земельна ділянка передана [PERSON] та [PERSON] в орендне користування. У цій справі рішення органу місцевого самоврядування не оскаржується. [PERSON] та[PERSON] не є відповідачами у цій справі. Позивачі залучили їх до участі в справі в якості третіх осіб. Судом вирішуються спори у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 152, ст. 158 ЗК України спір вирішується судом у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування, а протокол (рішення) узгоджувальної комісії, на підставі якого Львівською міською радою прийнято ухвалу Львівської міської ради «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у власність спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» №2059 від 27.12.2012 року, - не є рішенням органу місцевого самоврядування. Прийняття узгоджувальною комісією рішення, яке носить рекомендаційний характер та не породжує прав і обов'язків землекористувачів, не свідчить про наявність порушеного права, яке підлягає судовому захисту. Суд зауважує, що відповідно до ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 152 та ст.158 ЗК України спір вирішується судом у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування, а протокол узгоджувальної комісії, на підставі якого Львівською міською радою прийнята ухвала від 27 грудня 2012 року № 2059 «Про затвердження громадянам технічних документів із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельні ділянки, і передачу громадянам у спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок», - не є рішенням органу місцевого самоврядування. Позивачі у судовому засіданні твердячи про порушення їх конституційних прав та інтересів внаслідок орендування [PERSON] та [PERSON] спірної земельної ділянки не обґрунтували суду, в чому саме такі порушення полягають. Суд не приймає до уваги та відхиляє покази позивачів [PERSON], та [PERSON], допитаних в якості свідків, про те, що частина земельної ділянки плошею 150 м. кв. знаходилася у їх фактичному користуванні, оскільки такі є непереконливими, та спростовуються іншими доказами, які є в матеріалах справи. Також суд не вбачає порушення законних інтересів позивачів, оскільки доводи, на які вони покликаються не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Доводам позивачів в тому, Львівська міська рада неправомірно надала перевагу сім'ї [PERSON] у вирішенні спірного питання, так як вони вже скористались своїм правом, приватизувавши земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м., суд надає критичну оцінку, оскільки достовірно встановлено, що визнає кожна із сторін спору, [PERSON] та [PERSON] звернулись до органу місцевого самоврядування з заявою про оренду спірної земельної ділянки на визначений термін, а не передання її у власність. Суд наголошує, що спірна земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови та є власністю Львівської міської ради, виключно яка в розумінні ст.12 ЗК України має право на розпорядження цією земельною ділянкою (т.1, а.с. 221). Крім того, як встановлено судом, оскаржуване рішення узгоджувальної комісії не створює для сторін у справі жодних правових наслідків з виникненням прав та обов'язків, не є правовстановлюючим документом, відтак на переконання суду, будь-які права чи охоронювані законом інтереси позивачів в розумінні ст.ст. 15,16 ЦК України не порушені, відтак у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed