Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області в якій просить встановити факт родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] за ступенем родинного зв`язку донька-мати, встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, який залишився після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви позивачка покликається на те, що [INFO] померла [PERSON] яка 01.02.2007 склала заповіт на її користь, яким все своє майно, де б воно не було було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачці. Спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] позивачка фактично прийняла, оскільки проживає у її хаті, де провела капітальнйй ремонт, а також користується її присадибною земельною ділянкою, господарськими будівлями. Як спадкоємець позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з розбіжностями в свідоцтві про смерть та в правовстановлюючих документах на майно померлої - « [PERSON] » - « [PERSON] ». Вказана відмова позбавляє її права оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулась до суду із даною заявою. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Коліщук З.М. від 25.01.2019 відкрито провадження в справі, справу призначено до підготовчого судового засідання на 31.05.2019. 31.05.2019 справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючої судді у відпустці. Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю [PERSON] . Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. 25.08.2020 від цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 08.10.2020. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 08.10.2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.02.2021 на 10 год 00 хв. Розгляд справи по суті відбувся 02.02.2021 за участю позивачки. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, покликаючись на підстави викладені у позовній заяві. Представник відповідача Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] її сусідки, мати та донька, які проживали разом. В судовому засіданні сідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] була матір`ю [PERSON] . Позивачка, [PERSON] проживала разом [PERSON] на момент смерті по [ADDRESS] . Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, заслухавши поясненя позивачки та свілків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі - продажу укладеного 29.06.1977 [PERSON] продала житловий будинок з погосподарськими будівлями [PERSON] /а.с.9-10/ Відповідно до Будинкової книги будинку [ADDRESS] у будинку проживали [PERSON] та [PERSON] /а.с. [INFO] у віці 81 років, померла [PERSON] про що 23.03.1992 зроблено запис № 15 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . /а.с.21/ Із довідки, виданої Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області для оформлення спадщини № 1482 від 18.12.2017 вбачається, що [PERSON] постійно була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] до дня смерті, яка наступила [INFO] . Разом із нею проживала її дочка [PERSON] /а.с.23/ Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті матері, але фактично в розумінні статті 549 ЦК УРСР 1963 року є особою, яка фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті проживала із спадкодавцем та після смерті матері продовжувала проживати у спадковому будинковолодінні [ADDRESS] . Отже, з наведених письмових доказів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були між собою матір`ю та дочкою. 01.02.2007 року, [PERSON] у Гніздичівській селищній раді на випадок своєї смерті зробила письмове розпорядження - заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачці ( [PERSON] ) [PERSON] /а.с.8/ [INFO] у віці 76 років померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області, актовий запис №13. /а.с.22/ Після смерті [PERSON] батько позивачки [PERSON] - [PERSON] , який діяв в інтересах неповнолітньої доньки, 08.05.2007 звернувся до Жидачівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини./а.с.31/ Таким чином, спадкоємцем не було пропущено строк звернення до нотаріального органу із заявою про прийняття спадщини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області батьком [PERSON] є [PERSON] /а.с.36/ Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 25.06.2012 Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON] . /а.с.7/ З долученої до матеріалів справи копії паспорта серії [NUMBER] та інших документів - вбачається, що позивачка по справі - [PERSON] є особою на чию користь складено заповіт /а. с. 6/. Згідно довідки від 02.02.2021 № 123 виданої виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області [PERSON] проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Постановою про у вчинені нотаріальних дій від 10.11.2016 № 947/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із розбіжностями в свідоцтві про смерть та правовсатновлюючих документах на майно померлої « [PERSON] » - « [PERSON] ». При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. .Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] та факт спільного проживання [PERSON] та позивачкою, підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, її поясненнями та поясненнями свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є особою на чию користь [PERSON] складено заповіт, відтак є особою, яка має право на спадкування за заповітом. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав розбіжності прізвища в правовстановлюючих документах; відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved