Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися з позовом до відповідачів [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк», Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про визнання недійсним Договору поруки №1 від 20.02.2007 року укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» в якості забезпечення кредитного договору №11120120000 укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» від 20.02.2007 року. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] вказує на те, що Договору поруки №1 від 20.02.2007 року укладенного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» він не підписував та ніколи він не надавав згоди на забезпечення виконання зобовязань позичальником [PERSON], передбачених кредитним договором №11120120000 укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 20.02.2007 року. Тому вважає зазначений договір поруки нікчемним з посиланням на статтю 204 ЦК України та просить визнати його недійсним. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк», Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в судовому засіданні позову не визнали та просять відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог, крім того просять застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем в березні та жовтні 2009 року отримано письмову вимогу про погашення заборгованості. як поручителем за кредитним договором, тож строк на оскарження договору поруки та пропущено. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: 20 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11120120000, згідно якого [PERSON] отримала кредит в сумі 45 000 дол. США під 12,3% річних за користування кредитними коштами, з терміном повернення - 19 лютого 2018 року. Згідно Договору поруки №1 укладеного 20 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк», як кредитором, [PERSON], як позичальником, та [PERSON], як поручителем, [PERSON] зобовязався відповідати перед Кредитором за невиконання позичальником усіх його зобовязань, що виникли з Кредитного договору № 11120120000 забезпечення належного виконання умов Кредитного договору укладеного 20 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON]. 08 грудня 2011 року між [PERSON] акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 2949 відповідно до якого АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних договорах та договорах забезпечення. У відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). В силу ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із встановленим ст. 11 ЦПК принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Відповідно ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання правочину недійсним. За умовами до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно зі ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 264/265/15-22 від 04.09.2015 року, підпис в графі «Поручитель» у договорі поруки №1 від 20.02.2007 року укладеного між акціореним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», [PERSON] ( позичальником) та [PERSON] (поручителем), виконано не [PERSON], а іншою особою з деяким наслідуванням справжнім підписам [PERSON] Суд приймає висновок ТВ Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 264/265/15-22 від 04.09.2015 року як належний та допустимий доказ по справі, оскільки відповідачами по справі не подано документів, які б його спростовували. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 745/746/15-22 від 28.03.2016 року : 1.Встановити, ким - [PERSON] чи іншою особою виконано підпис від імені позичальника [PERSON] на договорі поруки №1, укладеному 20.02.2007 з ПАТ «УкрСиббанк» від імені [PERSON] та [PERSON], не видається можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку; 2. Підпис від імені поручителя [PERSON] на договорі поруки №1, укладеному 20.02.2007 з ПАТ «УкрСиббанк» від імені [PERSON] та [PERSON] виконано не [PERSON], а іншою особою, 3. Встановити, чи однією і тією ж особою виконані підписи від імені позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] на договорі поруки № 1 від 20 лютого 2007 року, не видається можливим з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку. Відповідно до ст. 215 ЦК України\~\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою\~\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином позивачем [PERSON] доведено\~\~ту обставину, що він не укладав та не підписував\~\~з ПАТ «УкрСиббанк» Договору поруки №1 укладеного 20 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк», як кредитором, [PERSON], як позичальником, та [PERSON] з метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з Кредитного договору № 11120120000 забезпечення належного виконання умов Кредитного договору укладеного 20 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON]. Також відповідачами не доведено факту підписання [PERSON] оспорюваного договору поруки від імені поручителя [PERSON].\~\~ Враховуючи, що [PERSON] не було підписано оспорюваний правочин, тож\~\~відповідно,\~\~останній не приймав на себе будь - яких зобов'язань за даним договором, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог заявлених у позові, які підлягають до задоволення шляхом визнання недійсним Договору поруки №1 від 20.02.2007 року укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» в якості забезпечення кредитного договору №11120120000 укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» від 20.02.2007 року. Зважаючи на те, що зобовязальних правовідносин, що випливають з договору поруки між позивачем [PERSON] та відповідачами не існує, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності для визнання спірного договору поруки недійсним, а заяву відповідачів про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності - безпідставною.

Outcome: approved