Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з вини працівника Управління державної міграційної служби України в Херсонській області були внесені відомості на офіційному сайті державної міграційної служби України, що паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] для виїзду за кордон є недійсним у зв`язку із його втратою. Зазначають, що ці відомості сталі відомі від працівника аеропорту за інформацією посольства США. Таким чином [PERSON] було відмовлено у подальшій подорожі та посадці на літак авіаліній США. Наведене відбулося у Відні 19.12.2019 року. Переліт планувався по маршруту Одеса - Відень - Чикаго - Коламбус. Паспортний контроль в аеропорту м. Одеси було пройдено та відбувся переліт до Відня. [PERSON] була змушена повертатися до України. Разом із нею до України повернувся її чоловік [PERSON] . Зазначають, що це була не добровільна відмова від продовження подорожі з його боку, оскільки покинути дружину, яка не володіє іноземною мовою, він не міг, крім того і [PERSON] не могла залишити свого чоловіка, оскільки він є інвалідом третьої групи по зору. Таким чином довгоочікувана, запланована зустріч із донькою та онукою не відбулася. Після повернення до міста Миколаїв, на звернення позивачів було з`ясовано, що 13.02.2016 року до Управління ДМС у Херсонській області надійшло повідомлення від громадянки України про втрату паспорта серії [NUMBER] , при введені даних в базу оператор помилився й ввів номер паспорту позивача [PERSON] . Вважають доведеним факт недбалого ставлення посадових осіб УДМС в Херсонській області до виконання своїх функціональних та посадових обов`язків, що потягнуло за собою неможливість реалізації позивачами свого Конституційного права на вільне пересування, фінансові витрати та заподіяння моральної шкоди. Посилаються на заподіяння шкоди внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади його посадовими особами. Зазначають, що матеріальна шкода складається із вартості авіаквитків, квитків на потяг, вартості питної води, медичного страхування, коштів на відправлення посилки до США. Вказують, що моральна шкода виникла внаслідок дії посадових осіб, які привели до порушення планів, нервового зриву та порушень конституційних прав, як громадян та становить 50000 грн., щодо кожного позивача. В позові зазначено, що судові витрати складаються: з вартості послуг бюро перекладів; витрат на правову допомогу. Просять: - стягнути на користь [PERSON] 41899,39 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок дій Управління державної міграційної служби України у Херсонській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України; -стягнути на користь [PERSON] 50000грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок дій Управління державної міграційної служби України у Херсонській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України; -стягнути на користь [PERSON] 41899,39 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої в наслідок дій Управління державної міграційної служби України у Херсонській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України; -стягнути на користь [PERSON] 50000грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок дій Управління державної міграційної служби України у Херсонській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України; -вирішити питання з розподілом судових витрат. В судовому засіданні позивач, їх представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позові, просили їх задовольнити. Пояснили, що перешкод не було при перетинанні державного кордону в аеропорту м. Одеса, тільки їм довелося чекати 40 хвилин під час проходження митниці, також запитували чи є біометричні паспорти. Представник відповідача Управління державної міграційної служби України у Херсонській області не визнала позов, підтримала відзив, просила відмовити в задоволенні позову. З її пояснень вбачається, що відсутні докази придбання квитків позивачами, відсутні докази визнання дій працівників відповідача протиправними, дійсно мала місце ситуація із перебуванням паспорта на ім`я [PERSON] в базі щодо недійсних документів, але така база має інформативний характер й не перешкоджає перетину кордону, оскільки [PERSON] перетнула державний кордон України. Представник відповідача Державного казначейства України в судове засідання не з`явився, про час слухання справи повідомлявся, причини неявку суду не повідомив. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] мали електронні квитки для подорожі за маршрутом Одеса - Відень - Чикаго - Коламбус 18.12.2019 року - 19.12.2019 року, що вбачається з підтвердження замовлення, посадкових талонів. На підтвердження обставин позову позивачами долучено до позовної заяви копії посадкових талонів, рахунків-фактур, квитків на залізничний транспорт, чек на придбання питної води, квитанції про оплату страхування, страховий поліс, звернення та відповіді з органів державної влади в Україні тощо. З відповіді ДМС України управління державної міграційної служби України в Херсонській області від 13.03.2020 року вбачається, що встановлено, що 29.07.2016 року відповідальним працівником УДМС проводилась робота повноти внесення інформації до інформаційної підсистеми «ФМ Недійсні документи» ЄІАС УМП ДМС України щодо визнання документів недійсними, втраченими або викраденими. Також зазначено, що в результаті такої роботи було помилково внесено дані паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] . Крім того зазначено, що до винного працівника вжито заходи впливу через преміально-заохочувальну систему. Позивачами надано електронний лист від 26.12.2019 року, в якому містяться відомості, що посольство США не отримувало заяву про втрату паспорту [NUMBER] і візи до нього, згідно їх даним віза в цьому паспорті є дійсною. Рекомендовано звернутися до ДМС України за роз`ясненнями, оскільки, згідно з їх сервісом паспорт вважається недійсним і ця інформація доступна авіалініям. Наведений доказ суд не бере до уваги, з огляду на те, що неможливо встановити автора листа, він не містить ознаки офіційного листа, необхідних реквізитів або доказів накладення електронного підпису. Крім того у позові зазначено, що позивача [PERSON] не допустили до подальшого польоту у Відні в Австрії, а не в США. На запитання суду представник позивачів відповів, що позивачі не звертались із офіційним запитом до Австрії, для з`ясування причин відмови в можливості продовжити переліт [PERSON] . Таким чином твердження позивачів щодо отримання відмови [PERSON] в аеропорту Відня (Австрія) в подальшому польоті з причин недійсності паспорту [NUMBER] - не підтверджені належними та допустимими доказами, якими могла бути офіційна відповідь уповноваженої особи. Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно із положеннями статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. (ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України). За змістом цієї статті обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Крім застосування принципу вини шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка заподіяла шкоду, і самою шкодою. Відсутність хоча б одного з елементів складу цивільного правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст.1166 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації. За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Такі збитки підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) посадової або службової особи органу державної влади, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіянням шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) посадової або службової особи органу державної влади має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування інших збитків. Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Позивачі не заперечували в судовому засіданні того факту, що відсутнє рішення суду про визнання дій (бездіяльності) посадової або службової особи органу управління ДМС України в Херсонській області неправомірними. Судом, визначеним законом, для розгляду справ про визнання дій (бездіяльності) посадової або службової особи органу державної влади неправомірними - є адміністративний суд. Таким чином позивачами не надано належних й допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень щодо доведеності факту недбалого ставлення посадових осіб УДМС в Херсонській області до своїх обов`язків. Щодо обставин позову про порушення прав позивача [PERSON] , то з тексту позовної заяви та його пояснень вбачається, що йому не було відмовлено в перетинанні кордону в аеропорту Відня. На підтвердження стану здоров`я [PERSON] надано довідку серії 10 ААВ №353121, де зазначено про наявність загального захворювання та наявності третьої групи інвалідності. Проте вона не містить відомостей щодо неможливості позивачем пересуватись без сторонньої допомоги. За таких обставин, позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав звернення до суду, зазначених в тексті позовної заяви. У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Таким чином судом встановлено, що позивачами не доведено факту та причин відмови в перетині кордону в аеропорту міста Відень (Австрія), офіційного запиту не зроблено до вказаної установи щодо підстав такої відмови. Також не надано рішення адміністративного суду щодо визнання дій або бездіяльності відповідача Управління державної міграційної служби України у Херсонській області, як суб`єкта владних повноважень, протиправними або неправомірними, у зв`язку із відмовою [PERSON] в перетині кордону. Не доведено позивачами наявності причинного зв`язку з такою відмовою і діями працівника відповідача. На підставі зазначено, враховуючи факти, встановлені судом, суд дійшов висновку, що обставини, зазначені в позові, як підстави звернення до суду, не доведені належними та допустимими доказами, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. З огляду на наведене суд не дає оцінки розрахункам матеріальної та моральної шкоди.

Outcome: dismissed