Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Запорізької міської ради про визнання права власності на11/100 частин житлового будинку [ADDRESS] після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] та його братів: [PERSON] , померлого [INFO] ; [PERSON] , померлого [INFO] ; [PERSON] , померлого [INFO] в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з`явились, до судового розгляду надали до суду письмову заяву, в якій просили суд розглянути справу без їх участі, на позові наполягали. Представник Запорізької міської ради Шеремет О.В. надала до суду письмову заяву, просить вирішити справу на розсуд суду. Третя особа в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце слухання була повідомлена належним чином. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У відповідності до ч. ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.09.2015 р., актовий запис № 481(а.с.7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 19.05.2017 р. (а.с. 4) Позивачка є єдиною спадкоємицею першої черги, після смерті спадкодавця, [PERSON] , як дружина, що його пережила. Інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не має. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме, 11/100 часток житлового будинку [ADDRESS] . Згідно довідки ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації: за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого УЖГ Запорізької міськради 15.07.2002 року серія СА № 000339. (а.с. 40) за його братом [PERSON] зареєстровано право власності на 3/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого УЖГ Запорізької міськради 15.07.2002 року серія СА № 000341. (а.с. 41) за його братом [PERSON] зареєстровано право власності на 3/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого УЖГ Запорізької міськради 15.07.2002 року серія СА № 000342. (а.с. 42) за його братом [PERSON] зареєстровано право власності на 1/50 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого УЖГ Запорізької міськради 15.07.2002 року серія СА № 000343. (а.с. 43) Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до\~ст.\~1218\~ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до положень ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 13.09.2017 року [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини до Другої Запорізької\~державної нотаріальної\~контори в шестимісячний термін з часу відкриття спадщини, після померлого [PERSON] . (а.с.33) Частиною 1 ст.1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. 22.11.2017 р. державний нотаріус Другої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О. винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 листопада 2017 року за вих. № 2247/02-31 у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності померлого гр. [PERSON] на спадкове майно. (а.с. 45-46). На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, судом з Другої Запорізької державної нотаріальної контори була витребувана Спадкова справа № 180/2017 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . (а.с.32-46). Також судом було досліджено та встановлено, що [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 01.11.2007 р. (а.с. 9) Спадкоємців першої черги після його смерті не було, тому відповідно до вимог ст. 530 ЦК УРСР, який діяв на той час спадкоємцями другої черги були його рідні брати, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оскільки вони проживали усі в спадковому будинку як до смерті [PERSON] так після його смерті продовжували проживати в цьому будинку, таким чином відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копією домової книги. Однак свідоцтво про право власності на спадкове майно ніхто з них не отримував. На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, судом з Другої Запорізької державної нотаріальної контори була витребувана Спадкова справа № 705/2010 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.55-60). [INFO] помер [PERSON] , який є рідним братом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с. 10). Після його смерті також не було спадкоємців першої черги, тому відповідно до вимог ст. 530 ЦК УРСР, який діяв на той час спадкоємцями другої черги були його брати, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Вони проживали також в спадковому будинку як до смерті [PERSON] так після його смерті продовжували проживати в цьому будинку, таким чином відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Але свідоцтво про право власності на спадкове майно вони також не отримували. На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, судом з Другої Запорізької державної нотаріальної контори була витребувана Спадкова справа № 706/2010 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . (а.с.49-53). [INFO] помер [PERSON] , рідний брат [PERSON] , що підтверджується довідкою відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 01/04/2/04-37 від 05.01.2018 року про народження та смерть [PERSON] . (а.с. 14 ). Після його смерті також не було спадкоємців першої черги, залишилася єдиний його брат, [PERSON] , який відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України був єдиним спадкоємцем другої черги. [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки він до смерті [PERSON] разом з ним проживав в спадковому будинку і вони були зареєстровані за однією адресою в вищезазначеному будинку, що підтверджується копією домової книги. (а.с. 16-23) Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті своїх братів 8/100 частин будинку, крім того йому самому належало 3/100 частин, тому на день смерті [PERSON] йому належало всього 11/100 частин спадкового житлового будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , позивачка [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу №180/2017, яку зареєстровано в Спадковому реєстрі 13.09.2017 за № 61213133. (а.с. 33-46). 22.11.2017 року державний нотаріус Другої Запорізької державної нотаріальної контори винесла постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на частку будинку за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що спадкоємцем до нотаріальної контори не було надано необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом документів підтверджуючих належність майна спадкодавцю. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема за спадщиною. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо не має документів. Відповідно до глави 10 п.4.15 Розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Згідно до глави 10 п. 4.18 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», передбачено, що «Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку». Відповідно п.2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії якщо не подано відомості (інформацію)та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивачка [PERSON] , яка є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме, на 11/100 частки будинку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що не надано документів підтверджуючих належність майна спадкодавцю. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до п.1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до п.5. ч.1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п. 26, 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачкою позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved