Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним застереження про задоволення вимог іпотеко держателя позасудовим шляхом, що міститься в пунктах 4,2 та підпунктах 4.2.1 та 4.2. 2 Іпотечного договору № 77/12 ф/ІП -1 від 03.06. 2008 року, що укладений між її чоловіком [PERSON] та ЗАТ «Сведбанкінвест» , правонаступником якого є ПАТ «Омега банк», та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], а також зобовязати ТОВ ФК «[PERSON] плюс» та [PERSON] в 15-денний термін надати приватному нотаріусу Заставнівського нотаріального округу свої примірники іпотечного договору для внесення в нього відмітки про зміну іпотеки. В мотивування заявлених вимог посилається на те, що між відповідачем по справі, її чоловіком [PERSON] та ПАТ «Свебанком», правонаступником якого є ПАТ «Омега банк» укладено кредитний договір №77/12 Ф від 03.06. 2008 року. Тоді ж між її чоловіком [PERSON] та «Сведбанком Інвест» укладено з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором іпотечний договір №77-Ф/ІП. Предметом договору іпотеки є нерухомість, а саме комплекс нежитлових будівель та споруд: склад, прохідна, вагова, насосна станція, криниця та огорожа, що знаходяться за адресою Чернівецька область Заставнівський район с. Юрківці вул. Центральна, 1Б. Вказане майно було придбане її чоловіком [PERSON] в зареєстрованому шлюбі згідно договору купівлі-продажу від 02.06.2008 року, що укладений із ВАТ «Зерно», що в м. Заставна вул. Бажанського,78. Заставнівського району. Позивачка посилається на те, що до березня 2014 року її чоловіку не було відомо про те, що ТзОВ Факторигова компанія «[PERSON] плюс» отримала право вимоги за кредитним договором згідно договору №15 ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ЗАТ «Свед Інвест». У лютому місяці 2016 року її чоловік [PERSON] отримав вимогу ТОВ ФК «[PERSON] плюс», направлену через приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, згідно якого вимагалась сплата заборгованості за кредитом, а у випадку несплати попереджено про намір ТзОВ «[PERSON] плюс» вирішити питання про заборгованість позасудовим шляхом, в порядку положень Закону Про іпотеку, шляхом на буття права власності на предмет іпотеки або звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу будь-якій особі покупцеві. Позивачка посилається на те, що ознайомившись в послідуючому із договором іпотеки, стороною в якому є її чоловік [PERSON], вона довідалась, що в договір іпотеки включено застереження про задоволення вимог іпотеко держателя позасудовим шляхом, а саме п.4.2. звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотеко держателя одним із наступних способів : п.4.2.1 шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку , встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; п.4.2.2 шляхом продажу іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст.38 Закону «Про іпотеку» . Іпотечний договір в п. 4.5 визначає, що застереження в п. 4.2 Іпотечного договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки є необхідним та достатнім для звернення стягнення іпотеко держателем на предмет іпотеки. Позивачка посилається на те, що до укладення її чоловіком [PERSON] та ЗАТ «Сведбанк Інвест» договору іпотеки № 77/12 Ф/ІП -1 від 03.06. 2008 року вона надала згоду на передачу в іпотеку їхнього спільного майна. Це погодження було викладено у формі заяви наступного змісту: «Я, [PERSON], [INFO], даю свою згоду на передачу в іпотеку моїм чоловіком [PERSON] комплексу нежитлових будівель і споруд за номером 1 Б, розташованого по вул. Центральній у с. Юрківці Заставнівського району, набутого нами в період перебування у шлюбі». Позивачка вважає, що вона надавала згоду на укладення її чоловіком договору іпотеки, де предметом іпотеки виступало їхнє спільне майно, а згоди на укладення договору про забезпечення вимог іпотеко держателя позасудовим шляхом або внесення відповідного застереження до іпотечного договору вона не давала. Виходячи з того, що застереження про задоволення вимог іпотеко держателя позасудовим шляхом прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотеко держателя і такий договір підлягає нотаріальному посвідченню, то для внесення такого застереження до іпотечного договору під час його укладення її чоловік мав би отримати від неї нотаріально засвідчену письмову згоду, а оскільки такої згоди не було, то позивачка вважає, що її чоловік при укладенні іпотечного договору, порушив її право щодо спільного розпорядження майном , що є предметом спільної сумісної власності, не маючи повноважень уклав договір іпотеки, що містить п.4.2, підпункти 4.2.1 та 4.2.2 , які є застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя позасудовим шляхом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, мотивував їх вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в заяві до суду просить справу розглядати у його відсутності, позов [PERSON] визнає повністю. У своїх письмових поясненнях до суду вказує на те, що під час підписання ним іпотечного договору дружина не була присутня, із текстом договору остання не ознайомлена. Відповідач зазначає, що він не повідомляв позивачці про те, що текст іпотечного договору містить застереження про те, що банк має право в позасудовому порядку відчужити майно, що є предметом іпотеки. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги. Вважає, що оскільки позивачка надала дозвіл своєму чоловіку на укладення договору іпотеки, і така заява від неї нотаріально посвідчена, то цим самим вона наділила свого чоловіка, відповідача по справі [PERSON] приймати рішення щодо змісту договору іпотеки. Крім цього представник відповідача вважає, що позивачкою пропущено строк звернення до суду. Судом встановлено, що між [PERSON], чоловіком позивачки, та ПАТ «Свебанком», правонаступником якого є ПАТ «Омега банк» укладено кредитний договір №77/12 Ф від 03.06. 2008 року. Тоді ж [PERSON] та «Сведбанком Інвест» укладено з метою забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором іпотечний договір №77-Ф/ІП. Предметом договору іпотеки є нерухомість, а саме комплекс нежитлових будівель та споруд: склад, прохідна, вагова, насосна станція, криниця та огорожа, що знаходяться за адресою Чернівецька область Заставнівський район с. Юрківці вул. Центральна, 1Б. Відповідно до актового запису №173 від 08.02. 1992 року зареєстровано шлюб між позивачкою по справі [PERSON] та [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 02.06. 2008 року [PERSON] придбав у ВАТ «Зерно» , що в м. Заставна вул. Бажанського,78 комплекс нежитлових будівель і споруд: склад, прохідну, вагову, насосну станцію, криницю та огорожу, що знаходиться в с. Юрківці вул. Центральна, 1Б Заставнівського району. Відповідно до ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права сумісної власності подружжя. Оскільки майно, що передано в іпотеку відповідачем [PERSON] придбано в зареєстрованому шлюбі то останнє є спільною власністю позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] Відповідно до ч.1,2,3 ст.65 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина,чоловік має право звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації) має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до вимог ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють, користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх власників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження майном, вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у різі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Судом встановлено, що до укладення іпотечного договору №77/12-Ф/ІП-1 позивачка [PERSON] надала своєму чоловіку [PERSON] згоду на передачу спільного майна в іпотеку. Згода викладена у заяві наступного змісту: я, [PERSON] , 10.04. 10974 року народження, даю згоду на передачу в іпотеку моїм чоловіком [PERSON] комплексу нежитлових будівель і споруд за номером 1б , розташованого по вул. Центральній в с. Юрківці Зачставнівського району Чернівецької області, набутого нами в період перебування в законному шлюбі». Відповідно до висновку Верховного суду України, викладеного в постанові від 27.01.2016 року укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого із подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи могла знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав на це згоди другого із подружжя. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником основного забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку встановленому цим Законом. Стаття 36 Закону «Про іпотеку» визначає, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотеко держателем про задоволення вимог іпотеко держателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно із іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками може передбачати: передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку , встановленому ст.37 цього закону; право іпотеко держателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Судом встановлено, що в укладеному сторонами іпотечному договорі п.4.2 визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором Іпотеко держателя одним із наступних способів: п.4.2.1. шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; п.4.2.2 шляхом продажу іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону Про іпотеку. Зазначене в п.4.2 Іпотечного договору застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки необхідне та достатнє для звернення стягнення на предмет іпотеки. Згода позивачки [PERSON], викладена в її заяві свідчить, що остання надала своєму чоловіку згоду на передачу в іпотеку спільного майна подружжя, комплексу нежитлових будівель, тобто на укладення іпотечного договору. Заява про таку згоду нотаріально посвідчена. Зміст іпотечного договору визначається сторонами договору. Включення в договір іпотеки застереження про задоволення вимог іпотеко держателя позасудовим шляхом є визначенням сторонами при укладенні договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки. Надавши згоду на передачу спільного майна в іпотеку своїм чоловіком, позивачка [PERSON] як дружина сторони в договорі розпорядилась майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому її право щодо розпорядженням таким майном не порушено. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed