Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що у шлюбі перебуває з 17.11.2001 року. Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З березня 2015 рік вони проживають окремо один від одного у зв»язку з частини сварками, які виникали по причині різних поглядів на сімейне життя, різних звичок та уподобань. У зв»язку з чим вважає примирення неможливим та просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що дійсно з березня 2015 року вони з позивачкою проживають окремо. Причиною розірванню шлюбних відносин є виявлення різних поглядів на життя, звичок та уподобань. Примирення вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 листопада 2001 року, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 470 ( а. с. 3). Від сумісного проживання мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а. с. 4,5). Судом встановлено, що з березня 2013 року сторони проживають окремо один від одного, діти проживають разом з позивачкою по справі. Причиною припинення шлюбних відносин є виявлення у сторін різних поглядів на життя, звичок та уподобань, втрата почуття любові та поваги один до одного. Спору про майно між сторонами на момент розгляду даної справи не існує. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов»язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами, суд вважає примирення між сторонами неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вище перелічених норм права, обставин справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved