Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 06.12.2019 року до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно позовної заяви позивачка [PERSON] просить виділити в натурі майно, що належить їй, [PERSON] , на праві спільної часткової власності, а саме: 43/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , визнавши за нею право власності на житловий будинок літ.«А», загальною площею 72,9 кв.м, житловою площею 47,1 кв.м, до складу якого входять приміщення: 1-1 коридор-кухня, 1-2 житлова, 1-3- житлова, 1-4 кухня, 1-5 санвузол, 1-6 котельня, 1-7 коридор, 1-8 житлова, з присвоєнням юридичної адреси: [ADDRESS] . Припинити право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . В позасудовому порядку сторони не змогли досягти домовленість про поділ в натурі частки житлового будинку, тому позивачка звертається до суду за захистом своїх прав. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзив або заперечення на позовну заяву до суду не подав. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Договору дарування від 09.11.2017 року №875, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Людмилою Сергіївною позивачка [PERSON] є власницею 43/100 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в цілому житловий будинок складається з зазначених на схематичному плані під літерами: «А» - житлового будинку, житловою площею - 92,5 кв.м, загальною площею - 137,0 кв.м, «В» - літньої кухні, «Г», «Є», «Ж» - сараїв, №1,2,4-6, І- споруди. Інші 57/100 часток вищезазначеного житлового будинку належать відповідачам: -39/100 часток житлового будинку належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1996 року, посвідченого представництвом ОТБ в м.Білгород-Дністровський; - 9/50 часток житлового будинку належать [PERSON] , який прийняв спадщину після померлого [PERSON] , зазначена частка майна належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Чухрай Т.Ю. На даний час між приміщеннями, які належать сторонам на праві спільної часткової власності стоять перегородки, проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід до будинку дворі встановлений паркан, якій його розділяє. Приміщень будинку, якими користуються сторони спільно - не має. Згідно з висновком ПФ «Малахіт» від 26.11.2019 року зазначено, що 43/100 частин об`єкта нерухомого майна, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] має окремий вихід і може бути виділено в натурі в окремий об`єкт. Фактичне користування позивачкою [PERSON] здійснюється житловим будинком літ. «А»: 1-1 коридор-кухня, 1-2 житлова, 1-3 - житлова, 1-4 - кухня, 1-5 - санвузол, 1-6 - котельня, 1-7 - коридор, 1-8 - житлова, житловою площею 47,1 кв.м, загальною площею 72,9 кв.м, сарай літ. «Є» споруди №6, І. В ст.317 ЦК України визначено зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У той же час, згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Частиною 1 ст.183 ЦК України закріплено, що річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною. Згідно вимог частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених у пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із с відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відлов розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Згідно статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25 грудня 2015 №1127. Відповідно до пункту 56 Порядку для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки, а саме витяг з Державного земельного кадастру про новосформовану земельну ділянку. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України, власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частини першої, третьої статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 364 ЦК України). Виходячи з положень статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до пункту 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зазначено, що договір про виділення частки в натурі може бути укладений між усіма учасниками спільної часткової власності або між кількома з них. Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За наведених обставин, позовні вимоги позивачки в частині виділення в натурі майна, що належить їй на праві спільної часткової власності та припинення спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині надання окремої поштової адреси окремому об`єкту нерухомості суд зазначає, що згідно діючого законодавства суд не має повноважень щодо надання окремої поштової адреси об`єктам нерухомості та такими повноваженнями наділені органи місцевого самоврядування.

Outcome: partial