Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частини житлового будинку «А-1», загальною площею 106,8 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м. та господарські споруди - сарай «В», вбиральня «Г», ворота №1, огорожа №2, хвіртка №3, колодязь, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповіт, за яким вказаний вище житловий будинок заповіла позивачам. Постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори від 07.02.2020 року їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Відтак, позивачі змушені звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту майнових прав. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2020 року позову заяву залишено без руху, а позивачам надано додатковий строк для усунення її недоліків. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивачі у підготовчем судове засідання не з`явилися. Від представника позивачів - адвоката Трембецької О.М. надійшло клопотанн про проведення розгляду справи без їх участі, згідно якого, у випадку визнання позову відповідачем, просить ухвалити рішення за результатами підготовчого судового засідання. Представник відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить суд проводити розгляд справи без його участі, позов просить задовільниити, тобто позов визнає. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11 квітня 2006 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вільховецької сільської ради Жидачівського району, Львівської області, та зареєстровано в реєстрі за №60, за яким заповіла належний їй житловий будинок разом із господарськими будівлями, що знаходяться у [ADDRESS] невістці [PERSON] та внучці [PERSON] (а.с.7). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про її смерть, серія [NUMBER] (а.с.6). Заповіт [PERSON] на день смерті останньої не змінювався та не скасовувався, що підтверджується витягом із спадкового реєстру №62478991 від 16.11.2020р. (а.с.50). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майна, а саме: житловий будинок «А-1», загальною площею 106,8 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується витягом із спадкового реєстру №62479016 від 16.11.2020р. (а.с.51). Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори від 07.02.2020 року (а.с.8) позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно вказане вище, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Як вбачається із матеріалів справи, житловий будинок «А-1», загальною площею 106,8 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м. та господарські споруди - сарай «В», вбиральня «Г», ворота №1, огорожа №2, хвіртка №3, колодязь, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] належали на праві власності [PERSON] , про що свідчить довідка Вільховецької сільської ради №164 від 06.02.2020 року, згідно якої [PERSON] була постійно прописана та проживала у [ADDRESS] (а.с.9). Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 11.11.2019р., будинок за адресою: [ADDRESS] , складається з житлового будинку «А-1», та господарських споруд - сарай «В», вбиральня «Г», ворота №1, огорожа №2, хвіртка №3, колодязь (а.с.11-13). Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивачі мають право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна - житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належали на праві власності [PERSON] . Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у них правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відсутність у позивачів правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належало померлій [PERSON] (спадкове майно), перешкоджає їм в реалізації спадкових прав, зокрема, - оформленні спадщини нотаріусом. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, враховуючи наявність заповіту, беручи до уваги заяву представника відповідача про визнання заявлених позивачем позовних вимог, що свідчить про визнання ним обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України доказування не потребують, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому вимога про визнання за позивачами права власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 106,8 кв.м., житловою площею 61,3 кв.м. та господарські споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , є цілком підставною та обгрунтованою. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожногодоказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач позов визнав, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved