Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивачі звернувся до суду із позовною заявою доПрокуратури Львівської області, в якій просять стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 13 850 грн. 00 коп.; Стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі у розмірі 14 975 грн. 00 коп.; Стягнути за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі в розмірі 13 500 грн. 00 коп. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.07.2012 р. постановою слідчого СВ Бориславського MB ГУМВС України у Львівській області Головей P.O. було порушено кримінальну справу за фактом вчинення хуліганства за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України. 18.07.2012 р. було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за наявністю в їх діях ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, та відносно [PERSON] за наявністю в його діях ознак злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 KK України. Цього ж дня [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] затримано та поміщено в ІТТ Дрогобицького МРВ ГУМВС України у Львівській обл. 24.07.2012 p. постановою слідчого СВ Бориславського MB ГУМВС України у Львівській обл. Головей P.O. , [PERSON] та [PERSON] було притягнуто як обвинувачених та пред`явлено їм обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України. 24.07.2012 р. [PERSON] було притягнено як обвинуваченого та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України. 27.07.2012 р. постановою слідчого СВ Бориславського MB ГУМВС України у Львівській області Головей P.O., [PERSON] та [PERSON] було притягнуто як обвинувачених та пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України, а [PERSON] - у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 296 КК України. 30.10.2012 р. [PERSON] пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 296 КК України. 31.10.2012 р. [PERSON] , а 01.11.2012 р. - [PERSON] , притягнено як обвинувачених за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України. 07.12.2012 р. старшим прокурором прокуратури м. Борислава Львівської області Гучком І. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12012360440000004 від 22.11.2012 p., яким [PERSON] та [PERSON] пред`явлено остаточне обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України, а [PERSON] - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 296 КК України. 24.03.2014 р. вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виправдано за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України. Дане рішення було оскаржено до Апеляційного суду Львівської області прокурором. 07.10.2014 р. ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.03.2014 р. скасовано та направлено справу на новий розгляд в суд першої інстанції. 12.02.2016 р. вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області даних осіб знову виправдано вдруге за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України. Даний вирок залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.02.2017 р. В результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури Капральов C.B., [PERSON] та [PERSON] в період з 24.07.2012 р. по 01.02.2017 р. незаконно перебували під слідством та судом, що в загальному становить більш ніж п`ятдесят три місяці. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06.11.2017 р. для відшкодування шкоди, заданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури, стягнуто на користь [PERSON] та [PERSON] по 169 600 грн., на користь [PERSON] - 173 626 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2018 р. вищезазначене рішення в частині стягнення на користь [PERSON] 173 626 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, змінено. Стягнуто на користь [PERSON] 200 000 грн. моральної шкоди. В період з 25.03.2015 р. до 30.03.2016 р. [PERSON] за надання правової допомоги було сплачено грошові кошти в розмірі 13 850 грн., [PERSON] - в розмірі 14 975 грн., а [PERSON] - в розмірі 13 500 грн. В актах виконаних робіт від 15.02.2016 р. деталізовано, які послуги надавались адвокатом, їх вартість та час, затрачений на їх виконання. У зв`язку із наведеним, позивачі просять позовні вимоги задоволити. Ухвалою суду від 06.07.2020 р. у справі відкрито провадження в спрощеному позовному провадженні. /а.с.110-111/. 11.08.2020 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. /а.с.125-128/. 17.08.2020 р. від представника позивачів Мицика О.В. надійшла відповідь на відзив. /а.с.136-139/. 28.09.2020 р. від відповідача надійшли пояснення. /а.с.148-150/. 30.08.2020 р. від представника позивачів Мицика О.В. надійшли заперечення на пояснення відповідача. /а.с.151-154/. У судовому засіданні представник позивачів Мицик О.В. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові та наданих відповідях (запереченнях) на відзив. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заперечив, з підстав викладених у відзиві. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд встановив, що 15.07.2012 р. постановою слідчого СВ Бориславського MB ГУМВС України у Львівській області Головей P.O. було порушено кримінальну справу за фактом вчинення хуліганства за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України. 18.07.2012 р. було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за наявністю в їх діях ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, та відносно [PERSON] за наявністю в його діях ознак злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 KK України. Цього ж дня [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] затримано та поміщено в ІТТ Дрогобицького МРВ ГУМВС України у Львівській обл. 24.07.2012 p. постановою слідчого СВ Бориславського MB ГУМВС України у Львівській обл. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було притягнуто як обвинувачених та пред`явлено їм обвинувачення в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України. 24.07.2012 р. [PERSON] було притягнено як обвинуваченого та пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України. 27.07.2012 р. постановою слідчого СВ Бориславського MB ГУМВС України у Львівській області Головей P.O., [PERSON] та [PERSON] було притягнуто як обвинувачених та пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України, а [PERSON] - у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 296 КК України. 30.10.2012 р. [PERSON] пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 296 КК України. 31.10.2012 р. [PERSON] , а 01.11.2012 р. - [PERSON] , притягнено як обвинувачених за ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України. 07.12.2012 р. старшим прокурором прокуратури м. Борислава Львівської області Гучком І. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12012360440000004 від 22.11.2012 p., яким [PERSON] та [PERSON] пред`явлено остаточне обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України, а [PERSON] - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.4 ст. 296 КК України. 24.03.2014 р. вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виправдано за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України. Дане рішення було оскаржено до Апеляційного суду Львівської області прокурором. 07.10.2014 р. ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу прокурора задоволено, вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.03.2014 р. скасовано та направлено справу на новий розгляд в суд першої інстанції. 12.02.2016 р. вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області даних осіб знову виправдано вдруге за недоведеністю вчинення ними кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 296 КК України. Даний вирок залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01.02.2017 р. /а.с.40-65, 66-82/. У судовому засіданні встановлено, що в результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури Капральов C.B., [PERSON] та [PERSON] в період з 24.07.2012 р. по 01.02.2017 р. незаконно перебували під слідством та судом, що в загальному становить більш ніж п`ятдесят три місяці. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 06.11.2017 р. для відшкодування шкоди, заданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органу досудового розслідування та прокуратури, стягнуто на користь [PERSON] та [PERSON] по 169 600 грн., на користь [PERSON] - 173 626 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди./а.с.83-87/ Постановою Апеляційного суду Львівської області від 11.09.2018 р. вищезазначене рішення в частині стягнення на користь [PERSON] 173 626 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, змінено. Стягнуто на користь [PERSON] 200 000 грн. моральної шкоди./а.с.88-91/. Як вбачається із матеріалів справи, в період з 25.03.2015 р. до 30.03.2016 р. [PERSON] за надання правової допомоги було сплачено грошові кошти в розмірі 13 850 грн., [PERSON] - в розмірі 14 975 грн., а [PERSON] - в розмірі 13 500 грн. В актах виконаних робіт від 15.02.2016 р. деталізовано, які послуги надавались адвокатом, їх вартість та час, затрачений на їх виконання. Внесення коштів за надані послуги підтверджується квитанціями, зокрема, позивачами було внесено кошти в наступні дати: 25.03.2015 р. - [PERSON] в сумі 1000 грн.; 28.05.2015 р. - [PERSON] в сумі 1000 грн.; 28.05.2015 р. - [PERSON] в сумі 1000 грн.; 10.06.2015 р. - [PERSON] та [PERSON] в сумі по 1000 грн.. сукупно - 2000 грн.; 10.06.2015 р. - [PERSON] в сумі 700 грн.; 19.06.2015 p. - [PERSON] та [PERSON] в сумі по 500 грн., сукупно - 1000 грн.; 19.06.2015 р. - [PERSON] в сумі 800 грн.; 25.06.2015 р. - [PERSON] в сумі 2500 грн.; 25.06.2015 р. - [PERSON] в сумі 2500 грн.; 25.06.2015 р. - [PERSON] в сумі 2500 грн.; 09.09.2015 р. - [PERSON] в сумі 1000 грн.; 09.09.2015 р. - [PERSON] в сумі 1000 грн.; 09.09.2015 р. - [PERSON] в сумі 1000 грн.; 17.12.2015 р. - [PERSON] в сумі 3000 грн.; 17.12.2015 р. - [PERSON] в сумі 3000 грн.; 17.12.2015 р. - [PERSON] в сумі 3000 грн.; 22.12.2015 р. - [PERSON] в сумі 1500 грн.; 22.12.2015 р. - [PERSON] в сумі 1500 грн.; 22.12.2015 р. - [PERSON] в сумі 1500 грн.; 24.12.2015 р. - [PERSON] в сумі 1000 грн.; 24.12.2015 р. - [PERSON] в сумі 1000 грн.; 24.12.2015 р. - [PERSON] в сумі 1000 грн.; 16.02.2016 р. - [PERSON] в сумі 2000 грн.; 16.02.2016 р. - [PERSON] в сумі 2000 грн.; 16.02.2016 р. - [PERSON] в сумі 2000 грн.; 30.03.2016 р. - [PERSON] в сумі 1475 грн.; 30.03.2016 р. - [PERSON] в сумі 350 грн. /а.с.8-39/. Як вбачається зі змісту ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2019 р. (справа №442/193/13-к) визначено, що [PERSON] понесено 13 850 грн., [PERSON] - 14 975 грн., [PERSON] - 13 500 грн. витрат на правову допомогу, пов`язану із незаконним перебуванням під судом і слідством. /а.с.92-94/. Згідно листа-відповіді Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області від 20.03.2020 р., «в резолютивній частині поданої ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2019 р. лише визначено [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суми понесених витрат на правову допомогу, пов`язану із незаконним перебуванням останніх під судом і слідством, проте не зазначено, що дані суми підлягають виплаті громадянам в рахунок відшкодування завданої шкоди та порядок їх виплат». /а.с.95/. У зв`язку з чим, позивачі повторно звернулися із заявою до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з метою ефективного захисту своїх порушених прав. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.06.2020 р. заяву адвоката Мицика О.В. в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визначення суми коштів, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, та їх стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України залишено без розгляду. /а.с.96-98/. Як вбачається з змісту ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.06.2020 р., «суд дійшов висновку, що заяву адвоката Мицика О.В. слід залишити без розгляду для надання можливості звернення з відповідним позовом про стягнення визначених ухвалою суду від 10.12.2019 р. сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, в порядку цивільного судочинства». Згідно із ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Згідно із ч.4 ст.3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ст. 12 Закону, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в п.1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Згідно абз. 3 п.10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 р. (далі - Положення), відповідно до п.4 ст. З Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі. Відповідно до пп.2 п.11 Положення, для визначення розміру шкоди, переліченої в п.1, 3, 4 ст. З Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при винесенні виправдувального вироку - до суду, який розглядав справу в суді першої інстанції. Пунктом 6 Положення передбачено, що громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, визначений у п. 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Згідно п. 35 Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пп.3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Щодо покликання представника відповідача про належного відповідача у даній справі, оскільки у позивачів наявний спір із Управлінням Державної казначейської служби України у м. Бориславі Львівської області, а не прокуратурою, то суд зазначає наступне. Як вбачається з постанови Верховного Суду від 18.12.2019 року (справа №509/550/17). заява в інтересах заявника та його законного представника була подана в порядку, встановленому статтею 13 Закону №266/94- BP, який передбачає спрощену процедуру розгляду таких заяв та постановлення за результатами розгляду ухвали, однак, оскільки норми ЦПК України 2004 року та ЦПК України, які визначають порядок здійснення цивільного судочинства, є спеціальними й такими, що прийняті пізніше, провадження у цивільних справах має здійснюватися відповідно до процесуальних норм, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Враховуючи наявність спору про право у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, такі справи підлягають розгляду в порядку позовного провадження. Частиною першою статті 42 ЦПК України передбачено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно з ч.1 ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року (справа №242/4741/16-ц), тлумачення частини другої статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяно шкоду. Як встановлено у судовому засідання, в результаті незаконних дій, а саме органом досудового розслідування та прокуратури позивачі в період з 24.07.2012 року по 01.02.2017 року (понад п`ятдесят три місяці) незаконно перебували під слідством та судом, відтак Прокуратура Львівської області є належним відповідачем в даній справі. Тому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо неналежного відповідача у зв`язку із вищевикладеним. Окрім цього, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача щодо територіальної підсудності та процедури звернення із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу, з наступних підстав. У відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивачами 05.11.2019 р. було подано заяву про визначення розміру витрат за надання юридичної допомоги у кримінальній справі до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2019 р. (справа №442/193/13-к) визначено, що [PERSON] понесено 13 850 грн., [PERSON] - 14 975 грн., [PERSON] - 13 500 грн. витрат на правову допомогу, пов`язану із незаконним перебуванням під судом і слідством. В подальшому, як зазначив представник позивачів, вищезазначену ухвалу було скеровано до виконання в Управління Державної казначейської служби України у м. Бориславі Львівської області. Щодо можливості оскарження ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.12.2019 року, суд звертає увагу, що така була винесена судом в порядку, передбаченому КПК України. Відповідно до п.2 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на інші ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення. Встановлено, що вищезазначена ухвала суду набрала законної сили 17.12.2019 року, а Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області було повернуто ухвалу у зв`язку з неможливістю її виконання з доданими до неї матеріалами 20.03.2020 року, позивачі були позбавлені можливості оскаржити дане рішення суду у апеляційному порядку. У зв`язку з цим позивачі повторно звернулися із заявою до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з метою ефективного захисту своїх порушених прав. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.06.2020 р. заяву адвоката Мицика О.В. в інтересах [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визначення суми коштів, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, та їх стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України залишено без розгляду. Зі змісту ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.06.2020 р., вбачається, що: «суд дійшов висновку, що заяву адвоката Мицика О.В. слід залишити без розгляду для надання можливості звернення з відповідним позовом про стягнення визначених ухвалою суду від 10.12.2019 р. сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, в порядку цивільного судочинства». Таке рішення прийняте судом посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.08.2018 р. (справа №686/23731/15-ц) та від 29.05.2019 р. (справа №522/1021/16-ц), згідно яких внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме ст. і 176 ЦК України. Закону №266/94-ВР. Оскільки Закон не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Відтак, зважаючи на те, що ухвала про визначення позивачам розміру витрат на правову допомогу була винесена в порядку КПК України, останні в принципі були позбавлені можливості оскарження даної ухвали. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги характер спірних правовідносин, доведеність неправомірних дій органів досудового розслідування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити повністю. Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у сумі 840,80 грн. в користь ДСА України.

Outcome: approved