Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, яку прийняв їх батько [PERSON], шляхом спільного проживання. [INFO] помер [PERSON] після смерті якого також відкрилася спадщина, спадкоємцями першої черги за законом ї є позивачі. До складу спадщини ввійшла земельна ділянка площею 3,40 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та земельна ділянка площею 3,40 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яку прийняв [PERSON], але юридично не оформив після смерті своєї дружини [PERSON]. Однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину так, як вони пропустили шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також через розбіжності у написанні їх прізвищ, зокрема чергування «[PERSON]» з «[PERSON]», а також по батькові матері «[PERSON]», замість правильно «[PERSON]» у державних актах та інших документах. При вказаних обставинах вони не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв'язку з чим просили встановити факт родинних відносин, факт належності державних актів [PERSON] та [PERSON] та визначити їм додатковий строку для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки проживав не за місцем відкриття спадщини, а отримавши правовстановлюючі документи на спадкове майно вважав, що прийняв спадщини. Крім цього проходив службу в лавах збройних сил України за мобілізацією, а після демобілізації у нього значно погіршився стан здоров'я. Позивачка [PERSON] заявлені вимоги уточнила, зазначивши, що перед смертю їхнього батька [PERSON] він хворів та потребував стороннього догляду, у зв'язку з чим жив у неї, хоча був зареєстрований за іншою адресою. Частково змінивши вимоги, просила, між іншим, встановити факт проживання з ним на момент смерті останнього. Представник відповідача Буринської міської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд листом. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожний окремо, підтвердили, що [PERSON] дійсно був чоловіком [PERSON], а позивачу [PERSON] рідним батьком. [PERSON] на час смерті проживав декілька місяців у своєї дочки позивачки [PERSON]. Дослідивши пояснення позивачів, свідків, обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в м.Буринь Буринського району Сумської області померла мати позивачів [PERSON], що вбачається із свідоцтва про смерть останньої ( а.с.12). Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв її чоловік [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї, входячи до кола спадкоємців за законом першої черги, але юридично не оформив її та помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть останнього (а.с.17). Після його смерті також відкрилась спадщина, спадкоємцями якої першої черги за законом є його діти - позивачі по справі, що підтверджується копіями свідоцтв про народження останніх (а.с.6,9). До складу спадкового майна входить, в тому числі земельна ділянка площею 3,40 га, що знаходиться на території Буринської міської ради Буринського району Сумської області право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], а також земельна ділянка площею 3,40 га, що знаходиться на території Буринської міської ради Буринського району Сумської області право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], яку він прийняв, але юридично не оформив після смерті своєї дружини [PERSON], що вбачається з копій державних актів (а.с.13,18). Будучи спадкоємцями першої черги за законом позивачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подали. При цьому позивач [PERSON] проживав не за місцем відкриття спадщини, а отримавши правовстановлюючі документи на майно спадкодавця, доброчесно вважав, що в такий спосіб прийняв спадщину. При цьому на протязі 2014-2015 років останній проходив службу в лавах збройних сил України та є учасником бойових дій, що підтверджується показами позивачів, довідкою Глухівсько-Ямпільського ОМВК, копією посвідчення учасника бойових дій ( а.с.38-39). Вказані обставини з врахуванням визнання відповідачем позову суд, вважає об'єктивним та істотними причинами, що завадили своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Частиною 4 статті 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 24 своєї Постанови № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Крім цього, як вбачається з показів позивачів та свідків, позивачка [PERSON] на день смерті свого батька [PERSON] проживала разом із спадкодавцем в її домогосподарстві, розташованому [ADDRESS], однак зареєстрована, місця проживання останнього за вказаною адресою проведена не була. Однак вказаний факт у суду сумнівів не викликає оскільки був доведений в судовому засіданні. Крім того, позивачі також не спроможні належними чином оформити свої спадкові права через розбіжності у написанні їх прізвищ, зокрема чергування «[PERSON]» з «[PERSON]», а також по батькові матері «[PERSON]», замість правильно «[PERSON]» у державних актах та інших документах. Так, у державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 26.08.2002 року власник записаний як «[PERSON]», замість правильного «[PERSON]», як у свідоцтві про смерть останньої. У державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 26.08.2002 року власник записаний як «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]», як у свідоцтві про смерть. При цьому прізвище позивача в паспорті записано українською «[PERSON]», що також не співпадає із прізвищем спадкодавця «[PERSON]». Крім цього, в актовому записі про шлюб їхніх батьків, мати записана по батькові «[PERSON]», що також не відповідає запису у свідоцтві про смерть. Порядок заповнення та складання державних актів регламентувався відповідними інструкціями згідно часу їх оформлення, зокрема «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 року за №354/3647, а також «Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою» затвердженої наказом Держкомзему України 22.06.2009 року №325 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 06.08.2009 року за №735/16751. При цьому жодна з них не передбачала можливості виправлень орфографічних чи технічних помилок у бланку державного акту, однак вони втратили чинність згідно наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 року №404 та від 09.09.2013 року №537. Також, у зв'язку з внесенням змін до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, однак документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою видані до набрання чинності цим Законом , є дійсними (п.10 ст.28-1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр»). Згідно ст.256 ч.1 п.1 ЦПК України, суд розглядає справи по встановленню факту родинних відносин між фізичними особами, а відповідно пункту 6 частини першої цієї статті, також суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає прізвища «[PERSON]» та «[PERSON]», а також по-батькові «[PERSON]» та «[PERSON]», в даному випадку, ідентичними, такими, що відповідають однім і тим же особам спадкодавців, а розбіжності у вказаних правовстановлюючих документах виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Враховуючи, фактичні обставини справи, а також те, що позивачі не можуть скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, при цьому визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов доведений і підлягає задоволенню.

Outcome: approved