Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2003 року. Подружнє життя з відповідачем не склалося, тому у 2005 році шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом і від спільного з відповідачем проживання у них, крім сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого з відповідача стягнуто аліменти, [INFO] народилася дочка [PERSON] . На даний час вони спільно не проживають і жодних сімейних стосунків не підтримують. Діти проживають разом з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дочки [PERSON] , жодної матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки займається підприємницькою діяльністю, зокрема перевезенням людей (таксує), отримує високі доходи, а тому може надавати матеріальне утримання своїй дитині. У зв`язку з тим, що їй самій важко утримувати дитину, вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на викладені у позовній заяві обставини, просила про задоволення позову. Крім цього пояснила, що вона на даний час ніде не працює, власного житла не має, разом з неповнолітніми дітьми проживає в будинку матері. Зазначила, що з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1300 гривень щомісяця., однак на утримання дочки [PERSON] відповідач жодної матеріальної допомоги не надає. Дочці [PERSON] виповнилося 12 років, тому вона потребує значних матеріальних витрат на придбання одягу, шкільного приладдя, продуктів харчування, тощо. Крім цього дочка навчається в музичній школі, яка знаходиться в іншому населеному пункті у зв`язку з чим витрачає значні кошти на проїзд. Натомість відповідач, будучи фізично здоровим, має можливість надавати матеральне утримання своїй дитині у зазначеному нею розмірі, оскільки займається підприємницькою діяльністю по перевезенню людей, отримує високі доходи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що на даний час офіційно непрацевлаштований, час від часу підробляє таксистом, проте його заробітки є нерегулярними та невисокими. Виїхати на заробітки в інше місто чи за межі України він не має змоги, оскільки здійснює догляд за батьком [PERSON] , який являється інвалідом І групи по психічному захворюванню у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду. Зазначив, що з нього стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1300 гривень щомісячно. Він не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] , однак у меншому розмірі ніж просить позивачка, а саме 1300 гривень щомісяця. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та відповідача, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.11.2005 та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.2007 (а.с.4,8). Позивачка [PERSON] ніде не працює, разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та дочкою [PERSON] , [INFO] , проживає в будинку матері по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 154 виданої Дубівською сільською радою 11.05.2021 та актом обстеження матеріально-побутових умов складеним комісією Дубівської сільської ради 11.05.2021 (а.с. 6-7). Відповідач [PERSON] ніде не працює, що підтверджується копією витягу з трудової книжки (а.с.15). Згідно довідки МСЕ № 0279124, батько відповідача - [PERSON] , [INFO] являється особою з інвалідністю І групи загального захворювання у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду (а.с. 14). За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставни, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України (частина друга статті 182 СКУ із змінами згідно ЗУ № 2037-VIII від 17.05.2017 року) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2021 рік в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально надавати допомогу матері (у вигляді сплати аліментів) для утримання дітей. Вирішуючи питання розміру аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину, визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальний стан позивачки, яка непрацює, має на утриманні неповнолітню дитину, той факт, що дитина проживає разом з позивачкою, а тому остання несе більші витрати на її утримання, потреби дитини на її фізичний та духовний розвиток.\~Крім цього,суд враховує фізичний та майновий стан відповідача, який фізично здоровий, має тимчасові заробітки, оскільки підробляє таксистом, однак офіційно непрацевлаштований, сплачує аліменти на старшого сина, а ткож веде догляд за хворим батьком, який являється особою з інвалідністю І групи довічно та який потребує постійного стороннього догляду, часткове визнання ним позову, а тому суд вважає вимогу позивачки про стягнення аліментів підставною, однак у меншому розмірі ніж нею заявлено, оскільки останньою, переконливих доказів про те, що відповідач може сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, не надано. А тому суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1500 гривень. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Позивачка відповідно до закону звільнена від сплати судового збору, а тому з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати за надання їй правової допомоги у розмірі 700 гривень, що відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial