Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять зобов`язати відповідача визнати за ними право на користування квартирою [ADDRESS] . Позивачі у судовому засіданні позов підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеному у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Суд, вислухавши пояснення позивачів та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що позивачі проживають за адресою: [ADDRESS] , вже більше 50 та 40 років відповідно. Зазначена інформація підтверджується довідками про фактичне місце проживання, листами Лисичанської міської ради та КП «ЛЖЕК №6». Реєстрацію місця проживання [PERSON] було здійснено 12.12.1991, а [PERSON] - [INFO] . Однак, при внесені цих реєстраційних записів була допущена помилка - позивачів було зареєстровано за адресою [ADDRESS] . За зазначеною адресою вони ніколи не проживали і квартирою за цією адресою володіє інша особа. Нещодавно законний власник квартири за адресою [ADDRESS] звернувся до суду з позовом про зняття позивачів з реєстрації за адресою його квартири (Справа №415/4539/17 від 02.08.2017). Після прийнятого судом рішення на його користь, позивачам необхідно зареєструватися за своїм фактичним місцем проживання. Реєстрація місця проживання дуже важлива для їх родини, оскільки [PERSON] , без такої реєстрації не має можливості отримувати допомогу по народженню дитини, яка є її єдиним джерелом доходу та існування. Крім того, квартира за адресою [ADDRESS] не є приватизованою. Приватизація цієї квартири дозволила б позивачам вирішити проблему з реєстрацією їх місця проживання, однак, відповідно до Листів КП «ЛЖЕК №6» та Управління ЖКГ, домові книги, правовстановлюючі та інші документи (ордер на вселення в житлове приміщення, договори найму/оренди приміщень тощо) на зазначену квартиру у розпорядженні управлінь, відділів та комунальних підприємств Лисичанської міської ради відсутні. Помилка при реєстрації місця проживання сталася не з вини позивачів, як і відсутність правовстановлюючих документів у відділах та управліннях Лисичанської міської ради та/або комунальних підприємствах (оскільки такі документи не були передані цим організаціям та установам від колишнього балансоутримувача будинку). Позивачі проживають за адресою: [ADDRESS] на законних підставах, та користуються цим житлом добросовісно та відкрито. Підтвердженням цього (крім наведених вище доказів у вигляді документів, дати реєстрації місця проживання, свідчень сусідів тощо) є те, що на [PERSON] відкриті рахунки у підприємствах-постачальниках житлово-комунальних послуг, які вони постійно оплачують. Крім цього, проживати за адресою: [ADDRESS] позивачі почали задовго до передачі будинку №8 на баланс КП «ЛЖЕК №6», коли, ймовірно, і були втрачені правовстановлюючі документи, що ще раз підтверджує добросовісність та законність їх вселення та проживання та те, що де-факто вони мають право на проживання за вищевказаною адресою. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ст. 9 Житлового Кодексу УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до абзацу 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-ІУ, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Вселення до квартири за адресою: [ADDRESS] , відбулося більше 50 (для [PERSON] ) та 40 (для [PERSON] ) років назад. Крім цього, як вже було зазначено, реєстрацію місця проживання [PERSON] було здійснено 12.12.1991, а [PERSON] - [INFO] . Ці факти свідчать про те, що їх вселення та користування житловим приміщенням відбувалися на законних підставах, а проведення реєстрації місця проживання свідчить про те. що на момент її проведення, документи, що підтверджують їх право на проживання в квартирі були доступні для органу, що здійснював реєстрацію (не дивлячись на помилку при реєстрації). Разом з тим, суд вважає, що належним захистом прав позивачів є не зобов`язання відповідача, а безпосереднє визнання права користування житловим приміщенням, тому задовольняє позов про це. Таким чином, суд вважає надані позивачами докази достатніми та переконливими. На підставі викладеного,

Outcome: partial