Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивачка [PERSON], в інтересах якої за довіреністю діє [PERSON], звернулася до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнила, вказавши наступне. На підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2005 р. та свідоцтва про право на спадщину від 27 вересня 2005 р. вона є власником 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Власником іншої 1/2 частини будинку на підставі договору дарування від 21 листопада 2000 р., укладеного з попередньою власницею [PERSON], є відповідачка [PERSON] За вказаним договором дарування [PERSON] подарувала [PERSON] належну їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку та належну на праві приватної власності приватизовану земельну ділянку за цією ж адресою в розмірі 0,10 га, яка була передана їй для будівництва та обслуговування будинку, господарчих споруд згідно з рішенням виконкому Куп»янської міської ради № 225/2 від 20 квітня 1999 р. На підставі вказаного договору дарування в подальшому, 26 грудня 2000 р. [PERSON] отримала Державний акт серії 111-ХР № 078040 на право приватної власності на земельну ділянку в розмірі 0,1000 га за зазначеною адресою. Проте рішення № 225/2 від 20 квітня 1999 р. було прийняте без урахування рішення народного суду м. Куп»янська від 12 листопада 1979 р., яким був встановлений порядок користування житловим будинком, надвірними будівлями, а також земельною ділянкою між [PERSON] та [PERSON], попередніми власниками житлового будинку у [ADDRESS] Внаслідок прийняття виконкомом такого рішення в теперішній час другий співвласник житлового будинку взагалі залишився без земельної ділянки. За її адміністративним позовом постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2012 р. рішення виконкому Куп»янської міської ради № 225/2 від 20 квітня 1999 р. скасоване як неправомірно прийняте. Згідно з ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2013 р. вказана постанова залишена без змін. За таких обставин позивачка вважає на необхідне визнати договір дарування частини житлового будинку і приватизованої земельної ділянки від 21 листопада 2000 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним в частині дарування приватизованої земельної ділянки площею 0,1 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю на 1/2 частку, виданого 26 квітня 1999 р. Куп»янською міською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 292; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії 111-ХР № 078040, який виданий 26 грудня 2000 р. [PERSON] на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21 листопада 2000 р. та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 677; визнати недійсним та скасувати цей запис в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю; стягнути з відповідачів судові витрати в солідарному порядку. У судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Куп»янської міської ради у судове засідання не з»явився по заяві про розгляд справи без їхньої участі, у вирішенні справи покладався на розсуд суду. Представник відповідачів - Головного Управління Держземагенства у Харківській області і управління Держземагенства у Куп»янському районі у судове засідання не з»явився, надавши клопотання про розгляд справи без їхньої участі та письмові пояснення, згідно з якими позов не визнають, вважаючи, що будь-яких протиправних дій стосовно позивачки [PERSON] Управління не вчиняло та її права не порушувало. Відповідачка [PERSON] у суді позов не визнала, посилаючись на його необгрунтованість. З-я особа: приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши представника позивачки, відповідачку [PERSON] та її представника, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27 вересня 2005 р. державним нотаріусом Куп»янської державної нотаріальної контори за р. № 2-2119, позивака [PERSON] є власником 1/4 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого за аадресою: [ADDRESS], а на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 листопада 2005 р. державним нотаріусом Куп»янської державної нотаріальної контори, їй належить і 3/12 часток вказаного будинку з надвірними будівлями (т.1 а.с. 15,16). Згідно з договором дарування, посвідченого 21 листопада 2000 р. приватним нотаріусом Куп»янського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 5230, відповідачка [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] 1/2 частку жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель за цією ж адресою та належну останній на праві власності приватизовану земельну ділянку в розмірі 0,1 га, яка передана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд за вищевказаною адресою (т.1 а.с. 76). В свою чергу, на підставі рішення виконавчого комітету Куп»янської міської ради № 225/2 від 20 квітня 1999 р. попередньому власнику [PERSON] було передано 1/2 частку земельної ділянки площею 1000,050 кв.м безоплатно у спільну часткову приватну власність та земельної ділянки площею 1119,391 кв.м в постійне користування, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] На підставі цього рішення виконкому 26 квітня 1999 р. [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю (т.1 а.с. 81), а відповідачка [PERSON] отримала 26 грудня 2000 р. спірний Державний акт на право приватної власності на землю, який був виданий Куп»янською міською радою відповідно до вищевказаного договору дарування від 21 листопада 2000 р. (т.1 а.с. 11). Але постановою колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2012 р. у адміністративній справі за позовом [PERSON] до Куп»янської міської ради про скасування рішення зазначене рішення виконкому Куп»янської міської ради № 225/2 від 20 квітня 1999 р. скасоване як неправомірно прийняте. Згідно з ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2013 р. вказана постанова залишена без змін (т.2 а.с. 69-76). За ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За ЗК України 1991 р. передача земельних ділянок у власність громадян провадилася місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно (ст. 6). Статтею 22 цього ж ЗК було передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчувалось державними актами, які видавались і реєструвались сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ст. 23 ЗК). За змістом ст. 116 ЗК України 2002 р. громадяни та юридичні особи набували права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст. 126 ЗК України) та виникає з моменту державної реєстрації цього права. Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Згідно зі ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Враховуючи ту обставину, що рішення виконкому Куп»янської міської ради № 225/2 від 20 квітня 1999 р. про передачу [PERSON] земельної ділянки сказовано судовим рішенням, що на теперішній час набрало законної сили, то суд вважає, що виданий в послідуючому державний акт на ім»я [PERSON], який пов»язаний з цим рішенням виконкому, є незаконним і він підлягає визнанню недійсним. Тому в цій частині позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відносно вимог позивачки про визнання недійсним та скасування запису про реєстрацію цього Державного акту, то суд вважає їх зайвими. Стосовно вимог [PERSON] про визнання договору дарування частини житлового будинку і приватизованої земельної ділянки від 21 листопада 2000 р., укладеного між [PERSON], яка в теперішній час померла, та [PERSON] недійсним в частині дарування приватизованої земельної ділянки, то суд вважає, що на час укладення договору сторонами були дотримані вимоги ст. 47, 48 ЦК України 1964 р., відповідно до чого [PERSON] є добросовісним набувачем, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Згідно з наданими суду документами судові витрати позивачки склали: по оплаті судового збору 178,10 грн. та витрати на правову допомогу 1250 грн., а всього на загальну суму 1428,10 грн. (т.3 а.с. 15-21). Беручи до уваги те, що позовні вимоги [PERSON] задовольняються частково, то відповідно до ст. 88 ЦПК України їй підлягають поверненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 714,05 грн. Крім цього, суд вважає на необхідне покласти ці витрати на відповідача - Куп»янську міську раду, оскільки саме рішення органу місцевого самоврядування порушило права позивачки, у зв»язку з чим вона вимушена була звернутися до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial