Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

позивачі звернулися до суду із позовною заявою до відповідачів, підстави за якою уточнили заявою від 07.09.2017, просять визнати незаконним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК №848800 виданий 30.03.2012 [PERSON] на підставі рішення 23 сесії [PERSON] сільської ради від 30.12.2009 на земельну ділянку площею 0,5657 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с Чорна Річка Верховинського району Івано-Франківської області, кадастровий номер 2620882001010010359; поновити строк звернення до суду та стягнути судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що оскаржуваним державним актом порушуються їхні права, як суміжних землекористувачів, а також як користувачів дороги загального значення. Зокрема вказали, що рішенням 23 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 30.12.2009 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5657 га для ведення особистого селянського господарства, на підставі якого ним виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯК №848800. Вважають, що такий відповідачем [PERSON] виготовлений з порушенням вимог законодавства та їх прав, зокрема в приватизовану земельну ділянку ввійшли частини земельних ділянок [PERSON] площею 0,1000 га, [PERSON] площею 0,1500 га, [PERSON] площею 0,2657 га та кормосклад [PERSON], а також дорога комунального користування, яка проходить до господарства [PERSON], [PERSON] у присілку Костівський с Чорна Річка. Також зазначають, що в Державному акті неправильно зазначено межівників. Крім цього зазначають, що рішенням 23 сесії [PERSON] сільської ради від 30.12.2009 відповідачу надавався дозвіл на приватизацію іншої земельної ділянки площею 0,85 га для ведення особистого селянського господарства в с Чорна Річка присілок Панайцівка Верховинського району, а тому інше рішення від 30.12.2009, яке містить посилання на неіснуюче рішення від 27.12.1993 року, не слід брати до уваги та таке не може бути підставою для виготовлення [PERSON] спірного державного акту. Просять позов задовольнити та поновити строк звернення до суду з даним позовом, оскільки про існування вказаного акту дізналися лише наприкінці 2016 року. Ухвалою судді від 16.05.2017 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. На підставі ухвали суду від 15.11.2017 провадження у справі було зупинено у звязку з призначенням по справі земельно-технічної експертизи. Ухвалою судді від 22.01.2018 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, додатково пояснила, що частина земельної ділянки, яка згідно запису в погосподарській книзі надана їй в користування, а саме 0,1500 га входить у приватизовану земельну ділянку відповідача [PERSON] А тому вважає, що порушено її право користування належною їй земельною ділянкою, просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 14.06.2017, та його представник [PERSON] в судовому засіданні 19.04.2018 позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позовній заяві, додатково пояснили, що 1996 року [PERSON] звернувся до сільської ради про виділення йому у користування земельної ділянки, яку було задоволено і комісією сільської ради на підставі проведених обмірів, виділено йому у користування земельну ділянку площею 3,9 га, з яких частину ділянки площею 2 га ним приватизовано. Інша частина земельної ділянки площею 1,9 га знаходиться в його користуванні на підставі записів в погосподарській книзі, частина якої, а саме 0,1000 га незаконно приватизована [PERSON] Також вказали, що через земельну ділянку [PERSON] до його господарства проходить підїзна дорога, і в разі обгородження відповідачем земельної ділянки, він позбавлений буде заїзду до свого господарства в присілку Костівський. Зазначили, що [PERSON] при виготовленні спірного державного акту не погоджував із ним межі земельної ділянки, а тому про існування такого акту йому стало відомо від [PERSON] Просять позов задовольнити. Представники позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні 03.08.2017 та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що 12.02.1999 [PERSON] на підставі його заяви в рахунок паю надано кормосклад в с Чорна Річка, що засвідчено актом прийому-передачі. На даний час він не оформив у встановленому законом порядку право власності на дану нерухомість, однак вважає, що така йому належить на праві власності. Про виділення земельної ділянки для обслуговування даної будівлі не звертався, оскільки не було потреби. В 2016 році від позивача [PERSON], а пізніше з акту обстеження земельної ділянки [PERSON] дізнався, що будівля кормоскладу знаходиться на приватизованій [PERSON] земельній ділянці. Просять позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], [PERSON], позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві, додатково пояснила, що 02.07.2009 на підставі рішення [PERSON] сільської ради [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,85 га в с Чорна Річка присілок Чорна Річка. Технічну документацію на дану земельну ділянку вона не виготовляла. Із заявою про виготовлення на дану земельну ділянку Державного акту про право власності також не зверталася. А коли в жовтні 2016 року вирішила приватизувати ділянку, то їй стало відомо, що її частина, а саме 0,2657 га незаконно захоплена відповідачем [PERSON] Крім цього вказала, що акт узгодження меж, при виготовленні [PERSON] спірного державного акту, вона не погоджувала, про виготовлення такого акту дізналася тільки, коли звернулася до держземагенства. А тому просить позов задовольнити. Представник позивачів [PERSON], позовні вимоги підтримала з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Крім цього вважає, що позовна давність для заявлених вимог не сплила, оскільки про існування спірного державного акту позивачі дізналися лише у 2016 році після виникнення питання щодо виготовлення державних актів на свої земельні ділянки. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала, вказала, що [PERSON] звернувся до [PERSON] сільської ради із заявою про передачу йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,8500 га в присілку Панайцівка с Чорна Річка, за результатами розгляду якої, рішенням 23 сесії [PERSON] сільської ради від 30.12.2009 заяву [PERSON] задоволено. Однак, про те, що [PERSON] виготовив Державний акт на підставі даного рішення на зовсім іншу земельну ділянку площею 0,5657 га для ведення особистого селянського господарства в с Чорна Річка Верховинського району їм не було відомо до того часу поки позивачі не звернулися до сільської ради з приводу даного питання у 2016 році. Крім цього вказала, що про інше рішення від цієї самої дати про внесення виправлень в попереднє рішення сільської ради 1993 року та передачу у власність спірної земельної ділянки площею 0,5657 га їй нічого не відомо, таке в сільській раді відсутнє, і відомостей про те, що таке приймалося у них немає, в протоколі засідання сесії за цей день відсутні будь-які посилання про прийняття цього рішення. Також відсутнє рішення і 1993 року, а тому вважає, що це рішення не може братися до уваги і на підставі нього у [PERSON] не могло виникнути право власності. Крім цього зазначила, що у межах даної земельної ділянки проходить сільська дорога протяжністю 3,2 км, що веде до присілку Костівський, домогосподарства позивача [PERSON] і кормоскладу [PERSON] та яка не відображена в оспорюваному державному акті, що було встановлено комісією сільської ради. Також комісією встановлено, що в межі земельної ділянки площею 0,5657 га, на яку [PERSON] виготовлено державний акт, входять земельні ділянки, що надані в користування позивачів, право власності на які ними не оформлено. Вважає, що державний акт на право приватної власності на землю серія ЯК №848800 виготовлений [PERSON] з порушенням вимог закону, а тому не заперечує проти задоволення позову та скасування державного акту. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечили. Представник відповідача суду пояснив, що на підставі рішення 23 сесії [PERSON] сільської ради від 30.12.2009 відповідачем виготовлено технічну документацію, а подальшому і державний акт на земельну ділянку площею 0,5657 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с Чорна Річка Верховинського району. При виготовленні державного акту було дотримано всіх вимог законодавства, зокрема погоджено із суміжними землекористувачами акт узгодження межі земельної ділянки, який наявний в технічній документації. Також вважає безпідставним посилання позивачів та їх представників на ту обставину, що рішенням сільської ради від 30.12.2009 не надавалася безоплатно у приватну власність [PERSON] земельна ділянка площею 0,5657 га в с Чорна Річка, оскільки таке спростовується цим же рішенням про внесення змін в рішення від 27.12.1993 в частині визначення (уточнення) площі і цільового призначення земельної ділянки, яке і стало підставою для виготовлення оскаржуваного державного акту. В той же час переконаний, що позивачами не представлено доказів щодо перебування у їх власності чи законному користуванні земельних ділянок, які внаслідок передання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,5657 га увійшли до складу цієї земельної ділянки. В той же час позивач [PERSON] є суміжним землекористувачем, яким погоджено межі земельної ділянки [PERSON], і який в повній мірі використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства набувши у власність земельну ділянку максимальною площею 2 га. Щодо проходження через приватизовану [PERSON] земельну ділянку, сільської дороги до присілку Костівський, то вважає, що позивачами наявність такої не доведена належними доказами. Згідно витягу з публічної кадастрової карти України, наявність такої дороги не вбачається. На присілок Костівський проходить інша дорога, яка розташована неподалік земельної ділянки [PERSON] З огляду на ці обставини, та те, що експертом належно не обґрунтовано способу визначення наявності в межах приватизованої земельної ділянки [PERSON] сільської дороги протяжністю 3,2 км, а також, що саме ця дорога проходить до присілку Костівський, не враховано наявність іншої дороги до цього присілку, висновок експерта також вважає неналежним доказом по справі. У звязку з наведеним просить в задоволенні позову відмовити. Крім цього, у згідно заяви від 14.06.2017, представник відповідача просив відмовити у позові щодо визнання недійсним та скасування державного акту внаслідок спливу позовної давності. Відповідач [PERSON] управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про час та місце розгляду справи повідомлялося неодноразово у встановленому законом порядку, однак явку свого представника в судове засідання не забезпечило. 28.09.2017 представником відповідача подано суду заяву про розгляд справи без участі представника. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Згідно поданої заяви відповідач вважає заявлені до них вимоги такими, що підлягають залишенню без розгляду, оскільки позивачами не обґрунтовано та не викладено вимог до них, як державного органу. В той же час, оскільки відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог не заявлялося, а у такий спосіб висловлена своя позиція щодо заявлених позовних вимог, тому таке питання судом окремою ухвалою не вирішувалося, і така позиція сторони у справі буде врахована при вирішенні обґрунтованості заявлених позовних вимог у справі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд задовольняє позовні вимоги частково з таких підстав. Згідно з рішенням 23 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 30.12.2009 (а.с.69) [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,5657 га для ведення особистого селянського господарства в с Чорна Річка Верховинського району Івано-Франківської області. На підставі вказаного рішення, управління Держкомзему у Верховинському районі видано [PERSON] Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯК №848800 від 14.02.2012 яка знаходиться в с Чорна Річка Верховинського району Івано-Франківської області, площею 0,5657 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2620882001:01:001:0359 (а.с.6) Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання недійсним та скасування державного акту з різних правових підстав. Зокрема позивачі [PERSON] та [PERSON] вважають, що при виготовленні [PERSON] оскаржуваного державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,5657 га були порушені їхні права, оскільки через неї проходить сільська підїзна дорога до їхніх земельних ділянок в присілку Костівський с Чорна Річка, яка не зазначена в державному акті. Як встановлено в судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] проживають в присілку Костівський с Чорна Річка Верховинського району Івано-Франківської області. Вказані обставини ніким із сторін в судовому засіданні не оспорювалися. Крім цього, згідно із заявою-зверненням (а.с.102) позивачі [PERSON] та [PERSON], як мешканці присілку Костівський зверталися в порядку звернення громадян з приводу вчинення їм перешкод в користуванні підїзною дорогою до їхніх господарств у присілку Костівський с Чорна Річка. З довідки [PERSON] сільської ради від 02.08.2017 №172 (а.с.103) вбачається, що на позабалансовий рахунок згідно розпорядження Верховинської районної державної адміністрації від 08.01.2009 №2 (а.с.156) взято сільські підїзні дороги сіл [PERSON] та Чорна Річка, зокрема сільську дорогу на присілок Костівський, протяжністю 3,2 км. Згідно з актом-абрисом від 08.02.2017 обстеження земельних ділянок (а.с.10), складеного комісією [PERSON] сільської ради вбачається, що по внутрішньому правому краю земельної ділянки [PERSON] зверху вниз проходить дорога на присілок Костівський. Як вбачається із висновку експерта від 15.01.2018 №СА/030118/ЛО (а.с.178-197) сільська підїзна дорога протяжністю 3,2 км проходить в межах досліджувальної земельної ділянки площею 0,5657 га в с Чорна Річка, Верховинського району, Івано-Франківської області. У додатку №2 до висновку графічно зображено накладення меж досліджувальної ділянки на сільську підїзну дорогу. Підїзд до земельних ділянок, житлових будинків чи іншого нерухомого майна, що перебуває у власності позивачів [PERSON] та [PERSON] здійснюється сільською підїзною дорогою до присілку Костівський с Чорна Річка Верховинського району Івано-Франківської області, протяжністю 3,2 км. Крім цього, допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримав свій висновок, суду пояснив, що на підставі ухвали суду ним з участю сторін, було проведено обстеження земельної ділянки в с Чорна Річка Верховинського району, загальною площею 0,5657 га для ведення особистого селянського господарства. Дослідження поставлених на експертизу питань ним проводилося шляхом зіставлення результатів візуального та інструментального обстеження, наданої документації з нормативними актами, чинними у галузі будівництва. В ході дослідження він візуально виявив і зафіксував сільську підїзну дорогу, проходження якої зіставивши з письмовими документами та поясненнями присутніх сторін, зокрема представника органу місцевого самоврядування, встановлено саме до присілку Костівський с Чорна Річка. Однак, оглянувши в судовому засіданні технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що засвідчують право на спірну земельну ділянку [PERSON] та сам державний акт, судом встановлено, що виготовлена технічна документація, та виданий в подальшому державний акт не враховують проходження через земельну ділянку площею 0,5657 га в с Чорна Річка, Верховинського району, Івано-Франківської області сільської підїзної дороги до присілку Костівський с Чорна Річка. У відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частин 1, 2, пункту «а» частини 4 статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Крім цього, частиною 1 статті 393 ЦК України визначено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 01.07.2015 у справі №6-319цс15, у спорах, повязаних з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, на підставі яких видано державні акти про право власності на земельні ділянки, так і самі державні акти. Визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. За таких обставин, оскільки у власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 0,5657 га в с. Чорні Річка, Верховинського району, Івано-Франківської області, в межах якої проходить сільська підїзна дорога до присілку Костівський с Чорна Річка, яка у відповідності до чинного земельного законодавства є комунальною власністю та не може передаватися у приватну власність, і внаслідок цього порушується право позивачів [PERSON] та [PERSON] на вільне користування проїзною дорогою до їхніх господарств у присілку Костівський, с Чорна Річка, Верховинського району, Івано-Франківської області, тому суд приходить до переконання, що державний акт серії ЯК №848800 від 14.02.2012 [PERSON] про право власності на земельну ділянку не відповідає вимогам закону, порушує права позивачів [PERSON] та [PERSON] на вільне користування дорогою, а відтак підлягає скасуванню. У звязку із наведеним в цій частині позовні вимоги зазначених позивачів підлягають до задоволення. Одночасно суд вважає, що для заявлених позовних вимог позовна давність не сплила, оскільки у відповідності до положень ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, як встановлено в судовому засіданні, і вказані обставини відповідачем не спростовані, до 2016 року позивачам про існування оскаржуваного державного акту не було відомо, і у матеріалах справи відсутні відомості, які б підтверджували факт ознайомлення позивачів із названим документом. При цьому, посилання представника відповідача [PERSON] на ту обставину, що позивач [PERSON] знав про приватизацію відповідачем спірної земельної ділянки, оскільки підписував акт узгодження меж не заслуговують на увагу, оскільки в самому акті зазначено прізвище суміжного землекористувача [PERSON], а в судовому засіданні позивач [PERSON] заперечив факт підписання акту узгодження меж з [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд не бере до уваги заперечення представника відповідача [PERSON]Д про те, що висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом у справі, а факт проходження дороги через земельну ділянку його довірителя в судовому засіданні не доведено, оскільки такі спростовані в ході дослідження зазначених раніше доказів. Сам висновок експерта складений відповідно до чинного законодавства з участю сторін, а в судовому засіданні експерт дав детальні та вичерпні пояснення з приводу методики дослідження поставлених в ухвалі суду питань для проведення експертизи. Крім цього, доводи представника відповідача ґрунтуються на витягах з публічної кадастрової карти України, які судом не може бути визнано належними доказами у справі, і такі не спростовують висновків експертизи, оскільки з вказаних документів не можливо встановити конкретне місце проходження дороги по відношенню до земельної ділянки відповідача, містять здійснені вручну дописування та позначення місця розташування обєктів на місцевості. Більш того, з самих витягів вбачається, що в місці позначення розташування земельної ділянки відповідача проходить дорога. Також безпідставними є посилання представника відповідача і на ту обставину, що дорога на присілок Костівський проходить в іншому місці неподалік ділянки відповідача, оскільки як зазначила в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради, і вказані обставини підтверджуються схемою планіровки території с [PERSON] (а.с.235), дана дорога є круговою, в той же час наявність можливості користуватися підїздом з іншої сторони дороги не позбавляє позивачів права користування дорогою в цілому. Також суд вважає неналежними доказами представлені представником відповідача фотографії з місцевості та витяги з супутникової карти, як такі, що не можуть підтверджувати чи спростовувати спірні обставини у справі, не містять чіткої привязки до місцевості, обєктів розташованих на них. Крім цього суд вважає, що позовні вимоги заявлені до належного відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, як правонаступника управління Держкомзему у Верховинському районі, органу, який видав оскаржуваний правовстановлюючий документ. Тому в цій частині доводи відповідача не заслуговують на увагу. Також суд вважає безпідставними інші обґрунтування позивачів [PERSON], [PERSON], а також позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] у звязку із наступним. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з статей 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON] належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сільська підїзна дорога, яка проходить до присілку Костівський с Чорна Річка веде до їх господарств чи земельних ділянок, суду не представили, вказали суду, що проживають в іншому місці і зазначеною дорогою не користуються, а тому суд вважає, що внаслідок віднесення частини цієї дороги до земельної ділянки, що передана у власність відповідача, їхні права не порушено. А тому в цій частині заявлені ними позовні вимоги є безпідставними. Також суд вважає безпідставними позовні вимоги усіх позивачів в частині передачі у власність відповідачу земельної ділянки за рахунок частини їх земельних ділянок, що перебували у їх користуванні, а позивача [PERSON] шляхом передачі відповідачу землі під кормоскладом, який перебуває у його власності, оскільки такі обставини не підтверджені перед судом належними та допустимими доказами. Зокрема, як вбачається з представленого позивачем [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №162878 від 12.06.2008, виданого на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 17.01.2008, він являється власником земельної ділянки площею 2,000 га в с Чорна Річка урочище Панайцівка Верховинського району Івано-Франківської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Згідно з витягом з публічної кадастрової карти України (а.с.64) [PERSON] належить на праві власності дві земельні ділянки під №0140 та №0141, одна з яких межує із земельною ділянкою переданою у власність [PERSON] та земельні ділянки не накладаються одна на одну. Вказані обставини в судовому засіданні визнані позивачем [PERSON], однак він вважає, що згідно з записами у погосподарській книзі в його користуванні була ще третя земельна ділянка, частину з якої незаконно приватизував [PERSON] Позивач [PERSON] представила Державні акти на право власності на земельні ділянки (а.с.99-103), дві з яких знаходяться в іншому місці, а саме с Голови Верховинського району, а третя в с Чорна Річка. Однак, згідно опису меж дана земельна ділянка також не межує із земельною ділянкою [PERSON] Щодо позивача [PERSON], то згідно з рішенням 21 сесії 5 скликання [PERSON] сільської ради від 30.12.2009 (а.с.12,69) їй надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтованою площею 0,8500 га для ведення особистого селянського господарства в межах с Чорна Річка присілок Чорна Річка. Однак, в подальшому, у встановленому законом порядку право власності на цю земельну ділянку позивачем оформлено не було. Відповідно до вимог ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з положеннями ч.2 ст.78 ЗК України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Зокрема, положеннями ч.1 ст.126 ЗК України (у редакції Закону України від 05.03.2009 р. N 1066-VI) було визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Крім цього, ст.125 ЗК України (у редакції Закону України від 05.03.2009 р. N 1066-VI) було передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Також, главою 15 Земельного кодексу України визначені правові підстави набуття субєктами земельних ділянок у користування та оренду. Однак позивачами, жодних належних та допустимих доказів про те, що в межах переданої у власність [PERSON] земельної ділянки перебували надані їм у законне користування, оренду або власність земельні ділянки не представлено. Надані суду для огляду погосподарські книги не можуть бути взяті до уваги, як належні докази, так як не підтверджують факту перебування у користуванні позивачів земельних ділянок саме в межах спірної земельної ділянки переданої у власність відповідачу. Щодо вимог позивача [PERSON] про порушення його права внаслідок передачі у власність відповідачу земельної ділянки під його кормоскладом, то суд не вдаючись в обставини перевірки наявності у власності позивача зазначеної споруди зазначає про відсутність в цій частині порушень прав позивача, оскільки як встановлено в судовому засіданні із заявами про надання йому у користування, оренду чи власність земельної ділянки під виділеним йому у пай згідно з протоколом №1 від 12.02.1999 та накладної №43 від 24.05.1999 (а.с.18,19) кормоскладу на присілку Чорна Річка він не звертався, і така йому не виділялася. А тому, він не позбавлений можливості захистити своє право на користування належним йому майном іншим способом і на загальних підставах, зокрема шляхом встановлення сервітуту. Не заслуговують на увагу суду і доводи позивачів щодо незаконності державного акту виданого на підставі неіснуючого та незаконного рішення [PERSON] сільської ради від 30.12.2009 (а.с.69), оскільки не зважаючи на те, що з представлених представником [PERSON] сільської ради протоколу засідання сесії сільської ради від 30.12.2009 (а.с.114-117) та прийнятого на ній рішення від 30.12.2009 (а.с.8) вбачається факт прийняття сільською радою іншого рішення про надання відповідачу земельної ділянки іншої площі та в іншому місці, яке є відмінним від представленого відповідачем рішення (а.с.69), однак таке рішення позивачами не оскаржувалося, та не являється предметом позовних вимог. А тому суд позбавлений можливості надати оцінку правомірності цього рішення, а відтак і законності виданого на підставі нього державного акту.

Outcome: partial