Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів. У своєму позові позивачі вказали, що 19.12.2014 року між ними в якості туристів та і фізичною особою підприємцем [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від імені дочірнього підприємства «[PERSON] ant» було укладено договір про надання туристичних послуг на тур Запоріжжя-Хургада-Запоріжжя з 20.12.2014 року по 27.12.2014 року вартістю 14\~100 грн. Згідно цього договору, турагент узяв на себе зобовязання, передбачені п.3.1. договору а саме: надати усю інформацію, передбачену законодавством України, забезпечити бронювання туристичних послуг у відповідності листа про бронювання туриста,забезпечити туриста необхідними документами ваучер, страховий поліс, авіа білети на авіарейси згідно графіку по маршрутам, вказаних в листі про бронювання. При узгодженні умов договору турагент запевнив позивачів, що виліт літака в Хургада буде тільки з аеропорту м. Запоріжжя, що аеропорт працює, вилети літаків здійснюються регулярно. Позивачі погодилися з такими умовами і після цього було оформлено лист про бронюваня туристичних послуг, де було вказано маршрут Запоріжжя-Хургада-Запоріжжя і вид транспорту літак. Після цього турагент зробив заявку в системі он-лайн і направив його електронною поштою туроператору. Туроператор розглянув заявку позивачів і підтвердив можливість надання туристичних послуг згідно листа про бронювання та виставив рахунок Турагенту на оплату відповідних туристичних послуг, які були вказані в листі про бронювання. Після чого позивачі зробили оплату тура RESTA GRANT RESORT 5 в розмірі 14\~100 грн., про що їм була видана квитанція до приходного ордеру № 011914 від 19.12.2014 року. Через деякий час позивачам подзвонив турагент і повідомив, що їм потрібно швидко прибути до автобуса, на якому вони будуть їхати до м. Київа, а звідти виліт в Хургаду, на що позивачі не погодилися. Якщо б позивачів було раніше повідомлено про те, що виліт не з м.Запоріжжя. а з м.Київа, то вони не погодилися б на такий договір. Позивачі вважають, що турагентом і туроператором були порушені умови договору. Позивачі зверталися до них з проханням повернути кошти в розмірі 14\~100 грн., але їм було відмовлено на підставі того, що турагент виконав свої зобовязання, а туроператор повідомив, що під час виконання рейсу виникли форс-мажорні обставини, за які він не несе відповідальності згідно агентського договору. Порушенням умов договору відповідач завдав позивачам моральну шкоду, оскільки у [PERSON] був ювілей і вони збиралися відсвяткувати його у Єгипті, відкладали для цього кошти, відмовляючи собі у необхідному. Свою моральну шкоду оцінили в 7000 грн. У своєму позові позивачі просять стягнути з дочірнього підприємства «[PERSON] ( ЄДРПОУ 31408096, 04075, [ADDRESS]) на їх користь грошові кошти за ненадання туристичних послуг в розмірі 14\~100 грн. та моральну шкоду в розмірі 7\~000 грн., та стягнути судовий збір. У судове засідання позивачі не зявилися, але надали до суду заяву, в якій вказали, що свій позов підтримують у повному обсязі, просять його задовольнити, згодні на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений у встановленому законом порядку,але своїх причин неявки та заперечень суду не повідомив і від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі. Третя особа у судове засідання не зявилася, своїх причин неявки та заперечень суду не повідомила. Суд вважає можливим розглянути справу без участі третьої особи. На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди представника позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу укладання договору на туристичне обслуговування. Із договору на туристичне обслуговування б/н від 19.12.2014 року встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] в якості туристів та дочірнім підприємством « [PERSON] ant» в якості туроператора,від імені та за дорученням якого діє [PERSON] в якості турагента, було укладено договір на туристичне обслуговування. Згідно п.2. договору загальна вартість обраних позивачем туристичних послуг складала 14 100 грн. Із квітанції від 19.12.2014 року встановлено, що турагент [PERSON] отримала від [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 14\~100 грн., як оплату за тур Проте, з усього комплексу туристичних послуг, передбачених договором б/н від 19.12.2014 року, позивачами по справі не було отримано жодну з туристичних послуг. Відповідно до ч.1,2 ст.20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через тур агента) зобовязується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг, а турист зобовязується оплатити його. Згідно ч.1 ст.901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. Згідно ч.ч.1, 2 ст.32 Закону України « Про туризм» за неналежне виконання своїх зобовязань туроператор, турагент, інші субєкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Суд приходе до висновку, що відповідачем по справі порушено права [PERSON] та [PERSON] за туристичним договором і тому дочірнє підприємство «[PERSON] ant» повинно нести майнову відповідальність за неналежне виконаннях свої зобовязань. На підставі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Обгрунтовуючи свої моральні страждання, позивачі не надали жодного доказу того, в чому полягають їх душевні страждання, в чому вони виразилися, а тому в цій частині задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] частково знайшов своє обґрунтування і докази і тому підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial