Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про звільнення майна з-під арешту. Посилалися на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Після смерті одного з співвласників квартири їм стало відомо, що на 1/5 частку зазначеної квартири постановою Першотравневого ДВС Чернівецького міського управління юстиції АА №633357 від 22.07.2009 року та постановою ВДВС Чернівецької міського управління юстиції №31912011 від 17.10.2008 року було накладено арешт. Після звернення до Чернівецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області їм було повідомлено, що вказані виконавчі провадження завершені, на даний час вони не збереглись, відносно всіх повнолітніх осіб, які зареєстровані за вказаною адресою відсутні заведені виконавчі провадження. Таким чином, відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та при завершенні виконавчого провадження безпідставно не знято арешт з квартири [ADDRESS] Просили зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця Першотравневого ВДВС Чернівецького міського управління юстиції АА №633357 від 22.07.2009 року та постановою №31912011 від 17.10.2008 року. Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що постановою Першотравневого відділу ДВС Чернівецького міського управління юстиції серії АА №633357 від 22.07.2009 року було накладено арешт на 1/5 частку квартири [ADDRESS]. Вказане обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується відповідним витягом (а.с.9). Також постановою про відкриття виконавчого провадження №31912011 від 17.10.2008 року державним виконавцем Сидорчук М.І. Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ було накладено арешт в цілому на квартиру [ADDRESS] (а.с.10). З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про право власності, виданого 05.05.2006 року видно, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.5-6). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Положеннями ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 Кодексу). Таким чином, порушене право позивачів підлягає судовому захисту. Вказані обтяження були зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (9-10). Частиною третьою та четвертою ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначені випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Зняття арешту в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження за положеннями ч. 5 ст. 60 Закону можливо виключно за рішенням суду. Отже, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження, а також у випадку коли відділ Державної виконавчої служби під час закінчення виконавчого провадження не вирішив питання про зняття арешту та у добровільному порядку відмовляється вирішити зазначене питання. Як було встановлено судом, позивачі звернулися до відповідача з заявою про зняття арешту з спірного нерухомого майна, на яку отримали відповідь, що зазначені виконавчі провадження завершені та знищені, у зв'язку з чим вирішити питання про зняття арешту Чернівецький міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області не має можливості. З урахуванням наведених норм Закону, суд вважає вірним обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved