Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюб з 10 листопада 2007 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Разом з цим, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків, а саме: взагалі не навідує дітей, не цікавиться їхнім здоровям та вихованням, не має бажання утримувати та виховувати своїх дітей, створити належні матеріально-побутові умови для їх проживання. Оскільки [PERSON] взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання малолітніх сина та доньки, а зароблені кошти витрачає на власні потреби і алкогольні напої, при цьому він офіційно працює в Перечинському ЛХК та має регулярний дохід, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] (дошлюбне прізвище Вакула) [PERSON] та [PERSON] 10 листопада 2007 року було зареєстровано шлюб виконкомом Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис №17 від 10 листопада 2007 року. Також встановлено, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ №108328, виданим виконкомом Тур'є-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської 08 вересня 2008 року, актовий запис №44, та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФМ №178974, виданим виконкомом Тур'я-Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської 03 грудня 2010 року, актовий запис №49. Крім цього встановлено, що відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а саме не має бажання створити належні матеріально-побутові умови проживання для своїх малолітніх дітей, утримувати, виховувати і забезпечувати їх. Отже, такими діями відповідач порушує свої зобовязання, закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року та статті 180 Сімейного Кодексу України, згідно яких батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Також, в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини... Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.12 даного Закону виховання в сімї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обовязок виховувати, навчати, розвивати та утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. З урахуванням того, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує обовязок щодо утримання своїх малолітніх дітей, тому суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на їх утримання. Виходячи із змісту ч.3 ст.181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти у частці від заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує наявність обставин, передбачених ст.182 СК України, а саме: у відповідача відсутні інші діти, непрацездатні члени сімї, яких він зобов`язаний утримувати, стан здоров`я дітей та платника аліментів є задовільними, та ту обставину, що він офіційно працевлаштований і має регулярний дохід зі слів позивачки, й вважає, що з відповідача на утримання дітей необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З урахуванням того, що згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, та того, що позовна заява [PERSON] подана 20 січня 2016 року, тому суд вважає, що саме з цього часу повинно бути присуджено стягнення аліментів з відповідача на дітей. В силу ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved