Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, а саме: 1) земельної ділянки площею 0,14 га з кадастровим номером № 2123681000 :03:002:0033 та цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», розташовану в урочищі «Мочира», що в с. Біла Церква Рахівського району Закарпатської області; 2) житлового будинку площею 84,84 м.кв., що розташований по [ADDRESS] ; 3) земельної ділянки площею 0,07 га з кадастровим номером № 2123681000 :03:002:0034 та цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», розташовану в урочищі «Мочира», що в с. Біла Церква Рахівського району Закарпатської області; 4) земельної ділянку площею 0,0637 га з кадастровим номером № 2123681000 :03:002:0041 та цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», розташовану по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.12.2018 затверджено мирову угоду у справі № 305/1301/18. Згідно даної ухвали суду [PERSON] , у рахунок погашення боргу, передав у власність [PERSON] вищевказане нерухоме майно. 27.12.2018 ухвала суду про затвердження мирової угоди набрала законної сили. Таким чином, як зазначає позивачка, вона на законних підставах набула право власності на це майно. Проте, у подальшому, з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, позивачці стало відомо про те, що на примусовому виконанні Рахівського районного ВДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебували виконавчі провадження № 10195324 та № 194278818, боржником у яких є [PERSON] . При цьому під час виконання виконавчих дій у цих виконавчих провадженнях, державним виконавцем вживалися заходи з примусового виконання у вигляді накладення арешту на майно боржника, а саме майно, яке, згідно ухвали Рахівського районного суду від 11.12.2018, передане у власність позивачці. Зазначає також, що вона, як власник майна на яке накладено арешт, звернулася до відділу державної виконавчої служби з вимогою про зняття арешту з належного їй майна, однак їй було відмовлено у зв`язку з тим, що вказані виконавчі провадження були завершені на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року), яка не передбачає зняття арешту з майна боржника. З огляду на викладене, просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 13.05.2019 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору та надано час для усунення недоліків упродовж семи днів з дня отримання ухвали суду. Ухвалою суду від 28.05.2019 відкрито провадження у справі та надано відповідачам строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 01.08.2019 справу призначено до судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Поштак Юстина Степанівна у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Просила позовні вимоги її довірительки задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Маріна І.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник відповідача Рахівського районного ВДВС ГТУЮ у Закарпатській області -начальник відділу Тулайдан Д.Д., в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву у якій просив розглянути справу без участі представника відділу. Вирішення спору по справі залишив на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Рахівського районного суду від 11.12.2018 затверджено мирову угоду, укладену між Поштак Ю.С., як уповноваженим представником позивачки [PERSON] та Маріною І.М. , як уповноваженим представником відповідача [PERSON] . Згідно умов даної мирової угоди [PERSON] визнає свої зобов`язання по сплаті суми боргу перед [PERSON] , який становить 789 478 гривень 50 копійок в повному обсязі. В рахунок погашення вищевказаної суми боргу, [PERSON] передає у власність [PERSON] наступне майно: - земельну ділянку площею 0,14 га в урочищі «Мочира» в с. Біла Церква Рахівського району Закарпатської області кадастровий номер 2123681000:03:002:0033, яка належить йому на праві власності відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2016, цільовим призначенням якої є «для ведення особистого селянського господарства»; - земельну ділянку площею 0, 07 га урочищі «Мочира» в с. Біла Церква, Рахівського району, Закарпатської області кадастровий номер 2123681000:03:002:0034, яка належить йому на праві власності відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.12.2015, цільовим призначенням якої є «для ведення особистого селянського господарства»; - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 84,84 кв.м.; - земельну ділянку площею 0,0637 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 2123681000:03:002:0041, цільовим призначенням якої є «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Судом також встановлено, що на виконанні у Рахівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції перебували виконавчі провадження № 10195324 та № 19427818. Боржником у цих виконавчих провадженнях є Мацола М.М. При виконанні даних виконавчих провадженнях державним виконавцем вживалися заходи щодо накладення арешту на майно боржника. У зв`язку з чим, вносилися відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вказані виконавчі провадження завершені на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року, чинній на час завершення виконавчого провадження), яка не передбачала зняття арешту з майна боржника. Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи листами Рахівського районного ВДВС ГТУЮ у Закарпатській області № 14.7-42/6016 від 11.04.2019 та № 14.7-42/10865 від 01.08.2019. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Окрім цього, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року) регламентовано, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, із врахуванням того, виконавчі провадження № 10195324 та № 19427818 стосовно [PERSON] завершені на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року), яка не передбачала зняття арешту з майна боржника, суд вважає за необхідне позовну заяву [PERSON] задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved