Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивачка 14.04.2016 звернулася до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, внаслідок чого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, так як стосунки з відповідачем припинено. Враховуючи, що не досягли згоди з відповідачем щодо його участі в утриманні дитини, вона просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка не працює та має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач працює, утриманців не має, та має можливість надавати позивачці утримання. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному у позові, доповнивши, що відповідач з 2015 року надає утримання дитині, про що ним зазначено у запереченнях, але вони не досягли згоди щодо обсягу утримання та способу надання, так як відповідач хоче надавати в натуральній формі, однак їй необхідна можливість витратити кошти на речі, продукти, ліки, які необхідні дитині саме в цей час. Просила позов задовольнити. Відповідач до суду не зявився, у письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, але за участі його представника. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що відповідач визнає позов в частині стягнення аліментів на утримання сина у розмірі ? частини щомісячно, а також на утримання матері дитини, але у розмірі 1/8 частини всіх видів його доходів щомісячно. При цьому зазначає, що не має можливості сплачувати аліменти у розмірі ? частини, так як працює, але отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 3200 грн., вимушений допомагати матері, яка не працює. Вважає, що аліменти повинні бути стягнуті з 01.10.2017, так як протягом 2015-2017 він добровільно надавав утримання і дитині, і матері, що підтверджує відповідними документами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково. У судовому засіданні встановлено, що сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком вказаний відповідач (а.с.6). Дитина перебуває на утриманні матері та проживає разом з нею, що підтверджується довідкою (а.с.8). Сторони проживають окремо, згоди щодо розміру та порядку участі відповідача в утриманні дитини та матері дитини не дійшли, що визнано сторонами. Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, відповідач, який проживає окремо від дитини, зобовязаний утримувати свого малолітнього сина. Враховуючи, що сторони не досягли згоди щодо обсягу та порядку участі відповідача в утриманні дитини, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи матеріальний стан відповідача, який працює та згідно довідки про доходи його заробітна плата в середньому складає 2 622,22 грн. на місяць, а також те, що відповідач аліментних зобовязань на цей час не має, на диспансерному обліку у лікувальних установах не перебуває, суд вважає обгрунтованим розмір аліментів на утримання дитини у 1/4 частці всіх видів його доходів щомісячно. Визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої\~ четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 84 СК Українидружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка\~ батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу, оскільки працює та має постійних дохід в середньому в сумі 2\~622,22 грн. на місяць. Таким чином, наявні підстави для стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку. Разом з тим, враховуючи розмір доходів відповідача, а також те, що суд визначив до стягнення з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частки всіх видів його доходів щомісячно, суд вважає обґрунтованим розмір аліментів на утримання позивачки у 1/8 частці всіх видів доходів відповідача щомісячно. Суд не бере до уваги посилання відповідача на правовідносини між сторонами щодо участі у вихованні дитини (за графіком органу опіки та піклування), щодо відвідування сином дитячого виховного закладу, щодо працевлаштування позивачки неофіційно, оскільки ці обставини не спростовують обовязку відповідача надавати утримання позивачці та сину, та відповідно до вимог СК України не враховуються при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ст. 79 ч. 1, 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Цей позов подано до суду 14.04.2016 року. Внаслідок автоматизованого розподілу справу передано судді Жмурку П.Я., яким 19.05.2016 відкрито провадження у справі. У звязку зі звільненням головуючого судді у відставку проведено повторний автоматизований розподіл справи 23.09.2016, однак через відсутність у суді суддів, які мають повноваження на здійснення судочинства, складено протокол щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи. Указом Президента України № 212/2017 від 07.08.2017 року «Про призначення та тимчасове переведення суддів» суддю Попаснянського районного суду Луганської області Лизенко І.В. переведено шляхом відрядження строком до шести місяців на роботу на посаді судді Карлівського районного суду Полтавської області. За розпорядженням керівника апарату суду від 16.08.2017 року було призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи. У відповідності до вимог ст. 11-1 ЦПК України АСДС суду для розгляду означеної справи визначено суддю Лизенко І. В., якою справу прийнято до провадження. Таким чином, позовна заява не розглянута до цього часу з обєктивних причин. Разом з тим, при виконанні судового рішення підлягає врахуванню отримане позивачкою утримання за період з 14.04.2016 по 13.09.2017. На підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки рішення постановлено на користь позивачки, яку звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 79, 80, 84, 180-183 СК України,

Outcome: partial