Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в інтересах малолітнніх [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], третя особа : орган Опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання колишніх членів сім»ї такими , що втратили право користування квартирою та виселення їх та про усунення перешкод в користуванні приватною власністю шляхом вселення власника та його членів сім»ї, вказуючи , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.12.2013 р. позивачу- [PERSON], на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу квартири від 23.07.2002 року. 16.12.2004 року між ним та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб.Від початку подружнього життя вони проживали в трикімнатній квартирі [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] - її матері та брату. З 2006 року він з відповідачкою [PERSON]. оселилися в його квартирі [ADDRESS]. Весною 2011 року їхні подружні стосунки були припинені. Він створив нову сім'ю. І оселився у своєї дружини. Відповідачка [PERSON]. залишилася проживати в спірній квартирі. На його пропозицію розірвати шлюб офіційно та звільнити належну йому квартиру вона відповіла згодою лише при одній умові, якщо він їй допоможе зробити штучне запліднення. Він їй повірив і погодився. Таким чином, в 2011 році вони досягли домовленості щодо умов і строку припинення її права користування житлової площею в його квартирі. В липні 2012 року нею була укладена з відповідною установою угода і з його допомогою та повною фінансовою підтримкою відповідачка була штучно запліднена, завагітніла. [INFO] вона народила двох дітей [PERSON] та [PERSON]. З дня народження дітей, [INFO], вона звільнила його квартиру, тобто виконала умови домовленості про припинення користування житловою площею в його квартирі та оселилася в квартирі [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності відповідачці, її матері та брату. З 21.03.2012 р. по 01.03.2013 р. в його квартирі ніхто не проживав. З 01.03.2013 р. на прохання нареченого племінниці відповідачки [PERSON]. попросила, [PERSON], який працював у його товариша, щоб він дозволив проживати в квартирі йому та його нареченій в якості квартирантів на невизначений строк. Квартиранти сплачували за комунальні послуги і з його дозволу віддавали платню за користування квартирою відповідачці на утримання дітей. Комунальні послуги і з його дозволу віддавали платню за користування квартирою відповідачці на утримання дітей. 25 квітня 2013 року він з відповідачкою [PERSON]. офіційно оформив розірвання шлюбу. 25.05.2013 року зареєстрував шлюб [PERSON], яка вже була вагітна і з якою він мешкав в квартирі, що вона винаймала. Договір найму ще не скінчився і тому вони жили в цій квартирі. 26 квітня 2013 року між ним та відповідачкою [PERSON]. був укладений та нотаріально посвідчений договір щодо сплати аліментів на дітей, утримання матері, визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав. В якому відповідачка особисто зазначила, що вона, [PERSON], проживає за адресою : [ADDRESS]. Тому він і гадки не мав про те, що вона може його обдурити і повернутися без його відома в його квартиру після того, що відповідно до їхньої домовленості, добровільно звільнила квартиру, не мешкала в ній понад рік. А саме з 21.03.2012 . по 07.2013 р. Договір найму квартири дружини через деякий час спливав, тому в кінці липня 2013 року навідався в свою квартиру з метою попередити квартирантів про те, що вони повинні на протязі місяця звільнити її, оскільки має намір оселитися в ній зі своєю сім'єю. На його подив в квартирі вже не було квартирантів, а в ній застав колишню дружину відповідачку [PERSON]. з дітьми та її матір'ю відповідачкою [PERSON]. Останні зустріли його агресивно і заявили про те, що ця квартира належить відповідачці [PERSON]. та дітям. Отже, вони без його відома і дозволу, не являючись членами його сім'ї, самоправно зайняли жиле приміщення і повинні , відповідно до вимог ч. З ст. 116 ЖК України його звільнити. Він намагався мирним шляхом вирішити питання щодо реалізації його законного права користування квартирою, що належить йому на права власності. Просив відповідачів звільнити житло. Та переселитися в належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. Свою квартиру вони в жовтні 2013 року здали в оренду. В серпні 2013 року закінчився термін договору найму на квартиру, що знімала дружина. Переселитися в свою квартиру вони не змогли, тому 17 серпня 2013 р. вимушені були скласти договір оренди квартири, відповідно до умов, якого за користування житлом вони плачують 2000 ( дві тисячі грн.) на місяць. Відповідачі не сплачували ні за користування житлом в спірній квартирі , ні за комунальні послуги. Ніякої угоди між ними про користування житлом , тим більше безоплатне користування між ними та ним не укладалося. [INFO] у нього від нового шлюбу народився син [PERSON]. Його дружина [PERSON] не працює у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і тому вона та син перебувають на його утриманні. На сьогоднішній день він втратив роботу. Його сім'я знаходиться в край скрутному матеріальному становищі. Його права, як власника спірної квартири визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК країни, які передбачають право власника використання житла для власного проживання, проживання членів його сім'ї, розпорядження своїм житлом на власний розсуд. В квартирі на сьогоднішній день зареєстровані: він власник - [PERSON];його батько - [PERSON] ; [PERSON] - син, [INFO]; дружина [PERSON]; відповідачка бувша дружина [PERSON];син - [PERSON], [INFO];син - [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 п. 15 постанови Верховного Суду України « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала, чи вселилась туди як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй в цьому. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають з ним у квартирі, що йому належить, користуються житлом в обсязі відповідно до угоди з власником. Припинення сімейних стосунків з власником квартири, не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди и між власником квартири і колишнім членом сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила , встановлені ст. 162 ЖК України про плату за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в квартирі, що належить громадянинові. В даному випадку між нами була відсутня вищевказана угода. Але була досягнута домовленість про яку зазначено в п. 2 ст. 405 ЦК України : «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю ним і власником житла, або законом.» Крім того, що до офіційного розірвання шлюбу в 2011 році між ним та відповідачкою встановлена домовленість про припинення її права користування належною йому квартирою після його співучасті та фінансової підтримки штучного запліднення відповідачки. Що було з його боку здійснено. Після запліднення відповідачки та народження нею дітей, вона виконала умови домовленості, звільнивши спірну квартиру і оселившись в своїй трикімнатній квартирі. Виконавши умови домовленості, вона втратила право користування належною йому квартирою. Самоправно заселившись зі своєю матір'ю в його квартиру, вона суттєво порушила його законні права інтересі як власника. На сьогоднішній день він та його родина мають невідкладну потребу у житлі. Відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні належним йому на праві приватної власності житлом квартирі [ADDRESS], шляхом не надання доступу в квартиру. На його спроби з допомогою працівників правоохоронних органів проникнути у квартиру, відповідачка наполегливо чинить опір, зачинивши замки вхідних дверей з внутрішньої сторони. Відповідачі взагалі уникають спілкування не тільки з ним, але й працівниками міліції з даного приводу. Тому він вимушений звернутися до суду з позовом про захист мого права власності -в квартиру. На підставі ст.391 ЦК України, як власник квартири він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном квартирою. В даному випадку самоуправного зайняття відповідачами його квартири, які не тільки незаконно користуються належним його житлом, а ще й перешкоджають його вселенню в квартиру та користуванню нею. Просить суд визнати відповідачів: [PERSON], [PERSON], [INFO] (законній представник якого є мати - [PERSON], [PERSON], [INFO] (законній представник якого є мати - [PERSON], такими, що втратила право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS] .Виселити відповідачів: [PERSON], [PERSON], [INFO] ( законний представник якого є мати -[PERSON], [PERSON], [INFO] ( законний представник якого є мати - [PERSON], ) з квартири [ADDRESS] в квартиру [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] - її матері та брату.;Виселити відповідач [PERSON] з квартири [ADDRESS] в належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS];Вселити [PERSON] , [PERSON] - його дружину, сина - [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] уточнену позовну заяву, яка аналогічна первинній позовній заяві підтримав та суду пояснив , що відповідачку колишню дружину, він прописав в 2011 році за його згодою, оскільки вона була вагітна і він їй не міг перечити, оскільки їй неможна нервуватися в той час він з відповідачкою перебували в шлюбі. 06.08.2011 року відбулося запліднення дружини. 25.04.2013 року, коли дітям виповнилося по 1 року вони з відповідачкою розвелися. 25.05.2013 року вступив в шлюб з позивачкою [PERSON]. Залишила квартиру відповідачка в серпні 2012 року, а конкретно зафіксував що стала відповідачка проживати у спірній квартирі в липні 2013 року. В серпні 2012 року припинив з відповідачкою шлюбні відносини. Їм необхідна квартира для особистого проживання. Позивач неодноразово попереджав відповідачів про те , що договір найму квартири є припиненим та вимагав добровільного їх виселення та повернення ключів від його квартири, яка потрібна позивачам для особистого проживання. Відповідачі припинили фактично проживати у спірній квартирі станом на [INFO] , власником квартири не вчинялось будь-яких навмисних перешкод у користуванні відповідачами цією квартирою, зокрема відповідачу [PERSON]., яка не проживала у спірній квартирі разом з дітьми без поважних причин понад рік, що не заперечується нею, а проживала фактично за адресою [ADDRESS], що підтверджується Договором від 26.04.2013 року укладеного між батьками щодо сплати аліментів на утримання дітей, матері, визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав, що особисто підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Черкаського нотаріального округу [PERSON] Після розірвання шлюбу згідно п.1.9. Договору визначено місце проживання дітей з матір»ю [PERSON]. , відповідачкою по справі. Тому просить виселити неповнолітніх дітей разом з матір»ю, яка має на праві особистої власності житло, що повністю придатне для проживання, не суперечитиме інтересам дітей. Якби він знав що будуть проблеми з колишньою дружиною, він би в квартиру її ніколи не прописав. Тому просить суд визнати відповідачів втративши ми право користування житлом , їх виселити з спірної квартири в квартиру [ADDRESS]. Представник позивача адвокат [PERSON] та [PERSON] підтримали думку позивача [PERSON]. Відповідачка [PERSON] позов не визнала суду пояснила, , що позов не визнає, вона доглядає за дітьми дочки, їздить додому на Котовського, кожен день коли получається , квартира на [ADDRESS] в оренді не перебуває, коли дітям виповнилось по 1 року, 30.03.2013 року дочка з 2 дітьми переселилась на [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON]. позов не визнала та суду пояснила що з колишнім чоловіком вона прожила майже 8 років, з них 6, 5 років за адресою вул.. [ADDRESS].Вони дуже хотіли дітей тому звернулися у клініку «Надія» м. Києва. Вона завагітніла 06.08.2011 року позивач прописав її у квартирі 28.10.2011 року і коли народилось двоє дітей він також прописав у своїй квартирі. До вересня 2012 року вони були сім»єю і проживали разом по вул..[ADDRESS]. У вересні 2012 року вони вирішили до зими пожити у квартирі її батьків, але у листопаді 2012 року він повідомив , що з жовтня 2013 року живе з іншою жінкою. Вони переждали зиму на [ADDRESS] у батьків і в кінці березня 2013 року колишній чоловік з її братом допомогли переїхати назад на [ADDRESS]. Коли виповнилося дітям рік почав вимагати розлучення. Вона погодилась на розлучення і вони у нотаріуса склали договір про сплату аліментів. До середини літа 2013 року позивач збирався зробити дарчу дітям, а з жовтня 2013 року позивач почав вимагати щоб вона з 2 малолітніми дітьми з»їхала з квартири до батьків, так як у нього з»явилися фінансові труднощі. Коли вона відмовилася переїжджати, він перестав сплачувати аліменти на дітей. Вона фізично не може переїхати до батьків на [ADDRESS], так як в будинку не має ліфту, в 4 поверх а також усі кімнати зайняті. У колишнього чоловіка, мати має 3-х кімнатну квартиру, де вона проживає одна і позивач має власність 1/3 квартири. Вона не заперечує проти вселення позивача в квартиру по [ADDRESS]. Представник відповідачки [PERSON]. за довіреністю [PERSON], позов не визнала, з підстав викладених в запереченні (арк..спр.59-62) . Представник органу опіки та піклування за довіреністю [PERSON] просила позов в части вселення позивачів задовольнити, в частині визнання відповідачів такими що втратили право користування квартирою, виселення відмовити та пояснила що згідно ч.2 ст.3 СКУ дитина належить до сім»ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ним не проживає. Діти відповідачки мають право проживання як за місцем реєстрації та і за місцем знаходження квартири яка належить на праві власності матері тобто на 1/3 частину по [ADDRESS]. Позовні вимоги в частині про визнання малолітніх дітей такими що втратили право проживання не підлягають до задоволення, оскільки діти мають право користування жилим приміщенням. Свідок [PERSON] суду пояснив, що колишня дружина здавала квартиру, що знаходиться на Митниці родичам. Після того як зіпсувалися відносини між сторонами відповідачка перестала давати дітей. Приїжджали на квартиру що знаходиться на Митниці 3 рази , 1 раз квартиру не відчинили, за 2 разом позивач викликав міліцію, а третього, позивач своїм ключем відкрив квартиру та зайшов. В квартирі була стара жінка і діти. Одна дитина спала, другу позивач взяв на руки, але [PERSON] накинулась і почала забирати дитину, потім прийшла [PERSON] та підняла скандал щодо того хто куди буде заселятися, викликали свідків та прийшов адвокат та написав акти про те що не дали можливості заселитися в квартиру, це було близько 19 години вечора 26.02.2014 року. Позивач хотів заселитися в зал, а [PERSON] не давала. Свідок [PERSON] знайомий більше 4 років, в кінці лютого 2014 позивачам не вдалося заселитися, коли прийшли до квартири бачили діток, бачили що діти трохи хворіли були злякані, двері від квартири відкрила бабуся, колишня дружина заважала в квартиру заселитись, взяли з собою необхідні речі, зайшли у велику кімнату, але потім залишили квартиру. Свідок [PERSON] вона є мати позивача, в неї родились 2 онуків у вересні, вона проживає одна в 3-х кімнатній квартирі. Син особисто просив її дивитись за дітьми. З серпня 2012 року по березень 2013 року проживали її син з відповідачкою та 2 дітьми на [ADDRESS]. Вона згідна щоб син або невістка з двома дітьми проживали з нею в квартирі. Мати відповідачки [PERSON] приходить допомагати відповідачці так як у неї двоє близнят. В спірній квартирі 2 сім»ї не зможуть проживати. Проблема що в будинку на [ADDRESS] немає ліфта. Не знає як вирішити даний спір. Свідок [PERSON] є братом відповідачки, зареєстрований та проживає в [ADDRESS], пояснив, що сімейних відносин у сторін у 2011 році не було, від квартири позивач ключі має, з серпня 2012 року по березень 2013 року в квартирі на Митниці не проживали, не допомагає дітям, позивач сам прописав відповідачку в квартиру на Котовського проживає він та його діти. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в квартирі на Митниці, [PERSON] на 6 поверсі, а вона на третьому. З дітьми вона побачила відповідачку у квітні, познайомилася з бабушками, а потім з осені перестала бачити, бачила одну з бабушек, яка сказала, що відповідачка з дітьми переїхали проживати на зиму до однієї з бабушек. Весною 2013 рок бачила знову що відповідачка гуляла з дітьми. В зимовий період не знає чи проживала на Митниці в квартирі, відповідачка говорила що вони розвелись, та що вона не проти щоб відповідач заселився в маленьку кімнату з сім»єю. Відповідачка [PERSON] не проживає в даній кімнаті, чи ночує не знає. Речей та позивача в квартирі не бачила на протязі 2013 року, не знає чи допомагає дітям. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він брав ключі 07.01.2013 року, він проживав з [PERSON] у спірній квартирі та виїхали з квартири, в кінці березня. Ключі від квартири дав позивач перед Новим роком та вони завезли продукти, платили за квартиру 1500, 00 грн., в середині березня від [PERSON] дізналися що буде заїжджати в квартиру відповідачка [PERSON] з дітьми, їм необхідно було строк в один тиждень щоб в кінці березня з»їхати з квартири, коли вивезли свої речі, ключі віддав [PERSON], а на заселення ключі давав позивач. [PERSON] на Митниці не проживає, [PERSON] не заперечує щоб позивач проживав в квартирі. Крім того позивач просив скласти його речі в коробки і він забрав речі через місяц, як [PERSON] з дітьми знову стала проживати. Гроші позивач у нього не вимагав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є племінницею [PERSON] та вона проживала з початку січня 2013 року по середину березня 2013 року в спірній квартирі. [PERSON] не проживає на Митниці, вона проживає на Котовського. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає і відповідачку і позивача, з роддому позивачку забрали на Митницю, в 2012 року проживали на [ADDRESS], оскільки 2 коляски і важко підніматися до квартири. [PERSON] не проживає на Митниці, у відповідачки двоє дітей, вона допомагає дивитися за ними. Був маленький період що [PERSON] проживала у своїх батьків. Знає відповідачку [PERSON] 1989 року, сім»я почала рушитися з кінець 2012 початок 2013 року. Позивач фінансував сім»ю приблизно по 4000, 00грн, але уклав договір сплати аліментів, знаючи що є проблеми з роботою. Заслухавши позивача [PERSON], [PERSON], представника позивача адвоката [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], представника відповідачки [PERSON] за довіреністю [PERSON]., представника органу опіки та піклування за довіреністю [PERSON], поясненя свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені факти та їм правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23 липня 2002 року позивач [PERSON] купив двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.12.2013 р. та належить йому на праві приватної власності. 16.12.2004 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб. З 2006 року вони проживали в його квартирі [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON]. завагітніла 06.08.2011 року. Позивач 26.10.2011 року звернувся з заявою до голови правління ЖБК-123 щоб зареєстрували на житлову площу колишню дружину [PERSON].(арк. спр.63) та у квартирі 28.10.2011 року вона була зареєстрована (арк..спр.78) і коли народилось двоє дітей [INFO] [PERSON] та [PERSON] з дня народження дітей, [INFO] він також зареєстрував у своїй квартирі. До вересня 2012 року вони були сім»єю і проживали разом по вул..[ADDRESS].В даний час [PERSON]. проживає з двома малолітніми дітьми в спірній квартирі. У вересні 2012 року [PERSON]. та [PERSON] вирішили до зими пожити у батьків відповідачки в [ADDRESS]. В період 07.01.2013 року по середину березня 2013 року в квартирі [ADDRESS] прожив [PERSON] з племінницею [PERSON] [PERSON] Коли стало відомо що буде заїжджати в квартиру відповідачка [PERSON] з дітьми, тому в кінці березня вони з»їхали з квартири, ключі віддали відповідачці [PERSON]. і від тоді відповідачка [PERSON]. і відтоді відповідачка з малолітніми дітьми проживає в спірній квартирі. Судом встановлено що з вересня 2012 року до кінця березня 2013 року відповідачка з двома малолітніми дітьми проживала за адресою [ADDRESS], а з квітня2013 рокупроживає з малолітніми дітьми в квартирі [ADDRESS] по теперішній час, що підтверджено свідками в судовому засіданні [PERSON], [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України , що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю ним і власником житла, або законом, але позивачами не доведено та не підтверджено доказами , що відповідачка [PERSON]. не проживала з малолітніми дітьми в квартирі [ADDRESS] понад рік. Судом встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, вона приходить до відповідачки оскільки дочка залишилась з двома малотніми дітьми, допомагає у догляді дітей. Відповідно до довідки КП «Соснвська СУБ» від 22.02.2014 року вона зареєстрована в [ADDRESS] (арк..спр.42). 25.04.2013 року , коли дітям виповнилося по 1 рік [PERSON] та [PERSON].. розлучилися. 26 квітня 2013 року між позивачем та відповідачкою [PERSON]. був укладений та нотаріально посвідчений договір щодо сплати аліментів на дітей, утримання матері, визначення місця проживання дітей та здійснення батьківських прав, якому зазначено адресу , [PERSON], проживає за адресою : [ADDRESS]. [INFO] у позивача [PERSON] від нового шлюбу народився син [PERSON]. Його дружина [PERSON] не працює у зв'язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і тому вона та син перебувають на його утриманні. На сьогоднішній день він втратив роботу та сім'я знаходиться в край скрутному матеріальному становищі. Відповідно до ч.2ст.64 ЖК України до членів сім»ї наймача належить дружина наймача , їх діти , батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Право батьків і дітей на житло, що є об»єктом права власності одного з них, визначається ч.2ст.176 Сімейного Кодексу України. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є когось з них, встановлюється законом. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у власності квартиру, будинок, користуються нею для особистого проживання та проживання членів сім»ї. Згідно ч.2ст.3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім»ї своїх батьків і тоді , коли спільно з ним не проживає. Відповідно вимог ч.1 ст.156 Житлового Кодексу України , члени родини власника житла користуються цим помешканням нарівні з власником. Таке положення закріплено в ч.2ст.18 ЗУ»Про охорону дитинства»- діти-члени сім»ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем». А тому головним критерієм для доведення користування житловим приміщенням є постійне проживання особи. Поняття «реєстрації» закріплене законодавством у ст.3, 6 ЗУ «Про свободу переміщення та вільний вибір місця проживання в Україні. Реєстрація місця проживання особи є документальне відображення, яке вказує на місце проживання такої особи. Тому суд вважає , що діти наділені правом користування об»єктом нерухомості, за адресою якого вона зареєстрована, або за яким зареєстровано одного з батьків(при цьому дитина може бути не зареєстрована за спірним приміщенням). Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За змістом статті 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, можливо у тому випадку, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила спільного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Також підстави виселення членів сім»ї (колишніх членів сім»ї) власника будинку передбачені ст. 157, ч.І ст. 116 ЖК України. Відповідно до акту про обстеження житлових умов від 14.07.2014 року за адресою [ADDRESS], житло розміщено на 6 поверсі 10 поверхового будинку , складається з 2 кімнат , кухні, окремого санвузла, квартира перебуває у задовільному стані, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Діти забезпечені відповідними умовами для проживання та відпочинку. Стосунки між колишніми членами сім»ї неприязні , дорослі члени сім»ї постійно з»ясовують стосунки. Сумісне проживання сім»ї [PERSON] з сином [PERSON] та дружиною [PERSON] та сім»ї [PERSON] з синами [PERSON] та [PERSON] можливе при умові налагодження стосунків між колишнім подружжям. Обстежити умови проживання за адресою [ADDRESS] відповідно до акту від 23.07.2014 не вдалося, оскільки на момент приходу комісії двері ніхто не відчинив. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї (ст.ст. 317, 319, 383 ЦК України). А тому враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов необхідно частково задоволити в частині усунення перешкод в користуванні квартирою та вселити власника квартири [PERSON] дружину [PERSON] та малолітнього [PERSON] [INFO] в квартиру [ADDRESS] яка належить [PERSON] на праві власності , а в решті позову необхідно відмовити в зв»язку з недоведеністю. На підставі ст. ст.ст. 64, 116, 150 , ч.1ст.156, 157, 162 Житлового кодексу України, 317, 319, 321 , 383, 405 ЦК України , ч.2ст.3, ч.2ст.176 Сімейного Кодексу України , ч.2ст.18 ЗУ»Про охорону дитинства» ст.3, 6 ЗУ «Про свободу переміщення та вільний вибір місця проживання в Україні». ч.4ст.41 Конституції України,

Outcome: partial