Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу, укладений 24.09.1996 року на Одеській товарній біржі за №16967, за яким [PERSON] продав, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] купили трьохкімнатну квартиру загальною площею 77,60 кв. м., житловою 40,8 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. У підтвердження своїх вимог позивачі посилаються на те, що після укладення вказаного договору право власності на вказану квартиру було зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, однак вказаний договір не був зареєстрований нотаріально. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли позивачі по справі, шляхом звернення до нотаріуса з відповідними заявами, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказаний договір не відповідає вимогам закону, а саме однією з сторін виступала неповнолітня особа, а тому не могла бути членом біржі. Тому, через зазначений недолік позивачі не можуть реалізувати свої права, а саме успадкувати майно після смерті особи та змушені звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивачі не приймали участь у судовому засіданні, однак надали до суду заяви в яких просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач не приймав участь у судовому засіданні, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки до суду не повідомив, заперечень на позов не надходило. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, доказаний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 24.09.1996 року [PERSON] та [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], уклали з [PERSON] на Одеській товарній біржі договір купівлі - продажу №16967 квартири за адресою: [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 27.09.1996 року. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли позивачі по справі, шляхом звернення до нотаріуса з відповідними заявами, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказаний договір не відповідає вимогам закону, а саме однією з сторін виступала неповнолітня особа, а тому не могла бути членом біржі. Суд виходить з того, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам. Так, позивачі, з однієї сторони, передали відповідачу обговорену заздалегідь суму грошей, а відповідач, у свою чергу, передав правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру, фактично передав у користування. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивачі здійснюють право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, сплачують всі комунальні послуги, здійснюють поточний ремонт. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. При таких обставинах суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним.

Outcome: approved