Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивачка 08.09.2017 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка. посилається на те, що у шлюбі сторони перебувають з 10 серпня 2002 року, мають спільну доньку, але останнім часом між подружжям виникають сварки та скандали, що призвело до повного непорозуміння між подружжям. Ухвалою суду від 12.10.2017 року судом надавався строк подружжю на примирення до 22.01.2018 року, однак, як вбачається із заяв сторін від 22.01.2018 року, примирення не відбулося та сторони прийняли остаточне рішення щодо неможливості збереження їх шлюбу. Позивачка [PERSON] просила розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, про що подала адресовану суду письмову заяву, яка приєднана до матеріалів справи. Додатково позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище та зазначила, що строк наданий судом, ухвалою від 12.10.2017 року для примирення сторін, не допоміг подружжю налагодити відносини.. Відповідач [PERSON]. також надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу та просив розглянути позов за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 серпня 2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції. Одеси (актовий запис № 657). Свідоцтво про шлюб [NUMBER]. З вказаного свідоцтва також вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки «[PERSON]». Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матірю. Однією сім'єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2017 року. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред'явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв'язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв'язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved