Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.11.10 р. між ТОВ «Східна мастильна компанія» та ПАТ «Банк «Камбіо» була укладена Генеральна кредитна угода № 588/02/2010, в рамках якої ТОВ «СМК» отримало від банку в борг грошові кошти. Вказані зобовязання були забезпечені договорами іпотеки та застави, зокрема, договором іпотеки № 1751 від 18.11.2010 року, що укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON], [PERSON], як майновими поручителями ТОВ «СМК». Згідно даного договору позивачі передали в іпотеку семикімнатну квартиру, загальною площею 328,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачі зазначили, що відповідач неправомірно звернувся до Реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві та неправомірно зареєстрував за собою право власності на квартиру. За таких обставин позивачі вимушені були звернутись до суду за захистом своїх прав з позовом про визнання недійсним правочину та його скасування. 11 серпня 2014 року рішенням Подільського районного суду м. Києва позов [PERSON] та [PERSON] був задоволений. Судом визнано недійсним правочин про перереєстрацію права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі рішення реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві 16 жовтня 2013 року та скасувати його. Крім того, було скасовано забезпечення позову, здійсненого ухвалою Подільського районного суду м. Києва 30 травня 2014 р. у вигляді заборони проводити будь-які дії, повязані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 22 жовтня 2014 року рішенням Апеляційного суду м. Києва було скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року. Таким чином, забезпечення позову, а саме заборона проводити будь-які дії, повязані з відчуженням та державною реєстрацією права власності на спірну квартиру, було скасовано лише 22 жовтня 2014 року, тобто з дня набрання законної сили рішенням Апеляційного суду м. Києва. 21 січня 2015 року Вищим спеціалізованим судом України скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року, а справа направлена на новий розгляд . Позивачі зазначали, що відповідач достеменно знав про заборону проводити будь-які дії, повязані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], однак в період дії такої заборони, а саме 12 вересня 2014 року уклав договір купівлі-продажу квартири з [PERSON]. За таких обставин позивачі звернулись з даним позовом до суду та просили визнати недійсним та скасування договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] та визнати за ними право власності на квартиру. В судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові. Представники відповідачів проти задоволення позову заперечували. В обґрунтування своєї позиції посилались на те, що рішенням Апеляційного суду м. Києва 18.05.2015 року було скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 11.08.2014 року. У задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до ПАТ «Банк Камбіо» про визнання недійсним правочину та його скасування відмовлено. Таким чином, перереєстрація права власності на спірну квартиру за ПАТ «Банк Камбіо» було вчинено законно, а відтак квартира [ADDRESS] на законних підставах належить ПАТ «Банк Камбіо», а позивачі не мають до вказаної квартири ніякого відношення. Представник 3-ї особи також просив відмовити у задоволенні позову, підтримав позицію відповідачів. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17.11.10 р. між ТОВ «Східна мастильна компанія» та ПАТ «Банк Камбіо» була укладена Генеральна кредитна угода № 588/02-2010, відповідно до умов якої ТОВ «СМК» отримало від банку в борг грошові кошти. 18.11.10 р. між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку квартиру [ADDRESS]. ПАТ «Банк Камбіо» звернувся до Реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві та зареєстрував за собою право власності на квартиру. За таких обставин позивачі звернулись за захистом свої прав до суду. Так, 30 травня 2014 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва було забезпечено позов, а саме: заборонено проводити будь-які дії, повязані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). В подальшому, 11 серпня 2014 року рішенням Подільського районного суду м. Києва (а.с.89-92) позов [PERSON] та [PERSON] був задоволений. Судом визнано недійсним правочин про перереєстрацію права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі рішення реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві 16 жовтня 2013 року та скасувати його. Крім того, було скасовано забезпечення позову, здійсненого ухвалою Подільського районного суду м. Києва 30 травня 2014 р. у вигляді заборони проводити будь-які дії, повязані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 12.09.2014 між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] 22 жовтня 2014 року рішенням Апеляційного суду м. Києва було скасовано рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року (а.с. 85-88). Таким чином, забезпечення позову, а саме заборона проводити будь-які дії, повязані з відчуженням та державною реєстрацією права власності на спірну квартиру, було скасовано лише 22 жовтня 2014 року, тобто з дня набрання законної сили рішенням Апеляційного суду м. Києва. 21 січня 2015 року Вищим спеціалізованим судом України скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року, а справа направлена на новий розгляд (а.с. 13-15) . В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «Банк Камбіо» достеменно знав про ухвалу суду від 30.05.2014 року про заборону проводити будь-які дії, повязані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], однак в період дії такої заборони, а саме 12 вересня 2014 року уклав договір купівлі-продажу квартири з [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. (а.с.153-156). Про те, що банк був обізнаний про забезпечення позову, свідчить вказівка в рішенні суду від 11 серпня 2014 про скасування забезпечення позову, а також той факт, що вказане рішення банком було оскаржено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України визначає загальні умови, додержання яких є необхідним для чинності правочину, однією з яких є те, що зміст правочину не можу суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, у відповідності до частини 5 вищезазначеної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі визнання недійсним правочину, кожна сторона зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. При постановленні рішення, суд враховує той факт, що на момент укладання договору купівлі-продажу від 12.09.2014 року, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2014 року було здійснено заборону проводити будь-які дії, повязані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші), а відтак ніякий правочин не міг бути укладений, а укладений договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] укладеного 12 вересня 2014 між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON] слід визнати недійсним. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed