overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.03.2021 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з червня 2012 року. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] . Позивачка у позові зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з лютого 2021 року , подружніх стосунків не підтримують спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім`ї стали постійні сварки через різні погляди на життя , які призвели до втрати взаємоповаги та кохання. [PERSON] зазначила, що шлюб носить формальний характер і тому вважає, що шлюбні стосунки відновити не можливо, родина розпалась і тому просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 26 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27 квітня 2021 року. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні під час розгляду справи позовні вимоги визнав у повному обсязі , не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва, що міститься в матеріалах справи сторони у справі , [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, який було зареєстровано 16 червня 2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції , про що зроблено відповідний актовий запис № 335. Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] про що свідчить свідоцтво про народження дитини. Суд встановив, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Сторони спільного господарства не ведуть, стали один одному чужими людьми, вставили почуття любові один до одного. Сторони відновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. Стаття 24 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Враховуючи характер сімейних відносин сторін суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.04.2014р. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 22.10.1994р. Давидківською сільською радою Коростенського району Житомирської області, актовий запис № 5. В суд сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: позивачка на позові наполягає, відповідач не заперечує проти позову. Тому суд розглядає справу за правилами ст.ст. 130,174 ЦПК України у попередньому засіданні, без технічної фіксації. Позов обґрунтовано тим, що з квітня 2013р. сторони проживають окремо через непорозуміння один одного. Спору про поділ майна та проживання дитини в них не має. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Так, сторони уклали шлюб 22.10.1994р., який було зареєстровано Давидківською сільською радою Коростенського району Житомирської області, актовий запис № 5, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу у них є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Між сторонами перервані сімейно-шлюбні відносини, бажання до примирення у сторін немає. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Суд вважає, що збереження шлюбу не буде відповідати інтересам сторін. Згідно ст. 111 СК України, суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не бажають продовжувати сімейно-шлюбні відносини. На вказаних підставах суд вважає позов обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки не змінюється. Спір про розподіл майна та проживання дитини відсутній. Про стягнення судових витрат позивачка не заявляє, то ж суд не вирішує це питання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивачка [PERSON], 15.04.2016 року, звернулася в Шишацький районний суд з позовом до відповідача [PERSON], про стягнення аліментів, в позовній заяві зазначила, що відповідач являється батьком її дитини [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні. В позовній заяві позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його прибутків, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі заяви і до виповнення повноліття, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що коштів на утримання сина відповідач в добровільному порядку не надає, а також просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку по 500 гривень щомісячно, так як вона не має самостійних доходів і перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивачка [PERSON]. в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, просила задовольнити їх з підстав, викладених у її позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши та оцінивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, серія І-КЕ № 217447, виданим виконкомом Михайликівської сільської ради Шишацького району Полтавської області 17 липня 2015 року, актовий запис № 4 від 17.07.2015 року, кожен з них має рівні права щодо його утримання, а тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх спільного сина, який проживає з позивачкою і перебуває на її повному утриманні. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того, чи вона працює та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач має постійне місце роботи, працює водієм в ПП «Аогроекологія» Шишацького району Полтавської області, отримує стабільну заробітну плату, а тому має змогу надавати матеріальну допомогу позивачці, про що він підтвердив у судовому засіданні, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки і в цій частині позовних вимог. На підставі ст.ст. 84,180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.09.2014 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 4 серпня 2001 року зареєстрували з відповідачем шлюб, на даний час з жовтня 2014 року проживають окремо, від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - синів [PERSON], 2002 року народження, [PERSON], 2006 року народження та [PERSON], 2013 року народження. Сім'я розпалась з причини відсутності між ними порозуміння, від чого постійно виникали сварки. На даний час проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Рішення про розірвання шлюбу прийнято остаточно, майновий спір між ними відсутній. Питання утримання дітей з відповідачем добровільно не вирішено. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання надав письмову заяву про визнання позову та слухання справи без його участі /а.с.18/. Суд, заслухавши думку позивачки, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 4 серпня 2001 року Добрянським сільвиконкомом Великописарівського району Сумської області, актовий запис № 3 /а.с.5/. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.6-8/. На даний час сторони проживають окремо, діти проживають з позивачкою, відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Майновий спір між сторонами відсутній. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що збереження сім'ї та подальше сумісне життя за даних обставин є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 243,60 гривень, що підтверджено відповідною квитанцією /а.с.1/.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.10.2014 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в якому, з урахуванням наданих до суду уточнень в заяві про зменшення позовних вимог від 16.12.2014 року (а.с.25) зазначила, що 28.11.2011 року вона позичила відповідачці кошти в сумі 5000 грн., які відповідачка зобов'язалась повернути в строк до 30.03.2012 року, на підтвердження чого надала боргову розписку. По закінченню зазначеного строку відповідачка борг за договором позики не повернула. Посилаючись на наведене, позивачка просить стягнути з відповідачки борг в сумі 5000 грн. та сплачені нею судові витрати в сумі 243,60 грн. В судове засідання позивачка, повідомлена належним чином про місце, день і час судового засідання, не з'явилась (а.с.24). У надісланій до суду заяві від 16.12.2014 року (а.с.25) позивачка зазначила, що просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, і не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідачка, повідомлена належним чином про місце, дату і час судового засідання, повторно не з'явилася (а.с.26), як і не з'явилася у судові засідання, призначені на 07.11.2014 року , 12.11.2014 р., 27.11.2014 р. (а.с.14,16,19-20,21,22 ), які були відкладені, у зв'язку з її неявкою. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторонами 28.11.2011 року відповідно до ст.1047 ЦК України укладено договір позики коштів на суму 5000 грн. строком до 30.03.2012 року, про що відповідачкою складено боргову розписку від 28.11.2011 (а.с.6). Вказані кошти відповідачкою позивачці не повернуто. За змістом ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж кількості у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк його виконання. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, відповідно до встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку, що для задоволення позовних вимог [PERSON] наявні правові підстави, передбачені законом, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки сплачені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.10.2014 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON], мотивуючи тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітніх дитину: [PERSON] - [INFO]. Посилаючись на те що, відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON] - [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. В судове засіданні позивачка не з'явилась, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та підтримання нею позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання ним позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Між сторонами склалися сімейні відносини, які регулюються СК України. Підставою виникнення прав та обов'язків відповідача, відповідно до ст.ст.121,122,133,141 СК України є народження від нього дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.3) і не оспорюється ним, а також те, що проживання його окремо від дитини, не впливає на обсяг його прав та не звільняє його від обов'язку щодо дитини. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує матеріальне становище дитини, яка є неповнолітньою, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, те, що він на своєму утриманні інших дітей не має. На підставі ст.183 СК України суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у частці від доходу (заробітку) відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.10.2015р. звернулась до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 10.11.2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають трьох малолітніх дітей: [PERSON] - [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Мотивуючи тим, що спільне життя у них не склалося через те, що відповідач постійно зраджує її, в звязку з чим шлюбні відносини між ними припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши їй теперішнє прізвище. Позивачка в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився та не повідомив причину своєї неявки, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить його підпис на повідомленні. Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони вступили в зареєстрований шлюб 10.11.2011 року (а.с.6). Від даного шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] - [INFO] (а.с.6-8). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає та не має наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін та їх малолітніх дітей, тому вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею присвоєного після укладення шлюбу прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.110,112,113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.11.2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони вступили в зареєстрований шлюб 18.07.1998 року. Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через його постійні подружні зради, разом вони не проживають з 2013 року і подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати та відновити їй дошлюбне прізвище. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву від 23.12.2016 року (а.с.18) про розгляд справи без її участі, та згоду на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач, повідомлений належним чином про місце, дату і час судового засідання, повторно не зявився (а.с.23), як і не зявився у судове засідання, призначене на 23.12.2016 року (а.с.15-17), яке було відкладено у звязку з його неявкою. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони вступили в зареєстрований шлюб 18.07.1998 року (а.с.3). Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає і не підтримує шлюбні стосунки, а також на те, що в подальшому сторони не мають наміру зберегти подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін, тому вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо відновлення їй дошлюбного прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.12.2014р. звернулася до суду з позовом, який було уточнено та просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01.06.2014р. по 26.09.2014р. в сумі 6952,57 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 27.09.2014р. по 12.01.2015р. в сумі 9027,72 грн. В судовому засіданні на позові її представник наполягав, вказуючи, що будучи працівником КП «ПЖЕО» позивачка при звільненні не отримала повного розрахунку по заробітної платні. Представник відповідача заперечив тим, що після звільнення колишнього керівництва КП «ПЖЕО», на підприємстві були виявлені грубі порушення законодавства в нарахуванні заробітної плати підприємства, в тому числі і [PERSON], факти підробки бухгалтерських документів. За наявними бухгалтерськими документами позивачці станом на час звільнення заборгованість складає 4024,97 грн. Проте виник спір про підстави нарахування зарплатні через дії колишнього директора КП «ПЖЕО». Заслухавши сторони та дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до запису у трудову книжку, та копії наказу № 151 від 07.12.2011р. [PERSON] прийнято на роботу в КП «ПЖЕО» на посаду спеціаліста категорії бухгалтера з 08.12.2011р (а.с. 3-4, 42-43). Наказом № 116 від 26.09.2014р. [PERSON] звільнено з займаної посади в зв`язку з закінченням трудової угоди (а.с. 44). За інформацією УПФУ в Приморському району, сума нарахованої заробітної плати за вересень 2014р. склала 3479,24 грн., інші дані відсутні (а.с. 26). Згідно даних Приморського районного центру зайнятості, [PERSON] знаходиться на обліку як безробітна з 01.10.2014р.; за період з 01.10.2014р. по 06.01.2015р. отримала допомогу по безробіттю в сумі 4193,15 грн. (а.с. 28,29). За довідкою, наданою Приморською ОДПІ [PERSON] отримала дохід у вигляді заробітної плати в КП «ПЖЕО» в 3 кварталі 2014р. в сумі 6884 грн. (а.с. 31). За довідкою КП «ПЖЕО» перед [PERSON] числиться заборгованість по заробітній платі в розмірі 4024,97 грн., середньомісячний заробіток складає 1783,54 грн. (а.с. 40). За ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні з працівником проводиться повний розрахунок у день звільнення, при цьому працівник письмово повідомляється про нараховані суми. В разі невиплати з вини власника належних сум звільненому працівнику, йому виплачується середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Стосовно доведення правильності розрахунку суми, що підлягає стягненню, суд приходить до наступних висновків. Позивачці нараховано суму зарплатні за відпрацьований час на підприємстві. Сума цього нарахування на час звільнення та розгляду справи не переглянута у встановленому порядку власником підприємства. Тому підлягала виплаті працівнику, та безпідставно не виплачена на цей час. Суд

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.12.2016р. звернулась до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 04.12.1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем і проживала з ним разом до 07.10.2013 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Мотивуючи тим, що спільне життя у них не склалося, відповідач проживає окремо, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши їй теперішнє прізвище. В подальшому позивачка надала заяву, в якій просила у справі за позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу позивачкою вважати [PERSON] замість [PERSON], оскільки вона отримала паспорт на ім'я [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив причину своєї неявки, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином судовими повістками. Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони вступили в зареєстрований шлюб 04.12.1999 року (а.с.3). Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] (а.с.4,5). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає з 07.10.2013 року та не має наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, тому вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею присвоєного після укладення шлюбу прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.110,112,113 СК України,

Outcome: approved