Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, у якому просили суд наступне: визнати за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках право власності на самочинну прибудову до житлового будинку [ADDRESS] , площею 20,8 квадратних метрів, що позначена на технічному паспорт під літерою «а1»; виділити в натурі [PERSON] та [PERSON] на двох 1/4 частину будинку № [ADDRESS] в рівних частках кожному, а саме: житлову кімнату площею 22,4 квадратних метри, що позначена на технічному паспорті за № 2-3; житлову кімнату площею 10,3 квадратних метри, що позначена на технічному паспорті за № 2-4; коридор площею 5,8 квадратних метрів, що позначений на технічному паспорті за № 2-2; коридор площею 5,3 квадратних метри, що позначений на технічному паспорті за №2-1; санвузол площею 8,5 квадратних метрів, що позначений на технічному паспорті за №2-5; кухню площею 9,2 квадратних метри, що позначена на технічному паспорті за № 2-6 та визнати в рівних частках право власності на квартиру [ADDRESS] як на окрему одиницю нерухомого майна; виділити в натурі позивачам на двох 1/4 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до варіанту № 8 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2008 року № 6113 та визнати в рівних частках право власності на виділену земельну ділянку, як на окрему одиницю нерухомого майна. Пізніше позовні вимоги були уточнені, а саме позивачі виключили зі змісту позовних вимог вимогу щодо виділення в натурі позивачам на двох 1/4 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] відповідно до варіанту № 8 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2008 року № 6113 та визнати в рівних частках право власності на виділену земельну ділянку, як на окрему одиницю нерухомого майна. Позовні вимоги мотивує тим, що позивачі є власниками 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] в рівних частинах. Власниками інших 3/4 є відповідачі. 26 липня 1966 року між співвласниками будинку було укладено договір про встановлення порядку користування спірним будинком. Даний договір було посвідчено нотаріально за реєстровим № 5387. Окрім того рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року № 22-21805/2010 було встановлено конкретний порядок користування земельною ділянкою під спірним будинком у відповідності до варіанту № 8 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2008 року № 6113. У зв`язку з тим, що житлові умови позивачів були незадовільними і не відповідали чинним ДБН, останніми було здійснено самочинне будівництво до частини будинку, що перебуває у їхньому користуванні. Дана прибудова відображена на технічному паспорті як «а1». Прибудова була виконана на земельній ділянці, виділеній для будівництва та обслуговування споруд і саме на тій частині, яка виділена в користування позивачам. Дана прибудова не порушує прав інших співвласників, відповідає чинним будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам та державним стандартам і усунула ті недоліки та невідповідності будівельним нормам, які існували до її здійснення. Позивачі понесли відповідальність, передбачену законом, за здійснення самочинного будівництва і у них відсутня самостійна можливість узаконити/ввести в експлуатацію здійснену ними прибудову і реалізувати передбачене законом право власності на неї в повному обсязі через протидію інших співвласників. За таких обставин, вважають за можливе у судовому порядку визнати право власності на вказану самочинну прибудову. Разом з тим, враховуючи, що згоди щодо спільного користування належного їм майна сторони дійти не можуть, просять суд виділити в натурі [PERSON] та [PERSON] на двох 1/4 частину будинку [ADDRESS] та визнати в рівних частках право власності на [ADDRESS] у вказаному будинку. Ухвалою судді від 13 січня 2017 року відкрито провадження по справі. В подальшому, розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2017 № 01-08-169, у відповідності до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи, у зв`язку із припиненням повноважень судді Маліновської В.М. Шляхом автоматичного розподілу у відповідності до ст.11-1 ЦПК України, вказану цивільну справу, 11 квітня 2017 року передано на розгляд судді Рибаку М.А. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року. На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-1366 від 14 листопада 2018 року за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Марчук М.В., протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В., у зв`язку із припиненням повноважень судді Рибака М.А . по причині закінчення п`ятирічного строку призначення на посаду. Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року справу прийнято до провадження судді Фролової І.В. Представники позивачів в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення представників позивачів, відповідача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в м.Києві, Київська міська рада, Департамент земельних ресурсів виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов`язання знести самочинно збудовану прибудову, повернення співвласникам самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, та позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання частини нерухомого майна самочинним будівництвом, зобов`язання знести самочинно збудовану прибудову, задовольнити частково. Визнано самочинним будівництвом збудовану [PERSON] та [PERSON] прибудову по [ADDRESS] , площею 20,8 кв.м., що позначена літерою « а1 » на [PERSON] плані земельної ділянки Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] від 11 жовтня 2013 року. В іншій частині позовних вимог - відмолено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, є преюдиційними та не підлягають доказуванню. Так, вказаним судовим рішенням було встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] , розташоване на земельній ділянці площею 824 кв.м., яка 29 червня 1954 року рішенням Київської міської ради № 1096 виділена для будівництва та ведення домашнього господарства (на той час [ADDRESS] ); будинок побудовано в період часу з 1955 року до 1962 року і належить на праві спільної часткової власності, що не заперечувалось сторонами. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 1965 року власниками будинку [ADDRESS] , стали брати: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] в рівних долях по 1/4 частині. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 1971 року [PERSON] і [PERSON] отримали у власність по 1/8 частині будинку. Після смерті [PERSON] , яка також було власником 1/4 частини вказаного будинку, спадщину прийняли сини: [PERSON] і [PERSON] , у зв`язку з чим вони стали співвласниками вказаного домоволодіння, а саме їм належить по 1/8 частині будинку кожному. Крім того, вони зареєстровані в цьому будинку та фактично займають [ADDRESS] , яка розташована в мансарді будинку. [PERSON] , який постійно проживає в Росії, належить на праві власності 1/4 частина будинку та виділено у користування [ADDRESS] . У відповідності до зазначеного рішення, [PERSON] є власником 1/4 частини і проживає в [ADDRESS] вказаного будинку . Разом з тим, згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , остання померла [INFO] . Як вбачається зі Свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] є донькою [PERSON] , а у відповідності до Свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно інформаційної довідки від 14 січня 2018 року №110532637 власником частки [PERSON] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 листопада 2017 року № 3-669, виданого Третьою київською державною нотаріальною конторою. Таким чином, [PERSON] є власником 1/4 частини будинку [ADDRESS] . Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року встановлено, що у 1996 році у [ADDRESS] , яку займає [PERSON] та його сім`я, останнім разом з [PERSON] було здійснено до належної їм частини будинку прибудову, яка складається з коридору площею 5,8 кв.м., санвузлу площею 7,8 кв.м. та кухні площею 9,1 кв.м. Необхідність вказаної прибудови була викликана неналежними умовами для проживання співвласників квартири № 2, а саме відсутністю санітарно-технічних приміщень з відповідним обладнанням, а також площею кухні, яка становила 4,9 кв.м., що не відповідає нормативам встановленим для таких приміщень. Відповідно до Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 11 жовтня 2013 року, площа прибудови до квартири № 2 вказаного домоволодіння, що позначена літерою « а1 », становить 20,8 кв.м. Також в техпаспорті зазначено, що вказана прибудова є самочинним будівництвом. Також судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] збудували прибудову без отримання будь-яких дозволів на будівництво та за відсутності погодженого і затвердженого проекту будівництва, відсутності письмового дозволу всіх співвласників будинковолодіння, що стало підставою для визнання судом цього будівництва самочинним. Окрім того, земельна ділянка площею 824 кв.м по [ADDRESS] , рішенням Київської міської ради від 29 червня 1954 року № 1096 була виділена саме для будівництва та ведення домашнього господарства. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2010 року у справі № 22- 21805/2010 встановлено порядок користування вказаною земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння, згідно з яким земельна ділянка, на якій було здійснено самочинну прибудову, виділена в користування позивачам [PERSON] та [PERSON] . Суд також встановив, що самочинне будівництво по [ADDRESS] було здійснене [PERSON] та [PERSON] , як законними землекористувачами на земельній ділянці, відведеній для будівництва та ведення домашнього господарства. Судом не встановлено порушень прав співвласників будинку [ADDRESS] через самочинне будівництво, здійснене [PERSON] та [PERSON] , самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці виділеній для будівництва та обслуговування споруд і саме на тій частині, яка виділена в користування забудовнику, відповідно до приписів закону. Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). З контексту частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. З огляду на зазначене, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. За умовами ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Так, у відповідності до Висновку про технічний стан самовільної прибудови до квартири [ADDRESS] , відповідність нормам для житла та можливий вплив на технічний стан та інсоляцію будинку в цілому № 123/2005-ТО від 2005 року, технічний стан конструктивних елементів та інженерних мереж в межах квартири [ADDRESS] оцінюється як задовільний. Негативного впливу виконаної до квартири № 2 прибудови на загальний технічний стан будинку не виявлено. Як вбачається з Акту огляду кв. [ADDRESS] станом на 15 вересня 2005 року після завершення оздоблювальних робіт, добудови вентканалів, встановлення і підключення електроприладів, приміщення, розташовані в прибудові, можливо прийняти в експлуатацію в установленому порядку, відповідно до ст. 376 ЦК України. Як зазначалось вище, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 липня 2014 року визнано самочинним будівництвом збудовану [PERSON] та [PERSON] прибудову по [ADDRESS] , площею 20,8 кв.м., що позначена літерою «а1» на [PERSON] плані земельної ділянки Технічного паспорта на одноквартирний (садибний) індивідуальний житловий будинок [ADDRESS] від 11 жовтня 2013 року. Зазначене рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 21 січня 2016 року. При цьому, судом при розгляді справи не встановлено порушень прав співвласників будинку [ADDRESS] через самочинне будівництво, здійснене [PERSON] та [PERSON] , самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці виділеній для будівництва та обслуговування споруд і саме на тій частині, яка виділена в користування забудовнику, відповідно до приписів закону. Відтак, позивачами здійснено самочинне будівництво до частини будинку, що перебуває у їхньому користуванні, прибудова була виконана на земельній ділянці, виділеній для будівництва та обслуговування споруд і саме на тій частині, яка виділена в користування останнім, при цьому дана прибудова не порушує прав інших співвласників, відповідає чинним будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам та державним стандартам, а самостійної можливості узаконення/введення в експлуатацію здійсненої ними прибудову і реалізації права власності на неї в повному обсязі немає через відсутність згоди інших співвласників. За таких обставин, суд вважає за можливе у судовому порядку визнати право власності на вказану самочинну прибудову за позивачами. Слід зазначити, що згідно Розпорядження Київської міської ради №125/1 від 19 лютого 2016 року, [ADDRESS] перейменовано у [ADDRESS] . За змістом ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. За умовами ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як передбачено ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Також за вимогами ст.ст. 1 та 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13, що стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов`язковою. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до висновку експерта № 21/6-2017 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 21 червня 2017 року, складеного судовим експертом [PERSON], технічно можливо виділити в натурі в житловому будинку [ADDRESS] , з врахуванням самочинних прибудов, належні [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 вересня 1971 року № 1-16263 приміщення в окремий об`єкт нерухомого майна, що складаються з житлової кімнати площею 22,4 квадратних метри, що позначена на технічному паспорті за № 2-3; житлової кімнати площею 10,3 квадратних метри, що позначена на технічному паспорті за № 2-4; коридору площею 5,8 квадратних метрів, що позначений на технічному паспорті за № 2-2; частину прибудови літ «а1», що складається з приміщень: кухні 2-6 площею 9,2 кв.м., частини коридору 2-1 площею 2,1 кв.м., частини туалету 2-5 площею 3,6 кв.м. Таким чином, враховуючи, що позивачам належить на праві власності по 1/8 частині будинку кожному, при цьому, технічно можливо виділити частку будинку відповідно до часток співвласників, то позовні вимоги про виділ в натурі позивачам 1/4 частини будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнання в рівних частках за позивачами право власності на [ADDRESS], як на окрему одиницю нерухомого майна, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 858,64 грн.

Outcome: approved