Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивачка 18.12.2017 року звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, посилаючись на те, що співвласниками домоволодіння в с. Копили Полтавського району Полтавської області, вул. Горького, 3 на сьогодні є : [PERSON] - 6/18 частки; [PERSON] - 2/18 частки; [PERSON] - 5/18 частки; [PERSON]: 5/18 частки. Свого часу рішенням Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 27.01.2014 року [PERSON] було надано на підставі її заяви було легалізовано самочинно збудовані гр. [PERSON] прибудову - літ. «А1-1» розміром 7,34х5,00 м., прибудову - літ. «а4» розміром 5,00x1,90 м., гараж - літ. «И» розміром 5,97x5,35 м., сарай - літ. «и» розміром 3,35x2,00 м. по вул. Горького, 3 вс.Копили Полтавського району Полтавської області. Зазначу, що в подальшому, 05.02.2014 року, КП «БТІ та містобудування Полтавського району» на технічному паспорті від 24.01.2014 року було погашено штамп самовільного будівництва вказаних обєктів. За вказаною адресою знаходиться приватизована земельна ділянка площею 0,0833 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( спільна часткова ), кадастровий номер 5324085908:08:001:0499. Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.09.2017 року, право спільної часткової власності на неї належать: [PERSON] - 6/18 частки; [PERSON] - 2/18 частки; [PERSON] - 5/18 частки; [PERSON] - 5/18 частки. У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області зі зверненням стосовно необхідності введення в експлуатацію самочинно реконструйованого у 2009 році житлового будинку за рахунок прибудови до нього літ. «А1-1» у складі кухні «2-3» площею 10,2 кв.м., кімнати «2-4» площею 12,0 кв.м., прибудови літ. «а4», у складі тамбуру «2-1» площею 2,1 кв.м., санвузла «2-2» площею 3,8 кв.м., гаражу літ. «И», сараю літ. «и» по вул. Горького, З в с. Копили Полтавського району Полтавської області. Але, 20.10.2017 року вона отримала відмову, в якій вказано, що самочинно реконструйований житловий будинок за рахунок прибудови до нього за вказаною адресою підлягає прийняттю в експлуатацію лише після визнання на нього права власності в судовому порядку. Так, механізм прийняття в експлуатацію обєктів нерухомого встановлений «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», затвердженого Постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року. Даним порядком не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих обєктів. За змістом ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до п. 5 ст. 376 ЦК Україні на вимогу власника ( користувача ) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України,- право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Якщо договором чи законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, то право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Таким чином, мною було вжито заходів досудового врегулювання спору, а саме мали місце мої звернення і до відповідного органу місцевого самоврядування, і до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, однак мені було розяснено, що на теперішній час згідно чинного законодавства неможливо ввести в експлуатацію побудоване мною нерухоме майно, а відтак і зареєструвати право власності на нього, що порушує моє право як власника цього майна, а тому, вважаю, моє порушене право підлягає судовому захисту. Отже, [PERSON] є власником ( співвласником ) земельної ділянки, на якій проведено самочинну прибудову - літ. «А1-1» розміром 7,34х5,00.м., прибудову літ. «а4» розміром 5,00x1,90 м., та будівництво гаражу - літ. «И» розміром 5,97x5,35 м., сараю - літ. «и» розміром 3,35x2,00 м., використала ділянку за цільовим призначенням. Самочинна добудова до житлового будинку та побудовані вищевказані : гараж - літ. «И» розміром 5,97x5,35 м., сарай - літ. «и» розміром 3,35x2,00 м. проведені відповідно до будівельних норм та правил, про що свідчать наявні в матеріалах справи письмові докази ( звіт про проведення технічного обстеження ). Оскільки право власності визнається рішенням суду, то вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Позов базується на законодавчих нормах, є обґрунтованим та підтвердженим документами. Задоволення судом пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Правовідносини сторін випливають із реалізації прав власника ( співвласника ) земельної ділянки на її забудову згідно існуючого цільового призначення. Правові норми, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, зазначені нижче. Так, за змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст. 335 та 376 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. Суд може визнати право власності на самочинне будівництво тільки за умови надання земельної ділянки особі, що здійснила самочинне будівництво, у встановленому порядку, зокрема, у випадках: безоплатної передачі земельної ділянки громадянину із земель державної або комунальної власності ( ст. 121 ЗК України ); набуття особою, що здійснила самочинне будівництво, земельної ділянки, що надана для даної цілі іншій особі, у власність; укладення договору оренди, іншого цивільно- правового договору, що дає право забудови земельної ділянки; прийняття відповідним органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки тощо ( правова висновки щодо застосування ст. 331. 376 ЦК України Верховного Суду України у постанові від 28 січня 2015 року ( справа № 6-225цс14 ). Відповідно до роз'яснень, викладених п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни дарування, за правом спадщини. Як вбачається з п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України ( про правовий режим самочинного будівництва )», право на будівництво нерухомого майна ( забудову ) мають власники земельних ділянок ( ст. 90 ЗК України ), землекористувачі ( ст. 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою ( суперфіцій ) за договором із власником земельної ділянки ( ст.. 102-1 ЗК України ) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову ( будівництво ) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Прохав визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний код: [NUMBER], право власності на самочинно збудовані : прибудову - літ. «А1-1» у складі кухні «2-3» площею 10,2 кв.м., кімнати «2-4» площею 12,0 кв.м., прибудови - літ. «а4» у складі тамбуру «2-1» площею 2,1 кв.м., санвузла - «2-2» площею 3,8 кв.м.; гараж - літ. «И», сарай - літ. «и» по вул. Горького, З в с. Копили Полтавського району Полтавської області. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи в їх відсутності. Позивачка позов підтримала та прохала задовольнити ( а. с. 72 ). Представник відповідача - Терешківської сільської ради Полтавського району та треті особи : [PERSON], [PERSON], [PERSON] не висловили заперечень щодо позову ( а. с. 68, 71, 73, 74 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Судом встановлено всі обставини на які послався в позові позивач і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 16-47. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 328, 331, 335, 376, 392 ЦК України, так як власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, враховуючи, єдиною умовою для визнання права власності на самочинне будівництво є надання земельної ділянки такому забудовнику.

Outcome: approved