Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 01.06.2018 року до суду з уточненим та доповненим позовом до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної власності та визнання права власності. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся 27.02.2019 року з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Короткий зміст та обґрунтування первісного позову Свої первісні позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що згідно Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 19.05.2018 року Виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №65 вона перебувала з 05.12.2003 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачем за первісним позовом [PERSON] . За час перебування сторін у шлюбі ними було придбано наступне майно: -автомобіль «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , який був придбаний 22 квітня 2015 року за 10000,00 доларів США; -автомобіль «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , який був придбаний 20 квітня 2016 року за 10000,00 доларів США. Позивачка за первісним позовом [PERSON] зазначає, що відповідач [PERSON] у квітні 2018 року вигнав її з дому та почав проживати спільно з іншою жінкою. 02.06.2018 року відповідач [PERSON] відчужив на користь [PERSON] автомобіль «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , без згоди на це позивачки [PERSON] . Згідно висновку експерта №21-152 автотоварознавчої експертизи по визначенню середньої ринкової вартості автомобілів «TATA LPT 613» та «MITSUBISHI GALANT» від 01.03.2021 року, середня ринкова вартість автомобіля «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , складає - 145240,00 грн. (сто сорок п`ять тисяч двісті сорок грн.), а середня ринкова вартість автомобіля «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , складає - 239670,00 грн. (двісті тридцять дев`ять тисяч шістсот сімдесят грн.). Таким чином позивачка за первісним позовом [PERSON] просить визнати зазначені вище автомобілі спільною сумісною власністю подружжя стягнути на її користь з відповідача [PERSON] грошову компенсацію Ѕ частки середньої ринкової вартості спірних автомобілів у розмірі 192455, 00 грн., а також понесені позивачкою за первісним позовом судові витрати та витрати з оплати проведення судової експертизи та витрати на правову допомогу. Короткий зміст та обґрунтування зустрічного позову Свої зустрічні позовні вимоги відповідач за первісним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що з відповідачкою за зустрічною позовною заявою [PERSON] фактичні шлюбні відносини у нього були припинені в червні 2018 року, коли [PERSON] пішла з родини та почала мешкати окремо. За час перебування сторін у шлюбі сторонами, окрім спірних автомобілів, було придбано наступне майно: -компьютер, марки «ASUS» М4№68Т та монітор марки «SAMSUNG», які придбано у 2014 році, вартістю 14 400,00 грн.; -принтер:\~НР Deskjet 1050 J410, придбаний у 2014 році, вартістю 1000,00 грн.; -роутер: ZXV10 Н108L, придбаний у 2014 році, вартістю 600,00 грн; -холодильник «WHIRLPOOL», придбаний у 2012 році, вартістю 2000,00 грн.; -пральна машина «KAISER», придбана у 2008 році, вартістю 6000,00 грн.; -бензиновий генератор «GERRARD» GРG3500 та GРG33500Е, придбана у 2017 році, вартістю 5000,00 грн.; -мікрохвильова пічь «LG», придбана у 2016 році, вартістю 3000,00 грн.; -електродуховка, придбана у 2016 році, вартістю 2000,00 грн.; -хлібопічь «Мулинекс» ОW200, придбана у 2016 році, вартістю 3000,00 грн.; - блендер «BOSH», придбана у 2017 році, вартістю 2500,00 грн.; -Електром`ясорубка «Ельба», придбана в 2017 році, вартістю 1500,00 грн.; -електроміксер «SATURN», придбаний в 2017 році, вартістю 1300,00 грн.; -електроплитка «Мрія», вартістю 1000,00 грн.; -велосипед, вартістю 1500,00 грн.; -електрокамін «ТАНСЕТ», 2.5Квт. придбаний в 2015 році, вартістю 1500,00 грн. -двоспальне ліжко та матрац, придбані в 2017 році, вартістю 6000,00 грн. - Однак позивачка за первісним позовом [PERSON] в добровільному порядку не бажає здійснити розподіл зазначеного вище майна та самостійно було ввезено зазначене вище майно з будинку, де проживали сторони під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим ним було написано відповідну заяву до правоохоронних органів, тому [PERSON] просить здійснити розподіл майна, що є сумісною власністю подружжя. Рух справи у суді Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2018 року, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності було задоволено. Визнано автомобіль «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] та автомобіль «MITSUBISHI GALANT» 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частину автомобіля «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] . Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/2 частин автомобіля «MITSUBISHI GALANT» 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] . В частині стягення витрат пов`язаних з оплатою послуг адвоката відмовлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2018 року було задоволено заяву позивачки за первісним позовом про забезпечення позову. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2019 року заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.09.2018 року було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.07.2019 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя було прийнято до розгляду з первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.07.2019 року провадження по даній справі було зупинено до набрання законної сили рішенням або ухвалою у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.04.2020 року провадження по даній справі було відновлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2020 року по даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу. 08.04.2021 року на адресу суду надійшов висновок судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2021 року провадження по даній справі було відновлено. 28.04.2021 року на адресу суду надійшла уточнена та доповнена позовна заява позивачки за первісним позовом [PERSON] . Короткий виклад позицій сторін по справі В судове засідання позивачка за первісним позовом [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Холудєєв Б.Є., який діє в її інтересах уточнені та доповнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував у повному обсязі. В судове засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] не з`явився, проте адвокат Оснач О.А., яка діє в його інтересах просила первісний позов задовольнити частково. Адже автомобіль «MITSUBISHI GALANT» 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] було продано [PERSON] під час перебування сторін у шлюбі, цей правочин є чинним, проведений з додержанням встановленої законом процедури та грошові кошти, які були отримані від даного правочину, були використані в інтересах сторін, адже шлюб між сторонами було розірвано 23.04.2019 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/1000/19. Окрім того, просить стягнути грошову компенсацію 1/2 частини ринкової вартості автомобіля «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] згідно наданого ним до суду Звіту про незалежну оцінку даного автомобіля, а не експертизи, проведеної за ухвалою суду. Зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 2003 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 19.05.2018 року Виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №65. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2019 року по справі №495/1000/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано. Згідно повідомлення Територіального сервісного центру 5143 МВС України №5143/735 від 22.05.2018 року, на [PERSON] , [INFO] зареєстровані наступні транспортні засоби: -автомобіль «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , реєстрація з 22.04.2015 року на підставі довідки-рахунок; -автомобіль «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , реєстрація з 20.04.2016 року на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу №5143/2018/968319 від 02.06.2018 року, автомобіль «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] було відчужено на користь [PERSON] . Згідно Довідки №4032 від 05.11.2018 року, сторони проживали за адресою: [ADDRESS] . Власником даного будинку є мати відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] . Згідно повідомлення Білгород-Дністровського відділу поліції №42/0-1769 від 03.10.2018 року, 04.07.2018 року до ЧЧ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від [PERSON] , про те, що 04.07.2018 року колишня дружина з донькою за адресою: [ADDRESS] , забрали якість свої речі. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2019 року по справі №495/11382/18 було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] недійсним. Постановою Одеського апеляційного суду від 25.02.2020 року зазначено вище рішення суду залишено без змін. Згідно висновку експерта №21-152 від 01.03.2021 року, проведеного за ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2020 року, середня ринкова вартість транспортного засобу «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , станом на 22.04.2015 року становить 145240,00 грн., середня ринкова вартість транспортного засобу «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] становить 239670,00 грн. Відповідно до зробленого суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . Звіту про незалежну оцінку автомобіля «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , його ринкова вартість станом на 25.05.2021 року складає 129479,00 грн. Те, що спірні транспортні засоби були придбані в період перебування сторін у шлюбі, не заперечувалось сторонами по справі. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає\~СК України. Відповідно до\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Суд зазначає, що за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року №6-843цс17. Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Згідно з ч. 2\~ст. 60 СК України\~вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року\~по справі №725/1776/18\~ вказав, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Аналогічна правова позиція викладена в п.п.23, 24\~Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах\~у справі № 6-1587цс16 від 12.10.2016 року зробив правовий висновок, згідно з яким, відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правова позиція ВСУ у справі №6-1568цс16 від 07.12.2016 року: належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Правовий режим спільної часткової власності визначається\~главою 26 ЦК України\~з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 3\~ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1\~ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2\~ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 2\~ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як встановлено судом, спірний автомобіль «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] не можливо виділити в натурі. Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі №6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Строною відповідача за первісним позовом [PERSON] не заперечувалось необхідність стягнення з нього компенсації за автомобіль TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , однак в Ѕ частині від ринкової вартості, встановленої звітом, зробленим суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] про незалежну оцінку автомобіля «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , згідно якого його ринкова вартість станом на 25.05.2021 року складає 129479,00 грн. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За правилами\~\~ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, для визначення вартості спірного транспортного засобу ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2020 року була призначена судова автотоварознавча експертиза, якою і було визначено вартість спірних автомобілів на момент їх придбання. Висновок експерта №21-152 від 01.03.2021 року, проведений за ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2020 року, є належним та допустимим доказом для визначення вартості спірних автомобілів, натомість наданий стороною відповідача за первісним позовом [PERSON] . Звіт про оцінку спірного транспортного засобу був проведений за його власною ініціативою, без повідомлення судового експерта про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України. З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачки за первісним позовом [PERSON] в частині визнання автомобіля «TATA LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення з [PERSON] грошової компенсації у розмірі Ѕ частки середньої ринкової вартості автомобілю «ТАТА LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] у сумі 72620,00 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивачки за первісним позовом [PERSON] в частині визнання автомобіля «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] об`єктом праваспільної сумісної власності подружжя та стягнення з [PERSON] грошової компенсації Ѕ частки середньої ринкової вартості даного автомобілю, суд зазначає наступне. Судом достеменно встановлено, що зазначений вище автомобіль був відчужений [PERSON] [INFO] , на користь [PERSON] , тобто у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено\~ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 65 СК України\~при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4\~ст. 65 СК України\~передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3\~ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України). Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Вказане узгоджується із роз`ясненнями, викладеними в п. 30\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі Однак, з матеріалів справи вбачаться, що Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2019 року по справі №495/11382/18 було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача регіональний сервісний центр МВС України в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] недійсним. Постановою Одеського апеляційного суду від 25.02.2020 року зазначено вище рішення суду залишено без змін. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно із\~ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ст. 65 СК України). Оскільки судом достеменно встановлено, що спірний автомобіль «MITSUBISHI GALANT», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , був відчуджений відповідачем за первісним позовом [PERSON] у період перебування сторін у шлюбі, належних та допустимих доказів, що кошти від його продажу були використані не інтересах сім`ї стороною позивачки за первісним позовом [PERSON] не надано, суд не вбачає підстав, для задоволення позовних вимог в частині визнання зазначеного вище автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення на користь [PERSON] з відповідача за первісним позовом грошової компенсації Ѕ частини його ринкової вартості. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, суд зазначає наступне. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] зазначає, що за час перебування сторін у шлюбі було придбано, окрім спірних автомобілів, наступне майно: -комп`ютер марки «ASUS» М4№68Т та монітор марки «SAMSUNG», які придбано у 2014 році, вартістю 14 400,00 грн.; -принтер: НР Deskjet 1050 J410, придбаний у 2014 році, вартістю 1000,00 грн.; -роутер: ZXV10 Н108L, придбаний у 2014 році, вартістю 600,00 грн; -холодильник «WHIRLPOOL», придбаний у 2012 році, вартістю 2000,00 грн.; -пральна машина «KAISER», придбана у 2008 році, вартістю 6000,00грн.; -бензиновий генератор «GERRARD» GРG3500 та GРG33500Е, придбана у 2017 році, вартістю 5000,00 грн.; -мікрохвильова пічь «LG», придбана у 2016 році, вартістю 3000,00 грн.; -електродуховка, придбана у 2016 році, вартістю 2000,00 грн.; -хлібопічь «Мулинекс» ОW200, придбана у 2016 році, вартістю 3000,00 грн.; - блендер «BOSH», придбана у 2017 році, вартістю 2500,00 грн.; -Електром`ясорубка «Ельба», придбана в 2017 році, вартістю 1500,00 грн.; -електроміксер «SATURN», придбаний в 2017 році, вартістю 1300,00 грн.; -електроплитка «Мрія», вартістю 1000,00 грн.; -велосипед, вартістю 1500,00 грн.; -електрокамін «ТАНСЕТ», 2.5Квт. придбаний в 2015 році, вартістю 1500,00 грн. -двоспальне ліжко та матрац, придбані в 2017 році, вартістю 6000,00 грн; Також позивач за зустрічним позовом [PERSON] стверджує, що зазначені вище предмети домашнього вжитку та побутову техніку, загальною вартістю 52300,00 грн., відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] вивезла 04.07.2018 року самовільно, скориставшись його відсутністю, у зв`язку з чим він звернувся з відповідною заявою до Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області. На підтвердження своїх зустрічних позовних вимог [PERSON] надано до суду копію Керівництва з експлуатації і паспорт виробу для моделі бензинової електростанції GERRARD» GРG3500 та GРG33500Е, копію керівництва з експлуатації пральної машини « [INFO] », фотографії обкладинок інструкцій роутера ZXV10 Н108L, комп`ютеру марки «ASUS» М4№68Т, монітору марки «SAMSUNG», принтеру НР Deskjet 1050 J410. Проте, до зустрічної позовної заяви не додано ані квитанцій на зазначену вище побутову техніку, ані будь яких інших належних та допустимих доказів щодо придбання зазначеної вище побутової техніки сторонами в період шлюбу. Витяг з ЄРДР щодо внесення заяви [PERSON] не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ того, що відповідачкою за зустрічним позовом [PERSON] було вивезено спільнне майно сторін з будинку, де проживали сторони та вивезені саме ті речі, які зазначені в зустрічному позові, адже дані про кінцеве рішення по даному кримінальному провадженню в матеріалах справи відсутні. Отже, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, стороною позивача за зустрічною позовною заявою [PERSON] не надано до суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя не підлягають задоволенню, у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю. Згідно ст.ст.\~55,\~124 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Реалізуючи передбачене\~ст. 64 Конституції України\~право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.\~\~ Згідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України,\~\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями\~12,13\~ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів. Статтями\~77,\~78,\~79,\~80 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року). Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року). У пункті 49 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів про якість судових рішень зазначається, що судді повинні послідовно застосовувати закон.\~ Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат Враховуючи наведене, виходячи з того, що судом достаменно встановлено, що спірний автомобіль «ТАТА LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] був придбаний сторонами під час перебування їх в зареєстрованому шлюбі, відповідач [PERSON] не заперечує проти стягнення з нього грошової компенсації Ѕ частини ринкової вартості даного автомобілю, з відповідача [PERSON] на користь позивачки за первісним позовом [PERSON] підлягає до стягнення компенсація Ѕ частки середньої ринкової вартості автомобілю «ТАТА LPT 613», 2006 року випуску, реєстраційний державний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] у сумі 72620,00 грн., згідно проведеної автотоварознавчої експертизи за ухвалою суду. У задоволенні іншої частини первісного позову необхідно відмовити з підстав, зазначених в описовій частині рішення. Відповідно до\~частин 1,\~2\~ст.\~141\~ ЦПК\~України,\~ судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки первісні позовні вимоги [PERSON] задовлені частково, з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягає до стягнення Ѕ частина витрат за сплату судового збору у розмірі 528,60 грн. (оскільки [PERSON] був сплачений судовий збір у сумі 353,40 грн. та 704,80 грн.), а також Ѕ частина витрат за проведену автотоварознавчу експертизу у розмірі 3138,05 грн. (повна вартість даної експертизи складає 6276,10 грн., згідно квитанції від 11.02.2021 року). Згідно Квитанції до прибуткового касового ордера №15 від 27.04.2021 року позивачкою за первісним позовом [PERSON] було сплачено 20000,00 грн. за правову допомогу. Суд звзначає, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд не наділений повноваженнями зменшити розмір витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, а виключно за клопотанням іншої сторони, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 29 березня 2018 року у справі №907/357/16, від 18 грудня 2018 року у справі №910/4881/18, від 08 квітня 2019 року у справі №922/619/18. Витрати на професійну правничу допомогу позивачки за первісним позовом у розмірі 20000,00 грн. підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи. Заява про відшкодування витрат була надана у строк, визначений ч.8\~ст.141 ЦПК України. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з 2018 року, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому суд враховує відсутність заперечень відповідача за первісним позовом [PERSON] з цього питання, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших. Враховуючи вимоги ч.1\~ст.141 ЦПК України, на користь позивачки за первісним позовом [PERSON] підлягає до стягнення з відповідача за первісним позовом [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн., оскільки первісні позовні вимоги задоволені частково. Враховуючи вищезазначене, встановлені судом обставини справи та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, з урахуванням чого вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial