Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, у якому просять визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON] і [PERSON], 20.12.2012 року, і зареєстрованого в реєстрі від №3090, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON], скасувати його реєстрацію. На обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили такі обставини: 20 грудня 2012 року між громадянином [PERSON] та громадянином [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 1.3 спірного договору стверджується, що житловий будинок [ADDRESS] належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2010 року, зареєстрованого за №464. 01 жовтня 2013 року Комсомольським районним судом м. Херсона договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 31.08.2010 року визнано недійсним. Фактично [PERSON], знаючи про фіктивність прав [PERSON] на домоволодіння, продав [PERSON] спірне домоволодіння в порушення положення ст.1.4 договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року. Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін умисно ввела іншу сторону в оману відносно обставин, які мають суттєве значення, така угода визнається судом недійсною. Крім того, [PERSON], як спадкоємець вказаного майна, в 2012 році (на момент укладення угоди) був неповнолітнім сиротою і договір відносно його майна не міг бути укладений без участі органів опіки та піклування, а відповідно до ст.224 ЦК України угода, укладена без дозволу органу опіки та піклування є нікчемною. В даний час позивачі проживають у вищезазначеному будинку. У судовому засіданні представники позивачів підтримали позов, просили суд його задовільнити. Відповідачі у судове засідання не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 20 грудня 2012 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупцем) було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] ( а.с.9). Згідно п.1.4 вказаного договору продавець стверджує, що на момент укладення цього договору вказаний вище житловий будинок не перебуває під арештом чи забороною, щодо нього не ведуться судові спори, він не заставлений, у податковій заставі не перебуває, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчудженням чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса підприємства, установи, організації він не використовується. Треті особи не мають прав на цей житловий будинок. Зазначене твердження не відповідало фактичним обставинам справи. Позивачі на час укладення угоди з відповідачем проживали у будинку, прийняли спадщину шляхом проживання у будинку на час смерті спадкодавця, хоч свідоцтва про право на спадщину не отримали, що підтверджується довідкою Третьої Херсонської державної нотаріальної контори від 18 квітня 2014 року ( а.с.32). Таким чином, відповідач [PERSON] ввів іншу сторону - покупця [PERSON] в оману, а відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Суд не приймає доводи позивачів про те, що [PERSON] на час укладання спірного договору був неповнолітнім, оскільки згідно матеріалів справи він є [INFO] ( а.с.32), а спірний договір укладено 20 грудня 2012 року. Позивачі мають право на звернення до суду із позовом про визнання договору недійсним, оскільки спірним договором порушено їх права, як спадкоємців житлового будинку - предмету спірного договору, а відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст.4, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Судом встановлено, що права позивачів, як спадкоємців, на будинок порушені, а тому мають бути судом захищені у спосіб, заявлений позивачем - визнання спірного договору недійсним, оскільки іншого способу захисту позивачів на даний час немає, заявлений ними спосіб захисту порушеного права визначений ст.16 ЦК України. Вимога про скасування реєстрації спірного договору задоволенню не підлягає, оскільки реєстрація правочину лише підтверджує ту обставину, що угода була укладена між сторонами і нотаріально посвідчена, про що здійснено запис у нотаріальній книзі та внесено відомості до Державного реєстру правочинів. Скасування реєстрації не поновлює прав позивачів і не призводить до порушень цих прав.

Outcome: dismissed