Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачі просять суд зобов'язати відповідачку повернути самовільно зайняту частину земельної ділянки, площею 70 м2, яка розташована в [ADDRESS], що належить їм на праві власності, та знести будинки, будівлі і споруди, що знаходяться на вказаній самовільно зайнятій частині земельної ділянки, за власний рахунок. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що відповідачка без відповідних правових підстав самовільного зайняла вказану частину земельної ділянки, у зв'язку із чим вони не можуть використовувати її за цільовим призначенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів позов підтримали з вищезазначених підстав. Відповідачка та її представники позов не визнали, у зв'язку із тим, що спірна земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS], належить відповідачці [PERSON] на праві власності. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що в задоволенні даного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 жовтня 2011 року, укладеного між [PERSON] та позивачами, а також витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.07.2013 року, останні в рівних частинах є власниками земельної ділянки, площею 0,2103 га, яка призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та розташована в [ADDRESS] (а.с. 17-20, 28-31). Також судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,2197, які розташовані в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 24.10.2008 року, витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21199957 від 09.12.2008 року та державним актом на право власності на земельну ділянку від 03 липня 2007 року (а.с. 53-56). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, письмових доказів, висновків експертів. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Однак, позивачами не надано суду жодного доказу на підтвердження того факту, що відповідачка самовільно зайняла частину земельної ділянки, площею 70 м2, яка належить позивачам. Зокрема, позивачі під час розгляду справи заперечили щодо призначення по справі землевпорядної експертизи. В свою чергу, суд не приймає до уваги акт обстеження земельної ділянки №161/04 від 04.10.2013 року, складений державним інспектором сільського господарства Житомирської області, згідно якого відповідачка самовільного захопила частину земельної ділянки позивачів, оскільки даний акт складено без врахування правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку відповідачки [PERSON] (свідоцтв про право на спадщину та державного акту на право власності на земельну ділянку) та без участі самої відповідачки, а також не може бути в даному випадку належним доказом, так як зазначений інспектор не був попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Отже, позивачі не обґрунтували свій позов належними доказами. З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні даного позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed