Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 34 будинку № 51 по вул. Першотравневій в м. Кременчук. В позові вказали, що 24.11.1995 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) В.В., яка мала дитину від першого шлюбу [PERSON], уклала шлюб з відповідачем [PERSON] 25.06.1998 року на підставі рішення № 1587/13 від 25.06.1998 року виконкому Кременчуцької міської ради видано обмінний ордер № 74 , відповідно до якого дозволено [PERSON] зайняти по обміну з гр. [PERSON] квартиру [ADDRESS]. [PERSON] була зареєстрована в даній квартирі 29.05.2004 року , а [PERSON] 12.12.2002 року. Після вселення, в зв»язку з тяжким матеріальним станом, [PERSON] в квітні 2005 року виїхала на заробітки в Італію, а [PERSON] перестав проживати в даній квартирі. Через півроку, з»явившись, повідомив, що проживати в даній квартирі не буде і залишає її позивачам. 05.05.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після цього вони почали робити ремонт в квартирі, в якій з 2005 року по 2008 рік відповідач не проживав. З»явившись у вересні 2008 року відповідач взяв ключі від квартири у [PERSON] для виготовлення дублікату, після чого [PERSON] не змогла потрапити до себе в квартиру через зміну замків відповідачем, який на неодноразові спроби потрапити до квартири, не впускав їх, що змусило звернутися за захистом своїх прав до суду . Заочним рішенням суду від 5 березня 2009 року їх заселено до квартири та виділено в користування кімнату «5», відповідачу кімнату «4», приміщення загального користування залишено в спільному користуванні та замінено в договорі найму відповідального наймача з [PERSON] на [PERSON] Незважаючи на це, відповідач в добровільному порядку не давав їм можливості користування квартирою, тому 25.09.2014 року їх було примусово вселено в квартиру державним виконавцем Крюківського ВДВС [PERSON] за участі працівника міліції, представника ТОВ «Добробит» та понятих. При цьому був складений акт опису майна , відповідно до якого були описані всі речі, які знаходились в квартирі на момент вселення після чого запаковані. Жодних предметів домашнього вжитку, які б свідчили про проживання [PERSON] в квартирі не було, квартира перебувала з жахливому стані, засмічена сміттям, коробками, макулатурою, все покрито пилом, що свідчило про те, що в квартирі ніхто не проживає. З часу вселення і до часу подання позову до суду до відповідача, останній жодного разу не з»являвся в квартирі, не приймав участь в ремонті та утриманні. Натомість, відповідач першим подав позов до суду про визнання позивачів такими, що втратили право користування жилими приміщенням. Однак, рішенням суду від 16 квітня 2014 року відповідачу в задоволенні позову було відмовлено в підстав не доведеності обставин, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог. При цьому, факт не проживання відповідача підтверджується наявними доказами по справі, в тому числі свідками, актами про його не проживання від 16.09.2013 року, 23.04.2015 року, 26.11.2015 року. Враховуючи викладене, прохають позов задовольнити і визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 34 будинку № 51 по вул. Першотравневій в м. Кременчук. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON]- адвокат [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що 24.11.1995 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) В.В., яка мала дитину від першого шлюбу [PERSON], уклала шлюб з відповідачем [PERSON] 25.06.1998 року на підставі рішення № 1587/13 від 25.06.1998 року виконкому Кременчуцької міської ради видано обмінний ордер № 74 , відповідно до якого дозволено [PERSON] зайняти по обміну з гр. [PERSON] квартиру [ADDRESS]. [PERSON] була зареєстрована в даній квартирі 29.05.2004 року, а [PERSON] 12.12.2002 року. Після вселення, в зв»язку з тяжким матеріальним станом, [PERSON] в квітні 2005 року виїхала на заробітки в Італію, а [PERSON] перестав проживати в даній квартирі. З»явившись через півроку, повідомив, що проживати в даній квартирі не буде і залишає її позивачам. 05.05.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після цього вони почали робити ремонт в квартирі, в якій з 2005 року по 2008 рік відповідач не проживав. З»явившись у вересні 2008 року відповідач взяв у [PERSON] ключі від квартири для виготовлення дублікату, після чого [PERSON] не змогла потрапити до себе в квартиру через зміну замків відповідачем. На їх неодноразові спроби потрапити до квартири не впускав останніх, що змусило їх звернутися за захистом своїх прав до суду. Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 5 березня 2009 року їх заселено до спірної квартири та виділено в їх користування кімнату «5» , відповідачу кімнату «4», приміщення загального користування залишено в спільному користуванні та замінено в договорі найму відповідального наймача [PERSON] на [PERSON] Рішення відповідачем не оскаржувалось і набрало законної сили 21.04.2009 року. Однак, незважаючи на це, відповідач в добровільному порядку не давав їм можливості користування квартирою, тому 25.09.2014 року їх було примусово вселено в квартиру державним виконавцем Крюківського ВДВС [PERSON] за участі працівника міліції [PERSON], представника ТОВ « Добробит» та понятих. При цьому був складений акт опису майна, відповідно до якого були описані всі речі, які знаходились в квартирі на момент вселення і, після чого речі були запаковані. Жодних предметів домашнього вжитку, які б свідчили про проживання [PERSON] в квартирі не було, квартира перебувала в жахливому стані, була засмічена сміттям, коробками, макулатурою, все покрито пилом, що свідчило, що в квартирі ніхто не проживає. З часу вселення і до часу подання позову до відповідача, останній жодного разу не з»являвся в квартирі, не приймав участь в її ремонті та утриманні. Натомість, відповідач подав позов до суду про визнання їх такими, що втратили право користування жилими приміщенням. Однак, рішенням суду від 16 квітня 2014 року відповідачу в задоволенні позову було відмовлено з підстав не доведеності обставин, на які посилався відповідач в обґрунтування заявлених вимог. При цьому, свідки [PERSON] та [PERSON] показала суду , що [PERSON] після заселення позивачів в квартирі не проживає і вони його ніколи не бачили. Дані обставини в судовому засіданні підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншими доказами по справі, в тому числі актами про не проживання відповідача від 16.09.2013 року, 23.04.2015 року , 26.11.2015 року. Враховуючи викладене, прохають позов задовольнити і визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 34 будинку № 51 по вул. Першотравневій в м. Кременчук. Факт отримання кореспонденції, яка надходить за місцем реєстрації відповідача не є доказом того, що останній там проживає, так як працівники пошти підтвердили, що пошту за адресою своєї реєстрації відповідач ніколи не отримував, а отримував її тільки на поштовому відділенні. З аналогічних підстав не є доказом того, що відповідач проживає в [INFO], так як отримує раз в місяць пенсію в касі «Ощадбанку», яка знаходиться поряд з його будинком, при тому, що пенсію особа може отримувати в іншому місці чи банку за її бажанням. Відповідач не надав суду прізвища жодного свідка, який би підтвердив факт його проживання в квартирі, хоча це багатоповерховий будинок і в разі його дійсного проживання там, це беззаперечно могли б підтвердити його сусіди, тощо. Представник позивача [PERSON] за довіреністю адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявила клопотання про її допит в якості свідка у відповідності з нормами ЦПК України. По суті показала, що надавала юридичну допомогу позивачам стосовно захисту їх прав з 2013 року і їй особисто відомі всі обставини справи. Так, вона була присутня при вселенні позивача [PERSON] в квартиру в судовому порядку. Перед цим вона неодноразово приходила з державним виконавцем та [PERSON] до квартири для вселення, однак жодного разу двері ніхто не відчиняв, на підставі чого 25.09.2014 року за участі державного виконавця, дільничного інспектора міліції, її та [PERSON], працівників ЖЕК, які відмикали вхідні двері та понятих здійснене примусове вселення позивача в квартиру. В квартирі не було жодних ознак того, що в ній хтось проживає, кругом було сміття, макулатура, будівельні матеріали, пил, були відсутні речі особистої гігієни, тощо. В квартирі знаходились меблі , стільці, шафа, тумба, диван, але вони були в забрудненому стані і просто знаходились в квартирі. При цьому, наявність меблів та інших речей в квартирі не є беззаперечним доказом того, що відповідач дійсно проживає в квартирі. При складанні останнього акту про не проживання від 26.11.2015 року, вона разом з представником ТОВ « Добробит» [PERSON] особисто обходили сусідів по під»їзду, які всі підтверджували факт не проживання відповідача в квартирі, однак відмовлялися підписуватися в акті. Після вселення в квартиру позивачі почали проводити там ремонт - зробили ремонт туалету, ванної кімнати, однак меблі, коробки з різноманітним сміттям, макулатурою, будівельними матеріалами відповідача, які знаходяться в кімнаті відповідача «4» та кімнаті «5», яка виділена позивачам у користування, не дають змоги його продовжувати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачі навмисно звернулися до суду з даним позовом, щоб приватизувати його квартиру та в подальшому продати. [PERSON] з 28.02.2009 року проживає і працює в Італії, її донька також з 2007 року не проживає в даній квартирі, що підтверджується актом про не проживання від 11.10.2013 року. [PERSON] стверджує, що вона проживає в кімнаті « 5» даної квартири, в яку потрібно проходити через його кімнату «4», однак в кімнаті «5» проживати неможливо, так як там, як показали свідки, все завалено сміттям. Свідок [PERSON] показала, що не була в квартирі, однак підписала акти про його не проживання від 23.04.2015 року та 26.11.2015 року, тому її покази, в частині його не проживання в квартирі, не можна брати до уваги, а її необхідно притягнути до кримінальної відповідальності за ст.384 КК України. Позивачі не проживають в даній квартирі, так як мають у власності квартиру [ADDRESS]. Ствердження позивачів, що він не сплачує комунальні послуги не відповідають дійсності, так як ним надано до суду підтверджуючи документи про оплату ним 10 відсотків від нарахованої йому суми платежів, відповідно до його частки у користуванні квартирою. Доказом його проживання в даній квартирі є наявність кількох десятків поштових конвертів, на яких вказана адреса його реєстрації і які він отримує на поштовому відділенні, так як він нікому, в тому числі листоношам двері не відчиняє, про що вони знають. Доказами також є повідомлення про отримання вказаної кореспонденції, які залишають працівники пошти в його дверях чи ящику, по яким він і забирає листи, тощо. Ще одним доказом його проживання в квартирі є те, що він отримує пенсію в касі Ощадбанку, який знаходиться в будинку поряд. Фото, які долучені до справи, підтверджують факт не проживання позивачів в квартирі, так як на них в кімнаті «5» все завалено сміттям і там неможливо проживати. Акти про його не проживання від 16.09.2013 року та 23.04.2015 року складалися працівником ТОВ « Добробит» [PERSON] в приміщенні товариства без його повідомлення та виклику, а останній акт від 26.11.2015 року складався нею з виходом на квартиру за місцем проживання, по якому остання, не маючи на це права, згідно обов»язків, опитувала сусідів, тому вказані акти не є доказами. Суд допитав свідка [PERSON] без пред»явлення останнім оригіналу паспорту та фото в 25-річному віці, що є порушенням, так як його особа не була підтверджена документально. При цьому свідок є недієздатною особою, так як він є наркоманом, який вживає наркотичний засіб «Нолбуфен» і якому необхідно провести комплексну експертизу в умовах наркологічного диспансеру. Однак, суд на це ніяким чином не відреагував, що вказує на його участь у змові на продаж його квартири. Також не відповідають дійсності покази свідків стосовно відсутності в квартирі його речей та засобів особистої гігієни, посуду, що спростовує їх покази про його не проживання, тощо. Враховуючи викладене, прохає в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю « Добробит» - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює юрисконсультом товариства і дійсно працівниками товариства складалися акти про не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS]. Щодо порядку складання даних актів про не проживання може повідомити, що відповідних нормативних документів по їх складанню та їх формі не має. Акти складаються за письмовим зверненням власників чи наймачів житла і протягом трьох днів узгоджується дата та час його складання, запрошуються свідки , як правило сусіди, які підтверджують своїми підписами обставини проживання чи не проживання відповідної особи, їх особи перевіряються за даними паспортів та місцем реєстрації. Після відображення обставин, як підписується свідками, працівник, який складає акт, завіряє його відповідною печаткою товариства. Дані акти складаються як в приміщенні товариства, так і можливий вихід за адресою, який вказаний в акті. Факт складання акту про не проживання позивачів від 11.10.2013 року тільки підтверджує факт, що вказані акти складалися об»єктивно і відображали фактичні обставини про не проживання особи . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що працює спеціалістом ТОВ «Добробит»» і складала акти про не проживання відповідача від 16.09.2013 року, 23.04.2015 року та 26.11.2015 року. Два перші акти складалися в приміщенні товариства, а останній складався нею з виходом на квартиру за місцем проживання. Перший акт складений за поясненнями сусідів Костериної та [PERSON], другий - [PERSON] та [PERSON], третій [PERSON] та Тристан. При складанні останнього акту вона, разом з позивачкою та її представником, дзвонили сусідам з під»їзду, але всі сусіди, на словах підтверджуючи факт не проживання відповідача в даній квартирі, відмовлялися підписувати акт і згодилися підписати вказані особи. Після складання актів вона завіряла їх своїм підписом та печаткою. Особисто в квартирі вона не була, Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що був присутнім при складанні акта опису майна від 25.09.2014 року та вселення позивача [PERSON] в квартиру та акту про не проживання відповідача в квартирі від 23.04.2015 року. При складанні акту опису майна всі речі в квартирі описувались, пам»ятає, що були якісь меблі, коробки, з предметів особистої гігієни в квартирі бачив чашки, каструлі, однак з вигляду квартири в ній неможливо було проживати. Після опису речей, їх складали в ящики та коробки, після цього склали в одній кімнаті. З часу вселення позивача в квартиру до дати складання акту - 23.04.2015 року він відповідача бачив тільки один раз коли відповідачу передавалися ключі від квартири після примусового вселення позивача. [PERSON] в квартирі проживає після вселення разом з цивільним чоловіком, він спілкується з ними, ходять один до одного в гості. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що працює оператором Центру поштового зв»язку м. Кременчук, сторін знає по роботі, так як вказані особи приходять до неї за поштою, яку адресатам не було вручено вдома. Вона видає кореспонденцію, коли клієнт надасть свій паспорт, де вказане його місце реєстрації, яку вона перевіряє відповідно до кореспонденції, яка повинна співпадати. Як часто позивачка та відповідач приходять точно сказати не може. Отримувач пошти повідомляється шляхом залишення повідомлення листоношею в поштовому ящику. Був конфлікт з позивачкою [PERSON], коли вона видала кореспонденцію на ім»я [PERSON] відповідачу [PERSON] за його паспортом, після чого [PERSON] виразила їй претензію за це, повідомивши, що тільки вона має право отримувати кореспонденцію від матері за відповідним дорученням. Відповідач приходить і знає, що йому прийшла кореспонденція, приходить як з повідомленням, так і без, але вона все одно їх видає, так як кореспонденція на його ім»я. Як часто сторони приходять, точно сказати не може, все записується в журналі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що працює листоношею Центру поштового зв»язку м. Кременчук, сторін особисто не знає. Кореспонденція з доставкою видається їй під розпис і вона розносить їх по адресатам для вручення особисто. Якщо отримувача немає вдома, вона залишає повідомлення про необхідність отримання в поштовому ящику чи в дверях. Після розносу, вона здає пошту, яку не вручила, потім, якщо адресат її не отримав, через 1-2 дні вона знову розносить пошту, залишаючи нове повідомлення. Стосовно отримання пошти відповідачем за адресою : квартира [ADDRESS], то кожного разу, коли вона приносила пошту, двері квартири ніхто не відчиняв і вона залишала повідомлення від руки в дверях або в ящику. Коли вперше адресат не отримував пошту за цим повідомленням то вона залишала друковане повідомлення і останній приходив і отримував їх вже на пошті за документами, отримував як за письмовим повідомленням так і за печатним. Підтвердила, що повідомлення від 26.09.2014 року, 27.09.2014 року вона залишала в ящику чи дверях, повідомлення від 05.05.2011 року, 24.05.2011 року, 13.08.2015 року написані нею власноручно. Повідомлень було більше, чим їй надано для огляду. З повідомленням клієнт приходить на пошту, надає його, надає свій паспорті і оператор за повідомленням знаходить і віддає пошту з відміткою в журналі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знає позивача як сусідку близько року, підтримує сусідські відносини, відповідача не знає, в судовому засіданні побачила в перший раз, проживає в [INFO] з 2012 року. Після знайомства позивач часто була в неї вдома, а вона у позивачки. Позивач проживає в квартирі разом з молодим чоловіком [PERSON], з яким вона разом заселялася, вона бачить їх часто - десь 2-3 рази на тиждень. Відповідача вперше побачила в судовому засіданні, хоча вона часто гуляє на вулиці з дітьми, як зранку близько 7 години, так і вдень та ввечері. До заселення позивачки в квартиру, бачила якогось чоловіка, який стукав в двері квартири, але не відповідача. Постійно бачила в дверях квартири багато листків, сусіди з їх поверху казали, що в квартирі ніхто не живе. Вона підписувала акт про не проживання відповідача в даній квартирі від 23.04.2015 року в ЖЕК, згідно якого останній не проживає в квартирі з вересня 2014 року по день складання акту. В квартирі, коли прийшла в гості, вона бачила на кухні стіл, тумбочку, якийсь посуд, в кімнаті диван зеленого кольору, стільці. Також, вона підписувала акт про не проживання відповідача від 26.11.2015 року, згідно якого підтверджує, що відповідач не проживає в квартирі відповідно з вересня 2014 року по листопад 2015 року, свої підписи в актах підтверджує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що позивач є його дівчиною, з якою він разом проживає у спірній квартирі з вересня 2014 року, відповідача не знає і в квартирі його не бачив. Проживають в одній кімнаті , в іншій кімнаті знаходяться речі відповідача. Після заселення позивач завезла в квартиру комп»ютер, телевізор, два стільця, посуд, в ванній кімнаті зробила ремонт і завезла речі особистої гігієни, зараз в квартирі працює душова кабіна, тощо. Він відповідачу ніколи не погрожував і не спричиняв тілесних ушкоджень, наркотичні засоби не вживає, всі твердження відповідача є безглуздими. Вислухавши пояснення позивача представника позивача, відповідача, представника третьої особи , допитавши свідків по справі, дослідивши матеріали справи та надані суду докази , судом встановлено наступне: Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. 24.11.1995 року позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) В.В. уклала шлюб з відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 1-КЕ № 259547, виданим 24.11.1995 року відділом РАГС Крюківського райвиконкому м. Кременчука, запис № 449. 25.06.1998 року на підстав рішення № 1587/13 від 25.06.1998 року виконкому Кременчуцької міської ради видано обмінний ордер № 74, відповідно до якого дозволено [PERSON] зайняти по обміну з гр. [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується світлокопією вказаного ордеру, що сторонами по справі не оспорювалось. [PERSON] зареєстрований в квартирі з 20.02.2001 року, згідно довідки УДМС України від 05.08.2015 року, [PERSON] зареєстрована в даній квартирі 29.05.2004 року, а [PERSON] донька позивача [PERSON] - 12.12.2002 року, що підтверджується довідкою ТОВ « Добробит» № 1134/36 від 15.06.2015 року, що сторонами по справі не оспорювалось. Після вселення, в зв»язку з тяжким матеріальним станом, [PERSON] в квітні 2005 року виїхала на заробітки в Італію, що підтверджується заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.04.2014 року та сторонами по справі не оспорювалось. 05.05.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу 1-КЕ № 040764, виданим 05.05.2008 року Крюківським відділом РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 331. У вересні 2008 року відповідач взяв у [PERSON] ключі від квартири для виготовлення дублікату, що не заперечувалось відповідачем, після чого [PERSON] не змогла потрапити до себе в квартиру через зміну замків останнім. На неодноразові спроби позивача потрапити до квартири, відповідач не впускав позивачів, що змусило їх звернутися за захистом своїх прав до суду. Відповідно до заочного рішення Крюківського районного суду міста Кременчука від 05 березня 2009 року, позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], ТОВ «Добробит», Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ про вселення, встановлення порядку користування квартирою та зміну відповідального наймача за договором найму було задоволено та встановлено порядок користування квартирою № 34 по вулиці Першотравневій, будинок № 51 в місті Кременчуці та замінено в договорі найму квартири відповідального наймача з [PERSON] на [PERSON], зобовязано ТОВ «Добробит» внести зміни в договір найму та відкрити на імя [PERSON] особистий рахунок. Зобовязано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON], [PERSON] у користуванні виділеної їм частини квартири, а саме кімнати «5» , відповідачу виділено кімнату «4», приміщення загального користування залишено в спільному користуванні. Рішення відповідачем не оскаржувалось і набрало законної сили 21.04.2009 року. Однак, незважаючи на це, відповідач в добровільному порядку не давав позивачам можливості користування квартирою, тому 26 березня 2014 року державним виконавцем Крюківського ВДВС Кременчуцького МУЮ [PERSON] була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, ВП №42642319, відповідно до виконавчого листа № 2-128, виданого 18 березня 2014 року Крюківським районним судом міста Кременчука про вселення [PERSON], [PERSON] до житлового приміщення квартири [ADDRESS]. Згідно акту державного виконавця від 03 квітня 2014 року, державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького МУЮ [PERSON] при примусовому виконанні в/л № 2-128, виданого 18 березня 2014 року про вселення [PERSON] в квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], при виході за адресою з метою перевірки виконання рішення суду було встановлено, що \~рішення не виконано, доступу до помешкання стягувачу не надано, стягувач не вселений. Враховуючи невиконання відповідачем рішення суду, 25.09.2014 року позивачів було примусово вселено в квартиру державним виконавцем Крюківського ВДВС [PERSON] за участі працівника міліції [PERSON], представника ТОВ « Добробит» та понятих. При цьому був складений акт опису майна, відповідно до якого були описані всі речі, які знаходились в квартирі на момент вселення і запаковані, що підтверджується світлокопією вказаного акту, який є в матеріалах справи. Згідно показань свідків, жодних предметів домашнього вжитку, які б свідчили про проживання [PERSON] в квартирі не було, квартира перебувала з жахливому стані, засмічена сміттям, коробками, макулатурою, все покрито пилом, що свідчило, що в квартирі ніхто не проживає. Згідно мотивувальної частини рішення суду від 16.04.2014 року, відповідач подав позов до суду про визнання їх такими, що втратили право користування жилими приміщенням. Однак, рішенням суду від 16 квітня 2014 року відповідачу в задоволенні позову було відмовлено з підстав не доведеності обставин, на які посилався відповідач в обґрунтування заявлених вимог. При цьому, згідно рішення, свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що [PERSON] після заселення позивачів в квартирі не проживає і вони його ніколи не бачили. Дані обставини також підтверджені в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншими доказами по справі, в тому числі актами про не проживання відповідача від 16.09.2013 року, 23.04.2015 року, 26.11.2015 року. Суд звертає увагу, що свідок [PERSON] показала, що приносила пошту відповідачу, але двері їй ніхто не відчиняв і вона залишала повідомлення в дверях або в ящику. При цьому, свідок не казала, зі слів відповідача, що «відповідач був вдома кожного разу, коли вона приносила пошту, але не відкривав двері». Це твердження самого відповідача, свідок підтвердила тільки факт залишення повідомлень і що жодного разу двері квартири їй не відкривали, але те, що хтось при цьому був вдома, свідок взагалі не стверджувала. Акт про не проживання позивачів від 11.10.2013 року, який відповідач надав суду, підтверджує лише той факт, що вказані акти складалися працівниками ТОВ «Добробит» відповідально, які обґрунтовано відображали фактичні обставини про не проживання конкретної особи. Суд звертає увагу, що у даному випадку, тобто коли акт про не проживання є вигідним відповідачу, останній стверджує, що акт буцім то складався правильно і без будь - яких порушень. Однак, коли відповідні акти про не проживання складаються відносно самого відповідача, останній стверджує, що акти складені з численними порушеннями і не можуть бути доказами у справі. При цьому, сторона позивачів жодним чином не заперечувала даний акт від 11.10.2013 року, вказуючи, що він відповідав дійсності, так як у вказаний період часу позивачі були позбавлені можливості проживати в квартирі, враховуючи перешкоди, який чинив їй відповідач, що підтверджено рішенням Крюківського районного суду 16.04.2014 року, відповідними постановами державного виконавця про примусове вселення позивачів, тощо. Суд бере до уваги , що представник ТОВ « Добробит» повідомила, що відсутні нормативні документи, які регулюють питання складання таких актів, вони складаються за типовою формою, в ньому вказуються дата складання, громадяни, які підтверджують факт не проживання іншого громадянина за вказаною адресою, з вказанням їх паспортних даних і адреси проживання, які і підписують даний акт та службових осіб, які його склали зі слів громадян і підписали. В подальшому акт завіряється службовими особами печаткою товариства і кутовим штампом. Акти складаються за заявою громадян , можуть складатися як в приміщенні товариства, куди приходять громадяни, які можуть підтвердити дані обставини, так і з виходом на місце за адресою його складання. При цьому товариство не зобов»язано повідомляти осіб, відносно яких він складається замовним листом з повідомленням. Посилання відповідача, що ТОВ «Добробит» було зобов»язано його повідомити про складання акту в конкретний час, тощо, неспроможні, при тому, що при замовленні самим відповідачем аналогічного акту від 11.10.2013 року про не проживання позивачів, останні аналогічним чином не повідомлялися про його складання. Даний акт був складений аналогічним чином, як і оспорювані відповідачем три акти, але в цьому випадку відповідач не заперечував його з підстав, вказаних ним при розгляді даної справи. Суд бере до уваги, що громадяни, які підписали відповідні акти були допитані в якості свідків і підтвердили факт не проживання відповідача в даній квартирі у вказаний в актах період. При цьому, свідки попереджалися про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, приводились до присяги свідка і у суду відсутні підстави ставити під сумнів їх показання. Разом з тим, відповідачем не було заявлено суду жодних клопотання про виклик і допит в судовому засіданні свідків, які б підтвердили факт його проживання в спірній квартирі за вказаний період часу, враховуючи його твердження про постійне проживання в даній квартирі і постійне спілкування з сусідами, тощо. Суд бере до уваги, що надані відповідачем суду копії конвертів листів та повідомлень відповідачу з різних державних установ та організацій з вказанням адреси : [ADDRESS] не є достатнім доказом того, що відповідач фактично проживав та проживає за вказаною адресою, на що останній посилається в своїх запереченнях, враховуючи, що виключно всі повідомлення відповідач отримував особисто не за даною адресою, а саме у поштовому відділенні, згідно залишених повідомлень, що підтвердили як працівники пошти так і сам відповідач. Тобто, не було жодного підтвердження з показань свідків, що як стверджував сам відповідач, що «він там живе, але не відкриває двері». Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що дані твердження відповідача є надуманими та не доведеними належними доказами. Аналогічним чином, отримання відповідачем пенсії у відділенні ПАТ «Ощадбанк», яке знаходиться поряд з будинком № 51 по вул. Першотравневій, також не є достатнім доказом фактичного проживання відповідача за вказаною адресою і суд вважає дані твердження відповідача не доведеними належними доказами. Свідок [PERSON] перед початком його допиту в якості свідка, надав суду світлокопію свого паспорта, пояснивши причину відсутності самого паспорту його переоформленням. Особа свідка була встановлена за наявним фото, яке не давало сумніву у його ідентичності, при тому, що і сам відповідач не заперечував, що допитувана особа є саме [PERSON], вказуючи, що відсутнє фото свідка у 25 річному віці. При цьому, відповідач, вказуючи на свідка, стверджував, що той є наркоман, «сожителем» позивача, є недієздатною особою, раніше застосовував до нього насильство, в зв»язку з чим він подавав заяву в міліцію, наполягав на проведенні останньому різноманітних медичних експертиз, тощо. Враховуючи викладене, у суду були відсутні сумніви, що вказана особа є саме [PERSON], як і безпідставності тверджень відповідача, що вказана особа є недієздатною в зв»язку з чим його показання суд не повинен брати до уваги. Також, суд бере до уваги, що речі особистої гігієни відповідача якщо і були в квартирі при примусовому вселенні позивачів, то були запаковані в коробки і опечатані, про що вказували свідки. Суд вважає, що наявність меблів відповідача в квартирі не є беззаперечним доказом того, що останній в ній проживає, при тому, що вказані меблі знаходились в квартирі як і до примусового вселення позивача, так і після того, при тому, що факт проживання відповідача спростовується як відповідними актами про не проживання так і показаннями свідків по справі. Суд вважає, що посилання відповідача на неможливість проживання позивачів в кімнаті «5», яка була виділена у користування за рішенням суду від 05.03.2009 року є необґрунтованими, так як встановлено, що остання при вселенні 25.09.2014 року була завалена до верху будівельними матеріалами, сміттям, макулатурою і в ній неможливо проживати на час примусового вселення, що відповідало дійсності і є перекручуванням фактів з боку відповідача. Та обставина, що [PERSON] разом з іншими її рідними (всього шість осіб) є співвласниками квартири [ADDRESS] не є достатнім доказом того, що позивачі проживають саме в цій квартирі. При цьому, відповідач не заперечував показання свідка [PERSON], що він є директором приватного підприємства «Навігатор» , яке займається підприємницькою діяльністю і зареєстровано за адресою : [INFO]. Враховуючи викладене, суд вважає, що дані обставини також не є достатнім доказом того, що відповідач проживає за вказаною адресою. Стосовно тверджень відповідача, що головуючий по справі надавав стороні позивача «вказівки» стосовно прізвищ свідків, яких необхідно викликати в судове засідання та що буцім то останні повинні казати є надуманими та безпідставними, оскільки судом в судових засіданнях 20.01.2016 року та 04.02.2016 року під запис ставилось до відома учасників процесу про відсутність аудіо запису судового засідання та неможливості отримання журналу судового засідання від 10.12.2015 року з технічних причин, і відповідно необхідності проведення повторного судового засідання з викликом всіх учасників та свідків , які надавали пояснення та були допитані в судовому засіданні 10.12.2015 року для їх повторного допиту. У відповідності зі ст.71 Житлового Кодексу України право на житлове приміщення за тимчасово відсутнім наймачем зберігається протягом шести місяців. Згідно ст.71 Житлового Кодексу України визнання особою такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тобто, зі змістом вказаної статті, предметом доказування у спорах про визнання осіб такими, що втратили право користування помешканнями державного і громадського житлового фонду, є факт відсутності наймача або членів його сім»ї строком понад шість місяців без поважних причин та за відсутності обставин, передбачених частиною третьою цієї статті. За правилами ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд поклав в основу своїх висновків, зокрема такі докази, як обставини, встановлені заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 05 березня 2009 року, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 16 квітня 2014 року, акти про не проживання відповідача від 16.09.2013 рок, 23.04.2015 року, 26.11.2015 року, акт державного виконавця від 03 квітня 2014 року,складений державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького МУЮ [PERSON] при примусовому виконанні в/л 2-128, виданого 18 березня 2014 року про вселення [PERSON], постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2014 року, акт опису майна від 25.09.2014 року, показання свідків, тощо. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою , що втратила право користування жилим приміщенням слід задовольнити і визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 34 будинку № 51 по вул. Першотравневій в м. Кременчук.

Outcome: approved