Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином. В обґрунтування заявлених вимог вказують на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року встановлено факт незаконного заволодіння [PERSON] та [PERSON] автомобілем марки «ВАЗ 21099» номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], та спричинення останньому матеріальної шкоди на суму 91780 гривень. Внаслідок протиправної поведінки [PERSON] та [PERSON] вони пережили душевні страждання, у зв'язку із втратою свого майна, та змушені прикладати значних зусиль для повернення до свого звичайного стану. На час вчинення кримінального правопорушення [PERSON] був неповнолітнім, а [PERSON] був малолітнім, відповідно за їх дії несуть відповідальність батьки. Під час розгляду кримінального провадження та по даний час сума матеріальної шкоди винуватцями не відшкодована, тому просять стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], як законного представника (матір) [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], як батьків [PERSON] в користь [PERSON] 91780 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Ухвалою суду до участі у справі залучено [PERSON] у якості відповідача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просить задовольнити в повному обсязі. Представник позивачів [PERSON], [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав і мотивів викладених у позовній заяві, однак просить врахувати, що на даний час [PERSON] та [PERSON] є особами, які досягли віку з якого згідно закону можуть самостійно нести відповідальність за завдану ними матеріальну та моральну шкоду. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та суду пояснила, що автомобіль належний позивачам був несправний та знаходився в розкомплектованому стані ще до його незаконного заволодіння [PERSON] та [PERSON], а тому вважає, що заявлена позивачами сума матеріального збитку не відповідає дійсності. Також вважає безпідставними твердження позивачів, щодо спричинення їм моральної шкоди оскільки їх автомобіль не був у робочому стані, а відповідно вони не мали можливості ним користуватися і до злочину. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та суду пояснив, що матеріалами справи не доведено, що автомобіль позивачів пошкоджено [PERSON] та [PERSON], а тому останні неповинні нести повну матеріальну відповідальність перед позивачами. Вважає, що відповідальність [PERSON] та [PERSON] обмежується сумою пошкоджених останніми деталей автомобіля [PERSON] У випадку стягнення з відповідачів повної вартості пошкодженого автомобіля просить вказаний транспортний засіб та його комплектуючі залишити відповідачам. Моральну шкоду заявлену позивачами вважає безпідставною, оскільки автомобіль був у технічно несправному стані. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав: Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 27.11.2009 року, [PERSON] є власником транспортного засобу ВАЗ 21099, 2004 року випуску д.н.з. [NUMBER]. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувало кримінальне провадження №12015210010001326 (справа №607/12627/15-к) про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 32 ч.1ст. 162, ч.1 ст. 289, ч.2 ст. 289, ч.З ст. 15 ч.2 ст. 289 КК України, [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 289 КК України, [PERSON], у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України та про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно [PERSON], який вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч.1ст. 162, ч.1 ст. 289 та ч.2 ст. 289 КК України. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 32 ч.1 ст. 162, ч1 ст. 289, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання згідно із ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком один рік шість місяців. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року застосовано до неповнолітнього [PERSON] примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері [PERSON] до досягнення ним 18-ти років. Як зазначено у вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року, у першій декаді травня 2015 року близько 20 години у [PERSON] який разом із малолітнім [PERSON] перебували на території гаражного кооперативу «Східний-Тернопіль» по вул. Л.Українки, 4 в м. Тернополі, винник злочинний намір направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом. Реалізовуючи вказаний неправомірний умисел [PERSON] та [PERSON] побачивши на автостоянці поблизу будки охорони легковий автомобіль марки «ВАЗ 21099» номерний знак [NUMBER], сірого кольору, вирішили незаконно заволодіти ним. З цією метою [PERSON] та [PERSON] підійшли до вказаного транспортного засобу, переконавшись у тому, що їхні дії не будуть помічені сторонніми, скориставшись темною порою доби та відсутністю власника автомобіля, [PERSON] ліктем правої руки розбив скло у задніх лівих дверцятах автомобіля, однак відкрити дверцята йому не вдалося. Після чого [PERSON] та [PERSON] залишили вказаний автомобіль та направилися за місцем свого проживання. Наступного дня близько 12 години [PERSON] та [PERSON] продовжуючи свої неправомірні дії повернулися до вказаного автомобіля марки «ВАЗ 21099», номерний знак [NUMBER]. [PERSON] через раніше розбите скло, відчинив задні дверцята транспортного засобу та проник у салон автомобіля. Перебуваючи у автомобілі [PERSON] перевів важель перемикання передач у нейтральне положення, [PERSON] почав штовхати даний транспортний засіб у напрямку гаража [NUMBER] гаражного кооперативу «Східний» по вулиці Л.Українки, 4. в м.Тернополі. Внаслідок вказаних неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] незаконно заволоділи належним [PERSON] автомобілем марки «ВАЗ 21099» номерний знак [NUMBER], вартістю 91 780 гривень, чим спричинили йому матеріальну шкоду. В ході розгляду вказаного кримінального провадження [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні винуватими себе визнали повністю. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.2 ст.127, ч.ч.1, 4, 7 ст.128 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.ст.1166, 1167, 1168 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.1177, 1192 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 Постанови № 4від 1 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами [PERSON] є матір'ю [PERSON], а [PERSON], [PERSON] є батьками [PERSON]. На час вчинення кримінального правопорушення [PERSON] був неповнолітнім, а [PERSON] був малолітнім. Відповідно до ч.1 ст. 1178 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи. В силу вимог ч.1 та ч.2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. Станом на день розгляду даної справи [PERSON] є повнолітнім, а [PERSON] досяг віку з якого відповідно до закону відповідає за завдану ним шкоду самостійно на загальних підставах. Постановою про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 30.06.2015 року, винесеною слідчою СВ Тернопілького МВ УМВС України в Тернопільській області Л.М. Серединською М.В. в рамках кримінального провадження №120152100100001274 від 17.05.2015 року, постановлено визнати та долучити до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ: головку блоку двигуна, 4-ри декоративні обшивочні панелі та ущільнювачі до автомобіля ВАЗ 21099, акумуляторна батарея «Plazma» та передати їх на зберігання до камери зберігання речових доказів Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, до вирішення питання в судовому порядку. Вказані речові докази передані до камери зберігання речових доказів Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, що підтверджується квитанцією №007567. Згідно Постанови про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 30.06.2015 року, винесеної слідчою СВ Тернопілького МВ УМВС України в Тернопільській області Л.М. Серединською М.В. в рамках кримінального провадження №120152100100001274 від 17.05.2015 року, постановлено визнати та долучити до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з. [NUMBER] та передати його на зберігання УДАІ УМВС України в Тернопільській області, що по вул. Бережанська, 65 в м. Тернополі. Згідно висновку експерта №4-101/15 складеного експертом [PERSON] Науково-дослідного експетрно-криміналістичного центру в рамках кримінального провадження№12015210010001326, ринкова вартість автомобіля марки «ВАЗ 21099» номерний знак [NUMBER], станом на 21.05.2015 року може становити 91780 гривень. Матеріальна шкода заподіяна потерпілому внаслідок пошкодження вказаного автомобіля може становити 91780 гривень. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] суду пояснив, що згідно постанови слідчого в рамках кримінального провадження ним було оглянуто автомобіль марки «ВАЗ 21099» номерний знак [NUMBER], який був у розкомплектованому стані, а саме був відсутній двигун, двері, колеса, обшивка салону та права фара. Корозій автомобіля не виявлено. Комплектуючі на огляд представлені не були. Чи був автомобіль у робочому стані до його викрадення визначити неможливо. Автотоварознавче дослідження ним проведено відповідно до методик її проведення та за його результатом ним надано висновок, щодо ринкової вартості даного транспортного засобу. Проводити відновлювальний ремонт вказаного транспортного засобу недоцільно. Як вбачається з матеріалів справи в ході розгляду кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] та [PERSON] розглядалося питання щодо вартості завданої шкоди позивачу тому в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України висновок суду у кримінальній справі про вартість транспортного засобу позивача [PERSON] є обов'язковим для суду при розгляді цивільної справи. Суд, також наголошує на тому, що обставини пошкодження транспортного засобу позивача [PERSON] не спростовані відповідачами і матеріалами справи, а тому суд вважає, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] останні спричинили позивачу [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 91780 гривень, та зобов'язані відшкодувати її у повному розмірі. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] є неповнолітнім та у нього відсутнє майно, достатнє для відшкодування завданої ним шкоди, суд вважає, що батьки останнього відповідачі [PERSON], [PERSON] в силу закону несуть відповідальність за шкоду завдану їх сином. Одночасно суд вважає безпідставними пред'явлення позовних вимог до відповідача [PERSON], як законного опікуна ( матері) відповідача [PERSON], оскільки останній станом на день пред'явлення даного позову (28.02.2017 року) був повнолітній та самостійно відповідає за спричинену ним шкоду. У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Суд вважає, що позивачам була завдана моральна шкода неправомірними діями [PERSON] та [PERSON], оскільки саме з вини останніх позивачі залишилися без транспортного засобу, котрий їм був необхідний для власних потреб, та через його відсутність були порушені нормальні життєві зв'язки позивачів, та останні були змушені прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до душевних страждань позивачів у зв'язку із втратою свого майна. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користь [PERSON] 91780 грн. заподіяної матеріальної шкоди, та водночас автомобіль ВАЗ 21099 н.з. [NUMBER] та комплектуючі до автомобіля, які визнані речовими доказами в кримінальному провадженні слід передати відповідачам. Крім того, беручи встановлені судом обставини справи, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди, на користь позивачів слід стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 500 грн. з кожного. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути 1622 грн. 60 коп. судових витрат в рівних частках з кожного. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial