Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

позивачі звернулися до суду із позовом, який в подальшому уточнили, до відповідачів про визначення за [PERSON] право користування житловим приміщенням площею 13,6 м.кв. в квартирі [ADDRESS]; визначення за [PERSON]-Я.Я. право користування житловим приміщенням площею 15,4 м.кв. в квартирі [ADDRESS]; зобовязання відповідачів не чинити перешкод у користуванні квартирою №6 будинку №7 по вул. Вагилевича в м. Львові. Свої вимоги обґрунтовують тим, що позивачам та відповідачам належить на праві спільної сумісної власності квартина №6 в будинку №7 на вул. Вагилевича у м. Львові. На час приватизації квартири одним із її співвласників був [PERSON], батько відповідача [PERSON], однак він помер і його частку успадкувала донька. Спільне життя з дружиною [PERSON] у позивача не склалося, вона змінила замки у їхній квартирі, через що, разом з донькою [PERSON]-Я.Я., були вимушені орендувати інше житло. Відповідачі чинять позивачам перешкоди у користуванні квартирою, відмовляються добровільно визначити порядок користування квартирою, через що позивачі змушені звертатися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав. Позивач додатково пояснив, що [PERSON] є його колишньою дружиною, однак спільне життя з нею не склалося, що змусило його подати позов про розірвання шлюбу. У спірній квартирі проживав до 15.11.2015р., пізніше відповідач обмежила йому доступ до квартири, змінивши у ній замки, та позбавила його права користуватися своїм майном. Відповідачі у судове засідання не зявився повторно, причин неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не подали. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому ч.9 ст.74 ЦПК України порядку через оголошення в пресі, оскільки за зареєстрованим місцем проживання судова кореспонденція поштовим відділенням поверталася на адресу суду у звязку із закінченням терміну зберігання. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідачів, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та його представника, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира №6, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Вагилевича, буд. №7, загальною площею №97,6 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №19060 від 19.04.1994р. (а.с.5-6). На час приватизації спірної квартири помер [PERSON], а його частку успадкувала відповідач [PERSON] Статтями 317-319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яким він володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] фактично позбавила житла колишнього чоловіка та доньку, що унеможливлює їх користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З технічного паспорта на спірну квартиру вбачається, що загальна площа квартири становить 97,6 кв.м., а житлова 69,40кв.м. Відповідно 1/5 ідеальної частини квартири від загальної площі становить 19,52 кв.м., а від житлової площі 13,88 кв.м. Квартира складається з 4-х кімнат: житлова кімната за літ.6-6 - площею 13,6 кв.м., житлова кімната за літ 6-7 - площею 15,40 кв.м., житлова кімната за літ.6-8 - площею 24,40 кв.м., житлова кімната за літ.6-9 - площею 16,00 кв.м., а також ванної кімнати площею 4,0 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 8,2 кв.м., комірки площею 1,2 кв.м. Оскільки позивачі разом з відповідачами володіють спірною квартирою, ідеальні частки в даній квартирі не виділені, у випадку виділення часток у спільній сумісній власності, кожному з позивачів мало б належати 1/5 частина квартири, що, виходячи із житлової площі квартири становить 13,88 кв.м., те, що квартира складається з 4-х житлових кімнат, суд приходить до висновку про встановлення наступного порядку користування спірною квартирою відповідно до ідеальних часток її власників: [PERSON] надати в користування житлове приміщення площею 13.6 кв.м. у квартирі [ADDRESS], [PERSON]-Я.Я. надати в користування житлове приміщення площею 15.40 кв.м. у квартирі [ADDRESS], в загальному користуванні сторін залишити приміщення ванної кімнати площею 4,0 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 8,2 кв.м., комірки площею 1,2 кв.м. Крім того, зобовязати [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні [PERSON], [PERSON]-Я.Я. приміщенням квартири [ADDRESS]. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь позивачів 2204,80 грн. гривень судового збору.

Outcome: approved