Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 30.10.2019 року до суду з позовними вимогами до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] з червня 2019 року вони разом не проживають, мають різні погляди на сімейне життя, примирення сторін та збереження шлюбу не можливе, тому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] 11 грудня 2010 року. Окрім того, у сторін є спільний син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а тому позивачка просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак адвокат Васильєв П.О., який діє в її інтересах надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, заперечує проти укладення мирової угоди по даній справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, однак надав до суду заперечення, згідно яких він визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу у повному обсязі, натомість просить відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення аліментів на утримання спільного сина [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки він не згоден, що позивачка обмежила його спілкування з сином, окрім того, згідно платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, він щомісячно пересилає позивачці кошти на утримання спільного сина у розмірі 3000,00 грн., просить суд стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] саме у розмірі 3000,00 грн., оскільки на його утриманні знаходиться недієздатна мати [PERSON] , опікуном якої він є, окрім того він несе тягар щодо утримання нерухомого майна (свого та матері) та має низку захворювань, що були спричинені перебуванням на військовій службі в Сьєрра-Леоне та в зоні проведення АТО. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши пояснення сторін, надані докази, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. У відповідності до вимог\~ст. 13 ч.1 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому\~ст. 81-89 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що сторони 11 грудня 2010 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.12.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №395. Станом на теперішній час подружні відносини між сторонами не збереглись. Зв`язок сторони не підтримують з червня 2019 року. Надання строку на примирення не дасть позитивних результатів, оскільки між сторонами вже тривалий час відсутні будь-які відносини та відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. За роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України в\~постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених\~ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до\~ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до\~ст. 110 СК\~(п.3). З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1\~ст. 24 СК України, згідно з якою шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відносно позовних вимог позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, суд зазначає наступне. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого 03 березня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №99. Згідно Довідки №241 від 21.05.2020 року, виданої КП «ЖЕО-№1», спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] проживає біля матері [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно Акту від 21.05.2020 року, факт проживання спільного сина сторін [PERSON] разом з мамою, [PERSON] по [ADDRESS] , підтверджують сусіди: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте згідно Довідки №415 від 29.05.2020 року, виданої КП «ЖЕО-№1», зазначену вище довідку №241від 21.05.2020 року та акт від 21.05.2020 року визнано не дійсними. Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2020 року по справі №495/4045/20 визнано недостовірною інформацію та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканості ділової репутації, право на особисте життя наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] , [INFO] в акті, затвердженому КП «ЖЕО-1» м. Білгород-Дністровський та наданому до Білгород-Дністровського міськрайонного суду. Рішення набрало законної сили 13.11.2020 року. Згідно Довідки №332 від 17.09.2020 року, виданої КП «ЖЕО-№1» склад сім`ї [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На даний час сторонами не заперечується той факт, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивачки щодо витребування судом довідок про заробітну плату відповідача [PERSON] у 2019 році та запиту про сплату відповідачем протягом 2019 року податків за можливі проведені угоди з рухомим та нерухомим майном, а також щодо отримання відповідачем соціальних виплат, адже витребувані відомості не входять до предмету доказування щодо предмету спору у даній справі, адже позовні вимоги заявлені позивачкою щодо стягнення аліментів у частині від доходу відповідача, тож ці відомості будуть витребувані державним виконавцем під час виконання рішення суду. Суд також не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача [PERSON] про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , оскільки відповідач не вказує, які саме факти, які безпосередньо стосуються предмету доказування, можуть повідомити або спростувати ці свідки. Суд приймає до уваги, що відповідач [PERSON] згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.04.2019 року є опікуном його недієздатної матері [PERSON] , [INFO] , що підтверджується також Посвідченням №2, виданим Виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради, несе тягар щодо утримання нерухомого майна, як матері, так і свого. Також під час встановлення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] , суд враховує, що відповідач є пенсіонером Збройних Сил України, учасником АТО з 16.04.2015 року по 24.06.2015 року та з 01.08.2015 року по 16.10.2015 року, переніс низку захворювань під час проходження військової служби та зараз має ряд хронічних захворювань, що підтверджується Довідкою №1566 від 13.09.2018 року, виданою Військово-медичним клінічним центром Південного регіону. У відповідності до вимог\~ст. 13 ч.1 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому\~ст. 81-89 ЦПК України. Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст.\~1-2,\~11-13 ЦПК України\~сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів. На теперішній час спільна дитина сторін знаходиться з позивачкою [PERSON] , що відповідачем визнається доведеною обставиною. Стаття 51 Конституції України\~передбачає що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до\~ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Статтями\~141,142,150 СК України\~передбачено - мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У свою чергу, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини\~не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 та 3\~ст. 157 СК України, той з батьків хто проживає окремо від дитини - зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 180 СК України\~передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із\~ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно,\~стаття 183 СК України\~зазначає\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18). ЄСПЛ вказав, що п. 1 ст. 6 ЄКПЛ зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це може прийматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України № 63566/00, п. 23 ЄСПЛ від 18.07.2006 р.). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] та необхідності стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу(заробітку) щомісяця, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 30.10.2019 року та досягненням [PERSON] повноліття, оскільки батьки мають рівні права та несуть рівні обов`язки по вихованню та утриманню спільної дитини, приймаючи до уваги, що відповідач є опікуном недієздатної матері, несе тягар щодо утримання нерухомого майна, як матері, так і свого та переніс низку захворювань під час проходження військової служби та зараз має ряд хронічних захворювань. Саме такий розмір аліментів буде відповідати загальним засадам справедливості та не буде порушувати законних прав та інтересів будь-якої сторони по справі. Як передбачено ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тож з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений нею за звернення до суду з позовними вимогами в частині розірвання шлюбу. Також відповідача [PERSON] в порядку\~ст. 141 ЦПК України\~необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. за розгляд судом позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивачка звільнена в порядку\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial