Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів Вінницької міської ради, [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Першої Вінницької державної нотаріальної контори про визнання права власності на 1/3 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] в м. Вінниці померла мати позивачки [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з наступного майна: квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі договору дарування квартири, посвідченого 01.10.2004 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр.№1991, та зареєстрованого КП «ВООБТІ» 19.10.2004 року за реєстровим №400/45780 в реєстровій книзі №499; та земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:050:0159, загальною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала померлій на праві спільної сумісної власності разом із відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON] Позивачка являється єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті матері та є такою, що спадщину прийняла, оскільки звернулась у передбачений законом строк до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім того, 25.11.2013 року державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №8-1985 на підставі якого за позивачкою визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Однак, державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.06.2014 року №1867/02-31, відповідно до змісту якої державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної ділянки у межах згідно з планом, розташовану за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку. Так, мати за життя не встигла отримати державний акт на належну їй частину даної земельної ділянки. А тому, з метою захисту своїх спадкових прав після смерті матері позивачка звернулась до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачка [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача - Вінницької міської ради, представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Першої Вінницької державної нотаріальної контори до судового засідання не з'явились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] в м. Вінниці померла мати позивачки [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого В ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 07.11.2012 року (а.с.6). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з наступного майна: квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі договору дарування квартири, посвідченого 01.10.2004 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр.№1991, та зареєстрованого КП «ВООБТІ» 19.10.2004 року за реєстровим №400/45780 в реєстровій книзі №499; та земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:02:050:0159, загальною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала померлій на праві спільної сумісної власності разом із відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0501131892013 від 06.11.2013 року (а.с.12). Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи позивачка, являючись єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті матері, прийняла спадщину після її смерті, вступивши в володіння та управління спадковим майном, та звернувшись у передбачений законом строк до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 25.11.2013 року державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №8-1985 на підставі якого за позивачкою визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.16) та згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №12226157 від 05.11.2013 року здійснено державну реєстрацію права власності (а.с.10). Однак, державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.06.2014 року №1867/02-31, відповідно до змісту якої державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної ділянки у межах згідно з планом, розташовану за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку (а.с.11). Так, згідно довідки Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області від 04.06.2014 року №02-945 станом на 01.01.2013 року за кадастровим номером земельної ділянки 0510100000:02:050:0159, загальною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався та не реєструвався в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі (а.с.17). Таким чином, мати за життя не встигла отримати державний акт на належну їй частину даної земельної ділянки, хоча при житті вона володіла, користувалась та могла розпоряджатись вищезазначеною земельною ділянкою, а, отже, вона перебувала у її приватній власності. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені (ч.2 ст.1225 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності (п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Отже, оскільки позивачка успадкувала після смерті матері квартиру [ADDRESS], а тому до неї перейшло право власності на вищезазначену земельну ділянку, на якій розміщена дана квартира, оскільки земельна ділянка була надана померлій за життя в установленому чинним законодавством порядку та останньою здійснено всі необхідні дії для її приватизації та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Окрім того, суд звертає увагу, що спірна земельна ділянка належала померлому та відповідачам [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.5 ст.89 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З пояснень позивачки та відповідачки в судовому засіданні вбачається, що відповідачі з померлою ніколи не ділили земельну ділянку, вони вважали, що земельна ділянка їм належить в рівних частках. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визначення частки земельної ділянки та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті матері знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved