Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Запорізького районного суду з позовною заявою про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, що розташована в [ADDRESS], посилаючись на те, що [INFO] року помер її батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначену земельну ділянку. Іще при житті, 26.04.1996 року спадкодавець склав заповіт, в якому він зробив спадкове розпорядження: все належне йому на час смерті майно від заповідав позивачці та [PERSON]. Але, позивачка прийняла спадщину фактично, а [PERSON] спадщину не приймала. Оформити свої спадкові права на земельну ділянку в нотаріальному порядку [PERSON] не має змоги, тому що отримала від нотаріуса відмову від вчинення нотаріальних дій, тому вона повинна була звернутися до суду з цією позовною заявою. В судове засідання позивачка не з'явилась від її представника до суду надійшла заява в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та без фіксації судового процесу, просить суд задовольнити її позовну заяву. Відповідач - представник Територіальної громади в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не з'явився, надали суду заяву про відсутність заперечень, просять розглянути справу в відсутність їх представника. Представники третіх осіб - Запорізької районної державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, надані сторонами, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Оскільки, правовідносини по спадкуванню відкрились в 2000 році, то при розгляді спору необхідно керуватись нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен громадянин має можливість залишити заповіт на все своє майно. Відповідно до вимог ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Факт смерті [PERSON] [INFO] року підтверджується наданим суду свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 08.08.2000 року. Судом достовірно встановлено, що 26.04.1996 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, реєстровий №41, в якому він на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: все належне йому на час смерті майно він заповідав в рівних частках [PERSON] та [PERSON]. Вищевказаний заповіт на час відкриття спадщини не змінений та не відмінений, про що секретарем Долинської сільської ради зроблений відповідний запис 11.07.2008 року. Суд вважає, що наявність у позивачки у володінні та користуванні оригіналу право установчого документу на спадкове майно, а саме, Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім'я [PERSON], є підтвердженням фактичного прийняття нею спадщини, відкритої після смерті батька. За ст. 16 ЦК України, ст. 258 ЦПК України встановлення факту не є самостійним способом захисту цивільних прав у позовному провадженні, а є підставою для виникнення цивільного права, а саме, права власності в порядку спадкування. Згідно зі ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року вбачається,що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб. Відповідно ст.392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності. Згідно зі ст.1225 ЦК України спадкування на земельну ділянку відбувається на загальних підставах без зміни цільового призначення Судом встановлено, що право власності на спадкову земельну ділянку площею 0,2500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] належало [PERSON], померлому [INFO] року відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія ЗП №07503790. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-2300576792013, виданого 07.12.2013 року Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області вбачається, що земельній ділянці площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в [ADDRESS] присвоєний кадастровий № 2322183500:20:001:0004. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат»: «Нотаріус, або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії». Згідно пункту 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: «Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом (за заповітом) осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи». Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року вбачається, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до Роз'яснення, виданого позивачці 02.10.2013 року №1863/02-14 Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що позивачці відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з недоведеністю факту прийняття спадщини в установленні законом строки. Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2011 року №868 правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимог [PERSON] є законними, об ґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення її позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб та вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на спадкову земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: approved