Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 21 січня 2016 року звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON] і згідно уточнених позовних вимог просили суд постановити судове рішення, яким виселити із належної їм квартири №-4 по вул. Львівській, 7 в м.Бережани Тернопільської області відповідача [PERSON] без надання йому іншого житлового приміщення. В обґрунтування заявлених вимог послалися на те, що вони є співвласниками зазначеного житла, у якому також зареєстрований та проживає відповідач, який є батьком позивачки [PERSON] та колишнім чоловіком позивачки [PERSON] Відповідач тривалий час зловживає алкогольними напоями, систематично влаштовує сварки, сімейні скандали, застосовує фізичне насильство до позивачок, морально їх принижує, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, однак своєї протиправної поведінки після вжитих до нього адміністративних стягнень не змінює. Оскільки відповідач у добровільному порядку виселитися з квартири не бажає, а його поведінка є небезпечною для життя і здоров`я позивачів, останні змушені звернутися до суду із позовом про виселення відповідача з вищезазначеної квартири, без надання йому іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Суду пояснила, що відповідач є її батьком та колишнім чоловіком її матері позивачки [PERSON], з яким остання перебувала у шлюбі до 2004 року. Квартира №-4 по вул. Львівській, 7 в м.Бережани Тернопільської області перебувала у їх з відповідачем та мамою спільній частковій власності ( по 1\\3 частини за кожним) до листопада 2015 року, коли відповідач подарував їй свою частку. Таким чином вона і мати стали співвласниками зазначеної квартири, а відповідач перестав бути співвласником. Однак, відповідач й далі є зареєстрованим і проживає у зазначеній квартирі. Вони із позивачкою [PERSON] також є зареєстрованими і проживають у цій же квартирі, яка є однокімнатною, має площу близько 33 кв.м. Протягом тривалого часу відповідач зловживає спиртними напоями, приходячи додому в нетверезому стані постійно вчиняє сварки, скандали, ображає її та маму нецензурними словами, наносить побої; оскільки всі вони сплять в одній кімнаті, то вночі не дає їм спати, кричить, будить серед ночі, вона не може привести до себе гостей. Таким чином вони не можуть з ним спільно проживати, змушені інколи ночувати у родичів, неодноразово викликали міліцію. За вчинення таких дій відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, однак не зважаючи на це й далі продовжує порушувати правила співжиття. Також пояснила, що коли відповідач тверезий, то сварок не вчиняє, оскільки погано себе почуває і не має змоги скандалити. Вони з мамою втомилась від такого життя і далі так жити не можуть. У відповідача іншого житла у власності не має, але у нього в селі є багато родичів і він може проживати у них, але як їй відомо, родичі батька не хочуть його через поганий характер та зловживання алкоголем. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позов підтримали й просять його задовольнити, дали пояснення, які за своїм змістом аналогічні поясненням позивачки [PERSON] У судовому засіданні відповідач [PERSON] позову не визнав, на виселення із згаданої квартири без надання йому іншого житла не погодився. Обставини, якими сторона позивача обґрунтовує заявлені вимоги визнав частково. Визнав, що випиває спиртні напої, але не зловживає ними. Заперечив, що він є ініціатором сварок з донькою та колишньою дружиною, з його слів, це вони між собою починають сварку, а він втручається у неї і потім його роблять винним. Визнав, що мали місце випадки коли він бив доньку та колишню дружину, розбив два телефони дружини, щоб вона не телефонувала в міліцію. Також, в процесі конфлікту з донькою зі злості розбив банку з варенням. Визнав той факт, що не є співвласником згаданої квартири. Дійсно, в листопаді 2015 року він на прохання доньки позивачки [PERSON] подарував їй належну йому частку у цій квартирі, оскільки донька натомість обіцяла зробити йому за це зуби. Однак, своєї обіцянки після цього донька не виконала і не оплатила йому лікування зубів. Визнав, що не може вжитися із позивачами і між ними постійно виникають конфліктні ситуації за які він неодноразово притягувався в суді до адміністративної відповідальності і ніс різні покарання. Допитана у судовому засіданні в якості свідка рідна сестра позивачки [PERSON] [PERSON] пояснила, що у [PERSON] постійно проблеми із її колишнім чоловіком [PERSON] через алкоголь. Їй і дочці важко жити із відповідачем, тому, що він постійно пяний і вчиняє скандали. Одного разу її сестра прийшла до неї із синяком на обличчі, сказала, що це зробив [PERSON] Вона дала їм дублікат свого ключа, щоб приходили ночувати до неї, коли чоловік буде скандалити. Зі слів позивачів знає, що відповідач скандалить, виганяє їх з дому, викидає їхні речі та приготовлену їжу. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка інспектор Бережанського ВП ГУНП у Тернопільській області [PERSON] суду пояснив, що дійсно в чергову частину райвідділу поліції неодноразово надходили повідомлення від гр. [PERSON] переважно пізно вечером, близько 24 год., з приводу того, що її колишній чоловік [PERSON] вчиняє сімейні скандали. У зв»язку з чим складалися протоколи про вчинення ним насильства в сім»ї і вони розглядалися судом. Із [PERSON] неодноразово проводились у райвідділі бесіди і коли він був тверезий, то обіцяв, що більше таке не повториться. Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника позивачів, відповідача, допитавши свідків, повно, всебічно, об»єктивно та безпосередньо дослідивши докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до задоволення не підлягають, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно із ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Як визнано учасниками процесу та як вбачається із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 листопада 2005 року серія ЯЯЯ №097049, позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] були співвласниками відповідно кожен 1/3 частини квартири №-4, яка знаходиться в м. Бережани Тернопільської облаcті по вул. Львівській, 7. 06 листопада 2015 року відповідач [PERSON] подарував своїй доньці позивачці [PERSON] належну йому 1/3 частину згаданої квартири. Обдарована прийняла дар і таким чином на час звернення до суду із даним позовом, є власником 2\\3 частин згаданої кватири, а відповідач [PERSON] перестав були її співвласником. Відповідач є колишнім чоловіком позивачки [PERSON] та батьком позивачки [PERSON] та має право проживати у згаданій квартирі, оскільки є зареєстрований у ній з 28 жовтня 2005 року. Судом встановлено, що на час звернення до суду із даним позовом, відповідач протягом року тричі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім»ї, а саме: - 15 жовтня 2015 року, постановою Бережанського районного суду визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення 12 жовтня 2015 року психологічного насильства щодо колишньої дружини [PERSON] та доньки [PERSON] за місцем проживання [INFO], із накладенням адміністративного стягнення у виді громадських робіт; - 17 листопада 2015 року, постановою Бережанського районного суду визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення 16 листопада 2015 року насильства в сім»ї щодо колишньої дружини [PERSON] за місцем проживання [INFO], із накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту; - 28 грудня 2015 року, постановою Бережанського районного суду визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення 16 грудня 2015 року насильства в сім»ї щодо своєї доньки [PERSON] за місцем проживання [INFO], із накладенням адміністративного стягнення у виді громадських робіт. Не зважаючи на такі обставини, які підтверджують факти неодноразового порушення відповідачем [PERSON] правил співжиття із донькою та колишньою дружиною, на думку суду сторона позивача не надала у судовому засіданні належних та допустимих доказів в підтвердження тієї обставини, що до відповідача вживалися заходи запобігання і громадського впливу щодо припинення і недопущення такої антигромадської поведінки, зокрема і у виді попередження зі сторони суду, прокуратури чи органів внутрішніх справ і такі заходи виявилися безрезультатними й після них відповідач й далі продовжує таку протиправну поведінку щодо осіб, з якими він спільно проживає. З наведених вище підстав, суд вважає, що виселення відповідача за таких обставин із житла без надання йому іншого житла є крайнім заходом і його застосування є можливим лише після того як відповідач буде продовжувати таку протиправну поведінку й після офіційного попередження, що у випадку продовження порушення правил співжиття у квартирі №-4 по вулиці Львівській, 7 в м. Бережани Тернопільської області, він може бути виселений із нього без надання йому іншого житла. Отже, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачів є передчасними, а тому в задоволенні позову щодо виселення відповідача із житла без надання йому іншого житла слід відмовити, одночасно офіційно попередивши відповідача [PERSON], що у випадку порушення правил співжиття у квартирі №-4 по вулиці Львівській, 7 в м. Бережани Тернопільської області, він може бути виселений із нього без надання йому іншого житла. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed