Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку в належній їм на праві власності квартири. В обґрунтування вимог вказали, що в квартирі [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної сумісної власності, зареєстрований син [PERSON]. В 1997 року він зареєстрував шлюб, та переїхав проживати до дружини, з даного часу він відсутній в спірному житлі як користувач, його особисті речі в квартирі відсутні. На відповідача щомісяця нараховуються комунальні послуги, які він не сплачує, матеріальної допомоги на їх погашення не надає, чим ставить позивачів в скрутне матеріальне положення та порушує права власників в користуванні, розпорядженні власністю. Знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку відповідач, не бажає, тому за захистом порушених прав власника вони змушені звернутися до суду. Позивачі у судове засідання не з'явились, надали до суду заяву, якою позовні вимоги підтримали у повному обсязі, справу просить розглядати за їх відсутністю. Відповідач [PERSON], до суду не з'явився, надіслав до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи виконкому районної у місті ради [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності, прийняти рішення згідно чинного законодавства, про що подала заяву. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1994 року, виданого Рудником «Суха Балка», згідно розпорядження №1123 від 24.06.1994, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]. Вказаний договір зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі за № 3ПВаст463-1035. Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] комітету Покровської районної ради в місті Ради від 11 вересня 2017 року, за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] з 24.03.1997 року по теперішній час. Відповідно акту від 10 липня 2017р., [PERSON] з 1997 року по теперішній час в вищезазначеній квартирі не проживає, вказаний акт підтверджений свідками: [PERSON], [PERSON]. Відповідно до копії паспорта відповідача [PERSON], останній з 06.05.2017 року є громадянином Російської Федерації, паспорт виданий ТП №5 Міжрайонного ОУФМС Росії пор Московській області в міському поселенні Люберці. Відповідно до ст.317 Цивільного Кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, відповідач не тільки перешкоджає володіти та розпоряджатися будинком, але позивач ще повинен сплачувати за неї комунальні платежі. Ніякого права на дану квартиру [PERSON] не має, тому що віна не є власником квартири або її частки. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважної причини більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: partial