Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони є подружжям, ними були придбані у приватну спільну сумісну власність, за згодою у кожному випадку іншого подружжя, чотири машиномісця (паркомісця): гаражи під № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , які розташовані у підземному паркінгу ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» за адресою: [ADDRESS] . Після придбання ними вказаних машиномісць (паркомісць) вони, кожен окремо, уклали з ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» договори про надання послуг з утримання паркомісць. У січні 2020 року всі належні їм паркомісця, без їх дозволу, були самовільно зайняті автомобілями, які належать [PERSON] , з яким вони (позивачі) не укладали будь-яких договорів стосовно використання останнім належних їм на праві власності паркомісць, картки для доступу до паркінгу та брилки для дверей вони [PERSON] не давали. При зверненні з проханням звільнити від легкових автомобілів належні їм паркомісця [PERSON] в усній формі пообіцяв це зробити, але своєї обіцянки так і не виконав. Зверталися письмово до директора ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» з питань порушень [PERSON] правил користування паркінгом, порушення їх права власності, на що директор їм повідомив, що охоронці паркінгу нічого не можуть зробити з [PERSON] .. Також вони зверталися з вказаного приводу до Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві, але отримали письмову відповідь про те, що в даній справі вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються в суді. Крім цього, вони зверталися до органів поліції за телефоном №102 для вирішення питання усунення вищеописаних порушень з боку [PERSON] , однак працівники поліції, які прибували на місце події до підземного паркінгу, не здійснювали ніяких заходів, спрямованих на звільнення від сторонніх автомашин належних їм на праві власності паркомісць. На їх скаргу на бездіяльність працівників патрульної поліції отримали відповідь про відповідність дій працівників патрульної поліції законодавству. Не призвело до усунення порушення їх права приватної власності і їх письмове звернення до депутата Київської міської ради. Між [PERSON] (позивачем) та [PERSON] 30.12.2019 року був укладений договір оренди, відповідно до якого [PERSON] зобов`язується прийняти в тимчасове користування (оренду) паркомісця, які належать орендодавцю на праві власності, та зобов`язався сплачувати на користь орендодавця за користування вказаним майном до 15 числа поточного місяця орендну плату 10 000 грн. (по 2 500 грн за одне паркомісце). Вказані умови договору не були виконані з зазначених вище причин і такі дії завдали їм (позивачам) збитки, які за 10 місяців становлять суму - 100 000 грн. З метою захисту своїх прав звернулися до суду з позовом та просили зобов`язати усунути перешкоди в користуванні власністю, стягнути збитки в солідарному порядку з [PERSON] та ТОВ «ЕК «Лазурний блюз». В процесі підготовчих судових засідань залишили позовні вимоги лише до відповідача [PERSON] , в частині позовних вимог до товариства провадження закрили. В судовому засіданні позивачі, їх представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Зазначили, що до 2019 року з [PERSON] була усна домовленість, за якою останньому дозволяли ставити на їх паркомісцях автомобілі, але в кінці 2019 року і в подальшому неодноразово просили відповідача звільнити їх паркомісця, на користування якими в указаний період вони дозвіл не давали, ніяких договорів не укладали з відповідачем. Зазначили, що відповідач постійно змінює автомобілі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, вважав його не доведеним. Пояснив, що він раніше ставив свої автомобілі на вказаній парковці, з дозволу власників парковки, з дозволу позивача [PERSON] . Договорів ніяких не укладали, за користування парковкою сплачував кошти, на початку 2020 року [PERSON] підняв плату. Які номери паркомісць займав не знає; коли в останнє займав паркомісця, що належать позивачам, не пам`ятає; приблизну дату назвати також не може. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення позивачів, їх представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 18.11.2020 року зареєстрована в суді позовна заява [PERSON] , [PERSON] до ТОВ «ЕК «Лазурний блюз», [PERSON] про стягнення збитків та усунення перешкод у здійсненні права власності. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2020 року визначено головуючого суддю. Відповідно до ухвали суду від 27.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання. 17.02.2021 року постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до ухвали суду від 19.07.2021 року провадження по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до ТОВ «ЕК «Лазурний блюз», [PERSON] про стягнення збитків та усунення перешкод у здійсненні права власності закрите в частині вимог до відповідача ТОВ «ЕК «Лазурний блюз». Відповідно до ухвали суду від 19.07.2021 року затверджено мирову угоду, укладену між ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» та [PERSON] , [PERSON] ; провадження по справі за зустрічним позовом закрите. Відповідно до ухвали суду від 19.07.2021 року по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків та усунення перешкод у здійсненні права власності залучено в якості третьої особи ТОВ «ЕК «Лазурний блюз». В судовому засіданні 19.07.2021 року прийнято до провадження заяву позивачів про зміни в позовних вимогах (в порядку ст.49 ЦПК України). Згідно ухвали суду від 15.09.2021 року закрите підготовче провадження та призначено страву до судового розгляду по суті. В суді встановлено, що ТОВ «ЕК «Лазурний блюз» є експлуатуючою організацією та надає послуги з обслуговування підземного паркінгу за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] купив два машиномісця за номерами [NUMBER] , [NUMBER] , розташовані в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] , площами 16 кв.м., 16,6 кв.м., що підтверджено договорами купівлі-продажу, укладеними 26 грудня 2017 року, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., зареєстрованих в реєстрі за номерами 12686, 12687. [PERSON] купила два машиномісця за номерами [NUMBER] , [NUMBER] , розташовані в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] , площами 14,5 кв.м., 18,5 кв.м., що підтверджено договорами купівлі-продажу, укладеними 26 грудня 2017 року, посвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Н.О., зареєстрованих в реєстрі за номерами 12684, 12685. Права власності на машиномісця № [NUMBER] , № [NUMBER] , розташовані в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] , що підтверджено Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата державної реєстрації - 26.12.2017 року. Права власності на машиномісця № [NUMBER] , № [NUMBER] , розташовані в підземному паркінгу за адресою: [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON] , що підтверджено Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата державної реєстрації - 26.12.2017 року. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. За результатами розгляду справи в суді було встановлено, що [PERSON] користувався паркомісцями, що належать на праві приватної власності позивачам. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував того, що він користувався машиномісцями, що належать позивачам; що він не мав договорів чи інших документів, які б давали йому право на користування цими паркомісцями. Пояснення відповідача про те, що на даний час його автомобілі не знаходяться на спірних паркомісцях судом не приймаються до уваги, оскільки відповідач не зміг сказати час, навіть приблизний, з якого він не користується цими паркомісцями; не зміг назвати номери цих паркомісць та не надав відповідних доказів. З наданих позивачем [PERSON] та відповідачем пояснень встановлено, що вони до кінця 2019 року певний час мали усну домовленість про надання [PERSON] [PERSON] в тимчасове користування спірних паркомісць. З січня 2020 року між сторонами ні усної, ні письмової домовленості, договорів на користування спірним майном не було, але відповідач користувався і в 2020 році спірними паркомісцями. Таким чином, факт користування відповідачем спірними паркомісцями з січня 2020 року, без наявності будь-яких правових підстав, встановлений в суді, що дає підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом звільнення автомобілів з належних позивачам паркомісць; заборону чинити перешкоди у здійсненні права власності. Щодо позовної вимоги про стягнення збитків у розмірі 100 000 грн., суд приходить до того, що дана позовна вимога не знайшла свого підтвердження в суді та не підлягає задоволенню. Наданий до справи договір оренди паркомісць від 30.12.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , не може бути визнаний судом як достатній та належний доказ до вимоги про відшкодування збитків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку з відповідача на кожного позивача має бути стягнуто судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору кожним позивачем, у розмірі по 840,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial