Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму. У позовної заяві вони зазначали, що 21.07.1979 року [PERSON] та члена її родини у тому числі і [PERSON]. Виконавчим комітетом Харківської міської ради був виданий ордер на вселення в кімнату загальною площею 46,3 кв.м., що знаходиться в квартирі [ADDRESS], куди вони і вселилися. 27.07.1987 року [PERSON] як такій, що потребувала поліпшення житлових умов, Дзержинською районною радою народних депутатів м. Харкова на підставі ст. 54 ЖК УССР в вищевказаній комунальній квартирі було надано кімнату загальною площею 18,8 кв.м. В 1990 році померла [PERSON] - сусідка [PERSON], яка в квартирі [ADDRESS] замала кімнату загальною площею 19,5 кв.м. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на обставини, викладені в позовній заяві, вказуючи про те, що оскільки вона із сім'єю була забезпечена житловою площею менш ніж це передбачено ст. 47 ЖК України, перебуваючи на обліку осіб, які потребують поліпшенню житла, то вона разом зі своїм сином [PERSON] у 2004 році зайняла суміжну кімнату комунальної квартири, в якій мешкала [PERSON] Відповідно цього [PERSON] просить визнати за нею права користування вказаним житловим приміщенням та укласти з нею договір найму. Представник Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить виселити останніх з усіма неповнолітніми членами сім'ї з самовільно зайнятого житлового приміщення кімнати площею 19,5 кв.м. квартирі [ADDRESS]. Відповідачі незаконно, самовільно, без будь-яких документів, які дають право на вселення у жиле приміщення, вселилися у кімнату площею 19,5 кв.м. квартирі [ADDRESS] та на цей час у них відсутні правові підстави для користування вказаним приміщенням. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] заперечували проти задоволення позову [PERSON], підтримуючи вимоги, викладені у позовній заяві Харківської міської ради, вказуючи на те, що [PERSON] штучно та навмисно погіршили свої житлові умови за для отримання права на користування спірною кімнатою. Треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «Жилкомсервіс», Відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб у Харківській області, Служба у справах дітей Дзержинського району м. Харкова у судове засідання не з'явились, про дату судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.11.2013 року позовні заяви [PERSON], [PERSON] до Харківської міської ради та Харківської міської ради до [PERSON], [PERSON] об'єднані в одне провадження. Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. В судовому засіданні з достовірністю встановлено наступне. Житловий будинок по [ADDRESS] є об'єктом комунальної власності територіальної громади м. Харкова та знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс». 21.07.1979 року [PERSON] та члена її родини у тому числі і [PERSON]. Виконавчим комітетом Харківської міської ради був виданий ордер на вселення в кімнату загальною площею 46,3 кв.м., що знаходиться в квартирі [ADDRESS], куди вони і вселилися. 27.07.1987 року [PERSON] як такій, що потребувала поліпшення житлових умов, Дзержинською районною радою народних депутатів м. Харкова на підставі ст. 54 ЖК УССР в вищевказаній комунальній квартирі було надано кімнату загальною площею 18,8 кв.м. В 1990 році померла [PERSON] - сусідка [PERSON], яка в квартирі [ADDRESS] замала кімнату загальною площею 19,5 кв.м. [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] у 2004 році зайняла суміжну кімнату комунальної квартири, в якій мешкала [PERSON] В матеріалах інвентарної справи на квартиру [ADDRESS] знаходяться договори дарування, згідно з якими [PERSON] та [PERSON] упродовж трьох років були відчужені за трьома договорами дарування в цілому 123/300 частин вищевказаної комунальної квартири, чим, на думку суду, були штучно погіршені їх житлові умови, а саме: 26.01.2006 року [PERSON] була подарована [PERSON] 41/300 частина комунальної квартири, 13.10.2006 року [PERSON] була подарована [PERSON] 41/300 частина комунальної квартири, 07.04.2009 року [PERSON] і [PERSON] передали за договором дарування [PERSON] 41/300 частину комунальної квартири [ADDRESS]. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради №523 від 05.09.2012 року відповідно до п.26 п.п.5 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Українській РСР», [PERSON] та [PERSON] були знято з обліку громадян, які потребують поліпшенню житлових умов. За інформацію управління обліку і розподілу житлової площі №1531/11 від 23.08.2011 року [PERSON] на обліку громадян, що вимагають поліпшення житлових умов не знаходиться. Статтею 321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обов'язок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України з матеріалів справи вбачається, що доводи позивача [PERSON] та [PERSON] окрім позовної заяви та пояснень представника не на чому не ґрунтуються. Судом достеменно встановлено у судовому засіданні, що Харківська міська рада як власник, не володіє в натурі вказаним жили приміщенням, оскільки ним незаконно володіють відповідачі, які самовільно вселилися до нього, використовують його під власні потреби, чим порушують права власника на володіння, користування та розпорядження об'єктом нерухомого майна. Таким чином, з врахуванням наведених обставин суд відмовляє в задоволення вимог [PERSON], [PERSON] у повному обсязі, задовольняючи позовні вимоги Харківської міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved