Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивачі просять суд визнати за ними право власності по ? на будинок №20 по вул. Садова в м. Ужгород з належними до нього надвірними будівлями та спорудами. Свої вимоги мотивувавали тим, що 02.03.2003 року помер [PERSON], який приходився чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] Померлий [PERSON], на підстав рішення №211 виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 16 червня 1972 року, отримав дозвіл на будівництво індивідуального одноповерхового житлового будинку в с. Горяни. 17 серпня 1976 року рішенням №219 виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів село Горяни Ужгородського району було включено в межі міста Ужгорода, надалі земельній ділянці та житловому будинку надана поштова адреса м. Ужгород, вул.. Садова, 20. За життя [PERSON] не зареєстрував за собою право власності на будинок. На час смерті [PERSON] в данному будинку були зареєстровані позивачі. Після смерті [PERSON] позивачі звернулися до нотаріальної контори, але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Представник позивачів в судове засідання не зявився надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Треті особи до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заперечень проти позову не надали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: З свідоцтва про одруження вбачається, що 18 жовтня 1958 року одружилися [PERSON] та [PERSON], після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 27. З свідоцтва про народження вбачається, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] З рішення виконавчого комітету Ужгородської районної Ради народних депутатів від 16.06.1972 р. №21 вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального одноповерхового житлового будинку в с. Горяни. Відповідно до рішення №219 виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів від 17.08.1976 року, село Горяни включено в межі міста Ужгорода. З довідки Комунального підприємства «Архітектурно-планувальне бюро» вбачається, що житловому будинку та земельній ділянці, яка належить померлому [PERSON] на підставі технічного паспорту КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» №8756 від 29.08.2008 р., згідно діючого адресного плану міста Ужгорода надана поштова адреса: м. Ужгород, вул.. Садова, 20. З довідки Комунального підприємства «Архітектурно-планувальне бюро» №72 від 03.02.2016 року вбачається, що житловий будинок за адресою м. Ужгород, вул.. Садова, 20 станом на 31.12.2012 року належав [PERSON] З копії технічного паспорту вбачається, що [PERSON] є забудовником будинку №20 по вул.. Садова в м. Ужгород. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що право власності, інші речові права, іпотеки, обтяженя на будинок №20 по вул.. Садова в м. Ужгород відсутні. З свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер 02 березня 2003 року, актовий запис № 242. З довідки Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційний район №4» № 4619 від 12.09.2013 року вбачається, що разом з [PERSON] на день його смерті 02.03.2003 року, разом з ним мешкали [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, [PERSON] ще при житті набув право власності на побудований ним будинок. Тобто набув право власності на будинок на законних підставах. При житті він не здійснив відчуження будинку іншим особам і станом на день його смерті був власником даного будинку, тому він увійшов в спадкову масу, на яку відкрилась спадщина в день його смерті. За вимогами ЦКУРСР, який був чинним до 2004 року, тобто визначав підстави і порядок набуття права власності на час будівництва будинку, - момент виникнення права власності не пов'язувався з реєстрацією права власності. З відповіді завідуючої першої Ужгородської державної нотаріальної контори [PERSON] від 02.06.2014 р. вбачається, що відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 02 березня 2003 року [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. З витягу із спадкового реєстру вбачається , що відомості про спадкову справу за померлим [PERSON] відсутні. Даних про інших спадкоємців, які б прийняли спадщину чи які б претендували на спадщину після смерті [PERSON], або претендували на право власності на даний будинок з інших підстав, не виявлено. За законом, що регулює спадкові правовідносини на час розгляду справи, відповідно до ст.. 1223 ЦКУ право на спадкування мають особи, вказані в заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом, визначені в ст..1261-1265 ЦКУ. Такі ж норми були встановлені в ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, (ст.529, 549 ЦК УРСР). Таким чином, позивачі як спадкоємці першої черги у відповідності до ст.1261 ЦК України, ст. 1268, 1270 ЦКУ, прийняли спадщину після [PERSON] і тому набули право власності на успадкований ним будинок на законних підставах в порядку спадкування за законом, своєчасно заявивши про свої спадкові права, фактично прийнявши спадщину і не відмовившись від неї, і свого права власності не позбулися, не здійснили відчуження. Оскільки, позивачі зверталися до нотаріуса за здійсненням спадкових прав і їм було мотивовано відмовлено через вказані вище обставини, то слід вважати, що даний спір підлягає вирішенню у суді , і що в даному випадку невизнані права позивачів підлягають судовому захисту. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved