Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, шляхом визнання за нею права власності на 61/200 частин житлового будинку, ? частину гаражу під літерою ''Б'', ? частину хліва під літерою ''В'', ? частину вбиральні під літерою ''Г'', 1/3 частину огорожі та 1/3 частину відмостки, які розташовані в [ADDRESS]. В обґрунтування вимог вказує, що з 12.07.1980 року вона разом з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16.04.2014 року. Під час перебування у шлюбі вони придбали 61/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Вартість вказаного майна становить 85 300 грн. Посилаючись на те, що відповідач не визнає її права власності на вказане майно, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, зіславшись на доводи викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач та його представник були присутніми у попередніх судових засіданнях та позов визнали. Судом встановлено, що сторони з 12.07.1980 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду за №607/5100/14-ц від 16.04.2014 року. За час шлюбу сторони придбали 61/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.09.2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №929 і реєстраційним посвідченням, виданим Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації від 14.10.2005 року. З договору купівлі-продажу вбачається, що продавець продав, а покупець купив 61/100 частин житлового будинку зазначеного у плані під літерою ''А'', житловою площею 54,1 кв.м., а також гараж під літерою ''Б'', хлів під літерою ''В'', вбиральню під літерою ''Г'', гараж під літерою ''Д''., 2/3 огорожі та 2/3 частин відмостки. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 СК України та ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу вимог ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу Згідно з вимогами ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК Уркаїни, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ України '' Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя'' за №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] є спільним майном подружжя, оскільки був придбаний сторонами під час шлюбу за рахунок спільних коштів. Враховуючи встановлені судом обставини справи та вищезазначені вимоги закону, суд вважає, що майнові права позивачки підлягають захисту, шляхом визнання за нею права власності на 61/200 частин житлового будинку (що є ? від 61/100 частки), ? частину гаражу під літерою ''Б'', ? частину хліва під літерою ''В'', ? частину вбиральні під літерою ''Г'', 1/3 частину огорожі та 1/3 частину відмостки, які розташовані по [ADDRESS]. Згідно із вимогами ст.ст.10. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не представлено, а с удом не здобуто будь-яких доказів щодо безпідставності позовних вимог.

Outcome: approved