Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] Мейсама про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні власністю, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловою площею квартири [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що дана квартира належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано виконкомом Жмеринської міської Ради народних депутатів від 22.12.1993 року. Відповідно до договору дарування від 15 лютого 1996 року [PERSON] подарувала свою 1/3 частку квартири дочці - позивачу [PERSON] 06.01.2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 313862 від 06.01.2015 року. Позивач [PERSON] зазначила, що 13 серпня 2008 року вона зареєструвала у вищезазначеній квартирі [PERSON], а 20 жовтня 2014 року її зятя [PERSON] Мейсама, щопідтверджує довідка Жмеринського районного сектора управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 1468 від 30.09.2015 року. Дана реєстрація проведена за проханням відповідачів, які обґрунтували його тим, що їм необхідна реєстрація у м. Жмеринка для зайняття підприємницької діяльністю. Після реєстрації відповідачі у даній квартирі не проживали, згідно з довідкою квартального комітету «Калинка» № 97 від 29.09.2015 року. Оскільки відповідач [PERSON] не реагує на вимогу позивачів знятись з реєстрації, а відповідач [PERSON] Мейсам виїхав за межі України та реєстрація відповідачів унеможливлює оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, то позивачі просять усунути перешкоду у користуванні і розпорядженні власністю квартирою №8 по вул.Павлова №6 в м. Жмеринка, Вінницької області, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, але подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Також вказала, що відповідачка [PERSON] не проживає на протязі 7 років, а відповідач [PERSON] Мейсам не проживає більше 11 місяців, їхнього майна в квартирі немає, оскільки вони своє майно в квартиру не заносили, а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, але подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Також вказав, що відповідачка [PERSON] не проживає на протязі 7 років, а відповідач [PERSON] Мейсам не проживає більше 11 місяців, їхнього майна в квартирі немає, оскільки вони своє майно в квартиру не заносили, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] Мейсам в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Урядовий курєр» № 214 від 17 листопада 2015 року, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у їх відсутність не надали, поважні причин неявки суду не повідомили, позов не оспорили. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи; ч. 2 ст. 224 ЦПК України вказує, що у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд, з врахуванням позиції позивачів, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечили позивачі, про що заявили суду. Відповідно до ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчено виконкомом Жмеринської міської Ради народних депутатів від 22.12.1993 року підтверджує той факт, що позивачі та [PERSON] є власниками квартири в [ADDRESS] (а.с.6). [PERSON] подарувала свою 1/3 частину квартири [PERSON], про що був складений договір 15 лютого 1996 року та посвідчений державним нотаріусом [PERSON] завідуючою Жмеринської міської державної нотаріальної контори (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ № 313862 [PERSON] померла 06 січня 2015 року (а.с.8). З 13 серпня 2008 року зареєстрованою у вищезазначеній квартирі є [PERSON], а з 30 жовтня 2014 року [PERSON] Мейсам, що підтверджується довідкою Жмеринського районного сектора управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області № 1468 від 30.09.2015 року (а.с.10). Згідно довідки квартального комітету «Калинка» м.Жмеринка № 97 від 29.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] Мейсам за адресою: вул.. Павлова, 6/8, м. Жмеринка, не проживають з дня реєстрації (а.с.9). Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним; ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; ст.317 ЦК України вказує, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном; ч.1 ст.319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а ч.2 ст.386 ЦК України встановлює, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначає ст.29 ЦК України - місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово; ст.163 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення у випадках та протягом строків, встановлених ст.71 ЖК Української РСР; ст.ст.71,72 ЖК Української РСР вказують, що при тимчасовій відсутності наймача або члена його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд прийшов до висновку, що відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] Мейсама слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою № 8 в будинку № 6 по вул. Павлова в м. Жмеринка Вінницької області. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.1,19,45).

Outcome: approved