Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області, за участі третьої особи відділу Держгеокадастру у Балаклійському районі Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в розмірі 8,25 умовних кадастрових гектарів на території земель Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, згідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ЧР-01-00-000465, виданого 26.01.1996 року КСП ім. Фрунзе. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в 1993 році була прийнята в члени колгоспу ім. Фрунзе Балаклійського району Харківської області, який в 1994 році було переіменовано в КСП ім.Фрунзе, а в 2000 році реорганізовано в СТОВ «Асіївське». 17 квітня 2005 року була звільнена з роботи. У звязку з тим, що як під час звільнення, так і при подальшому зверненні до керівництва господарства їй не було надано достовірної та правдивої інформації щодо її права на пай, про порушене право вона дізналася тільки після звернення за юридичною консультацією у липні 2015 року. Тоді і було встановлено, що вона була включена до додатку №1 до державного акту на право колективної власності на землю серія за №419, тобто є особою, яка отримала право на земельну частку (пай). В зв'язку з вищевикладеним, позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог. Від Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради та визнання позовних вимог. Балаклійська районна державна адміністрація надала суду заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності її представника. Представник відділу Держгеокадастра у Балаклійському районі Харківської області до суду не з»явився, про час та дату проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Причина неявки суду не відома. Заперечень, клопотань або заяв від його імені на адресу суду не надходило. Згідно зі ст.ст.10,\~11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.59,\~60\~того ж\~Кодексу\~доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.\~\~ При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених\~ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з копії трудової книжки колгоспника, серії РОС №3059488, заповненої 05.09.1982 року в колгоспі «Восход», [PERSON], [INFO], 18.01.1993 року була прийнята в члени колгоспу імені Фрунзе Балаклійського району Харківської області згідно наказу №1 від 18.01.1993 року. Рішенням зборів уповноважених від 28.01.1994 року протокол №1 колгоспу імені Фрунзе Балаклійського району Харківської області реорганізований в КСП імені Фрунзе Балаклійського району Харківської області. Згідно рішення загальних зборів протоколу №1 від 18.01.2000 року 2000 року КСП імені Фрунзе Балаклійського району Харківської області реорганізовано в СТОВ «Асіївське». 17 квітня 2005 року [PERSON] була звільнена з роботи згідно наказу №26-к від 17.04.2005 року, за згодою сторін (а.с.8-11). Згідно листа відділу Держземагенства у Балаклійському районі Харківської області від 20.08.2015 року №01-15/02/1748, 26.01.1996 року КСП імені Фрунзе Балаклійського району Харківської області отримало державний акт на право колективної власності на землю серія ХР №01-00-000465. Згідно додатку №1 до державного акту, за №419 рахується [PERSON]. Згідно Книги реєстрації сертифікатів на права на земельну частку (пай) КСП імені Фрунзе Балаклійського району Харківської області [PERSON] не рахується (а.с.12, 13-17). Як вбачається з листа відділу Держгеокадастра у Балаклійському районі Харківської області від 15.12.2015 року № Д-4/0-50/6-15, розмір земельної частки (паю) по КСП імені Фрунзе Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області (без встановлення меж земельної ділянки в натурі) складає 8,25 ум. кад. га.(а.с.18). Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. З наведеного вбачається, що [PERSON] отримала право на земельну частку (пай), хоча до 2015 року про наявність у неї такого права обізнана не була. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цивільного кодексу України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникають після набрання ним чинності. Відповідно до вимог ст. 71 цивільного кодексу України ( в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом осіб, право яких порушено, встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. (ст.76 цивільного кодексу України в редакції 1963 року). Статтею 55 Конституції України гарантується право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 03.12.2012 року - право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)» У разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Згідно з позицією, викладеною Судовою Палатою у цивільних справах Верховного суду України «Про практику розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 року, право на земельну частку (пай) виникає у члена КСП з моменту одержання цим підприємством (товариством, кооперативом) державного акта на право колективної власності на землю, а не з моменту внесення до списків. Тут же зазначається, що на базі колишніх колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств були створені КСП, яким землю передано на підставі державного акта на право колективної власності на неї. Таке право на землю отримали всі колишні працівники колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських утворень, пенсіонери. Кожному з них належала частка (пай), кожен набув право при бажанні отримати її для самостійного господарювання, створення селянського (фермерського) господарства, передачі в оренду або залишення своєї частки землі у колективній власності членів КСП на умовах оренди. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного кодексу України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач надав суду достатньо доказів, на підтвердження своєї вимоги, а визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved