Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою та встановлення порядку користування житлом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що позивачка являється рідною дочкою відповідачки [PERSON] та рідною сестрою відповідачки [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2009 року відповідачка [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO], квартиру [ADDRESS], у тому числі з урахуванням 2/3 часток майна, від якого відмовились діти померлого: [PERSON], [PERSON] Вищезазначена квартира є трьохкімнатною, загальною площею 62,1 кв.м., яка складається з трьох ізольованих кімнат, загальною житловою площею 38,2 кв.м., кухні, ванни, туалету, коридору, кладової, балкона. В даній квартирі позивачка зареєстрована та проживає з моменту отримання квартири батьками. Позивачка перебуває у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу у них є двоє малолітніх дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою в кімнаті, житловою площею 17 кв.м., квартири [ADDRESS]. В кімнаті, житловою площею 11,5 кв.м., квартири [ADDRESS] проживає сестра позивачки - відповідачка по справі [PERSON] із дочкою [PERSON], [INFO]. Відповідачка [PERSON] періодично проживає то в [ADDRESS], то в квартирі [ADDRESS] та займає кімнату, житловою площею 9,7 кв.м. Позивачка та її чоловік, їхні діти дбайливо ставляться до майна, що знаходиться у квартирі, приймають участь в утриманні будинку та прибудинкової території, досить тривалий час брали участь у витратах по утриманню квартири. Однак, через деякий час після того, як позивачка відмовилась від своєї частки у спадщині після смерті батька, у сторін по справі почали виникати конфлікти. Зокрема, відповідачі постійно створюють позивачці та членам її сім`ї перешкоди в користуванні квартирою, що проявляється у заміні замків та серцевин до замків на вхідних дверях в квартирі, скручуванні ручок на кранах умивальника, мийки та на кухонній плиті, викручуванні електричних лампочок освітлення, не наданні можливості користуватись побутовою технікою, меблями, килимами, які у спадщину до матері не перейшли і являються спільною сумісною власністю. Окрім того, відповідачі забрали всі книжки з оплати за комунальні послуги, чим позбавили позивачку регулярно та своєчасно оплачувати комунальні послуги та квартплату, що змусило позивачку звернутись до суду з даним позовом, в якому остання просила зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди їй та членам її родини в користуванні квартирою, встановити порядок користування квартирою між позивачкою та відповідачами, виділивши позивачці та членам її родини житлову кімнату, площею 17 кв.м., відповідачці [PERSON] та членам її родини - житлову кімнату, площею 11,5 кв.м., відповідачці [PERSON] та члена її родини - житлову кімнату, площею 9,7 кв.м., а кухню, ванну, туалет, коридор, кладову, балкон залишити в спільному користуванні, стягнути з відповідачів на користь позивачки судові витрати. 16.01.2014 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення членів сім'ї власника із квартири, який ухвалою суду від 25.01.2014 року був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що позивачка [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2009 року являється власником квартири [ADDRESS]. Разом із позивачкою у квартирі проживають дочка [PERSON] разом з дочкою, дочка [PERSON] з чоловіком та двома дітьми. Однак у квартирі окрім позивачки зареєстровані лише відповідачка [PERSON] та внучки [PERSON], [PERSON] Відповідачка [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON], який з кінця листопада 2013 року проживає у квартирі без дозволу позивачки, постійно вчиняють конфлікти, сварки, бійки, не дотримуються правил співжиття, не сплачують за спожиті комунальні послуги. Всі витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг з всіх проживаючих несе позивачка та її дочка [PERSON], так як всі особові рахунки відкриті на її ім'я та всі розрахункові книжки перебувають у неї. Окрім того, 11.04.2013 року відповідач [PERSON] наніс позивачці тілесні ушкодження, за даним фактом було порушено кримінальне провадження відносно відповідача [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України, яке в даний час знаходиться на розгляді в Вінницькому міському суді Вінницької області. Внаслідок сварок та фізичного насильства у позивачки різко погіршився стан здоров'я, а тому остання вимушена була звернутись до суду з даним позовом, в якому просила виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення з квартири [ADDRESS] у зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, що унеможливлює для інших проживання з ними в одній квартирі. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Зустрічні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні останніх відмовити. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] первісні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні останніх відмовити, зустрічні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні останніх відмовити. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні останніх відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - служби у справах дітей Вінницької міської ради до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою та встановлення порядку користування житлом підлягає до часткового задоволення з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено та сторонами не оспорюється, що позивачка являється рідною дочкою відповідачки [PERSON] та рідною сестрою відповідачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим міським відділом РАГС м. Вінниці 07.03.1980 року (а.с.7), свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим міським відділом РАГС м. Вінниці 15.08.1984 року (а.с.7 зворот), свідоцтвом про шлюб [PERSON] серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 18.09.2007 року (а.с.8). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.10.2009 року державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С. та зареєстрованого в реєстрі за №2-2532 відповідачка [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO], квартиру [ADDRESS], у тому числі з урахуванням 2/3 часток майна, від якого відмовились діти померлого: [PERSON], [PERSON] (а.с.10), а тому являється власником вищезазначеної квартири, що підтверджується витягом КП «ВМБТІ» №24586979 від 26.11.2009 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.47). Вищевказана квартира є трьохкімнатною, загальною площею 62,1 кв.м., яка складається з трьох ізольованих кімнат, загальною житловою площею 38,2 кв.м., кухні, ванни, туалету, коридору, кладової, балкона. Позивачка з 18.09.2007 року перебуває у шлюбі з [PERSON], згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 18.09.2007 року (а.с.8). Від шлюбу у них є двоє малолітніх дочок: [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 14.02.2008 року (а.с.9), та [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 04.01.2012 року (а.с.9 зворот). Відповідно до довідки МКП ЖЕК №12 вих.№112 від 05.01.2012 року у квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] - власник, [PERSON] - дочка, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внучка (а.с.11). Позивачка [PERSON] разом із чоловіком та малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають в кімнаті, житловою площею 17 кв.м., квартири [ADDRESS], зокрема позивачка зареєстрована та проживає з моменту отримання батьками даної квартири, її чоловік проживає з моменту реєстрації шлюбу з позивачкою, а їхні малолітні діти проживають та зареєстровані з моменту їхнього народження. В кімнаті, житловою площею 11,5 кв.м., квартири [ADDRESS] проживає сестра позивачки - відповідачка по справі [PERSON] із дочкою [PERSON], [INFO]. Відповідачка [PERSON] періодично проживає то в [ADDRESS], то в квартирі [ADDRESS] та займає кімнату, житловою площею 9,7 кв.м. Як вбачається із пояснень позивачки та її представника в судовому засіданні між сторонами угоди про встановлення порядку користування квартирою укладено не було, а вищевказаний порядок користування квартирою склався фактично. Позивачка та її чоловік, їхні діти дбайливо ставляться до майна, що знаходиться у квартирі, приймають участь в утриманні будинку та прибудинкової території, досить тривалий час брали участь у витратах по утриманню квартири. Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме акту, складеного старшою будинку [PERSON] від 18.09.2013 року (а.с.13), акту обстеження житлових умов [PERSON], складеного МКП «ЖЕК №12» від 25.11.2013 року №69 (а.с.30), фотозображень (а.с.31-34), акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON], складеного старшою будинку [PERSON] (а.с.92), позивачці та членам її родини чиняться перешкоди в користуванні квартирою, що проявляється у заміні замків та серцевин до замків на вхідних дверях в квартирі, скручуванні ручок на кранах умивальника, мийки та на кухонній плиті, викручуванні електричних лампочок освітлення, не наданні можливості користуватись побутовою технікою, меблями, килимами, що являються спільною сумісною власністю, відібранні книжок з оплати за комунальні послуги, неможливості домовитись про спільне утримання квартири та оплати житлово-комунальних послуг. Дані обставини в судовому засіданні відповідачами не заперечувались. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином, позовні вимоги позивачки в частині зобов'язання відповідачів не чинити перешкод їй та членам її сім`ї в користуванні квартирою [ADDRESS] підлягають до задоволення, однак щодо позовних вимог в частині встановлення між власником та користувачами квартири порядку користування квартирою, шляхом виділення кожному в окреме користування кімнат, суд приходить до висновку про відмову в цій частині в задоволенні позову з наступних міркувань. Так, як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.10.2009 року державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С. та зареєстрованого в реєстрі за №2-2532, та витягу КП «ВМБТІ» №24586979 від 26.11.2009 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, відповідачка [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. Натомість позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] являються членами сім'ї власника квартири. Законодавець в частині 1 статті 405 ЦК України чітко визначив, що саме власником визначається житлове приміщення, яке вправі займати члени його сім`ї, які проживають разом з ним. А тому, виходячи із положень ч.1 ст.405 ЦК України та ст.47 ЖК УРСР, яка гласить, що норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу, суд вважає, що вимога позивачки щодо встановлення порядку користування квартирою, шляхом виділення кожному окремої кімнати, не підлягає задоволенню у зв'язку з безпідставністю. Судовий збір, понесений позивачкою у розмірі 229,40 грн., що підтверджується квитанцією від 13.11.2013 року, підлягає частковому солідарному стягненню з відповідачів в сумі 114,70 грн., так як у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виселення членів сім'ї власника із квартири, суд приходить до висновку, що в задоволенні останнього слід відмовити за наступних обставин. В обґрунтування своїх вимог як на підставу про задоволення позову щодо виселення членів сім'ї власника із квартири у зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, що унеможливлює для інших проживання із ними в одній квартирі, позивачка посилається на те, що відповідачі постійно вчиняють конфлікти, сварки, бійки, не дотримуються правил співжиття, не сплачують за спожиті комунальні послуги. Всі витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг зі всіх проживаючих несе позивачка та її дочка [PERSON], так як всі особові рахунки відкриті на її ім'я та всі розрахункові книжки перебувають у неї. Окрім того, 11.04.2013 року відповідач [PERSON] наніс позивачці тілесні ушкодження, за даним фактом було порушено кримінальне провадження відносно відповідача [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України, яке в даний час знаходиться на розгляді в Вінницькому міському суді Вінницької області, що підтверджується обвинувальним актом від 21.11.2013 року (а.с.48). До того ж, 04.01.2014 року позивачці доводилось викликати працівників міліції для припинення протиправної поведінки відносно неї з боку доньки та зятя, що підтверджується корінцем талону -повідомлення, виданого Вінницьким міським відділом міліції (а.с.58). Внаслідок сварок та фізичного насильства у позивачки різко погіршився стан здоров'я, на нервовому фоні розвинулась гіпертонія, а тому останній доводиться звертатись з викликами до швидкої медичної допомоги, що підтверджується довідками Вінницької міської станції швидкої допомоги від 30.12.2013 року, 10.01.2014 року (а.с.55-56). Однак, з вищенаведеними твердження погодитись не можливо з наступних міркувань. Так, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. А тому, способом захисту свого порушеного права позивачкою обрано виселення відповідачів за вказаною адресою. Згідно ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, за змістом ч.1 ст.116 ЖК УРСР виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення є крайнім заходом і може застосовуватися судом лише за наявності одночасно кількох умов, зокрема, систематичного порушення правил співжиття, і як наслідок цього - неможливість для інших спільного проживання з таким громадянином; вживання до нього заходів запобігання і громадського впливу та їх безрезультатність. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12.04.1985, № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» встановлено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Однак, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачка не надала суду переконливих доказів систематичного порушення відповідачами правил співжиття і застосування до них заходів реагування, які б підвереджували наявність обставин, зазначених в ст.116 ЖК УРСР, і могли бути підставою для виселення відповідачів. Не встановлено таких обставин і в судовому засіданні під час розгляду справи, так як порушення кримінального провадження відносно відповідача [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України, яке в даний час знаходиться на розгляді в Вінницькому міському суді Вінницької області, та виклик позивачкою 04.01.2014 року працівників міліції не є належними та допустимими доказами, які б свідчили про систематичність та порушення саме відповідачами правил співжиття та застосування до останніх заходів впливу. Окрім того, як встановлено в судовому засіданні та сторонами не оспорюється, позивачка [PERSON] більшість часу проживає в [ADDRESS], і лише коли приїздить в квартиру [ADDRESS] між сторонами виникають конфлікти та непорозуміння. А наявність конфлікту між сторонами, які проживають в одній квартирі, та неприязні стосунки між останніми не тягнуть за собою виселення членів сім'ї власника без надання іншого жилого приміщення. Також, суд звертає увагу, що в квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані малолітні діти відповідачів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Іншого житла, окрім спірної квартири у відповідачів не має, а тому виселення відповідачів разом із малолітніми дітьми із квартири без надання іншого житлового приміщення є неприпустимим. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивача про виселення членів сім'ї власника із квартири не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: partial