Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Булгакова 12», яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просять зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у використанні площі загального користування шляхом знесення збудованої ним конструкції, у вигляді стіни з цегли з встановленими дверями, перед своїми вхідними дверями на третьому поверсі будинку [ADDRESS] , привівши територію загального користування до початкового стану; визнати письмовий дозвіл наданий ОСББ «Булгакова 12» [PERSON] на будівництво цегляної конструкції у вигляді стіни з встановленими дверима, перед своїми вхідними дверима на третьому поверсі будинку [ADDRESS] недійсним; стягнути з [PERSON] на користь позивачів завдану моральну шкоду в розмірі по 40000,00 грн. на кожного; стягнути з [PERSON] на їх користь сплачений судовий збір в сумі 1409,60 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати за поштові відправлення в сумі 330,80 грн.; кошти сплачені за послуги адвоката в сумі 5025,00 грн. та послуги за представництва адвоката в сумі 7000,00 грн. а також судові витрати на проведення експертизи в сумі 3000,00 грн. та витрати за послуги адвоката в сумі 600,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Однак відповідачем [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] у березні 2018 року було збудовано цегляну стіну впоперек коридору на третьому поверсі біля квартири позивачів, тим самим захопивши самовільно біля 6 кв.м. площі загального користування для своїх потреб. Зазначили, що вказана перегородка є самовільно збудованою без дозволу інших мешканців будинку та без дотримання встановленого законом порядку. Враховуючи, що вказана перегородка збудована в коридорі, який є спільною сумісною власністю багатоквартирного житлового будинку та обмежує права позивачів на вільне користування ними, просять усунути їм перешкоди у користуванні приміщенням сумісної власності багатоквартирного будинку шляхом зобов`язання демонтувати самочинно збудовану цегляну перегородку. Крім того, зазначили, що керівництвом ОСББ «Булгакова 12» незаконно було надано дозвіл [PERSON] на встановлення перегородки, оскільки ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.03.2017 року накладено арешт на об`єкти будівництва ЖК «Маргарита», окрім житлових приміщень, які належать фізичним особам на праві приватної власності, що здійснюється на земельній ділянці по [ADDRESS] , із забороною та проведенням будь-яких будівельних робіт. Крім того, зазначили, що в зв`язку з діями відповідача їм завдано моральну шкоду яку вони оцінюють у розмірі 40000,00 грн. на кожного. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2020 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити за загальними правилами позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника [PERSON] через канцелярію суду подано клопотання про відкладення розгляду справи. Представник ОСББ «Булгакова 12» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, допитавши свідка [PERSON] , судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності виданого 18.05.2015 року (а.с. 7). Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . В ході розгляду справи встановлено, що відповідачем [PERSON] у березні 2018 року встановлена в загальному коридорі на третьому поверсі між квартирами [ADDRESS] і [ADDRESS] цегляна перегородка з вхідними дверима з надписом № 10. З наявної в матеріалах справи ухвали Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2017 року у справі № 757/11755/17-к вбачається про накладення арешту на об`єкти будівництва ЖК «Маргарита», окрім житлових приміщень, які належать фізичним особам на праві приватної власності, що здійснюється на земельній ділянці по [ADDRESS] , із забороною та проведенням будь-яких будівельних робіт (а.с. 26-27). Відповідно до приписів ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У ст. 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Частинами першою та другою ст. 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 ст. 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Частинами 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572»зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що перепланування спірного приміщення було проведено з дотриманням встановленого законом порядку та із згоди позивачів. Крім того, як вбачається із висновку за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 20.11.2019 року за № 11 проведеного судовим експертом ФОП [PERSON] встановлена в загальному коридорі на третьому поверсі між квартирами [ADDRESS] і [ADDRESS] перегородка з вхідними дверима з надписом № 10 вимогам і умовам нормативних актів, а також наданій проектній документації не відповідають (а.с. 134-157). Відповідно до ст. ст.2 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. ст.6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право, зокрема, вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. Поняття спільного майна визначено статтею 1 вищезазначеного Закону, відповідно до якої спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Отже, виходячи з умов Закону, коридор є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку. З фотознімків наданих, позивачем вбачається, що у коридорі на третьому поверсі між квартирами [ADDRESS] і [ADDRESS] обмежений доступ до коридору загального користування внаслідок проведення перепланування. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушених своїх невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свобода чи законні інтереси таких осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Разом із цим, за ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В межах розгляду даної справи відповідачем не спростовані доводи позивачів та зібрані докази у справі щодо створення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, яке є спільною сумісною власність співвласників багатоквартирного будинку, у зв`язку з чим вимоги позивачів в частині зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у використанні площі загального користування шляхом знесення збудованої ним конструкції, у вигляді стіни з цегли з встановленими дверями, перед своїми вхідними дверями на третьому поверсі будинку [ADDRESS] , привівши територію загального користування до початкового стану підлягають задоволенню. Крім того, підлягають задоволенню вимоги позивачів в частині визнання письмового дозволу наданого ОСББ «Булгакова 12» [PERSON] на будівництво цегляної конструкції у вигляді стіни з встановленням дверей, перед своїми вхідними дверями на третьому поверсі будинку [ADDRESS] , оскільки вказаний дозвіл було надано без дотримання встановленого законом порядку та без згоди позивачів. Також з відповідача[PERSON] на користь позивача [PERSON] в порядку ст. 22 ЦК України підлягають стягненню понесені позивачем матеріальні збитки в розмірі вартості проведеного ФОП [PERSON] експертного будівельно-технічного дослідження в розмірі 3000,00 грн., згідно квитанції № 222727 від 20.11.2019 року (а.с. 159). Крім того, позивачами заявлено вимогу про відшкодування з відповідача [PERSON] моральної шкоди, заподіяної їх внаслідок незаконних дій в розмірі по 40000,00 грн. на кожного. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачі посилаються на моральні переживання, які вони зазнали, в зв`язку з тим, що не мали доступу до водопровідної труби яка підлягала заміні, в зв`язку з чим вони по теперішній час не можуть вільно користуватись водою, з остраху затопити сусідів які знаходяться нижче поверхом. Крім того, зазначили, що в зв`язку з неправомірними діями [PERSON] погіршилось самопочуття, що призвело до вживання ліків та нервових переживань. Оскільки при вирішенні спору судом встановлено порушення прав позивачів, а також, з огляду на те, що факт заподіяння позивачам моральних страждань є очевидним, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди за заявленими в позові підставами. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України). Розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру заподіяних потерпілому фізичних і моральних страждань, а також ступеня вини заподіювача шкоди у випадках, коли вина є підставою відшкодування шкоди. При визначенні розміру компенсації шкоди повинні враховуватися вимоги розумності і справедливості. Характер фізичних і моральних страждань оцінюється судом з урахуванням фактичних обставин, при яких була заподіяна моральна шкода, та індивідуальних особливостей потерпілого (стаття 23 ЦК України, пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Таким чином, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд доходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню компенсація моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях позивачів в розмірі 5000,00 грн. на кожного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором». Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги. На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачами надано договір № 13/11/18-ПД про надання правової допомоги від 13.11.2018 року укладеного між адвокатом Авдєєвим Б.М. та [PERSON] , договір № 65 та № 64 від 14.02.2019 року укладений між [PERSON] [PERSON] та адвокатом Пащенко В.М. про надання правової допомоги, акт виконання правничих послуг по цивільній справі від 14.08.2020 року. Відповідно до акту та чеку від 21.11.2019 року, чеку від 17.08.2020 року, чеку від 18.08.2020 року вартість наданої правової допомоги становить 3115,00 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] . Крім того, суд вважає за необіднє відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат за послуги адвоката Авдєєва Б.М. в розмірі 5025,00 грн., оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме листа [PERSON] від 04.02.2019 року в зв`язку з невиконанням зобов`язань по договору від 13.11.2018 року № 13/11/18-ПД про надання правової допомоги вказаний договір було розірвано, що свідчить про його не виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в сумі 2113,96 грн. відповідно до поданих суду квитанцій та витрати понесені позивачами на поштові відправлення у сумі 686,00 грн.

Outcome: partial