Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них 23 листопада 2013 року народився син [PERSON]. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 лютого 2016 року шлюб між ними розірвано та стягнуто з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною 18 річного віку. На даний час у неї склалися обставини, які, на її думку, дають підстави для перегляду рішення суду. Так, під час розгляду справи про стягнення аліментів нею було повідомлено суду про те, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований та має нерегулярний, мінливий дохід. У звязку із цим, з нього було стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі. Однак, як їй стало відомо пізніше, відповідач працює в Локомотивному депо м.Чернівці на посаді помічника машиніста та має постійний дохід. Стан здоровя відповідача задовільний. Враховуючи те, що на даний час у відповідача змінився майновий стан у сторону покращення, просила змінити розмір аліментів, які [PERSON] сплачує за рішенням суду від 18 лютого 2016 року та стягувати з нього на її корить на утримання сина [PERSON] аліменти у в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] не зявилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник позивачки надав заяву, в якій судове засідання просив провести у його відсутність. Позов підтримав у повному обсязі. У разі відсутності відповідача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивачки не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так, судом встановлено, що 01 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис за №958. Під час перебування сторін у шлюбі у них 23 листопада 2013 року народився син [PERSON] (а.с.6). Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 18 лютого 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с.3-5). Крім того, вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з 05 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Так, пред'являючи позов про збільшення розміру аліментів, позивачка посилається на те, що на даний час у відповідача змінився майновий стан у сторону покращення. Як було встановлено судом, відповідач на даний час офіційно працевлаштований та має регулярний дохід. Згідно довідки Виробничого підрозділу локомотивного депо м.Чернівці від 09 серпня 2016 року, відповідач [PERSON] працює у вказаній установі на посаді помічника машиніста тепловоза (а.с.27). Згідно вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, стан здоровя відповідача [PERSON] задовільний. Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що після ухвалення рішення Першотравневим районним судом м.Чернівці майновий стан у відповідача [PERSON] значно покращився, що і є істотною підставою для збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоровя та матеріального становища сторін і їх малолітньої дитини, суд вважає, що на підставі ст.183 СК України із [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, згідно розяснень пленуму Верховного суду України у постанові Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Отже, змінений розмір аліментів слід стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їхнього малолітнього сина з дня набрання рішення законної сили, а не з дня подання позовної заяви, як вказувала позивачка. Крім того, відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню й судові витрати.

Outcome: partial