Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області, в якому просять усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованої за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення [PERSON] самовільно збудованої ним прибудови до літньої кухні за адресою: [ADDRESS], скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 041904, виданого [PERSON] на земельну ділянку площею 0,35 га., скасувати акт встановлення та погодження меж землекористування від 25.03.1998 року. Даний спір між сторонами вже вирішувався Котелевським районним судом Полтавської області в 2013 році. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2013 року в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Котелевської селищної ради відмовлено (т.2 а.с. 76-82). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2013 року рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2013 року залишено без змін (т.2 а.с. 171-174). Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 грудня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с. 207-211). У порядку, встановленому ст.11-1 ЦПК України вище зазначену цивільну справу розподілено судді Цвітайло П.В., який і прийняв її до свого провадження 15.05.2014 року (т.2 а.с. 213-215). Під час судового розгляду позивачі звернулися до суду з заявою про залишення частини їх позовних вимог без розгляду (т.3 а.с. 49), а також заяву про уточнення позовних в кінцевому варіанті (т. 3 а.с. 48). Ухвалою суду від 02.07.2014 року частина позовних вимог позивачів [PERSON], [PERSON] залишена без розгляду (т.3 а.с. 56-58). В зв'язку з залишенням частини позовних вимог до раніше залучених співвідповідачів змінені позовні вимоги не стосуються їх, і вимог до них не ставиться. Представники відділу Держземагентства у Котелевському районі Полтавської області, Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Котелевської районної державної адміністрації Полтавської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Полтавське обласне головне управління земельних ресурсів, Полтавська регіональна філія Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» у відкрите судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися в установленому законом порядку. Всі вище зазначені установи та організації надіслали до суду листи, в яких просять справу розглядати без участі їх представників та висловили свою правову позицію, що підтверджується відповідними листами (т.3 а.с. 8, 9, 32, 46, 68, 95, т.2 а.с. 233). У відкритому судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], просять задовольнити їх позовні вимоги з підстав викладених у позовній та уточненій заяві пояснивши суду, що відповідач при будівництві допустив невідповідність нормам ДБН, зокрема порушив протипожежні вимоги щодо відстані між будинками окремого розташування, дана прибудово, затіняє їм світло, дощові води течуть до них на огород. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 19 травня 2014 року (т.2 а.с. 230), позовні вимоги позивачів підтримав повністю просить задовольнити їх, оскільки на їх думку відповідачем порушені права позивачів, тим що [PERSON], порушив вимоги будівельних та протипожежних норм, а розмір земельної ділянки вказаний в державному акті на землю не відповідає рішенню селищної ради, тому є незаконним і підлягає скасуванню. При цьому, надав суду письмові пояснення з приводу позовних вимог (а.с. 110-115). Відповідач [PERSON], заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що будівництво прибудови до літньої кухні ніяким чином не порушило прав позивачів, хоча будівництво проведено без дозволу і з порушенням будівельних норм. За те, що він провів будівництво з порушенням ДБН він сплатив відповідні штрафи, і відповідальність за такі дії на його думку в нього перед Державними установами, а не перед позивачами. Стосовно невідповідності розміру земельної ділянки зазначеного в рішенням і державному акті зазначив, що розбіжність виникла в зв'язку з отриманням землі від колгоспу, а потім від селищної ради, які не зафіксували дані обставини належним чином. Представник відповідача адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру ПТ № 032874 від 16 жовтня 2013 року та витягу з угоди на представництво інтересів у цивільній справ № 112 від 14 жовтня 2013 року (т.2 а.с. 118,119), зазначив суду, що вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення, надавши суду письмові заперечення від імені відповідача (т. 3 а.с. 71-73). Представник відповідача Котелевської селищної ради Котелевського району Полтавської області, Якименко Л.О., яка діє на підставі довіреності № 1 від 98 січня 2014 року (т. 2 а.с. 229), позовні вимоги визнала частково, зокрема по скасуванню державного акту на право власності на землю, скасування акту встановлення та погодження меж землекористування від 25.03.1998 року повністю, а по усуненню перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно побудованого нерухомого майна посилаючись на норми цивільного кодексу України покладається на розсуд суду. При цьому, сторони та учасники процесу в більшості висловлювали свої суб'єктивні міркування та припущення з приводу вище зазначеного звернення з позовом до суду, а також розповідали про обставини, які ніякого правового значення по даній цивільній справі взагалі не мають. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, їх представників, приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Системний аналізі цивільної справи за вище зазначеним позовом, норм цивільного права, пояснень сторін їх представників, зміст вимог ст.ст.256-267 ЦК України дає суду підставу визнати причину пропущення строку звернення до суду поважною і цивільну справу розглянути і вирішити в порядку, встановленому ЦПК України. Крім цього, виходячи із загальних норм початку перебігу позовної давності, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а позивачі довідалися коли відповідач в серпні 2011 року почав самовільно будувати прибудову до літньої кухні і тим самим порушує їх право на користування їхньою земельною ділянкою. То сторок в цьому випадку необхідно рахувати з часу винекнення спору 2011 рік. Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стосовно позовної вимоги позивачів, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно побудованого нерухомого майна, про скасування державного акту на право власності на землю. Як встановлено в ході судового розгляду згідно акту обстеження суміжних домоволодінь [PERSON] жителя [ADDRESS] та [PERSON] жителя [ADDRESS] від 26 серпня 2011 року, в ході огляду виявлено самовільне будівництво прибудови до літньої кухні [PERSON] за адресою [ADDRESS] з порушеннями ДБН 360-92, також виявлено порушення, санітарних та протипожежних норм в обох домоволодіннях, було рекомендовано [PERSON], припинити будівництво прибудови до літньої кухні, спірні питання вирішити на принципах добросусідства. (т.1а.с. 19). Відповідно до змісту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 224-12 від 25 травня 2012 року встановлено, що добудова літ. б до літньої кухні літ. Б відповідача [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], не відповідає державним будівельним нормам ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в частині недостатнього протипожежного розриву до житлового будинку літ. Б-1 та недостатньої відстані до межі з суміжним [ADDRESS]. В описовій частині судової будівельно-технічної експертизи зазначено: що на інсоляцію житлових приміщень жилого будинку літ. А-1 та житлового будинку літ. Б-1 [ADDRESS] не впливає (т.2 а.с. 89-113). Відповідно до змісту вимог ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. При цьому, позивачі [PERSON], [PERSON] не являється таким суб'єктами, який може звернутися до суду з вимогою щодо знсення або перебудови самовільно збудованої будівлі, оскільки таке право відповідно до вимог вище зазначеної правової норми належить відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Крім цього, відповідно до змісту вимог п.22 ч.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою. Під час судового засідання з'ясовано, що пожежний автомобіль може безперешкодно заїхати до двору кожного із сусідів, а саме: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до змісту висновку вище зазначеної експертизи на інсоляцію житлових будинків прибудова не впливає. Відповідач в суді чітко зазначив, що обладнав стічні труби, що запобігають стіканню атмосферних опадів з даху на земельну ділянку позивачів, вода стікає у його двір, підтвердивши дані пояснення фотознімками, які є у матеріалах справи. За таких обставин враховуючи фактичні обставини по даній цивільній справі та норми цивільного права суд вважає, що вказані порушення ДБН, невідповідності протипожежних норм в частині відстані між будівлями, стікання атмосферних опадів та затінок, не є істотними порушенням та не створюють перешкод позивачам у здійсненні ними права власності в користуванні, розпорядженні на належний їм будинок з господарськими спорудами та земельній ділянці. З огляду на наведене вище суд вважає, що позивачі даної позовної вимоги щодо порушення їх прав недодержанням відповідачем норм ДБН не довили, що є їх основним обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому, суд створив усі умови для змагальності процесу, роз'яснював сторонам їх права і обов'язки. Тому у суду є всі законні підстави відмовити в позовній вимозі про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно побудованого нерухомого майна. Стосовно позовної вимоги про скасування державного акту на право власності на землю, скасування акту встановлення та погодження меж землекористування від 25.03.1998 року. Як встановлено в ході судового розгляду [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,35 га., яка розташована в смт. Котельва Котелевської селищної ради, що підтверджується Державним актом на право власності на землю серії І-ПЛ № 041904, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Котелевської селищної ради народних депутатів від 25 квітня 1995 року № 94 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та ведення особистого селянського господарства. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 982 , виданий 27 травня 1998 року. (т.1 а.с.70). Відповідно рішення виконавчого комітету Котелевської селищної ради народних депутатів від 25 квітня 1995 року № 94, [PERSON] виділено 0,15 гектара, що підтверджується архівним витягом № 01-17/170 від 12.11.2012 року (т.1 а.с. 218). Згідно ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. ( в редакції станом на 23 лютого 2005 року). Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент реєстрації державних актів). Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Виходячи із змісту вимог Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 року за № 28 (яка діяла на момент виготовлення спірного державного акту) п.1.2 Державні акти, що посвідчують право власності на землю або право постійного користування землею, яка перебуває у державній власності, видаються на підставі рішень Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів. Відповідно до вимог ч.3 ст. 5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З огляду на наведене вище суд вважає, що за таких обставин коли маються розбіжності в площі земельної ділянки зазначеної в рішенні виконавчого комітету Котелевської селищної ради народних депутатів від 25 квітня 1995 року № 94 (0,15 гектара), яке було підставою для видачі акту, і Державного акта на право власності на землю серії І-ПЛ № 041904 (0,35 гектара), який не відповідає вище зазначеному чинному земельному законодавству України підлягає безумовному скасуванню. Оскільки акт встановлення та погодження меж землекористування від 25.03.1998 року, є похідним Державного акту, то він втрачає свої силу разом із скасуванням відповідного Державного акту та скасування його державної реєстрації. Тому у суду є всі законні підстави для повного задоволення позовної вимоги про скасування державного акту на право власності на землю. Задовольняючи позовні вимоги позивачів до [PERSON], Котелевської селищної ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно побудованого нерухомого майна, про скасування державного акту на право власності на землю, скасування акту встановлення та погодження меж землекористування від 25.03.1998 року частково, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача на користь позивачів необхідно стягти половину суми сплачених позивачем (т.1 а.с. 1,2).

Outcome: partial