Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача Мирноградської міської Ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування вимог зазначили, що [INFO] помер [PERSON] -чоловік [PERSON] і батько [PERSON] і [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, посвідченого Красноармійською державною нотаріальною конторою 12.04.1962 року за реєстровим №1834. Після смерті [PERSON] вони, як спадкоємці першої черги, звернулись до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте постановою нотаріуса в видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок їм було відмовлено у зв`язку з відсутністю у них правоустановлюючого документу, а отримати його дублікат вони позбавлені можливості через те, що документи Донецького обласного державного нотаріального архіву залишились на території, тимчасово непідконтрольній українській владі. Зазначаючи на вказані обставини як такі, що перешкоджають їм у реалізації їхніх прав, позивачі просять суд визнати за ними право власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом по 1/3 частці за кожним. В судовому засіданні представник позивачів вимоги підтримала і, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, просила суд позов задовольнити. Позивачі та представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Встановивши обставини та відповідні їм правовідносини, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON] , [INFO] , а позивачі [PERSON] і [PERSON] - його дітьми, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. [INFO] [PERSON] помер ( а.с.12). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з жилого будинку, розташованого по [ADDRESS] (до перейменування місто Димитров), який належав спадкодавцю на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Красноармійською державною нотаріальною конторою 12.04.1962 року за реєстровим №1834 (арк.спр.15). Згідно письмової інформації Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Мирноградської міської ради вказаний договір зареєстровано в Красноармійському БТІ 27 червня 1969року, реєстр №3454. Станом на 25.09.2018 житлова площа житлового будинку складає 19,6 кв.м, а загальна - 30,5 кв.м. На земельній ділянці розташовані наступні господарчо-побутові будівлі і споруди: Б-1 літня кухня, пг-1 погріб, В-1 вбиральня, Г-1 - гараж, Д-1 - сарай, Є-1 - душ, Ж-1 - сарай, №4 - огорожа, №5-ворота, №6-огорожа,1-замощення, 11-замощення, які згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 з подальшими змінами не є самочинним будівництвом. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями та спорудами станом на 25.09.2018 становить 59673грн. ( а.с. 15). Згідно відповіді завідувача Донецького обласного державного нотаріального архіву від 19.03.2019року, видати дублікат договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого на ім`я [PERSON] , не видається можливим, так як документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м.Донецьк, доступ до якого у зв`язку з проведенням бойових дій на Донбасі відсутній ( а.с.16). Відповідно до ч. 2 ст.331 ЦК України право власності на ново створене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 41 Конституції України визначено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме макйно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, згідно Указу від 26 серпня 1948 року та Постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Постановою КМУ «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05.08.1992року №449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно ст.ст. 216, 217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), який здійснюється за заповітом або за законом. Свідоцтво про право на спадщину, згідно ст.1298 ЦК, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за №56169183 від 16 травня 2019 року, виданої Мирноградською державною нотаріальною конторою, спадкова справа №172/2018 після смерті [PERSON] була відкрита Мирноградською державною нотаріальною конторою 26 червня 2018 року за заявою позивачів (арк.спр. 57,58,59). Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину передбачений Цивільним кодексом України, який встановлює загальні підстави для його оформлення і отримання спадкоємцями, та Наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5. Основною умовою для видачі свідоцтва про право на спадщину є подання нотаріусу оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно чи його дублікату (який має силу оригіналу). Як встановлено судом, оригінал договору про надання [PERSON] в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності був втрачений. Неможливість отримання дублікату цього документа з Донецького обласного архіву, який залишився на непідконтрольній Україні території, згідно постанови державного нотаріуса Мирноградської державної нотаріальної контори від 21.01.2019 року, стало підставою для відмови позивачам в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (арк.спр.20). Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч. 3 ст.1268 Цивільного Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до довідки Мирноградської державної нотаріальної контори, особами, які звернулись до нотаріальної контори з питання оформлення спадщини, є дружина померлого - [PERSON] , син - [PERSON] та донька - [PERSON] . Відповідно до ст.328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом, і згідно ст.392 ЦК можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, а відсутність у спадкодавця належно оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно унеможливлює оформлення спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що відновлення існуючих у позивачів майнових прав можливе шляхом визнання за ними права власності на спадкове майно, що не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. З огляду на вищевикладене суд вважає за можливе визнати за позивачами право власності на будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. На підставі ст.ст.328,1220,1222,1268 ЦК України,

Outcome: approved