Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до відповідача [PERSON], де третьою особою виступає Управління служби у справах дітей Чернівецької міської ради, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 24.02.2010 року. Вказує, що від спільного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина син [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що 24 грудня 2013 року вона вдруге уклала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка «[PERSON]». Після розірвання шлюбу та на даний час син проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться фізичним та духовним розвитком дитини, матеріальної допомоги не надає, ухиляється від сплати аліментів, стягнутих на її користь рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2011 року. Вказує, що відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на оздоровлення дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а саме: відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] за кордон для участі у спортивних змаганнях, відпочинку та оздоровленні. Син [PERSON] є розвинутою дитиною, добре вчиться у школі та займається спортом, на даний час відвідує спортивну секцію велосипедного спорту в ДЮСШ «Колосок», займається карате та є членом Громадської організації «Тай-Сен» у м. Чернівці, де склав атестацію на 7 кю (жовтий пояс), які є учасниками міжнародних змагань, як на території України, так і в країнах Європейського Союзу та світу, на яких неодноразово був переможцем та призером. Дитина також залучена до участі у змаганнях всеукраїнського рівня та міжнародних змаганнях в країнах Європи, які впродовж 2017-2018 роках заплановані у наступних країнах Європи: Румунія, Чехія, Словенія, Хорватія, Польща, Болгарія, Італія. Крім цього, син буде приймати участь у змаганнях всеукраїнського рівня та міжнародних змаганнях з велосипедного спорту маунтенбайк (горний велоспорт), які будуть проводитися протягом 2017-2018 років під керівництвом старшого тренера [PERSON] у наступних країнах: Туреччина, Чехія, Словаччина, Іспанія, Польща, Франція, Австрія, Хорватія, Греція, Норвегія. Також, неповнолітньому сину [PERSON] необхідно повноцінний відпочинок та оздоровлення, в тому числі на морі, який позначиться на фізичному та духовному розвитку дитини, у зв'язку з чим нею заброньовані місця для відпочинку в Італії з 24.10.2017 року по 29.10.2017 року, в Єгипті з 26.12.2017 року по 04.01.2018 року та в Австрії з 10.02.2018 року по 15.02.2018 року. Стверджує, що відповідач - батько дитини без будь-яких пояснень відмовляється надавати згоду на виїзд дитини за кордон, що шкодить інтересам дитини, порушує право дитини на всебічний, гармонійний, фізичний і духовний розвиток та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, незважаючи на те, що раніше він надавав таку згоду, засвідчену нотаріусом, на період з 29.01.2016 року по 29.01.2017 року. Вказує, що виїзд спільної з відповідачем дитини за кордон ніяким чином не порушуватиме прав відповідача, вона бере на себе всю відповідальність за дитину під час подорожей, доступ батька до дитини не обмежений жодним чином. Така поведінка відповідача стала перешкодою участі неповнолітнього сина у багатьох змаганнях, які мали місце у 2017 році. На основі викладеного позивачка просить суд надати їй - [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон (за межі України) до наступних країн: Туреччини, Чехії, Словаччини, Іспанії, Польщі, Франції, Австрії, Хорватії, Греції, Норвегії, Румунії, Словенії, Болгарії, Італії, Єгипту у супроводі матері [PERSON] без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], на період з дня набрання рішенням законної сили до 31 грудня 2018 року, дозволити їй, [PERSON], без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України та на його виїзд до наступних країн: Туреччини, Чехії, Словаччини, Польщі, Франції, Австрії, Хорватії, Болгарії, Італії, Єгиптустроком до 31.12.2018 року. Позивачка та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, пояснили, що відповідач з сином не спілкується, вихованням сина не займається, але принципово дозволу на виїзд дитини за кордон не надає. Вона його усно та письмово запрошувала до нотаріуса, однак він відмовився прийти. Просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, призначене на 04.12.2017 року не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність та постановити заочне рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що відповідач вже надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон. Вважає, що надання дозволу на виїзд за кордон буде відповідати інтересам дитини, але це не повинно заважати навчанню дитини. А також орієнтувала суд на те, що іиїзд дитини повинен надаватися у ті країни, де будуть проводитись змагання. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 24.02.2010 року шлюб між позивачкою [PERSON] ([PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.14). Під час шлюбу в сторін народилась дитина: [PERSON], [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.15), який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки про склад сім'ї КЖРЕП 6 від 28.09.2017 року (а.с.9). 24 грудня 2013 року позивачка уклала шлюб з громадянином [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.13). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від сплати аліментів, стягнутих на користь позивачки рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці, що підтверджується копією довідки-розрахунку № 2067 від 27.09.2017 року про нараховані та не отримані аліменти (а.с.39). Відповідач [PERSON] відмовляється надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] за кордон для участі у спортивних змаганнях, відпочинку та оздоровленні, що підтверджується телеграмами про явку до нотаріуса для оформлення дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, які були направлені на адресу відповідача, однак відповідач залишив їх без реагування та дозвіл не надав (а.с.31-32). Крім цього, відповідач неодноразово викликався в судові засідання для розгляду зазначеного позову, однак жодного разу не з'явився. Судом встановлено, що син сторін [PERSON] займається спортом та відвідує спортивну секцію велосипедного спорту в ДЮСШ «Колосок», що підтверджується довідкою № 61 від 02.10.2017 року, він є членом Громадської організації «Тай-Сен» у м. Чернівці, де займається карате і склав атестацію на 7 кю (жовтий пояс), які є учасниками міжнародних змагань, як на території України, так і в країнах Європейського Союзу та світу, на яких неодноразово був переможцем та призером (а.с.19, 25-26, 28-29). Неповнолітній [PERSON] залучений до участі у змаганнях всеукраїнського рівня та міжнародних змаганнях в країнах Європи, які впродовж 2018 роках заплановані у наступних країнах Європи: Хорватія, Словаччина, Польща, Болгарія, Чехія, Італія (а.с.73). Відповідно до довідки № 72 від 15.11.2017 року [PERSON] залучений до участі у міжнародних змаганнях з велосипедного спорту маунтенбайк (горний велоспорт), які будуть проводитися протягом 2018 років під керівництвом старшого тренера [PERSON] у наступних країнах: Франція, Польща, Словаччина, Туреччина (а.с.71). Крім цього, судом встановлено, що позивачкою [PERSON] заброньовані місця для відпочинку в Єгипті з 26.12.2017 року по 04.01.2018 року (а.с.35-36) та в Австрії з 10.02.2018 року по 15.02.2018 року (а.с.37-38) для повноцінного відпочинку та оздоровлення сина [PERSON], який позитивно позначиться на фізичному та духовному розвитку дитини. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] 29 січня 2016 року надавав нотаріально посвідчену заяву, якою давав дозвіл на відкриття візи та здійснення тимчасових поїздок за межі України в період з 29.01.2016 року по 29.01.2017 року (а.с.30). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або за рішенням суду при відсутності згоди одного з батьків. Із системного аналізу вказаних положень Закону вбачається, що дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень не є дозволом на виїзд неповнолітньої особи за кордон на постійне місце проживання. Факт не надання відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон під час судового розгляду справи - свідчить про чинення відповідачем перешкод у вирішенні даного питання. Разом з тим, з наведених вище доказів вбачається, що позивачкою надано докази можливості виїзду дитини. За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З позовних вимог вбачається, що дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України потрібен для можливості взяття участі в змаганнях, оздоровлення та відпочинку, що необхідно дитині для духовного, морального та фізичного розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. А тому, суд вважає, що прагнення позивачки забезпечити своєму сину моральний та духовний розвиток, зокрема шляхом перебування в інших країнах, в тому числі, шляхом участі у спортивних змаганнях, відповідає вищевказаним засадам прав та інтересів дитини, при цьому не буде порушувати права відповідача. Згідно ст.ст. 7, 150, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На підставі вищенаведених положень законодавства України, враховуючи обставини справи та інтереси неповнолітнього [PERSON], враховуючи позицію представника Служби у справах дітей, зважаючи на необхідність виїзду дитини за кордон для відпочинку та участі у спортивних змаганнях, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу позивачці на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України та оформлення документів без згоди батька - відповідача [PERSON] на період з дня набрання рішенням законної сили по 31.12.2018 року, однак виходячи з переліку країн, де мають відбуваються міжнародні спортивні змагання. При цьому, суд вважає за доцільне включити в цей перелік країну морського відпочинку - Єгипет, задовольнивши частково позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial