Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним договору купівлі продажу, скасування державної реєстрації, визнання покупцями нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно посилаючись на те, що в 2005 році мати позивача [PERSON] та його сестра [PERSON] ([PERSON] - дівоча), користуючись його довірою і малим життєвім досвідом ( коли позивачу було 21 рік), шляхом уговорів і обіцянок заволоділи його грошима, які продовж багатьох років він відкладав для купівлі власного будинку, і фактично за які купили і оформила дочці [PERSON] квартиру в смт. Радісне. В процесі купівлі квартира, була оформлена на дочку [PERSON] ([PERSON] - дівоча фамілія ) сестру позивача . Протягом 5-6 років з моменту оформлення квартири відповідачка заводила позивача в оману, говорячи що коли буде оформлений акт на землю передадуть його позивачу. Позивач просить суд визнати частково недійсним договір купівлі - продажу укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений «21» жовтня 2005 року [PERSON] приватним нотаріусом Іванівського районного округу Одеської області в частині покупця, скасувати його державну реєстрацію. Визнати позивачів покупцями зазначеної квартири. Визнати право власності на двокімнатну квартиру №12( дванадцять), яка знаходиться по вулиці Шевченко, в будинку №4(чотири) смт.Радісне Іванівського району Одеської Області в таких долях 2/3 частки за позивачем [PERSON] та 1/3 частки за мамою [PERSON]. Позивачі у судове засідання не зявилися надали суду заяви про слухання справи у їх відсутність, зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі про що надала суду заяву просила справу слухати у її відсутність. У заяві відзначила, що будинок купувався за грошові кошти позивачів, власних коштів в неї не було і вона їх на купівлю зазначеної квартири не витрачала. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: 21 жовтня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] ( нині [PERSON]) було укладено договір купівлі-продажу квартири під № 12 (дванадцять), що знаходиться в будинку № 4 (чотири) по вулиці Шевченка смт. Радісне Іванівського району Одеської області. Позивачі [PERSON] та [PERSON] посилаються на ту обставину, що даний договір є недійсним в частині покупця [PERSON] (нині - [PERSON]) [PERSON], оскільки дана квартира була придбана за їх особисті кошти. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зазначені обставини визнані відповідачкою по справі, тому доказуванню не підлягають. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд застосовуючи норми матеріального права виходить з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України. Так, відповідно до 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Ч.3 ст.215 ЦК України передбачено,що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму. У відповідності до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній й реєстрації, що сторонами було зроблено. Згідно ст.210 та ч.3 ст.640 ЦК України договір вважається вчиненим з моменту його державної реєстрації. Ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. На підставі ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом встановлено, що оспорюваних договір в частині покупця є недійсним оскільки фактично позивачі надали кошти на придбання вказаного нерухомого майна, але шляхом введення в оману покупцем стала відповідачка по справі, яка зазначене підтвердила та не оспорює. Ст..217 ЦК України передбачає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити , що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Відповідно до п.45 розділу «Зобовязання, що виникають з угод» правових позицій Верховного суду України,якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за її кошти і для неї та що інших підстав для визнання даної угоди немає, вказаний договір відповідно до ст..217,235 ЦК України визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця і покупцем за договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України

Outcome: approved