Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зазначеним позовом, в якому вказали, що їхній батько [PERSON], помер 27.09.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Їхні родинні відносини із батьком підтверджуються свідоцтвами про народження. Після смерті батька залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вербівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Ще при житті батько склав заповіт яким заповідав своє майно відповідачу по справі [PERSON]. В строк до шести місяців після смерті батька відповідач подав до Пологівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На час смерті батька позивачі були неповнолітніми, тому відповідно, навіть при наявності заповіту мають право на обовязкову частку у спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України. Відповідач, як спадкоємець за заповітом, оформив свою частину спадщини і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом у розмірі 6/7 частини земельної ділянки. Позивачам у якості обовязкової частині припадає по 1/14 частини від спадкового майна. Враховуючи те, що на час смерті спадкодавця позивачі були неповнолітніми, то у відповідності до ч.4 ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Звернувшись до державного нотаріуса з питанням оформлення спадщини їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із тим, що у правовстановлюючому документі, а саме державному акті на земельну ділянку допущено виправлення в частині зазначення кадастрового номеру. Свою відмову нотаріус мотивував тим, що відповідно до п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на земельні ділянки і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року, виправлення у державних актах не допускається. Відмову нотаріуса вважають правомірною, тому підстави для її оскарження відсутні. За таких обставин прохають визнати право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги прохають задовольнити. Представник позивачів, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні повністю підтримав вимоги позивачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій проти задоволення вказаних вимог не заперечує та прохає справу розглянути без його участі. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачів та дослідивши докази, дійшов до наступного. Встановлено, що батьком позивачів [PERSON] та [PERSON] був [PERSON], який помер 27.09.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Їхні родинні відносини із батьком підтверджуються свідоцтвами про народження. Після смерті батька залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вербівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Ще при житті батько склав заповіт яким заповідав своє майно відповідачу по справі [PERSON]. В строк до шести місяців після смерті батька відповідач подав до Пологівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На час смерті батька позивачі були неповнолітніми, тому відповідно, навіть при наявності заповіту мають право на обовязкову частку у спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України. Відповідач, як спадкоємець за заповітом, оформив свою частину спадщини і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом у розмірі 6/7 частини земельної ділянки. Позивачам у якості обовязкової частині припадає по 1/14 частини від спадкового майна. Враховуючи те, що на час смерті спадкодавця позивачі були неповнолітніми, то у відповідності до ч.4 ст. 1268 ЦК України вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Звернувшись до державного нотаріуса з питанням оформлення спадщини їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із тим, що у правовстановлюючому документі, а саме державному акті на земельну ділянку допущено виправлення в частині зазначення кадастрового номеру. Свою відмову нотаріус мотивував тим, що відповідно до п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на земельні ділянки і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року, виправлення у державних актах не допускається. Відповідно до ст.1225 ЦК України та п.10.Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення), при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом» Згідно змін до ст. 126 ЗК України правовстановлюючим документом на земельну ділянку є договір купівлі-продажу, міни, дарування та свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст.328 ч.2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільного права є визнання права.(ст. 16 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини. З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved