Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивачі за первісним позовом звернулися з позовною заявою до відповідача про визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі в вихованні, припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів. Позивач [PERSON] вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі він перебував в зареєстрованому шлюбі з 22.02.2014 року по 22.07.2016 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.05.2017 року з позивача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] Між сторонами була оговорена участь у вихованні дитини, але відповідач систематично порушувала домовленості та не привозила дитину до батька. Останні півтора роки дитина проживає разом з позивачами. Вважає, що в інтересах доньки проживати саме з ним, а не з її матір`ю. Дитина потребує лікування в зв`язку з наявністю певних хвороб. Позивач зазначив, що він любить свою доньку і спроможний забезпечити її всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї. Крім того, відповідач ставить перепони бабусі - матері позивача спілкуватися з онукою. Проживання доньки разом з ним відповідатиме інтересам дитини, оскільки він має можливість забезпечити їй належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. У разі визначення місця проживання дитини з батьком, також, просить припинити стягнення аліментів та стягнути аліменти на утримання дитини з відповідача на його користь. Позивач [PERSON] посилається на ту обставину, що відповідач ставить їй перепони у спілкуванні з онукою. 16 листопада 2017 року до Московського районного суду м.Харкова надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та відібрання дитини. [PERSON] зустрічний позов обґрунтовує тим, що дитина проживала разом з нею, утримання та виховання, а також соціальний та інтелектуальний розвиток їй забезпечувала мати. 20.09.2017 року [PERSON] , зловживаючи довірою, під приводом зустрічі з дитиною викрав її та утримує в невідомому місці. 24.10.2017 року вона подала заяву до Московського ВП ГУ НП у Харківській області за фактом викрадення дитини. Зазначає, що позивач за первісним позовом не виконував батьківських обов`язків з 2016 року, а дитина йому потрібна тільки для маніпулювання почуттями матері дитини та ухилення від сплати аліментів. Просить в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.11.2017 року частково задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 30.11.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача за первісним позовом - [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 06.02.2018 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом про витребування доказів. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 06.04.2018 року задоволено клопотання представника позивачів за первісним позовом про забезпечення позову. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. В судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] та їх представник заявлені позовні вимоги підтримали, та, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просять заявлені позовні вимоги задовольнити у зв`язку з їх доведеністю, щодо зустрічного позову просять в його задоволенні відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Відповідач за первісним позовом та її представник заявлений зустрічний позов підтримали у повному обсязі, просять вимоги зустрічного позову задовольнити у повному обсязі, первинний позов не визнали, в його задоволенні просять відмовити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Московського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутність, та винести рішення з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР. Представник третьої особи - служби у справах дітей Сумської обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутність, та винести рішення в інтересах малолітньої дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що сторони з 22.02.2014 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 22.07.2016 року шлюб між сторонами розірваний. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 25.05.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 27.11.2017 року, заборгованість позивача станом на 01.11.2017 року складає 8706,52 грн. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [INFO] [PERSON] одружився з громадянкою [PERSON] Також з матеріалів справи слідує, що у 2017 році між сторонами виник спір щодо місця проживання їх доньки [PERSON] В 2017 році [PERSON] звернулася з заявою до Московського відділу ГУНП в Харківській області, за якою 04.12.2017 року було розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню №12017220470007108 за ч.2 ст.146 КК України. Зазначене кримінальне провадження за фактом заяви [PERSON] закрито 18.10.2018 року за ч.2 ст.284 КПК України, а саме у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Харківською місцевою прокуратурою №4 м.Харкова перевірена обґрунтованість прийнятого рішення. З довідки КП «Жилкомсервіс» №990 від 07.06.2017 року вбачається, що позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить матері позивача [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.11.2011 року. Позивач [PERSON] працює кухарем в кафе «Capri Pizza&Grill», за місцем роботи характеризується позитивно, має постійний дохід. Позивач [PERSON] працює продавцем консультантом в магазині продукти 137, її заробітна плата за період з лютого 2017 року по травень 2017 року складає 22381,71 грн., що підтверджується відповідною довідкою від 06.06.2017 року №6026. Відповідач за первісним позовом [PERSON] працює в дошкільному навчальному закладі № 97 на посаді помічника вихователя, за місцем роботи характеризується позитивно, має постійний дохід. Позивач [PERSON] на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Відповідач за первісним позовом [PERSON] на обліку лікарів нарколога та психіатра також не перебуває. Згідно з інформацією адміністрації Харківської міської дитячої поліклініки № 13, де малолітня [PERSON] , перебуває під наглядом фахівців з вересня 2017 року, дитина отримує курс лікування з приводу астеноневротичного синдрому, синдрому внутрішньоутробної гіпертензії, синдрому гіперзбудженості. З 22.09.2017 року по 06.11.2017 року [PERSON] пройшла лікування у лікаря гінеколога з діагнозом бактеріальний вульвовагініт. Також була пролікована у дитячого лікаря-пульмонолога з приводу обструктивного бронхіту з повторними епізодами. Виявлене мікроплазменне інфікування. Відповідно до нотаріально посвідчених заяв свідків [PERSON] та [PERSON] . між матір`ю [PERSON] та донькою [PERSON] існують гарні відносини, мати забезпечувала дитину всім необхідним. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначила, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] Остання завжди добре відносилась до доньки, дитина після розлучення завжди проживала з матір`ю. Дитина завжди була весела, не хворіла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є зведеним братом позивача [PERSON] Дитина після розлучення переважно проживає разом з батьком. У дитини гарні відносини з батьком. Про мати взагалі не згадує. Мати останній раз бачив дуже давно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є вітчимом позивача [PERSON] Дитина після розлучення переважно проживає разом з ними. Дитиною займалися бабуся та тітки. Мати приїжджала лише один раз. Коли дитина проживала з матір`ю були постійні суперечки стосовно надання дитини батьку, мати постійно порушувала домовленості щодо зустрічі з дитиною. Дитина постійно знаходилась в селі у матері відповідача в Сумській області, мати при цьому знаходилась в Харкові. Дитина постійно хворіла, вони всією сім`єю лікували, купували ліки та передавали матері. Але коли забирали дитину вона знову була хворою. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є друзями сім`ї, були на весіллі [PERSON] та [PERSON] . Дитина після розлучення проживала та з мамою то з батьком. Після того як дитина приїздила від матері до батька, дитину постійно лікували, вона відставала у розвитку. На теперішній час батько водить дитину на різноманітні кружки, дитина почала розвиватися. Мати останні півтора роки не приїжджала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою позивача [PERSON] та тіткою позивача [PERSON] Зазначила, що дитина останні 1,5 роки постійно проживає з батьком. Мати дитину не відвідує. Позивач [PERSON] , яка допитана в судовому засіданні в якості свідка пояснила, що дитина останні 1,5 роки проживає з нею та батьком. В період проживання дитини з матір`ю, дитина постійно хворіла на різноманітні захворювання, в тому числі гінекологічні. Мати зовсім не займалася дитиною, від чого і почалися конфлікти між сторонами. Мати дитину не відвідує більше ніж 1,5 роки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона перебуває у дружніх відносинах з позивачами [PERSON] та [PERSON] ЇЇ дитина разом з [PERSON] відвідують гурток бальних танців. Мати ніколи не бачила, дитиною займаються батько та бабуся. Дитину знає з двох років, з початку дитина була дуже замкнута. На даний час дитина розвивається, має успіхи в танцях. У батька та дитини гарні відносини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона перебуває у дружніх відносинах з позивачем [PERSON] та його дружиною. ЇЇ дитина разом з [PERSON] відвідують гурток бальних танців. Мати ніколи не бачила, дитячі утренники вона жодного разу не відвідувала. Вони разом часто гуляють, але мати ніколи не приходила. Дитиною займаються батько та його дружина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON] Дитина з вересня 2017 року проживає разом з ними, тривалий час вони є повноцінною сім`єю та спільно піклуються про дитину. Інших дітей у них немає. Дівчинка називає її [PERSON]. Мати дитину не відвідує та нею не цікавиться. Службою у справах дітей Московського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради під час розгляду справи 16.04.2018 року надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . У вказаному висновку орган опіки та піклування встановив, що умови проживання за адресою відповідача [PERSON] задовільні. При цьому, також встановлено зі слів матері, що малолітня донька [PERSON] проживає разом з батьком з вересня 2017 року, в зв`язку з чим нею написано заяву до відділу поліції про викрадення дитини. Також у висновку Комісія посилається на ненадання батьком відомостей з приводу причин невідвідування дитиною дитячого закладу. З урахуванням викладеного, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Обґрунтовуючи свій висновок, Комісія посилається лише на кримінальну справу, яка по суті закрита, а також на відповідь керівництва дитячого закладу, що не відповідає обставинам справи. Так, згідно відомостей дитячого закладу, батько дитини не інформував садок про причини відсутності дитини у садку. Але вказана обставина суперечить доказам, наданим позивачем для спростування цього доводу. Суду надані копії конвертів з медичною документацією та поясненнями обставин не відвідування дитиною дитячого закладу, які долучені до матеріалів справи. Більш того, доводи КЗ «Дошкільного навчального закладу №97» містять протиріччя. Так згідно інформації отриманої з закладу станом на 16.01.2018 року (яка відображена у Висновку Комісії), дитина [PERSON] відвідує заклад. А згідно відповіді на адвокатський запит № 36/01-51/ від 27.02.2019 року, [PERSON] , [INFO] від дати 26.12.2017 року в дошкільному навчальному закладі №97 не перебувала у зв`язку з вибуттям. Тому суд не приймає до уваги висновок Служби у справах дітей Московського району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської радивід 16.04.2018 року, в якому визначено доцільним місце проживання дитини з матір`ю. При цьому, суд виходить з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Суд також враховує принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ, та положення національного законодавства. Декларація, прийнята резолюцією 1386 ( XIV ) Генеральної Асамблеї ООН - міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України « Про міжнародні договори України ». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини. У свою чергу Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов`язкове. Конвенція про права дитини ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов`язання для країн - учасниць. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько ( - ки ) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Судом встановлено, що з народження дитина більше часу проводила з матір`ю, оскільки мати знаходилась вдома і доглядала за дитиною, а батько навчався. Однак, в подальшому, коли стосунки між батьками погіршились і подружжя стало проживати за різними адресами, дитина деякий нетривалий час проживала з матір`ю, а потім з вересня 2017 року дитина безперервно проживає з батьком. Суд бере до уваги, що протягом останніх півтора року дитина постійно проживає з батьком, який утримує дитину, піклується, виховує, лікує, водить до різноманітних гуртків, проводить з дитиною вільний час. Протягом останнього року мати дитини стала менше приділяти уваги дитині, не приходить на дитячі утренники щоб поцікавитись розвитком дитини, не намагається з нею побачитись, що було підтверджено показами свідків [PERSON] та [PERSON] Доводи матері про те, що батько перешкоджає їй бачитись з дитиною чи обмежує її у спілкуванні не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. З огляду на те, що після розірвання між сторонами шлюбу їх донька постійно проживає з батьком, суд дійшов висновку, що проживання дитини з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів. Позивач не надала суду переконливих доказів, що проживання доньки разом з матір`ю буде найкраще відповідати інтересам дитини. Отже, враховуючи ставлення та участь у вихованні, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у батька, який має можливість утримувати малолітню доньку матеріально, відсутність належних заперечень матері щодо місця проживання дитини з батьком, міцність сімейних зв`язків, які склалися в родині позивачів, тривалість безперервного проживання дитини в родині позивачів, з метою забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання дитини з її батьком. Таким чином, вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. Також, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення порядку участі в вихованні дитини, в зв`язку з тим, що в судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з батьком та бабусею [PERSON] , бабуся приймає активну участь у вихованні дитини, спору з батьком дитини, щодо її участі у вихованні дитини немає, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Стосовно визначення порядку участі у вихованні дитини іншого з батьків, який буде мешкати окремо, суд приходить до наступного висновку. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто, права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Частиною 2 ст. 157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. На даний час сторони не мають між собою спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, зокрема, батько дитини протягом всього часу розгляду справи наголошував на тому, що він не створює перешкоди матері. В свою чергу, пояснення матері дитини про те, що батько нібито створює їй перешкоди в спілкуванні з донькою не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Більше того, відповідач не змогла переконливо пояснити суду, чому вона так мало часу приділяє дитині, і так рідко спілкується з донькою. В зв`язку з вищевикладеним, суд звертає особливу увагу обох батьків: [PERSON] та [PERSON] на необхідність компромісу та взаємних поступок у питаннях, пов`язаних з вихованням їх спільної дитини, та націлює обидві сторони у їх відносинах на максимальне врахування інтересів дитини. Суд радить батькам приборкати прояви своєї неприязної поведінки один до одного, невиправданих амбіцій та усвідомити свою відповідальність за подальшу долю їх спільної дитини, її розвиток та психічне здоров`я. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей,непрацездатних чоловіка, дружини,батьків,дочки,сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1. ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки, суд визначає місце проживання дитини з батьком, тобто з позивачем, на утриманні якого буде знаходитись дитина, то наслідком зміни місця проживання дитини буде припинення стягнення аліментів з позивача. Таким чином, з метою захисту інтересів дитини, створення їй необхідних умов для всебічного розвитку, суд вважає за необхідне припинити стягнення аліментів з позивача та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: partial