Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме частину житлового будинку. Вимоги мотивовано тим, що після смерті спадкодавців залишилося спадкове майно, що складається з частини житлового будинку № 15-17 по вул. Фрунзе в м. Каховці Херсонської області, позивачі є спадкоємцями померлих за законом. Звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав, у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, що позбавляє позивачів можливості оформити право на спадщину. За вказаних обставин просили визнати: за [PERSON] право власності на 51/200 частини житлового будинку в порядку спадкування за законом; за [PERSON] 35/200 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Фрунзе, № 15-17, який складається з: житлового будинку А, загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м.; житлового будинку Г, загальною площею 25,7 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м.; веранди а-2, тамбуру а-3, господарчої прибудови А-1, тамбуру а-5; літньої кухні К, літнього душу Є, вбиральні І, сараю Б; сараю С; сараю Т; сараю Я; сараю И; погрібу під И, огорожі № 1, 5, 7, 8, 9, 13, 14; споруд № 11. Представник позивача в судове засідання не зявився надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягала у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, оповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про поважність та причини неявки суд не повідомив. Письмових заперечень проти позову, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 30 серпня 1983 року, помер [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 01 вересня 1983 року зроблено актовий запис за № 301 (а.с. 14). [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого виконавчим комітетом Каховської міської ради народних депутатів належало 22/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м. Каховка, вул. Фрунзе № 15-17 (а.с. 6). Відповідно до виданої КП КТП довідки від 07 травня 2014 року [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований в [INFO], б. № 17, разом з ним були зареєстровані та постійно проживали [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), які відповідно до ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року) вважаються спадкоємцями першої черги, що прийняли спадщину після його смерті (а.с. 38). У звязку з чим частки між спадкоємцями розподілилися наступним чином: [PERSON] мала право на 11/100 частини домоволодіння; [PERSON] мав право на 11/100 частини домоволодіння, що залишилося після смерті [PERSON] Як слідує з постанови державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 21 травня 2014 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 35). [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого виконавчим комітетом Каховської міської ради народних депутатів належало 21/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: м. Каховка, вул. Фрунзе № 15-17 (а.с. 5). З матеріалів спадкої справи № 93/1993 слідує, що 03 листопада 1992 року померла [PERSON]. Із заявою про прийняття спадщини 30 квітня 1993 року за заповітом, посвідченим Каховською державною нотаріальною конторою 16 лютого 1979 року за реєстром № 618, звернувся [PERSON], якому померла заповідала належну їй частку житлового будинку в м. Каховці, вул. Фрунзе, б. № 15-17. Інші спадкоємці не зверталися. У звязку з чим частка [PERSON] збільшилася до 32/100 частини житлового будинку, що залишився після смерті спадкодавця. 05 грудня 2007 року помер [PERSON], про що 06 грудня 2007 року складено відповідний актовий запис № 563 (а.с. 15). З матеріалів спадкової справи № 83/2014 заведеної після смерті [PERSON] слідує, що із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася дружина померлого [PERSON] Інші спадкоємці не зверталися, свідоцтв про право на спадщину не видавалося. Окрім цього, відповідно до ст.ст. 1261, 1268 ЦК України спадкоємцями, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] є його діти [PERSON], [PERSON]. Вказане також підтверджується виданою КП КТП довідкою від 07 травня 2014 року № 349, відповідно до якої на день смерті [PERSON] був зареєстрований в [INFO], б. № 17, разом з ним були зареєстровані та постійно проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 39). За вказаних обставин спадкоємці після смерті [PERSON], а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] мали по 8/100 частини домоволодіння кожному. Частка [PERSON], з урахуванням частки в спадщині після смерті [PERSON] (11/100) стала 19/100 часток (11/100 + 8/100). 22 листопада 2008 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 25 листопада 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 604 (а.с. 16). З матеріалів спадкової справи № 96/2014 заведеної після смерті [PERSON] Із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за правом представлення звернувся [PERSON] Інші спадкоємці не зверталися, свідоцтв про право на спадщину не видавалося. Відповідно до ст.ст. 1261, 1268, 1256 ЦК України онуки спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які згідно довідки КП КТП від 07 травня 2014 року №350 на день смерті [PERSON] постійно проживали з нею, є спадкоємцями за правом представлення, що прийняли спадщину. Таким чином частки у спадщині [PERSON] та [PERSON] стали по 35/200 часток кожному. 28 червня 2011 року помер [PERSON], про що 30 червня 2011 року складено відповідний актовий запис № 212 (а.с. 17). Згідно з листа завідувача держнотконтори [PERSON] після смерті [PERSON] за даними Спадкового реєстру спадкової справи не виявлено. Як слідує з виданої довідки КП КТП від 06 червня 2014 року № 469 [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований в [INFO], б. № 17, разом з ним були зареєстровані та постійно проживали [PERSON] (мати), [PERSON] (брат). Відповідно до ст.ст. 1261, 1268 ЦК України [PERSON] вважається спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину після його смерті (а.с. 36). В результаті чого остаточно частка [PERSON] стала 51/200 частини домоволодіння (8/100х2+35/200). Відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 28 травня 2014 року, обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Каховка Херсонська область, вул. Фрунзе, № 15-17, який складається з: житлового будинку А, загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м.; житлового будинку Г, загальною площею 25,7 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м.; веранди а-2, тамбуру а-3, господарчої прибудови А-1, тамбуру а-5 (самочинно збудований); літньої кухні К, літнього душу Є (самочинно збудована тимчасова споруда), вбиральні І (самочинно збудована тимчасова споруда), сараю Б; сараю С; сараю Т; сараю Я (самочинно збудований); сараю И (самочинно збудований); погрібу під И (самочинно збудована тимчасова споруда), огорожі № 1, 5, 7, 8, 9, 13, 14; споруд № 11 (а.с. 7 10). Постановою державного нотаріуса [PERSON] від 06 червня 2014 року [PERSON], [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового домоволодіння, що знаходиться в м. Каховка Херсонської області, вул. Фрунзе, № 15, 17, відмовлено. Підставою для відмови у видачі свідоцтва слугувало те, що заявниками не надано нотаріусу правовстановлюючого документу на житловий будинок щодо належності його спадкодавцю (а.с. 35). Позивачами в газеті Каховська зоря від 15 травня 2014 року було зроблено оголошення: Вважати недійсним свідоцтво про право власності від 25 травня 183 року, видане згідно з рішенням виконкому від 17 травня 1983 року № 266/9-22/100 частка домоволодіння за адресою: м. Каховка, вул. Фрунзе, б. № 15-17 на імя [PERSON]; свідоцтво про право власності від 25 травня 1983 року, видане згідно рішенням виконкому від 17 травня 1983 року № 266/9-21/100 частка домоволодіння за адресою: м. Каховка, вул. Фрунзе, б. № 15-17 на імя [PERSON] (а.с. 33). Спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1261 ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України), незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ч. 1 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги вище наведені норми цивільного права, вбачає, що відповідно до законодавства, яке було чинне на час набуття права власності на житловий будинок спадкодавцями, а саме Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, передбачалася державна реєстрація права власності, проте виникнення права власності на будинок не залежала від державної реєстрації. Суд приходить до висновку про те, що [PERSON], [PERSON] за життя набули право власності на 21/100 частки та 22/100 частки відповідно, житлового будинку № 15,17, який знаходиться в м. Каховка Херсонської області, вул. Фрунзе, правомірно з дотриманням вимог законодавства, що діяло на час виникнення права власності. Згідно вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів (ст.ст. 11, 60 ЦПК України). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши надані письмові докази, вважає, що у звязку з неможливістю оформлення позивачами права власності на частки житлового будинку, що належали померлим на праві власності, порушуються їх законні права та інтереси, як спадкоємців за законом, які підлягають захисту шляхом визнання за ними права власності на частки житлового будинку. Вбачає правомірність набуття права власності: [PERSON] на спадкове майно, 51/200 частину житлового будинку; [PERSON] на спадкове майно, 35/200 частину житлового будинку. Вимоги законодавства, що встановлюють порядок прийняття спадщини, позивачами дотриманні, що знайшло своє підтвердження належними доказами. З огляду на положення ст. 376 ЦК України право власності в порядку спадкування на обєкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно. Позивачами не подано жодного документу, який би підтверджував відповідність самочинного будівництва архітектурним, санітарним, екологічним, будівельним та іншим нормам і правилам, а також не надано доказів, що вони зверталися з заявами у компетентні органи про введення споруд в експлуатацію та їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, що підтверджує відсутність у позивачів правових підстав на визнання за ними права власності на тамбур а-5 збудований у 1994 році самовільно; сарай И збудований у 2009 році самовільно; сарай Я збудований у 1993 році самовільно, а отже позов в цій частині не підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача в частині визнання права власності на тимчасові споруди, що зазначені в технічному паспорті на житловий будинок, а саме: душу Є збудованого у 2009 році; вбиральні І збудованої у 1993 році; погрібу під И збудованого у 2009 році суд зазначає, що відповідно до п. 4 загальної частини Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження, зокрема, на тимчасові споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, тому вважає, що позивачі у вказаній частині вимог можуть реалізувати своє право в позасудовому порядку.

Outcome: partial