Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу, на підтвердження чого зазначила, що з 19 жовтня 1992 року перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Шлюб реєстрували у виконавчому комітеті Лисогірської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, про що зроблено відповідний актовий запис №7. Від спільного проживання неповнолітніх дітей немає. Головними причинами розпаду сім'ї стали відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, втрата почуття любові. Крім того, відповідач не піклувався про збереження сімї, зловживав алкоголем. Все це призвело до того, що в 2015 року сторони припинили шлюбні стосунки та спільне проживання, сімя фактично розпалась. А тому просить суд шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] до судового засідання подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, оскільки сім'я розпалась остаточно, примирення неможливе, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Враховуючи вимоги ст.280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивачки по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 жовтня 1992 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Лисогірської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, про що було зроблено відповідний актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ №101771. Від спільного проживання неповнолітніх дітей немає. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки, примирення неможливе, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, вважаючи, що сім'я розпалась остаточно, що підтвердила в поданій заяві. Відповідно до ст. 112 СК України суд при розірванні шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу, дійсно суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення і вимоги позову є обґрунтованими, а тому задовольняє позов.

Outcome: approved