Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2004 року належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак там не проживають вже декілька років, їх місце проживання невідоме. Оскільки прописка останніх створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні її власністю, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала заяву, у якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представник Перечинського РС ГУ ДМС України в Закарпатській області у судове засідання повторно не зявилися, хоча про час і місце такого повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили, а тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що позивачці [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі укладеного між нею, як покупцем, та [PERSON] і [PERSON], як продавцями, договору купівлі-продажу від 12 листопада 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2029 (а. с. 10, 11, 12). Також встановлено, що у вказаній квартирі зареєстровані, однак фактично не проживають [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується відповідно повідомленнями Перечинського РС ГУ ДМС України в Закарпатській області за №21/1625, №21/1626 та №21/1628 від 22 серпня 2015 року та записами у будинковій книзі для прописки громадян (а. с. 7 9, 17, 18, 19). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] втратили право користування квартирою № 1 у будинку №7 по вул. Лермонтова у м. Перечин Закарпатської області внаслідок їх відсутності понад встановлені строки, то позов в частині визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованим. Що стосується позову в частині скасування реєстрації відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в будинку позивачки, то суд приходить до наступного. Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання є Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно ст. 11 цього Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). У зв'язку із цим, відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Як розяснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов в частині скасування реєстрації відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у будинку позивачки також підлягає до задоволення. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved