Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачам на підставі свідоцтва про право на житло від 25.09.2012 року на праві часткової приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Крім позивачів у вказаній квартирі також зареєстровані відповідачі , які членами сім`ї позивачів та які з травня 2014 року в квартирі не проживають , не оплачують плату за користування житлом, не несуть інших витрат по утриманню житла, не приймають участь у спільному побуті , і що перешкоджає позивачам користуватися власністю. Посилаючись на вищевикладене, просять суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20.07.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено судове засідання до розгляду справи по суті. Позивачі в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги ,просили позов задовольнити по підставах викладених у позовній заяві . Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином шляхом надіслання ухвал та повісток рекомендованими листами із повідомленнями за адресою, зазначеною у позовній заяві, що відповідає адресі їх зареєстрованого місця проживання. Проте, конверти із поштовими відправленнями ухвал суду та судових повісток повернулись на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній». Представник третьої особи -, який був повідомлений про час розгляду справи, не з,явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що не заперечують проти задоволення вимог стосовно малолітньої дитини у разі надання доказів про забезпечення дитини іншим житлом. З урахуванням викладених обставин, судом в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи, за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів (із занесенням до протоколу судового засідання). Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право на житло від 25.09.2012 року на праві часткової приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі , які є членами сім,ї позивача, зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Як випливає з акту обстеження житлового приміщення від 23.06.2020 р., складеного комісією СКВРЖП « Ремонтник», за участю сусідів, відповідачі не проживають в приміщенні за адресою: [ADDRESS] з квітня 2014 року по теперішній час, послугами не користуються та не сплачують за них. Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини 1статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Поважних причин відсутності відповідача та її неповнолітніх дітей за місцем реєстрації понад передбачені законом строк судом не встановлено. Приймаючи до уваги, що за адресою реєстрації не проживають без поважних причин зквітня 2014 року, добровільно вибули з квартири позивачів, зв`язку з житлом не підтримують, домовленості щодо збереження за відповідачами права користування житлом відсутні, більше того, мають інше місце проживання, тому вони втратили право на користування цим житлом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Підсумовуючи все вищевикладене позовні вимоги задовольняються в повному обсязі.

Outcome: approved