Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачка 14.11.2013 року звернулась з позовом, в якому просила визнати недійсним кредитний договір - Заява № 001-28113-080813 від 08.08.2013 року, укладений між нею та ПАТ «Дельта Банк». Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 08.08.2013 року між нею та фізичною особою підприємцем [PERSON] було укладено договір (надання послуг) №ЕZ -852, відповідно до п.п. 1.1., 3.2., 3.9 якого останній зобов'язався передати протягом 30 робочих днів у її власність виготовлені вироби (ПВХ конструкції), а саме: три металопластикові конструкції, вартістю 10870 грн.; а вона зобов'язалась сплатити повну вартість виробів та прийняти товар. Оскільки для оплати умов договору в неї не було достатньо коштів, то вона прийняла пропозицію ПАТ «Дельта Банк» і взяла споживчий кредит відповідно до Заяви № 001-28113-080813 від 08.08.2013 року. Однак вважає, що цю угоду було укладено з багатьма суттєвими порушеннями чинного законодавства. Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором. Однак посилається, що відповідач порушив цю норму і вказав у Заяві № 001-28113-080813 від 08.08.2013 року як отримувача коштів не її і не фізичну особу - підприємця [PERSON], а зовсім сторонню фізичну особу - підприємця [PERSON]. Також вказує, що відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Проте, всупереч цьому відповідач в Заяві № 001-28113-080813 від 08.08.2013 року ускладнив прочитання споживачем тексту шляхом друкування його кеглем, набагато меншим за кегль шрифту основного тексту. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цивільної кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення участи правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямованні на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Однак позивачка посилається, що в даному випадку кредитний договір за викладених обставин суперечить ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», т. я. підписуючи кредитний договір, вона мала на меті передати суму кредиту фізичній особі підприємцю [PERSON], а не іншій особі, з якою вона не має жодних договірних зобов'язань, тому вважає, що кредитний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки не забезпечував передачу їй металопластикових конструкцій, що є підставами недійсності правочину. А оскільки за умовами кредитного договору вона в натурі не отримала нічого, то і не зобов'язана повертати відповідачу отримані кошти. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник ПАТ «Дельта Банк» в судовому засіданні проти позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим та зведеним лише до намагання ухилитися від виконання зобов'язань за договором, тому в задоволенні позову просив відмовити, вважаючи, що при укладанні кредитного договору сторонами було дотримано всі вимоги, які необхідні для його дійсності, перелік яких передбачений ст. 203 ЦК України, що призводить до відсутності правових підстав для визнання його недійсним. Третя особа [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що 08.08.20.2013 року між позивачкою та ФОП [PERSON] було укладено Договір № ЕZ-852 про організацію робіт на виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій, загальна вартість яких становила 10870 грн. Згідно із кредитним договором, укладеним між позивачкою та ПАТ «Дельта-Банк», грошові кошти з оплати ПВХ конструкцій були перераховані на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON], оскільки між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір від 01.06.2013 року про спільну діяльність, згідно з яким ФОП [PERSON] надає свій розрахунковий рахунок у банку для здійснення фінансових операцій по спільній діяльності, а згідно з п. 3.7. Договору від 08.08.2013 року виконавець має право на залучення третіх осіб для виконання умов Договору. Отже, перерахування грошових коштів від ПАТ «Дельта-Банк» на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] є законним. Крім того, твердження позивачки про не спрямованість договору на реальне настання правових наслідків є невірним, оскільки вироби були виготовлені 27.08.2013 року, що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «Престиж Групп» і про що, починаючи з 27.08.2013 року, позивачка неодноразово повідомлялася, але прийняти вироби у свою власність відмовилась. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справи, приходить до наступного. Положення ч. 1 ст. 628 ЦК України регламентують, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним слід враховувати вимоги законодавства, що стосуються їх чинності, які встановлені у ст. ст. 1048-1052, 1054-1057 ЦК України, зокрема, досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Судом встановлено, що 08.08.2013 року позивачка [PERSON] уклала Договір № ЕZ-852 з ФОП [PERSON] на виконання робіт по виготовленню металопластикових конструкцій та кредитний договір - Заява № 001-28113-080813 з АТ «Дельта Банк». На умовах, визначених в Пропозиції та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20.03.2013 року протокол № 14, і Тарифів Банку, які є невід'ємною частиною Пропозиції, позивачка [PERSON] з АТ «Дельта Банк» уклала Договір (про надання кредиту на купівлю Товару (послуг) та прийняття цього Товару в заставу Банку), в рамках якого Банк надав споживчий кредит у розмірі, зазначеному в пункті 2.1. цієї Пропозиції, - 10885,00 грн. Згідно з умовами п.1.1. Пропозиції Банк надав Позивачу споживчий кредит на придбання Товарів (послуг) - Металопластикові конструкції (ч. 5 цієї Пропозиції) - у суб'єкта господарювання - ФОП [PERSON] код СДРПОУ [NUMBER] (ч.33 цієї Пропозиції). Відповідно до п.1.1. Пропозиції позивачка доручила Банку здійснити перерахування кредитних коштів в безготівковому порядку у сумі та на рахунки, визначені у цьому пункті Пропозиції, протягом 3-х банківських днів з дня прийняття (акцепту) Банком Пропозиції щодо укладення Договору. Таким чином, відповідно до ч.2 Заяви № 001-28113-080813 сторони уклали кредитний договір з метою безготівкової оплати позивачкою товарів чи послуг зі строком кредиту -24 місяці. Відповідно до ч. 1ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. ч. 1-3 та ч. ч. 5-6 ст. 203 ЦК України. Разом з тим, в момент вчинення спірного кредитного договору сторонами були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину на момент його вчинення не суперечив нормам Цивільного кодексу України, іншим актам законодавства та моральним засадам суспільства; особи, які уклали кредитний договір, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин був вчинений у формі встановленій законом (у відповідній формі згідно зі ст. 208 ЦК України - письмовій); правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Аргументи позивачки щодо недійсності договору через те, що її волевиявлення під час укладання кредитного договору не відповідало її внутрішній волі, не відповідають дійсності. Волевиявлення - це зовнішня об'єктивна форма виявлення волі особи. На момент укладення даного правочину позивачка усвідомлювала усі особливості та умови взятих в подальшому на себе зобов'язань. Так, відповідно до п. 2.1 кредитного договору позивачка підтвердила своє розуміння та згоду з тим, що моментом прийняття (акцепту) Банку її пропозиції щодо укладення Договору, а, отже, укладенням Договору на умовах, описаних вище в цій пропозиції та Правилах, вважатиметься: дата підписання Банком цієї Пропозиції та скріплення її печаткою або момент вчинення Банком фактичних дій щодо перерахування суми кредиту на поточний рахунок підприємства, який вказаний у п.3.3. частини 3 цієї Пропозиції, з метою оплати Товару. За таких обставин позивачка була ознайомлена з умовами кредитного договору, про що свідчить п. 2.1. Заяви № 001-28113-080813, в якому позивачка підтверджує своє розуміння і згоду щодо підписання цієї Пропозиції, вона була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідно до законодавства України. Так, до підписання Заяви № 001-28113-080813 позивачці [PERSON] була надана інформація про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту для ознайомлення та підписання у вигляді окремого документу, в якому чітко вказано сума кредиту, мета кредиту, строк кредиту та інші умови щодо надання, обслуговування та повернення кредиту. Факт надання банком інформації позивачці про умови кредитування та сукупну вартість кредиту підтверджується її власноручним підписом на заяві та інформації про кредитування. Таким чином, банк на виконання ч.1, ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» повідомив позивачку перед укладенням кредитного договору про надання споживчого кредиту у письмовій формі про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Як наслідок, засвідчуючи свою волю на укладення кредитного договору, позивачка поставила на ньому свій підпис, виражаючи своє волевиявлення у письмовій формі. Щодо передачі суми кредиту особі, з якою, як вказує позивачка, вона не мала ніяких договірних зобов'язань, то п. 3.1 Заяви № 001-28113-080813 зазначений суб'єкт господарювання - ФОП [PERSON] та платіжні реквізити, на які банк і перерахував суму кредиту. Дійсно, 08.08.2013 року позивачкою був укладений Договір № ЕZ - 852 на придбання товару з ФОП [PERSON], згідно з п. 3.7. якого виконавець має право на залучення третіх осіб для виконання умов Договору, і виконання якого, в свою чергу, здійснювалось в межах договору від 01.06.2013 року про спільну діяльність із ФОП [PERSON], згідно з яким остання надає свій розрахунковий рахунок у банку для здійснення фінансових операцій по спільній діяльності. Банк на виконання акцептованої Банком Заяви (Пропозиції) перерахував грошові кошти в розмірі 10870, 00 грн. на рахунок, вказаний у Договорі, відповідно до специфікації № 080820132 від 08.08.2013 року, виконавши перед позивачкою свої договірні зобов'язання. Також ФОП [PERSON] замовлені вироби були виготовлені 27.08.2013 року, що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «Престиж Групп», та свідчить про спрямованість кредитного договору на реальне настання правових наслідків. Таким чином, контрагентами позивачки за двома договорами договірні зобов'язання були виконані, але позивачка відмовилась в односторонньому порядку від прийняття виконання зобов'язання за Договором № ЕZ-852 - прийняття замовленого та оплаченого Товару, посилаючись на помилкове (без розуміння наслідків) укладання нею кредитного договору. При цьому доводи позивачки на нерозуміння предмету договору і правових наслідків його укладення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не відповідають встановленим обставинам та наданим сторонами доказам. Так, позивачка посилалась на нерозуміння змісту кредитного договору, складеного дрібним кеглем, т. я. підписала його, не читаючи, оскільки не могла цього зробити без окулярів, яких просто при собі не мала. Між тим, такі обставини свідчать лише про недбалість та безвідповідальне ставлення позивачки до укладення та підписання договору, а не про його недійсність. Крім того, відповідно до п. 6 ч.1. ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, навіть після ознайомлення з текстом договору і розуміння його суті, як зазначала позивачка, вже дома та передумавши його виконувати, позивачка не звернулась до банку протягом встановленого строку з відмовою від договору. Таким чином, при укладанні спірного договору були дотримані усі вимоги чинного законодавства, а сторони досягли згоди з усіх істотних умов, за яких даний договір був ними підписаний, так як у спірному договорі чітко вказано усі істотні умови кредитного договору. Крім того, весь текст договору був виконаний однаковим кеглем, що не утруднює сприйняття його змісту. Отже, наведені позивачкою доводи є надуманими, підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed