Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок № 3 по вул. Довженка в с. Лукашівка Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були вони (позивачі) та [PERSON], яка померла 30 травня 2016 року. [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняла. Позивачі з метою реєстрації за собою права власності на належні їм частини вищезазначеного житлового будинку зверталися до приватного нотаріуса [PERSON], але в реєстрації права власності їм було відмовлено. Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну [PERSON] частину вищезазначеного житлового будинку. У судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 3 по вул. Довженка в с. Лукашівка Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житловий будинок (а.с. 14) та довідкою виконавчого комітету Носівської міської ради № 5898 від 14 грудня 2017 року (а.с. 13). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку № 3 по вул. Довженка в с. Лукашівка Носівського району Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. 30 травня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 17 лютого 2015 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповіла [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 11). Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 21 лютого 2018 року (а.с. 64-66). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], 8 листопада 2017 року на її імя було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки та грошові заощадження, що підтверджується копією спадкової справи № 281/2016 до майна померлої [PERSON] (а.с. 56-61). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну їй 1/3 частину житлового будинку № 3 по вул. Довженка в с. Лукашівка Носівського району Чернігівської області. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину вищезазначеного житлового будинку, яка належала померлій [PERSON], в звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2433/02-31 від 10 листопада 2017 року (а.с. 19). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до приватного нотаріуса [PERSON], який згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реєстрації за собою права власності на належні їм частини вищезазначеного житлового будинку, але їм було відмовлено у звязку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 1348/01-16 від 14 грудня 2017 року (а.с. 18). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 3 по вул. Довженка в с. Лукашівка Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 15-17). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи вищевикладене та

Outcome: approved