Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивачка 14 березня 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], Приватне акціонерне товариство «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05 серпня 2013 року в м. Дніпропетровську її чоловік - [PERSON], керував автомобілем «Хюндай Гетс», д/н [NUMBER]. Близько 18:50 год. водій [PERSON] керуючи автомобілем ГАЗ-31105, д/н [NUMBER], під час руху по вул.. Набережна Заводська та зміні свого напрямку ліворуч, виконуючи розворот в районі електроопори №443, не поступився дорогою та скоїв зіткнення з автомобілем «Хюндай Гетс», д/н [NUMBER]. Внаслідок ДТП автотранспортний засіб «Хюндай Гетс», д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Харківського районного суду м. Харкова від 29.10.2013 року, на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців. Загальна сума матеріальних збитків, згідно висновку експерта спричиненого власнику автомобіля «Хюндай Гетс», д/н [NUMBER] внаслідок ДТП, становить 61 400,57 грн. Також, наголосивши на тому, що внаслідок вищевказаної ДТП позивачка зазнала значної моральної шкоди. Посилаючись на вищевикладене, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом, у якому просила стягнути з відповідачів солідарно на свою користь в рахунок погашення матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП в сумі 50 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на свою користь в рахунок погашення матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП в сумі 12 060,00 грн.; стягнути солідарно із відповідачів на свою користь суму вартості послуг за авто товарознавче дослідження в розмірі 850,00 грн.; стягнути солідарно із відповідачів на свою користь моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. та стягнути на свою користь судові витрати по справі. Ухвалою суду від 23 березня 2014 року позовну заяву [PERSON] було повернуто їй разом із додатками (а.с.5). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2014 року було скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2014 року (а.с.19-20). Позивачка, в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду представником [PERSON] надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без своєї присутності (а.с.56). Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. До суду надіслав письмове заперечення, в якому просив у задоволенні позову відмовити (а.с.50-51). Співвідповідач - ПрАТ «УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в особі свого представника, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с.55). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого законного представника до суду не надсилав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.08.2013 року об 18:50 год. в м. Дніпропетровську, водій [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ-31105, д/н [NUMBER], під час руху по вул. Набережна Заводська та змінюючи його напрям ліворуч, виконуючи розворот в районі електроопори №443, не переконавшись у безпеці свого маневру, не уступив дорогу та здійснив зіткнення з автомобілем Хюндай Гетс, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався ліворуч у попутному напрямку, в результаті чого автомобілі зазнали механічних ушкоджень, чим порушив п.10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст.. 124 КУпАП. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2013 року на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців (а.с.27-28). У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто є обставиною, яка не потребує доказування. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Хюндай Гетс, д/н [NUMBER] було завдано механічних ушкоджень. Згідно висновку №2504 експертного дослідження про оцінку вартості матеріальної шкоди від 30.08.2013 року, розмір матеріального збитку завданого автомобілю «Hyundai Getz» д/н [NUMBER], складає 61 400,57 грн., а також, витрати на сплату послуг експерта - 850,00 грн., послуги зняття установки передньої панелі та стоянки автомобіля - 660,00 грн. (а.с.29-40,42-43,44). За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 27 березня 1992 року № 6 із змінами «власником джерела підвищеної небезпеки вважається юридична особа або громадянин, який здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, на підставі права власності, повного господарчого володіння, оперативного управління, або у зв'язку з іншими підставами (договору оренди, довіреності)». Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не зважаючи на покладений на позивачку обов'язок доказування обставин, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, вона жодним чином не довела факт належності їй пошкодженого транспортного засобу на праві управління чи то володіння, не надано ані свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ані будь-якого іншого правовстановлюючого документу. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення матеріальної шкоди є взагалі необґрунтованими, безпідставними та недоведеними з її боку, а тому задоволенню не підлягають. Щодо заявлених вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить із наступного. Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння моральної шкоди - є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Аналізуючи доводи позивачки щодо завданої їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди діями відповідача моральної шкоди, суд вважає, що дані вимоги є безпідставними, так як позивачка взагалі не довела, що являється учасником ДТП чи то власником пошкодженого автомобіля, що пов'язувало б її із незаконними діями вчиненими [PERSON], які б призвели до стресового стану з приводу пошкодження її автомобіля або моральних та психічних хвилювань, у зв'язку із чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди є такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, сплачений позивачкою судовий збір поверненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed