Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних рішень, дій та бездіяльності органів державної влади .Позовні вимоги обґрунтовували тим , що Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року по кримінальній справі № 2604/28988/12 [PERSON] [INFO] [ADDRESS] . визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.І ст. 135. ч.2 сі .286 КК України та з застосуванням ст. 70 КК України призначено покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.У кримінальному провадженні вони були визнані потерпілими.В рамках кримінального провадження розглянутий та частково задоволений цивільний позов щодо відшкодування шкоди, заподіяної злочином (загибеллю сина) та стягнуто з [PERSON] по 233 070, 50 гри для кожного в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат, пов`язаних з правовою допомогою. На примусове виконання вироку по кримінальній справі № 2604/28988/12, Дніпровським районним судом м. Києва 19 грудня 2013 року видані виконавчі листи про стягнення з [PERSON] грошових коштів .24.07.2014 року тільки через вісім місяців після набрання вироком законної сили державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень і тільки 22.10.2014 року вказані виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження № 45194239.28.09.2017 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по цивільній справі 755/7704/17 у повному обсязі задоволений наш цивільний позов щодо перерахунку суми боргу .Дніпровським районним судом м. Києва па примусове виконання рішення видані виконавчі листи . У зв`язку з недотриманням державними виконавцями вимог законодавства щодо виконання вироку суду звернулися з позовом про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просили стягнути на користь [PERSON] кошти в розмірі 672 053 гри. 15 кой.(514 985 гри.20 коп,-майнової, 52 601 грн 40 коп.-інфляційних втрат, 14 466грн. 55 коп.-3% річних, 90 000 грн.-моральної) шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій та бездіяльності головного державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ Бережної О.О., старшого державного виконавця Маріуци Т.В., державного виконавця Бучацького Ю.О. виконуючих обовязки начальника Голосіївського РВ ДВС м. Київ Тертичної В.В.. Шевченко М. Р.. начальника Голосіївського РВ ДВС м. Київ Ярушевської І.І. ,заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м Києві Чепурного В.М. На користь [PERSON] кошти в розмірі 672 971 гри. 35 коп. ( 575 798 грн.82 коп,- майнової. 52 679 грн.50 коп.- інфляційних втрат, 14 493 грн.03 коп,-3% річних, 90 000 грн.- моральної) шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій та бездіяльності головного державного виконавця Голосії вського РВ ДВС м. Київ Бережної О.О., старшого державного виконавця Маріуци Т.В., державного виконавця Бучацького ІО.О., виконуючих обов язки начальника Голосіївського РВ ДВС м. Київ Тертичної В.В., Шевченко М.Р., начальника Голосіївського РВ ДВС м. Київ Ярушевської І.І., заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань виконавчої служби начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м Києві Чепурного В.М. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, позивач [PERSON] не з`явився, просив розглядати в відсутність Представник відповідача надав відзив від 13.06.2019р. 3-ті особи надали пояснення. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 22.02.2019р. прийнято позов до розгляду та призначено розгляд за правилами загального провадження. Суд, дослідивши матеріали справи , приходить до слідуючого. Судом встановлено , що Позивачі вказували на те, що в результаті бездіяльності заподіяна моральна шкода. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року по кримінальній справі № 2604/28988/12 [PERSON] [INFO] [ADDRESS] . визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.І ст. 135. ч.2 ст..286 КК України та з застосуванням ст. 70 КК України призначено покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.У кримінальному провадженні позивачі були визнані потерпілими.В рамках кримінального провадження розглянутий та частково задоволений цивільний позов щодо відшкодування шкоди, заподіяної злочином (загибеллю сина) та стягнуто з [PERSON] по 233 070, 50 грн. для кожного в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат, пов`язаних з правовою допомогою. На примусове виконання вироку по кримінальній справі № 2604/28988/12, Дніпровським районним судом м. Києва 19 грудня 2013 року видані виконавчі листи про стягнення з [PERSON] грошових коштів .24.07.2014 року тільки через вісім місяців після набрання вироком законної сили державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень і 22.10.2014 року вказані виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження № 45194239. 28.09.2017 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по цивільній справі 755/7704/17 у повному обсязі задоволений наш цивільний позов щодо перерахунку суми боргу .Дніпровським районним судом м. Києва па примусове виконання рішення видані виконавчі листи . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2017 року по справі № 755/5626/16-ц (набрала законної сили 21.11.2017) визнано неправомірною бездіяльність щодо незабезпечення надіслання копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.08.2014 року боржнику та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна в строки, визначені ч.4 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення дії) щодо невжиття в повному обсязі необхідних заходів щодо розшуку автомобіля ГАЗ 3302 ДН З 636-20 КН, своєчасного накладення арешту з метою подальшої реалізації майна;щодо порушення строків, визначених Законом «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції) при примусовому виконанні вироку Дніпровського суду м. Києва від 25.11.2013 року та невжиття всіх необхідних заходів, спрямованих на виконання виданих за цим судовим рішенням виконавчих документів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.08.2018 року, (залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 26.12.2018 року)по справі № 755/9795/18 Визнано неправомірною бездіяльність начальника Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Чепурного В.М., яка полягає у незабезпеченні належного розгляду скарги [PERSON] га [PERSON] на бездіяльність начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві; визнано неправомірною бездіяльність начальника Управління ДВС ГУЮ у м. Києві Чепурного В.М, яка полягає у незабезпеченні здійснення перевірки законності зведеного виконавчого провадження відповідно до вимог Закону; зобов`язано начальника Управління повторно розглянути скаргу на бездіяльність начальника ВДВС Голосіївського РУЮ, здійснивши перевірку зведеного виконавчого провдження . Постановою начальника Голосіївського РВ ДВС Ярушевською 1.1. від 23.09.2016 визнано незаконною та скасовано постанову про закінчення виконавчих проваджень: Зобов`язано відновити провадження та вчинити виконавчі дії; Постановою начальника Голосіївського РВ ДВС Ярушевською 1.1. від 15.11.2016 «Про результати перевірки законності виконавчого провадження» визнано дії головного державного виконавця Бережної О.О. з примусового виконання виконавчих листів Дніпровського районного суду м. Києва № 1/755/224/13 від 19.12.2013 такими, що здійснені з порушенням вимог ст. 11, З0 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» :Зобов`язано державного виконавця усунути порушення та забезпечити подальше своєчасне та в повному обсязі здійснення виконавчих дій . Постановою начальника Голосіївського РВ ДВС Зайця А.М. від 16.05.2017 визнано дії головного державного виконавця Бережної О.О. з примусового виконання виконавчих листів Дніпровського районного суду м. Києва № 1/755/24/13 від 19.12.2013 такими, що здійснені в порушення вимог ст. 11, З0 Закону України від 21.04.1999 №606-ХІУ «Про виконавче провадження» : Зобов`язано державного виконавця усунути порушення та забезпечити подальше своєчасне та в повному обсязі здійснення виконавчих дій . Постановою № 264 Начальника Управління ДВС ГУЮ у м. Києві Чепурного В.М. від 13.11.2018, перевіркою матеріалів зведеного виконавчого провадження № 45194239 дії головного державного виконавця Бережної О.О. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст.ст. 11, 57 Закону України №606-XIV «Про виконавче провадження»;дії старшого державного виконавця Маріупи Г.В. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст. сг. 11, 57 Закону №606-\\ІV вимої сг. 18, 48 Закону України « Про виконавче провадження»;дії державного виконавця Вучанького 10.0. визнано такими, що вчинені і порушенням вимог ст.18, 48 Закону України «Про виконавче провадження»; дії начальника Відділу Ярушевської І.І., в.о. начальника Відділу Гертичної В.В. та Шевченко М.Р. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог ст.74 Закоііу України «Про виконавче провадження»; Зобов`язано начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Коблоша О. вжити заходів щодо недопущення виконавцями аналогічних порушень Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до положень ст. 124 Конституції України ч, 2, 3 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними чи юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до положення ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1, п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу положень статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачами не надано суду доказів спричинення державними виконавцями реальних збитків , а заявлено сума вимог є частиною нестягнутої суми . Індекс інфляції за своєю правовою природою не є збитками. Тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. У п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 11.09.2013р. у справі № 6-48цс13. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Протиправність дій державного виконавця встановлена ухвало., а тому відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Суд враховуючи істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, тривалість страждань позивача, його стан здоровя та виходячи з засад розумності і справедливості, враховуючи те, що діями працівників Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві , які визнані судом неправомірними, їм заподіяна моральна шкода, неналежним виконанням своїх службових обовязків, державного виконавця, тому стягненню підлягає моральна шкода в розмірі 3000 гривень кожному , яка підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial