Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, уточнивши який (а.с.31-32), просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком № 5 по вулиці Терешкової в селі Нерубайське, Біляївського району, Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником зазначеного житлового будинку, який подарував їй батько [PERSON], про що свідчить акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських побудов індивідуального забудовника [PERSON] від 16.06.1994 р. та договір дарування, посвідчений Біляївською державною нотаріальною конторою 06.09.1994 р. Відповідач [PERSON] її колишній чоловік зареєстрований у вищевказаному будинку, але там не проживає з моменту розірвання шлюбу, тобто з 10.12.2012 р., його особистих речей у будинку немає, але звязку з тим, що він знаходиться на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою по теперішній час, вона вимушена нести додаткові витрати за сплату комунальних та інших платежів за особу, яка в даному житловому будинку не мешкає, що призводить її до додаткових щомісячних витрат на оплату комунальних послуг. Крім того, вона не може на свій розсуд розпоряджатись своїм правом власності на житловий будинок у звязку з відсутністю відповідача та зняття його з реєстраційного обліку, а тому змушена звернутись з даним позовом до суду. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав, при цьому підтримав надані ним письмові заперечення на уточнену позовну заяву. Представник третьої особи Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності (а.с.95). Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, приймаючи до уваги пояснення сторін по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України\~зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 30.04.1993 р. по 29.11.2012 р., відповідно до заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2012 р. (а.с.6). В період шлюбу [PERSON] отримала в дар від свого батька [PERSON] житловий будинок загальною житловою площею 40 кв.м. без надвірних споруд, що підтверджується договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори [PERSON] 06.09.1994 р. та зареєстрованим в реєстрі за № 2-2630 (а.с.8-9). З акту приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських побудов індивідуального забудовника [PERSON] від 16.06.1994 р. вбачається, що зазначений житловий будинок в звязку з закінченням будівництва в червні 1994 р. був прийнятий комісією в експлуатацію. При цьому в акті вказано, що цей житловий будинок складається з чотирьох кімнат, підсобних приміщень, його корисна площа\~130,7 кв.м., а житлова\~55,10 кв.м (а.с.7). Відповідно до відповіді на адвокатський запит Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 02-17-188 від 27.02.2012 р. (а.с.10) сімя [PERSON] у 1995 р. була зареєстрована у будинку за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, вул. Терешкова, 5. Власником згаданого житлового будинку, згідно запису в погосподарській книзі є [PERSON], [INFO] За цією адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO] власниця будинку; [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Власником земельної ділянки площею 0,0831 га, розташованої за вищевказаною адресою, є [PERSON] Судом встановлено, що на даний час в будинку, який належить [PERSON], особовий рахунок відкритий на [PERSON], проживають та прописані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] колишній чоловік, [PERSON], [INFO] донька, [PERSON], [INFO] зять, [PERSON], [INFO] онук, про що свідчить довідка (виписка з домової книги про склад сімї та реєстрацію) № 292, видана Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області 01.02.2016 р. (а.с.28). Як встановлено в судовому засіданні, в 2012 р. [PERSON] звернувся до [PERSON] з позовом про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на 1/2 частину реконструйованого житлового будинку та визнання права власності на легковий автомобіль. В свою чергу, [PERSON] був заявлений зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2015 р. позовні вимоги [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на автомобіль [NUMBER]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини ринкової вартості автомобіля [NUMBER] в сумі 5353 грн. В іншій частині позову [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір 563,60 грн. (а.с.11-13). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.01.2016 р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а зазначене рішення суду залишено без змін (а.с.25). Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, [PERSON] подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, та ухвалою судді від 11.02.2016 р. було відкрито касаційне провадження (а.с.40). При цьому, судовими рішеннями місцевого та апеляційного судів встановлено наступне. Спірний житловий будинок складається з цокольного поверху та є двоповерховим, загальною площею 144,8 кв. метрів, і житловою площею 57,4 кв. метри. Також побудовані надвірні споруди: сарай, літній душ, вбиральня, навіс, цистерна, вимощення, огорожа. На проведення реконструкції будинку та будівництво інших прибудинкових споруд дозвіл органу місцевого самоврядування не надавався. Після 1994 р. в спірному домоволодінні була проведена його реконструкція з добудовою приміщень та будівництво господарських споруд. Внаслідок цього була збільшена як загальна площа будинку так і житлова. Оскільки дозвіл на проведення вказаних будівельних робіт органом місцевого самоврядування не видавався, проект реконструкції складався і не затверджувався у встановленому законом порядку, новозбудоване і реконструйоване майно в експлуатацію у встановленому законом порядку не приймалося, така перебудова і будівництво нежитлових приміщень є самочинним. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином судом достовірно встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі житловий будинок під № 5 по вулиці Терешкової в селі Нерубайське, Біляївського району, Одеської області, був значно перебудований без відповідних на то дозвільних документів, отже є самочинним будівництвом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, враховуючи вище перелічені норми закону, посилання позивачки на те, що вона є власником житлового будинку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому що вони спростовуються та суперечать іншим наявним матеріалам справи. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджував, що тимчасово не проживає у спірному житловому будинку у звязку з характером його роботи (постійне заходження у відрядженнях), а тому звертався з відповідними заявами на імя голови Нерубайської сільської ради з проханням нікому не видавати довідки про його тимчасову відсутність (а.с.43, 44), а враховуючи його особливі стосунки з колишньою дружиною позивачкою по справі неодноразово звертався до правоохоронних органів з приводу його побиття та викрадення особистих речей (а.с.45, 46, 47, 48). Крім того вказує, що обслуговується у лікарні за місцем своєї реєстрації, кореспонденцію отримує у поштовому відділенні за місцем реєстрації, про що надав відповідні довідки (а.с.56, 58). Таким чином з встановлених судом обставин справи та досліджених доказів однозначно не виходить, що відповідач не проживає в спірному будинку без поважних причин, тому він не може бути визнаний судом таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того суд враховує, що позивачка не набула прав на нерухоме майно, отже її право на звернення до суду за захистом майнового права не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed