Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] з питань захисту прав споживачів у Черкаській області звернулися до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про визнання договору недійсним, зобов»язання вчинити певні дії, стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди. Зазначено, що Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, відповідно до п.1 Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердж. Указом Президента України від 13.03.2011р. №465/2011, - є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів. [PERSON] з питань захисту прав споживачів у Черкаській області відповідно до Положення про інспекцію з питань захисту прав споживачів у Черкаській області є територіальним органом Державної інспекції України з питань захисту прав споживачів. Держспоживінспекція у Черкаській області підпорядковується Державній інспекції України з питань захисту прав споживачів. Відповідно до п.п. 6.1.11 п.6 Положення про інспекцію з питань захисту прав споживачів у Черкаській області маж право подавати до суду позови щодо захисту прав споживачів. Посилаючись на ст.3 ЦПК, ст. 15 ЦК, а також ч.1 ст.4 п.6 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач [PERSON] зазначає, що споживачі під час замовлення продукції, яка реалізується на території України для задоволення своїх особистих потреб, мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Так, 06.06.2014р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій. Відповідно до п.3.1 договору, - замовник зобов»язується оплатити вартість замовлення в сумі 4,721грн. 00коп.При цьому, в п.3.2 договору зазначено, що після виконання п.3.1 виконавець зобов»язується виготовити та доставити замовлення протягом 90 робочих днів. [PERSON], як замовник, 06.06.14р. сплатила 1600грн. 00коп. та 02.07.14р. здійснила ще один відповідний платіж в сумі 1600грн. 00коп., що разом становить 3200грн. 00коп., що підтверджується договором №66145 та товарним чеком, скріпленим печаткою ФОП. Позивачі вважають, що під час підписання договору, [PERSON] була введена в оману, а ФОП займається підприємницькою діяльністю, яка законом визнається як нечесна. Зобов»язання по виготовленню та передачу у власність [PERSON] ПВХ конструкцій ФОП не виконані, хоча [PERSON] неодноразово зверталася до останнього з відповідними вимогами, але отримувала лише обіцянки щодо виконання умов договору. Таким чином, позивачі вважають, що договір від 06.06.14р. є несправедливим, тобто таким, який всупереч принципу добросовісності вносить істотний дисбаланс між договірними правами та обов»язками замовника (споживача) та виконавця ФОП [PERSON], зокрема, - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, в той час як споживачеві таке право не надається, - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти, внесені як оплата за ненадану продукцію, у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника). Крім того, позивач [PERSON] вважає, що їй завдано моральної шкоди, оскільки був перевищений термін виконання зобов»язання за договором, їй як людині похилого віку були спричинені значні незручності, що вплинуло на її емоційний та нервовий стан; неодноразово доводилося звертатися до ФОП аби захистити свої права, на що витрачалися час та кошти, що призвело до фізичних та душевних переживань, страждань, що оцінює в розмірі 2000грн. 00коп. Таким чином, позивачі просять суд визнати недійсним договір від 06.06.14р. та зобов»язати ФОП [PERSON] повернути кошти, сплачені за цим договором в сумі 3200грн. 00коп., а також стягнути з ФОП моральну шкоду в розмірі 2000грн. 00коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити. Зазначила, що 06.06.14р. підписала договір на виготовлення та встановленні в її квартирі ПВХ конструкції вікна. Двічі сплатила ФОП [PERSON] грошові кошти на загальну суму 3200грн. До 18.09.14р., про що передбачено у договорі, умови договору виконані не були. На її звернення ФОП не відреагував: вікна не встановлені, кошти не повернуті. Моральна шкода, яку оцінює в 2000грн., полягає в тому, що нервувала, не було виконано замовлення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] з питань захисту прав споживачів у Черкаській області за довіреністю [PERSON] просила задовольнити заявлені позовні вимоги. Вважає, що [PERSON] має право на звернення до суду з даним позовом, оскільки захищає права споживачів. Договір від 06.06.14р., укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] слід визнати недійсним, оскільки умови договору не відповідають ЗУ «Про захист прав споживачів», порушуються права споживача [PERSON], а саме, - п.6 ч.2 ст. 19 ЗУ. Зокрема, п.п.3.1 та 3.2 договору не відповідають законодавству, що свідчить про нечесну підприємницьку діяльність з боку ФОП; договір містить недостатньо інформації щодо умов виконання договору. В судове засідання відповідач ФОП [PERSON]не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав: встановлено, що 06.06.2014р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір №66145 про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій. Відповідно до п.3.1 договору, - замовник зобов»язується оплатити вартість замовлення в сумі 4,721грн. 00коп. При цьому, в п.3.2 договору зазначено, що після виконання п.3.1 виконавець зобов»язується виготовити та доставити замовлення протягом 90 робочих днів. [PERSON], як замовник, 06.06.14р. сплатила 1600грн. 00коп., про що зазначено у договорі та 02.07.14р. здійснила ще один відповідний платіж в сумі 1600грн. 00коп. відповідно до товарного чеку, що разом становить 3200грн. 00коп. На письмові звернення [PERSON] до ФОП [PERSON] про необхідність виконання умов договору від 06.06.14р., - остання не відреагувала. За даними інформаційної довідки [PERSON] зареєстрована як ФОП реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області 10.09.2013р. за видами діяльності: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; роздрібна торгівля залізними виробами, будматеріалами та санітарно-технічними виробами в спецмагазинах. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59ЦПК). Закон України від 12.05.1991р. «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. \~ Відповідно до ст. 4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на:1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6)звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Статтею 18 Закону визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: \~виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх тощо. Крім того, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до ст. 19 згаданого Закону, нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, в т.ч. будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як: дата виготовлення або надання, поставка, очікувані результати споживання; ціна або способу розрахунку ціни; права споживача. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Як передбачено ст. 1 ч.1 п.14 Закону, - нечесна підприємницька практика це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Таким чином, судом встановлено, що умови договору від 06.06.14р. не відповідають вимогам зазначеного законодавства. Так, п.п. 3.1, 3.2 договору передбачено, що лише після сплати замовником всієї вартості замовлення в сумі 4,721грн. 00коп., - виконавець зобов»язується виготовити та доставити замовлення протягом 90 робочих днів, тобто передати у власність споживачеві ПВХ конструкції. Між тим, станом і на час розгляду справи виконання замовлення відповідачем здійснено не було. Крім того, встановлено, що позивачеві не була надана повна інформація щодо замовлення, зокрема, - щодо конфігурації, обмірів, якості виготовлення ПВХ конструкцій. Також договір не містить умов щодо повернення сплачених замовником грошових коштів, - в разі невиконання виконавцем умов договору. Аналізуючи обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що договір від 06.06.2014р., укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] слід визнати недійсним, оскільки умови договору є несправедливими для споживача та такими, що вносять дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, відповідно до ст. 11 ЦПК України і, враховуючи спосіб захисту, обраний позивачем [PERSON], суд вважає за необхідне зобов»язати ФОП [PERSON] повернути [PERSON], сплачені нею на виконання умов договору від 06.06.14р. грошові кошти в розмірі 3200грн. 00коп. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] про відшкодування їй відповідачем моральної шкоди в розмірі 2000грн. 00коп., то в цій частині вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Як встановлено під час розгляду справи, умовами договору від 06.06.14р. не передбачено можливість відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем [PERSON] не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування її вимог щодо завданої їй моральної шкоди, відповідно до положень ст. 23 ЦК України. Так, статтею 23 ЦК та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. зі змінами від 25.05.2001р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, у п.4 даної постанови передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК Украни, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. В даному випадку, суд, не заперечуючи повноважень [PERSON] з питань захисту прав споживачів у Черкаській області відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, затвердж. Указом Президента України від 13.04.2011р. №465/2011, а також Положення про інспекцію з питань захисту прав споживачів у Черкаській області, вважає, що права чи інтереси позивача, тобто [PERSON] з питань захисту прав споживачів у Черкаській області, - відповідачем ФОП [PERSON] не порушені, а тому у задоволенні позовних вимог даного позивача необхідно відмовити. На підставі викладеного, та

Outcome: partial