Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати недійсним кредитний договір № 0024/0728-N від 23.10.2007 року та іпотечний договір від 23.10.2007 року укладені між Акціонерним комерційним банк «Форум» та [PERSON] , договір поруки від 23.10.2007 року укладений між Акціонерним комерційним банк «Форум» та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивачі в позовній заві зазначили, що кредитний договір має бути визнаний недійсним на підставі ст.ст.203,215 ЦК України , оскільки він суперечить вимогам чинного законодавства. Вказують, що банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у валюті - доларах США по 22 жовтня 2032 року, що суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». У кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не зазначені умови, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався [PERSON] окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Графік погашення заборгованості не узгоджено з [PERSON] та не підписано нею та банком. Крім того, в п.3.2.6 зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за користування кредитними коштами, вказану в п. 1.3. договору у випадках, передбачених цим договором, що в договорі в загалі не зазначено, також відсутні посилання на залежність від зміни облікової ставки Національного Банку України. В порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», банк не надав [PERSON], як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, не попередив про валютні ризики, чим було порушено вимоги чинного закону. Відповідно до п.п. 2.10, 3.3.3 Кредитного договору на позичальника покладено обов'язок сплатити банку в день отримання кредиту кошти в розмірі 2 процента від суми кредиту (на незрозумілі цілі). Також, в п.2.8 зазначається черговість погашення вимог банку, де поряд з обов'язковими платежами вказано про погашення інших вимог банку. Тобто, положення оскаржуваного кредитного договору встановлює додаткові платежі на користь банку, встановлення яких на думку позивача заборонено діючим законодавством. Таким чином, умови кредитного договору як вважає позивач є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Пункт 2.10 кредитного договору за розробленою банком формою передбачають обумовлення договорами номерів рахунків, проте у даному випадку оскаржуваний кредитний договір не містить відомостей про номер рахунку, відкритий з метою зарахування на нього коштів, а на місці, в якому передбачалось внесення сторонами відповідних відомостей, стоїть незаповнений прочерк. Отже, враховуючи, що кредитний договір розроблявся саме банком, відповідальність щодо його змісту повністю покладається, на відповідача . Оскільки невнесення відомостей про рахунки обліку отриманих коштів виключає можливість здійснення контролю за достовірністю ведення банком відповідного обліку у порядку, визначеному Національним банком України, то позивачі вважають підписання оскаржуваного кредитного договору було здійснено під, впливом обману з боку банку. Позивачі вважають, що договір поруки та іпотечний договір також мають бути визнані судом недійсними на підставі ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, оскільки ці правочини випливають з правовідносин за кредитним договором, якщо такий буде визнано судом недійсним. Враховуючи зазначене вище, а також те що, вимога про визнання недійсними договору поруки та іпотечного договору є похідною від вимоги про визнання недійсним кредитного договору, вважають, що договори можливо визнати недійсними. В судове засіданні учасники процесу не звилися про час розгляду справи належно повідомлялися , надали до суду зави про розгляд справи за їх відсутність, представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволення позовних вимог, заявлених позивачами. Між Акціонерним комерційним банк «Форум» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 0024/07/28-К від 23.10.2007 року. Відповідно до договору про відступлення права вимоги №300-Ф від 09.11.2016 року Товариство з Обмеженою Відповідальністю «ФК Факторінгс» є правонаступником по кредитному договору № 0024/07/28-К від 23.10.2007 року. Кредитні кошти за зазначеним кредитним договором, були отримані позичальником в повному обсязі у сумі 112 000,00 доларів США, що не спростовується відповідачем. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит в доларах США (п. 1.1 кредитного договору) на придбання нерухомості. Надання кредитних коштів в іноземній валюті, вираження кредитного договору в іноземній валюті не суперечило чинному законодавству, яке діяло на день надання кредитних коштів. Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 1054 Цивільного кодексу України, передбачає, що за кредитним договором зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлене договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції ба із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик кредитні операції, незалежно від виду валюти яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валют регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями банки мають п здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія). Акціонерним комерційним банк «Форум» на час надання кредиту в іноземній валюті мав відповідну ліцензію на здійснення кредитування в іноземній валюті. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України. Таким чином, укладення кредитного договору в іноземній валюті і вираження та договору саме в іноземній валюті на день укладення кредитного договору не суперечило дію законодавству і Цивільному кодексу України. Умови договору передбачали надання кредиту і погашення кредиту в іноземній валюті саме в доларах США, умови були погоджені сторонами і будь які зауваження або заперечення боку позичальника банку не надавались. Крім того, на час надання кредиту були відсутні будь які заборони, щодо кредитування фізичних осіб в іноземній валюті. Надання кредитних коштів в іноземній валюті не суперечило чинному законодавству, яке діяло на день надання кредитних коштів. Ніхто не примушував позичальника укладати кредитний договір саме в доларах США , позичальник мав змогу вільно користуватися своїми правами, обирати валюту кредиту кредитора. [PERSON] були відомі всі умови договору і не існувало ніяких інших умов, примусили ЇЇ прийняти ці умови на будь яких невигідних для себе умовах. Діючим законодавством не закріплений стабільний курс гривні до іноземних валют в тому числі до долара США. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. При укладенні кредитного договору в доларах США та беручі на себе певні обов'язки погашенню кредиту саме в доларах США, позивач усвідомлював, що курс національної вартості долара США не є незмінним, що зміна цього курсу можливо настане і повинен був передбачити і врахувати. Кредитний договір, в якому зазначений розмір кредиту, розмір відсоткової ставки користування кредитом, строк повернення кредиту, інші істотні умови для такого виду договір був підписаний позивачем без заперечень. Відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та п.7.7 укладеного кредитного договору умови кредиту були надані позивачу з якими він ознайомився до укладення кредитного договору. Всі умови договору були погоджені сторонами при укладенні договору не було надано жодних заперечень чи пропозицій стосовно умов договору. Відповідно до п. 7.2 кредитного договору сторони підтвердили, що ними узгоджені умови кредитного договору, що відображає повне розуміння сторонами укладання договору. Відповідно до п. 14. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунок з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних опер випадках і в порядку, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до обставин справи, правовідносини, що склалися між сторонами підпадають під дію ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Позивач отримав банківську ліцензію № 62 на право здійснення банківських операцій та Дозвіл № 62-3 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» згідно з додатком (а.с.43-45). Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої ст. 533 ЦК України. Як зазначено в п 10. Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року банк, як фінансова установа, отримавши в установленому порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-УІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті. Оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а виплатою за користування кредитом. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Укладений кредитний договір повністю відповідає вимогам діючого законодавства, укладений в письмовій формі, підписаний повноважним представником банку та позивачем. Що до вимог позивача про те, що банком приховано важливу інформацію перед підписанням договору і це є умислом в діях банку, то вони є на думку суду безпідставними. Як зазначено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року ,правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Однак позивач в своїй заяві не наводить ніяких доказів саме умислу в діях відповідача на начебто приховування якої-небудь інформації при підписанні договору, не обґрунтовує свої вимоги. Всі умови договору були відомі позивачу [PERSON] ,що вона підтвердила своїм підписом в кредитному договорі які в свою чергу не протирічать діючому законодавству. Доводи позивача про те, що пункт 2.10 кредитного договору за розробленою банком формою передбачають обумовлення договорами номерів рахунків, а оскаржуваний кредитний договір не містить відомостей про номер рахунку, відкритий з метою зарахування на нього коштів, а на місці, в якому передбачалось внесення сторонами відповідних відомостей, стоїть незаповнений прочерк. Доводи позивача про , те що невнесення відомостей про рахунки обліку отриманих коштів виключає можливість здійснення контролю за достовірністю ведення банком відповідного обліку у порядку, визначеному Національним банком України, то позивачі вважають підписання оскаржуваного кредитного виконано під впливом обману безпідставно, оскільки це не впливає на погашення кредитного договору та виконання зобовязань відповідачами. Доводи позивачів про приховування важливої інформації перед підписанням договору не обґрунтовані . Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України вказаний зміст правочину не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Крім того, 23.10.2007 року між [PERSON] та банком укладено договір поруки б/н, за яким поручитель поручився перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за даним кредитним договором. На забезпечення виконання зобов 'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріусом 23.07.2007 року, реєстровий №2916,зі змінами, щодо майна - земельна ділянка в м. Кіровоград, пров. Курінний, 22, цільовим призначенням якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що належить [PERSON] на праві власності. Враховуючи зазначене вище, а також те що, вимога про визнання недійсними договору поруки та іпотечного договору є похідною від вимоги про визнання недійсним кредитного договору, а кредитний договором судом не визнаний недійсним тому договір поруки та іпотечний договір на підставі ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, суд недійсними не визнає. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для його виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору отримані грошові кошти в строк і в порядку, що встановлений договором. За укладеним кредитним договором позичальник отримав від банка в повному обсязі грошові кошти. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Оскільки на момент подачі позовної заяви [PERSON] та [PERSON] 27.08.2015 року були звільнені від сплати судового збору тому на підставі ст. 88 ЦПК України суд судовий збір не стягує. На підставі ст.ст. 203,215,216,230,236,1054,1055,Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: dismissed