Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] , 13.08.2019 року звернулася в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №15. Ухвалою судді від 23.08.2019 року, після отримання судом інформації про місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. 11.09.2019 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому з позицією позивачки не погоджується та зазначає що не втратив інтерес до своєї сім`ї і бажає зберегти шлюб та просить суд вжити заходів, щодо примирення, право на застосування якого врегульовано законодавстом. 12.09.2019 року ухвалою Сколівського районного суду Львівської області [PERSON] та [PERSON] надано строк на примирення терміном на три місяці, провадження у справі зупинено. 13.12.2019 року ухвалою Сколівського районного суду Львівської області провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання на 21 січня 2020 року. 21.01.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд на 03.02.2020 року. Позов обґрунтовано тим, що позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 травня 2015 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка просить шлюб розірвати, оскільки, спільне життя з відповідачем не склалося. Зазначає, що з червня 2019 проживають окремо, припинили шлюбні стосунки, втратили взаєморозуміння і взаємоповагу, виникають сварки, внаслідок того мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Після надання судом терміну на примирення, сторони не помирилися, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки збереження такого є не можливим. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 15 травня 2015 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , який виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області 15 травня 2015 року. Від спільного проживання у сторін народилися сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Статтею 110 СК України визначено право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Також,\~судом встановлено,\~що причиною\~розладу у\~сім`ї\~стали різні\~погляди сторін,\~ що\~призвело до\~фактичного припинення\~шлюбних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони не бажають миритися. Сторони шлюбні відносини не підтримують тривалий час, проживають окремо. За термін наданий судом для примирення такі не помирилися. Відтак, перебування у шлюбі суперечить їхнім інтересам, порушує їх особисті немайнові права, а їх шлюб носить формальний характер. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, стали чужими людьми, не бажають миритися, позивачка втратила почуття поваги і любові до відповідача, і це підтверджується зібраними у справі доказами, поведінкою відповідача, який не з`являється в судове засідання та не спростовує позов, у зв`язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя Бумби і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, тому позов підлягає задоволенню із ухваленням заочного рішення. Окрім того, з відповідача на користь позивачки, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути понесені судові витрати, що документально підтверджені в сумі 768,40 грн. по сплаті судового збору.

Outcome: approved