Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вони є спадкоємцями за законом у рівних частках земельної ділянки площею 0,544 га, що розташована по провулку Весняному,1 в с. Щербаки Білоцерківського району, яка входить до складу спадкового майна після смерті [PERSON], померлого 13.05.2006 року, та [PERSON], померлої 20.01.2004 року. Вказану земельну ділянку спадкодавці успадкували після смерті своєї матері [PERSON], яка володіла земельною ділянкою на підставі державного акта на право приватної власності на землю III-КВ № 046743 від 11.02.1998 року, на імя [PERSON] та [PERSON] було оформлено свідоцтво про право на спадщину за законом на дану земельну ділянку АВО № 053473 від 27.12.2000 року, але вони не встигли за життя здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Державним нотаріусом позивачам відмовлено в оформленні спадкових прав на земельну ділянку, а тому вони просили суд визнати за ними право на отримання в порядку спадкування 1/2 частини земельної ділянки за кожним, що розташована по провулку Весняному,1 в с. Щербаки Білоцерківського району Київської області, призначена для обслуговування будівель і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка належала [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом АВО № 053473 від 27.12.2000 року. В судовому засіданні представник позивачів уточнив позовні вимоги та просив суд визнати за кожним із позивачів право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована по провулку Весняному,1 в с. Щербаки Білоцерківського району Київської області, призначена для обслуговування будівель і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі представника відповідача до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи за згодою представника позивачів. Представник 3-ї особи в судове засідання також не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивачів, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 20.01.2004 року померла [PERSON] мати позивача [PERSON], а 13.05.2006 року помер [PERSON] батько позивача [PERSON]. Наведене стверджується копіями свідоцтв про смерть та про народження позивачів. З матеріалів спадкової справи № 216 після смерті [PERSON], копію якої надано на запит суду, вбачається, що померла залишила заповіт на майно, що складається із 86/100 частин житлового будинку по вулиці Тімірязєва,25-а в м. Білій Церкві та права на земельну частку /пай/ в КСП «Перемога», на імя [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину у встановлений законом строк та одержали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно. Після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняла його дочка [PERSON], що слідує з копії спадкової справи № 439/2014. Судом також встановлено, що на імя [PERSON] та [PERSON] 27.12.2000 року було оформлено Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно в рівних частинах після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла 01.07.1997 року, спадкове майно складається із земельної ділянки площею 0,544 га, наданої для обслуговування будівель і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Щербаки Білоцерківського району Київської області, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Фесюрівською сільською радою 11.02.1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9, що вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-3385, та копії державного акту. Як вказано вище, [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті свого батька, а [PERSON] прийняв частину спадщини за заповітом після смерті матері, але заповітом не було охоплено все спадкове майно, а тому він має право успадкувати решту майна після смерті матері за законом. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачам було відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на вказану вище земельну ділянку в звязку з тим, що спадкодавцями державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку не здійснена і спадкоємцями не надано документів для вчинення нотаріальних дій, які відповідають вимогам законодавства, що стверджується копіями постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 11.06.2013 року та державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 28.03.2015 року. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України /в редакції на час виникнення спірних правовідносин/ право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Постановою КМ України від 09.09.2009 року за № 1021 /зі змінами/ затверджено Порядок ведення Поземельної книги, згідно з п. 13-1 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об'єднання земельних ділянок. Дана постанова КМ України втратила чинність на підставі постанови КМ України від 17.10.2012 року за № 1051, якою затверджено Порядок ведення державного земельного кадастру. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. В ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 /зі змінами/, визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки /п.115/. В п.п.109, 110 цього Порядку визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації земельної ділянки. З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вказано вище, за життя [PERSON] рішенням уповноваженого органу їй було передано вказану вище земельну ділянку у власність, державний акт на земельну ділянку було зареєстровано у передбаченому законом порядку, [PERSON] та [PERSON] оформили спадщину по 1/2 частині змельної ділянки кожний загальною площею 0,544 га, наданої для обслуговування будівель і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Щербаки Білоцерківського району Київської області, але вони за життя не зареєстрували своє право власності на частку земельної ділянки. Позивачі на даний час позбавлені можливості оформити спадщину на вказану земельну ділянку, їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, вони не можуть зареєструвати вказану земельну ділянку у визначеному законом порядку. А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності /спільна часткова власність/ або без визначення часток учасників спільної власності /спільна сумісна власність/. А за ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну діялнку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Згідно ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. А тому проаналізувавши всі докази, суд вважає за можливе визнати за позивачами, як за спадкоємцями першої черги за законом, право власності на 1/2 частину за кожним зазначеної вище в рішенні земельної ділянки.

Outcome: approved