Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач по справі є їх батьком та не надає матеріальної допомоги, яку позивачі потребують. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2017 року з відповідача були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання синів, на даний час позивачі досягли повноліття та навчаються в Білоцерківському національному аграрному університеті, не можуть працювати і потребують матеріальної допомоги, а тому позивачі просили суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь в розмірі 1 / 3 частини доходу відповідача, щомісячно, починаючи з 30.04.2020 р., до закінчення позивачами навчання, але не більше як до досягнення ними 23 років. Позивачі в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві просили суд розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, суд розцінює дане клопотання як заяву про розгляд справи без участі сторін. В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, а також, був викликаний в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідач є батьком повнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про народження (а.с.4,5). Встановлено, що [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , навчаються та є студентами 1 курсу на денному відділенні БТФ Білоцерківського НАУ IV рівня акредитації на умовах контракту, що підтверджується довідками № 421 від 02.03.2020 р. та №422 від 02.03.2020 р., виданої деканом факультету (а.с.10,11). При вирішенні даного спору суд виходив з наступного. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Подаючи позовну заяву до суду, особа має довести наявність передбачених статтею 199 СК України факторів, які надають право стягувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, сина, які продовжують навчання. Так, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. А згідно ч. 3 вказаної статті, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу. Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що відповідач не надає добровільно допомогу своїм синам, які потребують матеріальної підтримки, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей на період їх навчання не заперечив, повнолітні діти відповідача здобувають професію і на даний час, навчання є основним видом їх діяльності, вони не мають змоги працювати та повністю себе утримувати. Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved