Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договорів довічного утримання (догляду) від 21.04.2012 року, укладених між ними та їхнім онуком, [PERSON] У позові посилаються на те, що за цими договорами вони передали у власність [PERSON] належні їм житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, призначену для обслуговування житлового будинку, а відповідач зобов'язався довічно утримувати позивачів, забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною медичною та іншою допомогою. Спочатку [PERSON] виконував свої зобов'язання, хоча і не в повному обсязі, а з січня цього року взагалі перестав приходити до них і забезпечувати харчуванням і належним доглядом. У зв'язку із зазначеними обставинами на підставі п.1 ч.1 ст.755 ЦК України просять розірвати вказані договори довічного утримання. Позивачі та їхній представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити, при цьому пояснили, що відповідач зовсім не піклується про позивачів, а з січня 2014 року навіть не приходить до них. При цьому позивачка [PERSON] є інвалідом І групи та потребує постійного стороннього догляду. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків за договорами довічного утримання, просять суд розірвати ці договори. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка, отримана 03.09.2014. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусідами позивачів. З початку 2014 року їхній онук не приходить до них. Раніше приходив у гості, ночував, а бабуся з дідусем його гостили. На городі вони працюють самі, іноді їх відвідує дочка, мати їхнього онука. Також їм відомо, що вони самі сплачують за комунальні послуги, оскільки у розмові [PERSON] казала, що ось дочекається пенсії і піде платити. Суд, вислухавши пояснення позивачів та їхнього представника, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.ст.58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21.04.2012 року між [PERSON], [PERSON] (відчужувачі майна) та [PERSON] (набувач майна) були укладені договори довічного утримання (догляду), посвідчені приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №542 та №544. Згідно умов вказаних договорів позивачі [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] належні їм житловий будинок з відповідними надвірними господарчими і побутовими будівлями та спорудженнями, що знаходиться в [ADDRESS], та земельну ділянку несільськогосподарського призначення з усіма обмеженнями, обтяженнями та земельними сервітутами площею 0,0491га, розташовану на території Вільнянської міської ради Вільнянського району Запорізької області за адресою: [ADDRESS] (арк.с.8-10, 12-14). У свою чергу [PERSON] зобов'язався довічно повністю утримувати відчужувачів вказаного майна, забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною медичною та іншою допомогою, зберігаючи в безкоштовному довічному користуванні відчужувачів вищевказаний житловий будинок в цілому, у якому вони мають право проживати. Набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувачів поховати їх. Вартість матеріального забезпечення визначена в розмірі трьох мінімальних заробітних плат на місяць (арк.с. 9, оборотн.арк.с. 12). Відповідно до довідки від 29.03.93, виданої на підставі акта № 528 огляду ВТЕК, [PERSON], [INFO], має І групу інвалідності за загальним захворюванням та потребує стороннього постійного догляду (арк.с. 41). Згідно ст.745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) повинен укладати в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з матеріалів справи, спірні договори були оформлені належним чином, відповідно до вимог законодавства, а саме: були укладені в письмовій формі, нотаріально посвідчені. За змістом ст.744 ЦК України за договором довічного утримання набувач зобов'язується систематично забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом. Зазначене утримання може полягати як у матеріальному забезпеченні (в натуральному чи грошовому), так і в наданні догляду. Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Вирішення питання щодо виконання умов договору довічного утримання перебуває в залежності від доведення виконання відповідачем взятих на себе обов'язків за даним договором, зокрема, шляхом надання розписок чи інших письмових доказів в отриманні послуг, товарів, передбачених договором. Однак, ніяких доказів того, що за весь час дії договору відповідач виконував покладені на нього обов'язки, суду не надано. Договорами від 21.04.2012 року чітко було визначено обов'язки, які мав виконувати відповідач, але при цьому він покладені на нього обов'язки не виконував, належного догляду за [PERSON] та [PERSON] не здійснював, що підтвердили свідки у судовому засіданні. Позивачі самі забезпечували себе харчуванням, ліками, сплачували комунальні послуги. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач порушував та не виконував у повному обсязі умови укладених договорів довічного утримання (догляду), а тому спірні договори повинні бути розірвані. У зв'язку з розірванням договору довічного утримання (догляду), право власності відчужувача на передане ним майно підлягає відновленню за правилами ч.1 ст.756 Цивільного кодексу України. Відповідно до п.1 ст.756 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем своїх обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ьного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. [PERSON] та [PERSON], як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також мають право в порядку ч. 1 ст. 88 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених і документально підтверджених витрат, зокрема судового збору у розмірі 243,60 грн (арк.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved