Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

Позивачка 21.11.2013 року звернулась до Ямпільського районного суду Сумської області з позовом до [PERSON] з вищевказаною позовною заявою , просить суд : Визнати за нею право власності на ? частину квартири , яка розташована за адресою : [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь витрати , пов’язані з оплатою судового збору. Зазначені позовні вимоги мотивувала тим , що 10 лютого 2001 року між нею , та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу вони мають дитину – [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 04.01.2012 року шлюб було розірвано. В період шлюбу позивачка та відповідач спільно проживали , вели спільний бюджет , спільно вирішували побутові питання , в період шлюбу на підставі договору купівлі –продажу ними була придбана квартира , яка розташована : [ADDRESS] , яка була зареєстрована за відповідачем , оскільки він здійснював всі операції щодо укладення зазначеного договору , а позивачка в той час доглядала малолітню дитину. Позивачка неодноразово зверталась після розірвання шлюбу до відповідача з приводу вирішення питання виділення їй ?? частини спільного майна , а сам е вищезазначеної квартири , але відповідач на контакт по вирішенню даного питання не захотів йти. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила , що зазначену квартиру згідно ст. 60 СК України необхідно вважати майном , набутим подружжям за час шлюбу , яке належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того , що один з них не мав з поважних причин ( навчання , ведення домашнього господарства , догляд за дитиною , хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав , проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши інші докази по справі, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.02.2001 року , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб I-БП № 035623 від 10.02.2001 року (а.с.4). Шлюб розірваний 04.01.2012 року , що підтверджується копією рішення від 04.01.2012 року (а.с.8). Від шлюбу сторони мають сина – [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про народження I-БП № 027920 від 02.08.2001 року. В період шлюбу 03.07.2003 року була придбана квартира за адресою : [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу , що підтверджується копією договору купівлі – продажу від 03.07.2003 року серія ВАК № 960070 (а.с.23). Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна , що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст.71 СК України майно , що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя , ділиться між ними в натурі . Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна , спір може бути вирішений судом . При цьому , суд бере до уваги інтереси дружини , дітей та інші обставини , що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір , укладений одним з подружжя в інтересах сім’ї, створює обов’язки для другого з подружжя , якщо майно , одержане за договором , використане в інтересах сім’ї. Згідно зі статтями 60,66,68-71 СК України , майно , набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того , що один з них не мав з поважної причини ( навчання , ведення домашнього господарства , догляд за дітьми , хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається , що кожна річ , набута за час шлюбу , крім речей індивідуального користування , є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно , набуте за час шлюбу. У разі поділу майна , що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя , частки майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно , що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя , розподіляється між ними в натурі. Якщо чоловік та дружина не домовилися про порядок поділу майна , спір може бути вирішений судом. Рівність прав кожного з подружжя на володіння , користування і розпорядження майном , що належить їм на праві спільної сумісної власності ( якщо інше не встановлено домовленістю між ними ) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном ,що є об’єктом права його спільної сумісної власності , передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Судом встановлено і не заперечувалося сторонами при розгляді справи , що квартира за адресою : [ADDRESS] , є сумісно нажитим майном подружжя . Суд дійшов висновку про те , що позовні вимоги за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири підлягають задоволенню і що при поділі майна , що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя , частки майна дружини та чоловіка є рівними , тобто частка кожного з подружжя складає по ? частині. На підставі викладеного,

Outcome: approved