Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] 05.05.2014 року звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права приватної власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 серпня 2013 року вона купила у відповідача житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] за 10000 гривень. Обумовлену договором суму вона заплатила відповідачу в повному розмірі, про що свідчить власноручно написана ним розписка про отримання коштів від неї. Відповідач по справі обіцяла їй до 20.08.2013 року з моменту отримання від неї грошей оформити договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, нотаріально. Однак від виконання свого зобов'язання ухиляється, оскільки виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, не оформивши всі документи до кінця. На її неодноразові листи щодо виконання своїх зобов'язань відповідачка ухиляється, мотивуючи свою бездіяльність хворобою, та тим що вона знаходиться за межами України і в неї не має коштів для приїзду на територію України. Вона являється добросовісним покупцем. Зі свого боку умови договору, що потребує нотаріального посвідчення, виконала повністю чому є письмове підтвердження - власноручно написана відповідачем розписка. Просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між нею та відповідачем дійсним та визнати за нею право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], оскільки істотні умови договору фактично виконані обома сторонами повністю. Позивачка [PERSON] у суді позов підтримала посилаючись на підстави викладені у заяві. Наполягає на визнанні договору купівлі-продажу нерухомого майна, дійсним та визнанні права приватної власності на придбане нерухоме майно вартістю 10000 гривень. Просила судові витрати віднести на її рахунок в сумі 243,60 гривень. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення їй судової повістки. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача на підставі наявних матеріалів. Свідки на стороні позивача: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідачка [PERSON] дійсно готувала документи на виїзд на постійне місце проживання до Росії і дозвіл на виїзд неповнолітнього онука був дійсний до 15.08.2013 року та вона спішно виїхала із сином, який приїхав за нею. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, враховуючи покази свідків і доводи позивача в обґрунтування позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], внаслідок правочину купівлі-продажу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами діючого цивільного законодавства: ст. 203, 210, 220 ч. 2, 316, 317, 319, 328, 334, 392, 640, 655, 656, 657 ЦК України; ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, п.5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.04.2014 року, відповідно до яких, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення, або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально, дійсним. В судовому засіданні встановлено факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], що підтверджується власноручно написаною розпискою від 15.08.2013 року (а.с. 5), яка свідчить про сплату загальної суми в розмірі 10000 гривень відповідачу за дане нерухоме майно, тобто вчинення правочину не забороненого законом. Факт ухилення відповідача [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки остання виїхала за межі України до Російської Федерації на постійне місце проживання, що підтверджується показами свідків. А отже, відповідач порушила вимоги ст. 657 ЦК України і нотаріально не посвідчила договір купівлі-продажу нерухомого майна, загальною вартістю 10000 гривень. За договором купівлі-продажу виконані всі істотні умови: відповідач отримала гроші за нерухоме майно в загальній сумі 10000 гривень і передала його у власність позивачки, яка сплатила обумовлену ціну нерухомого майна і прийняла його у власність. Отже, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, то суд може визнати такий договір дійсним за позовом сторони, яка повністю виконала істотні умови договору. Таким чином, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 15.08.2013 року між сторонами дійсним. Відповідно до ст. 328, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню виникає у набувача з моменту такого посвідчення, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору купівлі-продажу, не посвідченого в нотаріальному порядку, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації, відповідно до закону. Згідно ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. За таких умов, враховуючи, те що починаючи з 01.01.2013 року правочини щодо нерухомого майна не потребують обов'язкової державної реєстрації, відповідно до приписів ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому наявні підстави для застосування вищевказаних норм закону, оскільки на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За таких обставин суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу нерухомого майна слід визнати дійсним. Право власності позивачки, на куплене нею нерухоме майно, вартістю 10000 гривень, порушене відповідачем і підлягає відновленню, шляхом визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права приватної власності на нерухоме майно, відповідно до ст. 220 ч. 2, та ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачка у суді довела факт купівлі-продажу нерухомого майна та факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності на нерухоме майно за позивачкою. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права приватної власності на нерухоме майно, на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], вартістю 10000 гривень, за позивачкою. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, то суд, враховуючи думку позивачки, відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає можливим віднести судові витрати в сумі 243,60 гривень на рахунок позивачки і з відповідачів не стягувати. На підставі зазначеного ст. 203, 210, 220 ч. 2, 316, 317, 319, 328, 334, 392, 640, 655, 656, 657 ЦК України; ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 і

Outcome: approved