Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] заселився в гуртожиток розташований по [ADDRESS] в 1993 році і на той час перебував на службі в органах внутрішніх справ в управлінні Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві ОБВМ по охороні Київської офсетної фабрики, яка входила у Поліграфічне об'єднання. Позивач зазначив, що проживав у квартирі № 60 зазначеного будинку, яка складалась з 4 кімнат і на час вселення будівля мала статус гуртожитку. Також, позивач вказав, що після одруження в цю квартиру вселилась його дружина, а після народження дітей - [PERSON] в 1995 році та [PERSON] в 2001 році, вони також були зареєстровані за вказаною адресою. Крім того, позивач наголосив на тому, що з 01.03.2004 сусідка по блоку [PERSON] звільнила кімнату № 3 кв. 60, після чого з дозволу адміністрації підприємства зайняли цю кімнату та зробили капітальний ремонт з внутрішнім переплануванням влітку 2004 року, внаслідок чого всі три кімнати 1,2,3 квартири № 60 стали однією квартирою з окремим входом та окремим сантехнічним вузлом. В заяві вказано, що розпорядженням КМДА від 20.10.2004 будинок № 26 визнано жилим з по квартирним заселенням, на підставі чого позивачем було подано заяву на отримання ордеру на три займані кімнати, оскільки його сім`я мешкала в кімнатах № 1,2,3 квартири № 60, були зареєстровані та знаходились на квартирному обліку в Подільському районі м. Києва, однак ордер видано не було. Тому позивачі і звернулись до суду та просили визнати за ними право користування кім. [ADDRESS] Представник [PERSON] та позивачі в судовому засіданні позов підтримали, просили його задоволити. Представник відповідача та третьої особи просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що на підставі листа командира полку міліції охорони Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві Вирвикишка І.Г., в якому зазначено, що у підвідомчому РВО «Поліграфкнига» гуртожитку по [ADDRESS] проживають співробітники підрозділу, зокрема, [PERSON], укладено договір оренди від 20.08.1998 між Головним підприємством РВО «Поліграфкнига» та Полком міліції охорони УДСО при ГУ МВС України в м. Києві, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у користування житлове приміщення загальною площею 234,74 кв.м., що знаходяться у приміщенні, яке числиться на балансі Головного підприємства РВО «Поліграфкнига» за адресою: м. Київ-215, [ADDRESS] (а.с.а.с. 16-21). Зазначеним договором оренди передбачено, що він закінчує свою дію 31.12.1998. Згідно з Списком співробітників полку міліції УДСО при ГУ МВС України в м. Києві, які проживають в гуртожитку по [ADDRESS] з 01.09.1999, що є додатком № 1 до договорів від 22.12.1998 та від 20.08.1998, [PERSON] займає кімнату № 13 (2 пов.) площею 32,01 кв. (а.с. 22). Розпорядженням КМДА від 20.10.2004 № 1917 «Про використання будинку на [ADDRESS]» визнано будівлю № [ADDRESS] жилим будинком з поквартирним заселенням, прийнято зазначений будинок до комунальної власності територіальної громади м. Києва, надати жилі приміщення в будинку мешканцям, які в них проживають, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку (а.с.а.с. 9-10). Відповідно до розпорядження КМДА від 12.2004 № 2184 «Про використання жилих приміщень у будинку № [ADDRESS] у Подільському районі», на виконання розпорядження КМДА від 20.10.2004 № 1917 надано жилі приміщення у будинку № [ADDRESS], зокрема, [PERSON] на чотири особи (він, дружина, дві дочки) кімнати № 1 та № 2 жилою площею 28,30 кв.м. (загальна 40,83 кв.м.) у квартирі № 60 на 2 поверсі (а.с.а.с. 11-13). Заступником голови Подільської РДА в м. Києві Стволовим В. направлено лист [PERSON] на його звернення від 29.10.2011 щодо надання ордера на жило за місцем, в якому повідомлено, що з питання надання житла за місцем проживання йому необхідно звернутись до адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Поліграфкнига» (а.с. 7). Листом від 28.02.2013 № Р-128 заступником голови Подільської РДА в м. Києві Стволовим В. вдруге на звернення [PERSON] від 17.02.2013 щодо надання ордера на житло за місцем проживання роз'яснено про звернення з цього приводу до адміністрації ВАТ «Поліграфкнига», оскільки розпорядженням КМДА від 10.07.2007 № 870 «Про внесення змін до розпорядження КМДА від 20.10.2004 № 1917» Подільській РДА в м. Києві доручено затверджувати рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Поліграфкнига» про надання жилих приміщень у відомчому жилому будинку № [ADDRESS] і видавати ордери мешканцям, які з моменту прийняття розпорядження від 20.10.2004 № 1917 проживають у будинку, зареєстровані та перебувають на квартирному обліку (а.с. 14). З даних довідки № 718 від 09.03.2016, виданої начальником Відділу обліку та розпорядження житлової площі Подільської РДА в м. Києві Михайловою К. вбачається, що [PERSON] дійсно перебуває на квартирному обліку з 04.03.1999 у складі сім`ї з 4 осіб: [PERSON], 1970 р.н., [PERSON], 1975 р.н., [PERSON], 2001 р.н., [PERSON], 1995 р.н. (а.с. 15). Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно зі ст. 34 ЖК Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Відповідно до ст. 52 ЖК Української РСР, жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Згідно зі ст. 54 ЖК Української РСР, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. У разі відмови в наданні жилого приміщення, що звільнилося, у випадках, передбачених цією статтею, спір може бути вирішено в судовому порядку. Статтею 58 ЖК Української РСР передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ст. 64 ЖК Української РСР визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до абз. 2 п. 15 постанови Пленуму ВСУ від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. ВСУ листом від 26.05.2001 визначив «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)», відповідно до п. 11, у випадках, коли згідно із законодавством жиле приміщення надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профкому або за спільним рішенням громадської організації та її профспілкового органу з наступним повідомленням виконкому місцевої ради або місцевої державної адміністрації (статті 52, 53 ЖК), право на жиле приміщення виникає з часу його надання, тому в разі відмови у видачі ордера може бути заявлено позов про його видачу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що позивачі займають кімнати № 1, 2, 3 в квартирі [ADDRESS]. Кімнати № 1 та 2 в зазначеній вище квартирі позивачі займають на підставі розпорядження КМДА № 2184. Однак, позивачами не надано суду жодних доказів, що підтверджували б законність зайняття ними кімнати № 3 в квартирі [ADDRESS], оскільки вони взагалі не звертались до адміністрації відповідача з приводу надання їм жилого приміщення, що звільнилось. Сам по собі факт звільнення жилого приміщення і виникнення права на його отримання іншим наймачем, у відповідності до ст. 54 ЖК Української РСР, не свідчить про те, що таке право наймача вже може бути реалізоване ним шляхом вселення в таке жиле приміщення та його використання, на підставі чого і визнати за ним право користування таким жилим приміщенням, як того просять позивачі. В даному випадку позивачами самовільно зайнято кімнату № 3 в квартирі [ADDRESS] без жодної на те законної підстави, оскільки право позивачів на отримання жилого приміщення, що звільнилось, не було ними належним чином реалізоване. Позивачі в судовому засіданні не довели факту звернення до власника спірного приміщення з заявою про приєднання спірної кімнати. Враховує суд також і ту обставину, що на момент виникнення спору одна з доньок позивачів вже є повнолітньою, а тому має право на реалізацію своїх прав особисто. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві та не підлягають задоволенню, оскільки позивачами не підтверджено жодним чином їх право на користування зазначеним жилим приміщенням. На підставі ст.ст. 9, 34, 52, 54, 64 ЖК Української РСР,

Outcome: dismissed