Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Геронимівська сільська рада Черкаського району Черкаської області про визнання заповіту недійсними. В обґрунтування позовних вимог, посилаються на те, що [INFO] помер [PERSON] , який був їх батьком. Після звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, з`ясувалось про наявність заповіту від 03.01.2018 року, складеного [PERSON] на ім`я [PERSON] , яка є рідною сестрою позивачів та донькою [PERSON] . Позивачі посилається, як на підставу для визнання заповіту недійсним на ч.1 ст.225 Цивільного кодексу України, оскільки [PERSON] хворів на психічну хворобу, неодноразову проходив лікування, мав значні ускладнення із усвідомленням значення своїх дій та здатністю керувати ними, зі сприйняттям оточення вцілому. Просили визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] 03 січня 2018 року на користь [PERSON] , посвідчений секретарем Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 17.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 19.10.2018 року на адресу суду зі сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просила відмовити у задоволенні позовної заяви. На підставі ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 10.06.2019 року задоволено клопотання позивачів та призначена посмертна судово-психіатрична експертиза . Представник позивачів в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила суд справу слухати без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надала заяву в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила суд справу слухати без її участі та вирішити питання про повернення позивачам 50 відсотків сплаченого ними судового збору при поданні вказаного позову. Представник третьої особи- Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, на адресу суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.06.2018 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними доньками [PERSON] , родинні відносини підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 02.09.1961р., серії [NUMBER] від 18.04.1959р., свідоцтвами про укладення шлюбу на підтвердження зміни прізвищ серії [NUMBER] від 04.08.1982р., серії [NUMBER] від 14.07.1984р., серії [NUMBER] від 22.09.1984р. Відповідно до заповіту, складеного 03.01.2018 року та посвідченого секретарем Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, [PERSON] заповів земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,5071 га, що розташована с.Маркуші,Маркушівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, [PERSON] , [INFO] Відповідно до ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами ) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивачі посилаються, як на підставу для визнання заповіту недійсним, на ч.1 ст.225 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину робиться перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №222 від 11.07.2019 року, наданого судово-психіатричною експертною комісією КНП « Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» за результатами посмертної судово-психіатричної експертизи на момент підписання заповіту 3 січня 2018 року [PERSON] , [INFO] , страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного психічного розладу, набутого внаслідок атеросклеротичного та гіпертонічного ураження судин головного мозку, з домінуючими інтелектуально- мнестичними розладами, галюцинаторними включеннями, періодичними розладами свідомості на тлі хронічної недостатності мозкового кровообігу II ст., хронічної змішаної дисциркуляторної енцефалопатії II ст., що позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на вказаний період часу, тобто - 3 січня 2018 року. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, позовні вимоги про визнання недійсним заповіту від 03.01.2018 року є законними та обґрунтованими, так як на час укладання оспорюваного заповіту заповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що підтверджується висновком посмертної судово-психіатричної експертизи №222 від 11.07.2019 року. При цьому, з урахуванням положень ч.4 ст.206 ЦПК України, оскільки відповідач визнала повністю позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнала, про що подала відповідну заяву, то згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягає поверненню позивачам з державного бюджету. Враховуючи приписи ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача з урахуванням приписів ч.1 ст.142 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved