Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача ЛМР у якому просить: визнати за нею право приватної власності на вбудоване приміщення для зберігання індивідуального автотранспорту, загальною площею 15,8 кв.м, яке знаходиться за адрескою - [ADDRESS] , згідно з технічним паспортом на гараж № [NUMBER] , який складений 23.06.2009 Обласник комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». В обґрунтування позову покликається, що [INFO] померла матір. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, до коло якого входить також вбудоване приміщення для зберігання індивідуального автотранспорту. З метою прийняття спадщини позивачка звернилась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій відносно цього приміщення, оскільки позивачкою не подано свідоцтво про право власності на гараж та витяг про реєстрацію права власності. Попри те, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Вважає, що вбудоване приміщення для зберігання індивідуального автотранспорту належала покійні матері, що підтверджено договором про дольову участь у будівництві та технічним паспортом на гараж. У зв`язку із викладеним та у відповідності до ст. ст. 328, 1216, 1218 ЦК України просить позов задовольнити. Відповідачем не подано відзив, який містить заперечення на позов. 02 січня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 24 травня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник третьої особи подав до суду заяву про визнання за позивачкою права приватної власності на гараж та слухати справи у відсутності третьої особи. У судовому засіданні у вступному слові сторона позивача підтримала позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заяві по суті. У судовому засідання представник відповідача у вступному слові заперечив проти позову та просить у такому відмовити. У судове засідання третя особа не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахування думки представників сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, батьками позивачки [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження / арк. спр. 63/. [INFO] матір позивачки померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть / арк, спр. 57/. За життя [PERSON] уклала договір дольової участі у будівництві № 44/1Б від 26 липня 2005 року. Об`єктом договору була квартира та вбудоване приміщення для зберігання індивідуального автотранспорту. У зв`язку із виконанням договору сторонами складено акт прийняття-передачі об`єктів договору від 08.08.2009. На вбудоване приміщення для зберігання автотранспорту складено технічний паспорт станом на 23.06.2009 / арк. спр. 7-13/. Таким чином, суд прийшов переконання, що приміщення для зберігання автотранспорту є новоствореним нерухомим майном, яке створено у 2009 році. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у зв`язку із чим позивачка, як дочка, яка входить до першої черги права на спадкування за законом у відповідності до ст. 1261 ЦК України, звернулась до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Забродської О. С. із заявою про прийняття спадщини за законом. До складу спадкового майна виходиться, зокрема вбудоване приміщення для зберігання індивідуального автотранспорту. Попри те, 19 лютого 2019 року приватним нотаріусом прийнято постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії відносно зазначеного спадкового майна. Причиною відмови є відсутність свідоцтва про право власності на гараж та витягу про реєстрацію права власності на гараж, що знаходиться за адрескою - [ADDRESS] , виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» / арк. спр. 64, 65/. У зв`язку із відмовою у вчинення нотаріальних дій, позивачка звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права. Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об`єкт, яке може бути об`єктом спадкування. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» прийняття в експлуатацію закінчених об`єктів полягає у підтверджені державними приймальними комісіями готовності об`єкта до експлуатації за його цільовим призначенням відповідно до будівельних норм та правил. Отже, саме із цього моменту новостворене майно з категорії побудови переходить до категорії майна як об`єкта цивільного права. У ч. 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року №1952-IV (який дія на момент створення нового майна) передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Враховуючи, що приміщення для зберігання автотранспорту створено у 2009 році, а тому речові права нерухоме майно та їх обтяження, підлягало державній реєстрації відповідно до Закону №1952-IV, однак відповідні дії не було вчинено. Відповідно до ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, наведено дві підстави для захисту свого порушеного права у відповідності до цієї статті: по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Аналогічна правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин норми ст. 392 ЦК України викладена у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 6 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у п. 3.1 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, або у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, яка містить певні умови та підстави для застосування. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. При цьому відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Отже, на відміну від об`єктів цивільних прав (речей, майна, майнових прав тощо), об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, в тому числі об`єкти цивільних прав, які належали особі на час смерті, право власності або права за договором, якщо ці права не пов`язані з особою спадкодавця. Відповідна правова позиція щодо правовідносин, пов`язаних з визнанням права власності на гараж за спадкоємцями, висловлена в Постанові Верховного Суду від 17 вересня 2018 року (справа №638/16442/16-ц, провадження № 61-1259св17). Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд відмічає, що позивач не надав суду доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України погодження проекту приміщення для зберігання автотранспорту з відповідним державним органом та введення його в експлуатацію, а тому суд прийшов висновку, що у спадкодавця не виникло за життя права власності на спірний гараж. Крім того, [PERSON] , покликаючись гл.86, 87 ЦК України (спадкування), одночасно керується ст. 328 ЦК України, при цьому позовну вимогу заявляє в світі вимог останньої, а саме «про визнання за нею права приватної власності на вбудоване приміщення для зберігання індивідуального автотранспорту (гараж)»…. без покликання на «в порядку спадкування». На переконання суду ст.328 ЦК України, а і відповідно ст.392 ЦК України, на спірні правовідносини не можуть поширюватися, оскільки передбачають право власника майна пред`явити позов про визнання права власності, а [PERSON] не є власником спірного майна. Відповідно до ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачами окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому суд прийшов переконання, що у позові необхідно відмовити повністю. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн /арк. спр. 1/. Таким чином, сплачений позивачкою судовий збір необхідно покласти на останню.

Outcome: dismissed