Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивачі звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою посилаючись на те, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] . З вересня 2004 року відповідач переїхав проживати до свого дідуся, в [ADDRESS] , де і мешкає по теперішній час. В квартирі. Де відповідач зареєстрований, відсутні його речі, участі в утриманні квартири, спільному побуті не приймає та не приймав. Після смерті дідуся, відповідач приймав у спадщину за заповітом квартиру по [ADDRESS] . На прохання позивачів добровільно знятися з реєстрації у квартирі [ADDRESS] , відповідач відповів відмовою. Факт не проживання у вказаній квартирі також підтверджується актом. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року постановлено проводити розгляд справив порядку заочного розгляду, відповідно до ст. 280ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. № 14 «про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 19 жовтня 1995 року, [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . (а. с. 17) Відповідно до копії реєстраційної посвідки КП «Київського міського бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] та записано в реєстрову книгу під № 5002. (а.с. 18). Зі свідоцтва про переміну прізвище, імені, по батькові, вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові 28 березня 1997 року. 17 березня 2009 року, державним нотаріусом Першої КДНК Булавіною Н.В. посвідченого договір дарування частини квартири укладений між [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар Ѕ частину квартири [ADDRESS] . З наданого акту складеного мешканцями сусідніх квартир та посвідченого Начальником ЖЕД - 407 вбачається, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не мешкає за місцем реєстрації з 2004 року. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одинрік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала свідчення, що вона з позивачем та відповідачем є сусідами більше 10 років. [PERSON] вже не бачила більше п`яти років. Речей відповідача в квартирі позивачів вона не бачила та будь яких сварок щодо неможливості вселення відповідачем в квартиру позивачів також не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знайомий та тісно спілкується з донькою позивача. Відповідача взагалі не бачив останні п`ять років. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі, дійсно перешкоджає позивачам здійснювати їхнє право власності, а позивачі мають право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв`язку з чим, суд, вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved