Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Блистівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області про визнання права спільної часткової власності на спадкове майно, що належало [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] року помер [PERSON]. Позивачі належним чином прийняли спадщину [PERSON], звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. До складу спадщини входять дві земельні ділянки, право власності на які посвідчувалося державним актом на право приватної власності на землю від 10.10.2001 року серії [NUMBER], який на даний час втрачений, про що зроблено оголошення у засобах масової інформації. В зв»язку з тим, що державний акт втрачений, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. На даний час вони позбавлені можливості в позасудовому порядку підтвердити право на земельні ділянки, власником яких був їх батько та чоловік - [PERSON]. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, при цьому подали заяви про розгляд справи без її участі, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача - Блистівської сільської ради у судове засідання не з'явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без представника сільської ради та не заперечував проти задоволення позовної заяви. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, та вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та, відповідно, для його задоволення, у зв'язку з цим, суд враховує наступне. Як встановлено, [INFO] року в с. Лоска, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області помер [PERSON] (а.с. 17). Ще за життя [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] від 10.10.2001 року, яким було посвідчено його право власності на земельні ділянки площею 0,2488 гектари з кадастровим номером [NUMBER], площею 2,4834 гектари з кадастровим номером [NUMBER] що підтверджується наявною в матеріалах справи архівною копією державного акту та витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земель (а.с.9,20,21). У подальшому вказаний державний акт на право власності на земельні ділянки був втрачений, на підтвердження чого, до матеріалів справи додано оголошення в газеті «Сіверський край» про те, що втрачений державний акт на право власності на землю серії [NUMBER] виданий на ім» я [PERSON], вважати недійсними (а.с.16). Спадкодавець [PERSON] є батьком позивача [PERSON] та чоловіком позивачки [PERSON], що підтверджується, відповідно, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] та копією свідоцтва про одруження (а.с. 18,22). Позивачі [PERSON] та [PERSON]. будучи спадкоємцями першої черги, належним чином прийняли спадщину [PERSON] та являються його єдиними спадкоємцями, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Шик А.Л. Новгород-Сіверського районного нотаріального округу Чернігівської області №810 від 07.05.2018 року (а.с.7). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною першою ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод. Отже, після смерті [PERSON] всі належні йому права та обов'язки, у тому числі й право власності на земельні ділянки, перейшли до його спадкоємців за законом , а саме до позивачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, тобто кожному з них належить по1/2 частці спадщини [PERSON]. Водночас позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме на належні йому земельні ділянки, через відсутність правовстановлюючих документів на них (а.с. 8). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено, що позивачі набули у порядку спадкування за законом кожен по 1/2 частці у праві спільної часткової власності на земельні ділянки, розташовані на території Блистівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області площею 0,2488 гектари з кадастровим номером [NUMBER] та площею 2,4834 гектари з кадастровим номером [NUMBER] які належали [PERSON] і право власності останнього на які посвідчувалося державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.10.2001 року, однак вказане право не визнається через відсутність документу, яким воно посвідчувалося, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання позову відповідачем та у зв'язку з цим для задоволення позову повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved