Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] з позовом про визнання спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину житлового будинку [ADDRESS] , посилаючись на те, що 20.10.1990 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який 13.03.2020 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Під час шлюбу, у 2004 році, ними був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований на [PERSON] . Угоди про добровільний поділ майна, що є їхньою спільною власністю, між ними не досягнуто. Отже, згідно приписів законодавства, позивач, як дружина відповідача, на час придбання житлового будинку є співвласником у праві спільної сумісної власності вищевказаного домоволодіння і має законне право поділити дане майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, на засадах рівності часток дружини та чоловіка, тобто по 1/2 частині зазначеного житлового будинку. Просить визнати вказаний житловий будинок спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] частки у праві спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок встановивши, що [PERSON] належить 1/2 частини житлового будинку та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. Позивачка та її представник надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, підтримали правову позицію викладену у письмових поясненнях. Відповідачем до суду надано заяву, у якій зазначено, що відповідач погоджується з позовними вимогами та не заперечує проти визнання нерухомого майна спільною власністю подружжя та визнання за [PERSON] 1/2 частини житлового будинку. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] 20.10.1990 року уклала шлюб, який було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . В період перебування у шлюбі [PERSON] із [PERSON] , відповідачем, 20 березня 2004 року придбано житловий будинок [ADDRESS] , про що свідчить копія договору купівлі-продажу серії ВВА №793444 від 20.03.2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3184745 від 26.03.2004 року. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Частиною 2 ст.183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Частинами 1, 3 ст.368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частинами 1, 2, 3 ст.372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя. Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним визнати домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] до [PERSON] , та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 60, 63, 69-71 СК України, ст.ст.325, 368-370, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 259-268 ЦПК України, суд,

Outcome: approved