Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачка 24.10.2013 року звернулась з позовом, в якому просила визначити місце проживання їх спільного з відповідачем сина [PERSON], [INFO], разом з нею. Свої вимоги мотивувала тим, що 05.02.1999 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, в якому [INFO] народився син [PERSON]. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, а тому 10.03.2011 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва шлюб між ними було розірвано, оскільки з лютого 2010 року вони проживали окремо, не вели спільного господарства та не підтримували сімейно-шлюбних відносин. Позивачка зазначала, що на момент розірвання шлюбу дитина вже більше року проживала з нею окремо від відповідача, однак відповідач як батько приймав участь у вихованні дитини, при цьому час спілкування дитини з батьком сторони вирішували за взаємною згодою. Однак через певні обставини, які з'явились після розірвання шлюбу, позивачка змушена звернутись з позовом для визначення місця проживання дитини. Так, 20.10.2013 року відповідач відмовився повернути дитину, нічим не мотивуючи, і до теперішнього часу позивачка не може побачити дитину, перевірити її стан та повернути додому. Також з 21.10.2013 року дитина не відвідує школу, оскільки відповідач навмисно перешкоджає цьому, посилаючись на стан здоров'я сина, який у 2013 році переніс закриту форму туберкульозу. Однак на даний час дитина здорова, т. я. регулярно проходить всі необхідні та додаткові медичні огляди. Разом з тим, існує висока вірогідність, що наслідки хвороби можуть загостритись, відповідач, на її думку, не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дитини умов проживання, так як проживає в однокімнатній квартирі без ремонту зі своїми батьками, які негативно налаштовують дитину проти позивачки та її сім'ї, що негативно впливає на його психоемоційний стан, виховання та здоров'я. Позивачка ж мешкає в комфортній двокімнатній квартирі у центрі м. Києва з сучасним ремонтом, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини, вона здійснює належний за сином догляд, піклується про його здоров'я, фізичний та психоемоційний стан. Тому, враховуючи, що з 20.10.2013 року батько дитини створює перешкоди для її побачень із сином, між ними відсутнє порозуміння, спільної мови вони знайти не можуть, тому позивачка, виходячи з інтересів дитини, а також створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного і фізичного здоров'я, духовного і розумового розвитку, просить визначити її місце проживання разом з нею. Зазначає, що встановлення місця проживання дитини разом з нею найбільш відповідає інтересам дитини, оскільки вона постійно проживає з позивачкою, яка займається її вихованням, розвитком, оздоровленням, здійснює належне піклування, максимально приділяє увагу та найкращим чином забезпечує її інтереси як мати, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину. Крім того, позивачка вважає, що проживання дитини саме з матір'ю є більш прийнятним з огляду на те, що у неї більше можливостей та часу приділяти дитині увагу, вона має можливість забезпечити йому належні умови розвитку, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не в змозі. При цьому позивачка посилалась, що не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов'язків щодо їх спільної дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала і просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не визнав позов, звернувшись із зустрічним позовом щодо відібрання малолітнього сина [PERSON] у позивачки без позбавлення її батьківських прав до усунення причин і без призначення аліментів та залишення місця проживання сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідач посилався на те, що конфлікт, що відбувся в середині жовтня 2013 року, є навмисною провокацією позивачки з метою самовільної і незаконної зміни місця проживання [PERSON] із законного місця його проживання згідно з довідкою ф. № 3 по [ADDRESS] Вказував, що створив нормальні умови проживання для [PERSON] в однокімнатній квартир, власником якої є його мати та в якій має реєстрацію та проживає тільки він та син [PERSON], а також , що він має можливість виконувати свої фінансові зобов'язання по матеріальному забезпеченню [PERSON]. Щодо твердження позивачки про захворювання [PERSON] на туберкульоз, то на даний час [PERSON] не має ніяких ознак туберкульозу. Проте, потрібно виконати певну процедуру по відновленню медичних документів [PERSON] як школяра, перш ніж він зможе відвідувати школу. За [PERSON] дійсно потрібно піклуватися, але вважає, що позивачка самостійно здійснювала курс прийому ліків, маніпулюючи здоров'ям та наносячи таким чином шкоди здоров'ю сина. Позивачка у зустрічному позові просила відмовити повністю, не погоджуючись з позовними вимогами відповідача, які суперечать чинному в Україні законодавству, та є такими, що не відповідають дійсності, а викликані особистим ставленням відповідача до неї і її нової сім'ї. Представник органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала наданий висновок №108-15478/01 від 04.12.2013 року та №108-672/01 від 23.01.2014 року, згідно з якими орган опіки вважав за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір'ю. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. Згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитиною, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 05.02.1999 року сторони уклали шлюб, який 10.03.2011 року Солом'янським районним судом м. Києва був розірваний. В цьому шлюбі у сторін [INFO] народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції м. Києва 15.08.2006 року. Відповідно до Принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. Ст.3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенцією (ст.18) також проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини. Зокрема, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Відповідно до ч.4 ст.150 СК України батьки повинні поважати дитину. Ст.155 цього ж кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Наведений аналіз правових норм, дає підстави стверджувати, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини в першу чергу повинні враховуватись інтереси самої дитини. Отже, з викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них, а тому регламентуючи правовідносини з приводу здійснення батьківських прав з метою вирішення розбіжностей між батьками, норми СК України пропонують звертатись до органів опіки та піклування або в суд. Так, з наданого органом опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації висновку №108-15478/01 від 04.12.2013 року та №108-672/01 від 23.01.2014 року вбачається, що, розглянувши заяву матері дитини та матеріали справи щодо надання висновку до суду про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації встановив, що батьки дитини в офіційному шлюбі перебували до березня 2011 року, але фактично не проживали разом з лютого 2010 року, і дитина проживала з матір'ю. Після розірвання сімейних стосунків малолітній [PERSON] залишився проживати разом з матір'ю, але батько приймав участь у вихованні дитини, час спілкування дитини з батьком сторони вирішували за взаємною згодою. У жовтні 2013 року батько після побачення з дитиною на вихідних не повернув сина матері і до теперішнього часу перешкоджає їх спілкуванню та створює перешкоди для побачень із сином. Позивачка зареєстрована та проживає в двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 08.11.2013 року за місцем її проживання для дитини створені належні умови для навчання, розвитку та відпочинку. [PERSON] працює, має постійний дохід, матеріально та житлом забезпечена, має позитивну характеристику за місцем роботи та місцем проживання. Згідно з характеристикою, наданою СЗШ № 25 І-ІІІ ступеня Шевченківського району м. Києва, малолітній [PERSON] є учнем 1-6 класу, навчався добре. Мати приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, допомагає йому досягти успіху, приймає активну участь у житті класу. Батько забирає дитину лише по п'ятницях, але в понеділок до школи його приводить мама. Коли дитину приводить батько, то [PERSON] виглядає втомленим, агресивно налаштований до однокласників, погано вдягнений, не в належному взутті, одяг не випраний, має запах тютюну. Протягом усього часу перебування дитини у батька - з жовтня 2013 року малолітній [PERSON] не відвідує школу, пропускає заняття. [PERSON] повідомив, що дитина хворіє, але відповідно до довідки ДКЛ №2 Солом'янського району м. Києва, 05.11.2013 року дитина була оглянута дільничним лікарем-педіатром за адресою: [ADDRESS], встановлений діагноз-вторинний ацетонемічний синдром. 08.11.2013 року дитина була оглянута лікарем в поліклініці, стан здоров'я малолітнього [PERSON] задовільний. Батько дитини - відповідач [PERSON] про розгляд заяви [PERSON] про визначення місця проживання дитини на комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації 03.12.2013 року був повідомлений належним чином, але жодного документу по справі не надав, на засідання комісії не з'явився. Також батько дитини був повідомлений належним чином про розгляд його заяви про визначення місця проживання дитини на комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації 21.01.2014 року, але він також жодного документу по справі не надав, від обстеження житлово-побутових умов за адресою проживання відмовився. За викладених обставин орган опіки вважав за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір'ю. Крім того, адміністрація СЗШ № 25 І-ІІІ ступеня Шевченківського району м. Києва 13.02.2014 року звернулась до Служби дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації за допомогою у вирішенні питання про повернення учня 1-го класу [PERSON] до навчання, оскільки в бесідах з батьком [PERSON] останній повідомляв про хворобу сина та його повернення до школи після повного одужання, але в період з 17.10.2013 року по 13.01.2014 року дитина в школі так і не з'явилась. Відповідно до акту обстеження матеріально і житлово-побутових умов проживання дитини, який був складений комісією школи після відвідання 12.01.2014 року сім'ї [PERSON] за місцем його реєстрації, було з'ясовано, що батько дитини знаходився дома, але двері до квартири відкривати не хотів. Через деякий двері відкрив, проте до квартири не впустив, вивівши до дверей [PERSON], який був наляканий, тремтів, та пояснив, що він не хворіє, хоче до шкоди, але його чомусь не водять. Батько [PERSON] був агресивно налаштований, не піднімаючи голови та очей, сказав, що з цього приводу розмовляти не бажає та пояснювати нічого не буде. Як вбачається з висновку психологічного обстеження від 10.02.2014 року №012, наданого Міським центром дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради, у [PERSON] діагностовано емоційну прихильність до обох батьків, бажання бути поруч з ними. На даний час батько для [PERSON] є значимою особою, яка задовольняє його потреби у спільних іграх, він отримує задоволення від спілкування з ним, визнає його авторитете та виявляє бажання бути до нього ближче, бо тривалий час проживає з ним та не зустрічається з матір'ю. Разом з тим, [PERSON] вразливо сприймає ситуацію розлуки з матір'ю, що відображається у його поведінці, тому зараз у стосунках з матір'ю прослідковується напруженість у відношеннях. Згідно з рекомендаціями висновку з огляду на стадію формування та розвиток емоційно-вольової сфери дитини батьки повинні брати активну участь у збереженні життя та здоров'я сина та створювати комфортні умови в процесі спілкування між собою. З принципів Декларації, Конвенції та положень національного законодавства щодо прав дитини, які будуються за принципом першочергового врахування інтересів дитини, випливає, що не можна розлучати малолітню дитину з матір'ю, однак, ставлячи на перше місце інтерес самої дитини, доля якої власне і вирішується. В цьому контексті слід зазначити, що підставою для визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, а не матір'ю, може бути та обставина, що мати залишила сім'ю або ухиляється від своїх материнських обов'язків. Між тим, судом не встановлені виключні обставини, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір'ю в порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11. 1959 року. Відповідно до принципів Декларації прав дитини дитина повинна мати не тільки право на належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти, а й право на здорове зростання і розвиток. Адже розвиток малолітньої дитини напряму залежить від умов його життя, і фактори, що негативно впливають на психічний стан і здоров'я, повинні бути максимально виключені. При вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд має виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах, визначаючи, в першу чергу, особисті якості кожного з батьків, враховуючи оцінку їх загальнолюдських якостей, характеристик з місця роботи, місця проживання, показань свідків. При цьому для прийняття об'єктивного рішення суд, проводячи комплексний аналіз поведінки обох батьків, враховує і те, як ставилися батьки до дитини до як до виникнення спору, так і під час його розгляду в суді, беручи до уваги соціальний портрет батьків, наявність у них моральних якостей, необхідних для виховання дитини. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили ті обставини, що позивачка здійснює належний догляд за сином, піклується про його здоров'я, фізичний та психоемоційний стан, забезпечує йому належні умови проживання та займається вихованням дитини. Разом з тим, відповідач продовж розгляду справи демонстрував прояви особистої неприязні та агресивну спрямованість до позивачки. Також з поведінки батька під час судового розгляду вбачається, що він демонстративно виявляє почуття до сина, маніпулює дитиною, граючи на її прихильності до нього. Він безумовно виявляє певну турботу про дитину, однак не зумів делікатно для психіки дитини підійти до вирішення даної спірної проблеми. Крім того, відвідування дітьми школи є обов'язковим, але відповідач не довів, що може забезпечить виконання цього зобов'язання. Таким чином, суд, виходячи з рівності прав і обов'язків батька і матері щодо своїх дітей, приймаючи рішення в інтересах саме дитини, вважає проживання сина разом з позивачкою таким, що відповідає інтересам дитини. Отже, виходячи з наявних матеріалів справи щодо виконання кожним з батьків своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини та можливість створення належних умов, зважаючи на їх особисті якості та інтереси малолітньої дитини, враховуючи висновки рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], відмовивши у задоволенні зустрічного позову відповідача про визначення місця проживання дитини з ним.

Outcome: approved