Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 03.03.2012 року на 285 кілометрі автодороги Львів-Кіровоград-Знам'янка в с. Пирогівці Хмельницького району Хмельницької області відповідач, керуючи автомобілем марки АУДІ-100, реєстраційний номер [NUMBER], вчинив наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. За фактом ДТП порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідач вчинив наїзд на батька та чоловіка позивачів та має відшкодувати моральну шкоду, яку він заподіяв своїми протиправними діями. Відповідач жодного разу не вибачився перед позивачами за смерть [PERSON] Моральну шкоду позивачі оцінюють в суму 400 000 гривень. В судовому засіданні позивачі вимоги позову підтримали з мотивів наведених в ньому, просили позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з'являвся, про день та час судових засідань повідомлявся належним чином. 25 липня 2013 року надіслав до суду заяву, в якій просив провадження у справі зупинити, оскільки вина його вчиненні злочину не встановлена, розслідування кримінальної справи не завершено. 31 січня 2014 року відповідач знову надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Також зазначив, що він не заподіював смерть [PERSON], [PERSON] збив інший автомобіль, який зник з місця події і від удару якого тіло потерпілого впало на автомобіль котрим керував відповідач. Відсутній причинний зв'язок між діями відповідача та настанням смерті [PERSON] Вислухавши пояснення позивачці, врахувавши письмові пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). Позивачка [PERSON] була дружиною померлого [PERSON], а позивачка [PERSON] - рідною дочкою (а.с.6). За фактом ДТП [INFO] було порушено кримінальну справу. Постановою старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Хмельницькій області Гонтара С.В. від 07.11.2012 року відмовлено в порушенні кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КПК України (а.с.8-9). 07.11.2012 року постановою старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Хмельницькій області Гонтара С.В. закрито вказану кримінальну справу на підставі ст. 6 ч. 1 п. 2 КПК України, за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.10-11). Постановою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.08.2013 року постанову старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Хмельницькій області Гонтара С.В. по кримінальній справі № 18/4272, про закриття кримінальної справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КПК України скасовано, матеріали повернуто прокурору для організації проведення досудового розслідування відповідно до нового КПК України (а.с.53). У постанові слідчий суддя вказує, що органи досудового слідства не виконали в повному обсязі вказівки прокурора, не дослідили обставини, з'ясування яких могло мати істотне значення для правильного вирішення справ. В тому числі не з'ясовано питання щодо можливості первинного наїзду на [PERSON] іншим автомобілем з подальшим відкиданням на автомобіль [PERSON] (а.с.53 зв.). Згідно листа заступника прокурора Хмельницької області, СВ Хмельницького РВ УМВС України в області 24.09.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013240250000727 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває (а.с.55). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно із чч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. З матеріалів справи вбачається, що смерть [PERSON] сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, однак, якого саме автомобіля та чи був це автомобіль відповідача [PERSON] не встановлено, оскільки не проведено ще всі необхідні експертизи, не допитано свідків. Розслідування по кримінальні справі ще триває. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 5 постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. У даному випадку не йдеться про вину чи невинуватість відповідача [PERSON], а йдеться про те чи саме джерелом підвищеної небезпеки, яке перебуває у власності відповідача [PERSON], заподіяно смерть [PERSON] Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Позивачами не доведено та судом не встановлено, що саме автомобілем відповідача заподіяно смерть [PERSON] Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивачів є необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню на даний час. На підставі вищенаведеного, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 16, 23, 1166, 1168, 1187 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed