Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом про визнання за кожним з них права власності по 1/6 частини квартири №33 в житловому будинку №20 по вул.. Чорновола в м. Новий Розділ, Львівської області за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог покликається на наступні обставини. Квартира № 33 в житловому будинку № 20 по вул. Чорновола в м. Новий Розділ, Львівської області належить на праві приватної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 14.10.1988р. [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] Ще до розірвання шлюбу відповідач у 1998 році покинув квартиру та поїхав у невідомому для них напрямку. Місце перебування відповідача їм невідоме. [PERSON] залишив квартиру, будучи співвласником такої, більше чотирнадцяти років в квартирі не мешкає, заходів щодо забезпечення охорони майна не вживає, хоч несе відповідальність за її збереження та утримання. З цього моменту, вони добросовісно, відкрито та безперервно володіють квартирою, в тому числі 1/3 часткою, що належить відповідачу, утримують таку, підтримують в належному стані, сплачують комунальні послуги, мешкають тут, а тому просили позов задоволити. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримала, дали суду пояснення аналогічні фабулі позовної заяви та просили таку задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про день та час слухання справи був сповіщений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі документів, які є в матеріалах справи, і ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечили позивачі. Суд, заслухавши пояснення позивачів та їх представника, покази свідків, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні квартира № 33 в житловому будинку № 20 по вул. Чорновола в м. Новий Розділ, Львівської області належить на праві приватної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 14.10.1988р. Згідно рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 01.09.2000 року [PERSON], [INFO] визнано безвісно відсутнім. Факт не проживання з 1998 року в квартирі № 33 в житловому будинку № 20 по вул. Чорновола в м. Новий Розділ, Львівської області відповідача по справі [PERSON] підтверджується показами, даними в судовому засіданні, свідків [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з підстав набуття права власності є набувальна давність: «особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.» - ч. 1 ст. 344 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 «при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності». Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що «враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також: на безхазяйну річ». Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачі довели факт набуття ними права власності за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі 14 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачами. На підставі наведеного та ст.ст. 317, 318, 328, 344, 392 ЦК України і

Outcome: approved