Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивачі звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачапро зобов`язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.06.2005 між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Кредитний договір №1567pvi-06-05, у відповідності до якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 11% річних з кінцевим терміном погашення до 23.06.2020. На забезпечення виконання умов вказаного договору 03.08.2005 між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS] , що належить позивачам на праві власності. У зв`язку із невиконанням позивачами взятих на себе зобов`язань заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.02.2015 із [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором №1567pvi-06-05 від 23.06.2005 у розмірі 245 000,67 грн., а також судовий збір у сумі 2 450,00 грн. Таким чином, з позивачів стягнуто суму заборгованості за договором в повному обсязі. Вказали, що 25.03.2015 Оболонським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження ВП №47425645 з примусового виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення суду від 03.02.2015, яке було закрито 22.09.2017 постановою державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Поліщук В.В. у зв`язку із встановленням фактичного виконання боржниками в повному обсязі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03.02.2015. Зазначили, що заборгованість [PERSON] та [PERSON] передПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором погашена в повному обсязі, у зв`язку з чим позивачі неодноразово звертались до відповідача із заявами про зняття заборони відчуження належного їм майна та видачу довідки про відсутність заборгованості по кредиту, однак відповідач відмовив у задоволенні таких заяв. Враховуючи викладене, а також зважаючи на повне виконання позивачами рішення суду, а також на те, що записи про обтяження належного їм майна залишаються не вилученими, просили суд зобов`язати відповідача вчинити дії щодо виключення з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості про обтяження квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] , зобов`язати відповідача надати [PERSON] довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором №1567рvі-06-05 від 23.06.2005, а також стягнути витрати на надання правової допомоги та суму сплаченого судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.05.2020 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію з повноваженнями ліквідатора Ірклієнко Юрія Петровича про зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2020 визначено головуючого суддю - Дибу О.В. Відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 05.10.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.02.2021, яка занесена до протоколу судового засідання в рамках п. 7 ч. 2 ст. 248 ЦПК України, до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Державну іпотечну установу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. Представник позивача - адвокат Сапегін В.В. надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Розгляд справи просив проводити без його участі та без участі позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи.Представник позивача - адвокат Сапегін В.В. надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Розгляд справи просив проводити без його участі та без участі позивача Представник відповідачаАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду відзив, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості. Також вказував на те, що не є належним відповідачем у справі, оскільки у відповідності до Договору про відступлення прав вимоги №17/4-В від 11.02.2015 банк відступив право вимоги до позивачів новому кредитору - Державній іпотечній установі. Зазначав, що відповідач не має у розпорядженні відомостей, які могли б підтвердити чи спростувати наявність заборгованості [PERSON] , як позичальника, та [PERSON] , як поручителя за кредитним договором №1567рvі-06-05. Представник третьої особи Державної іпотечної установи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, причини неявки суду не повідомив. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 23.06.2005 між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено кредитний договір №1567pvi-06-05, за умовами якого позивачу надано кредит в розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 11% річних та з кінцевим терміном погашення до 23.06.2020 для придбання квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-13). 23.06.2005 для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір поруки №1567/1, а 03.08.2005 між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір іпотеки №Д-284, за умовами якого позивачі передали в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» належне їм на праві приватної власності нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (а.с. 14-17). Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.02.2015 за №756/9539/14-ц із [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за Кредитним договором №1567pvi-06-05 від 23.06.2005 у розмірі 245 000,67 грн., а також судовий збір у сумі 2 450,00 грн (а.с. 18-21). На виконання вказаного рішення суду 25.03.2015 Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи №2/756/246/15, які в подальшому були пред`явлені стягувачем до виконання. Постановою головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Поліщук В.В. від 22.09.2019 виконавче провадження ВП №47425645 з примусового виконання виконавчого листа №2/756/246/15 від 25.03.2015 про стягнення солідарно із [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості у розмірі 245 000,67 грн. закінчено у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 22-23). На підставі вказаної постанови 25.09.2019 в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна Оболонським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було вилучено запис про обтяження майна - квартири [ADDRESS] , накладене в рамках виконавчого провадження ВП №47425645. Таким чином, судом встановлено, що зобов`язання позивачів [PERSON] та [PERSON] перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за Кредитним договором №1567pvi-06-05 від 23.06.2005 виконані в повному обсязі. Відомостей про інші вимоги в межах укладеного кредитного договору, матеріали справи не містять. Разом з тим, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна міститься обтяження, зареєстроване 03.08.2015 за №2253623 приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. на підставі Договору іпотеки №Д-284 від 03.08.2005 на предмет обтяження - квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32-33). 21.09.2018, 12.10.2018 та 20.09.2019 позивачі зверталися до відповідача із заявами про зняття заборони відчуження на майно та видачу довідки про відсутність заборгованості по кредиту (а.с. 24-29). Листом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 18.10.2019 за №083-1-1-036-4781/19 позивачам відмовлено у знятті заборони відчуження на майно та видачу довідки про відсутність заборгованості, а також роз`яснено, що факт наявності судового рішення не зупиняє нарахування процентів, комісій, неустойки та інших платежів за кредитним договором, а тому сплата сум виключно тих, що передбачені рішенням суду не є повним і належним виконанням зобов`язань за кредитним договором. Таким чином, враховуючи факт наявності заборгованості за кредитним договором, банк не має правових підстав для виконання вимог позивачів. Відомостей про розмір невиконаних зобов`язань вказаний лист не містить. 11.02.2015 між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, відповідно до умов якого банк відступив, а Державна іпотечна установа набула всі права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення по ним, вказаними у додатках до цього договору, в тому числі і за кредитним договором №1567pvi-06-05 від 23.06.2005, позичальником за яким є [PERSON] (а.с. 76-77). Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що позивачі виконали взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, що є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України загальні умови виконання зобов`язання саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти його особисто, якщо інше не встановлено договором, законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину який є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, у ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 572 ЦК України та ч. 1 ст. 575 ЦК України зазначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі неналежного виконання або невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку встановленому законом. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання (Постанова КСГ/ВС від 14.08.2018 у справі №906/1130/17, Постанова ВС від 21.08.2018 у справі №909/656/17). За приписами ч. 1 ст. 559 та ч. 1 ст. 593 ЦК України з припиненням основного зобов`язання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (частина перша статті 545 ЦК України). Особа, яка сплатила кредит у повному обсязі, має право вимагати визнання зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки припиненим (постанова ВС від 19.09.2018 у справі №203/6007/16-ц). Частинами 1 та 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Таким чином з огляду на положення статей 509, 526, 598 ЦК України, статей 1, 7 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється лише в разі припинення у повному обсязі основного зобов`язання, забезпечення якого передбачено іпотечним договором. Тобто часткове припинення основного зобов`язання, зокрема шляхом його виконання, за загальним правилом, не має наслідком припинення забезпечувального зобов`язання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто при зверненні з позовом про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Враховуючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позивачі звертаючись до суду із позовом вказують на фактичне припинення основного зобов`язання внаслідок його повного виконання з їх сторони перед банківською установою в межах укладеного кредитного договору, в той же час, банківська установа не визнає факту припинення такого зобов`язання посилаючись на невстановлену заборгованість перед нею. Суд звертає увагу на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, можна зробити висновок про наявність правових підстав вважати, що зобов`язання за кредитним та іпотечним договором припинилися, оскільки відповідач АТ «Банк «Фінанси та Кредит»не довів шляхом подання відповідних доказів свої заперечення щодо наявності невиконаних зобов`язань за кредитним договором та іпотечним договором. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання за договором, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання на підставі пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже правових підстав для його утримання під обтяженням немає. Враховуючи встановлені судом обставини, з урахуванням того, що факт відсутності заборгованості позивачів за кредитним договором, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не спростований, тому відповідачем безпідставно не усунуті перешкоди у здійсненні власниками квартири [ADDRESS] права користування та розпорядження належним їм майном, враховуючи наявність у відповідному реєстрі запису про обтяження зазначеного нерухомого майна саме зазначеним вище відповідачем. Таким чином, вимоги позивачів щодо внесення змін до відповідного державного реєстру стосовно відсутності підстав для подальшого обтяження належного їм майна, а також щодо видачі відповідної довідки про відсутність заборгованості є правомірними та підлягають задоволенню. Щодо вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з того, що нормами ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як убачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом Сапегіним В.В. та позивачем [PERSON] був укладений Договір №ФО-2016-10/131 про надання правової допомоги від 07.10.2016 (а.с. 92). Відповідно до п. 2 Договору для виконання умов Договору Клієнт зобов`язується своєчасно надати Адвокату у повному обсязі усі запрошені ним документи та інформацію, що стосується предмета Договору, сплатити обумовлений гонорар, відшкодувати фактичні витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (у тому числі судові витрати) та виконувати рекомендації Адвоката. Пунктом 4 Договору визначено, що за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується кожною із Сторін. В акті вказується опис наданої правової допомоги, її обсяг і вартість. Так, у відповідності до Акту прийняття-передачі за договором №ФО-2016-10/131 про надання правової допомоги від 07.10.2016, складеного 13.10.2020, загальна вартість наданої у звітному періоді правничої допомоги склала 6 300,00 грн. (а.с. 93). З наданої Довідки №13/10-01 від 13.10.2020 вбачається, що адвокат Сапегін В.В. прийняв від [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 300,00 грн. за надану професійну правничу допомогу згідно з актом від 13.10.2020 (а.с. 94). Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому заява про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved