Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про визначення часток та визнання права власності на спадкове майно. Позивачі свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Даний житловий будинок належав до колгоспного двору, головою якого був померлий [PERSON], членами колгоспного двору були дружина [PERSON], 1948 р.н., син [PERSON], 1970 р.н., дочка [PERSON], 1978 р.н., син [PERSON], 1978 р.н. та дочка [PERSON], 1986 р.н., які проживали з ним. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Станом на 15.04.1991 року вони проживали у житловому будинку [ADDRESS], що має статус колгоспного двору, а тому даний будинок належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки розмір частки члена колгоспного двору визначається з принципу рівності часток всіх його членів, то кожному з них належить по 1/6 частині в будинку [ADDRESS] [INFO] помер [PERSON]. Спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживав в житловому будинку [ADDRESS] з дружиною [PERSON], сином [PERSON], дочкою [PERSON] та внуками [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/6 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. 25.01.2007 року трьом спадкоємцям було видано свідоцтво про право на 1/3 частину спадкового майна, а саме: майнового паю, земельну ділянку, у видачі свідоцтва на житловий будинок було відмовлено у зв'язку з не визначенням часток у спільній сумісній власності на майно колгоспного двору. Згідно довідки № 32 від 16 січня 2015 року, виданою Лищенською сільською радою Луцького району, заповіт від імені [PERSON] Лищенською сільською радою не посвідчувався. У відповідності до ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають позивачі, як дружина та діти спадкодавця. Отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі на спадкове майно, крім житлового будинку, відповідач [PERSON], як особа, яка фактично прийняла спадщину, в даний момент не бажає визнавати за собою право власності на частку в житловому будинку, що є його правом. Спадкоємці після смерті [PERSON] - його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON], у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Таким чином, спадкоємцями 1/6 частини будинку, що належала [PERSON], є в однакових частках по 1/18 кожному: дружина [PERSON] і дочка [PERSON]. Позивачі просять суд, визначити за ними право власності на житловий будинок [ADDRESS] в рівних частках, визначити частку [PERSON] в розмірі 1/6 частини житлового будинку та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на спадкове майно по 1/18 частини спадкового житлового будинку. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заслухавши сторін, представника позивачів, дослідивши документи справи, суд прийшов до висновку про підставність заявленого позову та який підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав до колгоспного двору, головою якого був [PERSON], членами колгоспного двору були - дружина [PERSON], 1948 р.н., син [PERSON], 1970 р.н., дочка [PERSON], 1978 р.н., син [PERSON], 1978 р.н. та дочка [PERSON], 1986 р.н., які проживали з ним. Даний факт підтверджено свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 12.11.1989 року, виданим на підставі рішення виконкому Луцької районної Ради народних депутатів № 299 від 10.09.1987 року (а.с. 22). Довідкою № 77 від 29 січня 2015 року виданої Лищенською сільською радою (а.с. 23) стверджується, що згідно запису в по господарській книзі № 7, особовий рахунок № [NUMBER], значиться, що житловий будинок в цілому, який знаходиться в [ADDRESS], належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON]. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Станом на 15.04.1991 року вони проживали у житловому будинку [ADDRESS], що має статус колгоспного двору, а тому даний будинок належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки розмір частки члена колгоспного двору визначається з принципу рівності часток всіх його членів, то кожному з них належить по 1/6 частині в будинку [ADDRESS] Згідно ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Спору щодо часток співвласників у вказаних осіб не виникало, що ствердили сторони в судовому засіданні. Отже, фактично, кожному із співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/6 частині вказаного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть від [INFO] (а.с. 15). Згідно довідки № 32 від 16 січня 2015 року виданої Лищенською сільською радою (а.с. 24) спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживав в житловому будинку [ADDRESS] з дружиною [PERSON], сином [PERSON], дочкою [PERSON] та внуками [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/6 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. 25.01.2007 року трьом спадкоємцям було видано свідоцтво про право на 1/3 частину спадкового майна, а саме: майнового паю, земельну ділянку, у видачі свідоцтва на житловий будинок було відмовлено у зв'язку з не визначенням часток у спільній сумісній власності на майно колгоспного двору. Згідно довідки № 32 від 16 січня 2015 року, виданою Лищенською сільською радою Луцького району (а.с. 24), заповіт від імені [PERSON] Лищенською сільською радою не посвідчувався. У відповідності до ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають позивачі, як дружина та діти спадкодавця. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється дружиною [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження (а.с. 19), [PERSON] являється дочкою [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 18) та свідоцтвом про одруження (а.с. 21), [PERSON] являється сином [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 47). Отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі на спадкове майно, крім житлового будинку, відповідач [PERSON], як особа, яка фактично прийняла спадщину, в даний момент не бажає визнавати за собою право власності на частку в житловому будинку, що є його правом. Спадкоємці після смерті [PERSON] - його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] на час смерті спадкодавця проживали разом з ним та у встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Отже, вони вважаються такими, що прийняли спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визначити частки співвласників в спільній сумісній власності, визначити частку [PERSON] в житловому будинку та визнати право власності на спадкове майно за [PERSON] та [PERSON] по 1/18 частини житлового будинку в [ADDRESS].

Outcome: approved