Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили виселити [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] з житла за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що позивачі та відповідачі проживають разом в одній квартирі, яка на праві власності належить позивачам. При цьому відповідачі зареєстровані за місцем проживання в інших помешканнях, зловживають алкогольними напоями, часто влаштовують сварки, бійки, заподіюють [PERSON] тілесні ушкодження, принижують її перед сусідами та родичами, з приводу чого неодноразово доводилось викликати поліцію, однак відповідачі відмовляються виселитися з житла добровільно. Позивачі вважають наявність підстав для виселення відповідачів з житла, оскільки заходи попередження, які застосовувались до відповідачів зі сторони правоохоронних органів не дали позитивного результату, і вони надалі порушують правила співжиття, що робить неможливим проживання з ними позивачів. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Зосименка О.М. від 17.07.2018 року у цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 27.11.2018 року позовну заяву залишено без руху. 10.12.2018 року від позивачів до суду надійшла позовна заява з аналогічними первісній позовній заяві вимогами. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 11.12.2018 року у цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 28.12.2018 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив з додатками, в якому вона просить відмовити позивачам у задоволенні позову у повному обсязі. 15.01.2019 року від позивачів до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вони зазначають про наявність підстав для задоволення позову. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позов та просили задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON], її представник та відповідач [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира №36 по вулиці М. Жукова (нова назва [PERSON]), 17 в м. Житомирі належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва №91649 про право власності на житло від 20.04.1999 року. У вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] із сімєю, а також проживають без реєстрації відповідачі: [PERSON] та її чоловік [PERSON]. Відповідач [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] зареєстровані за місцем проживання за адресою: [INFO] та є співвласниками вказаною квартири. Відповідач [PERSON] зареєстрований за місцем проживання за адресою: [INFO]. Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 01.06.2018 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України і призначено їй покарання за цим законом 100 годин громадських робіт. Вказаним вироком суду встановлено, що 08.04.2018 року о 15 годині [PERSON] перебувала у стані алкогольного спяніння в приміщенні квартири [ADDRESS], де на ґрунті неприязних стосунків заподіяла потерпілій [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на тулубі зліва, синця в ділянці правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України. З висновків про результати розгляду звернення, складених інспекторами Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області 16.03.2016 року, 16.05.2016 року, довідок про результати розгляду матеріалів від 19.05.2018 року, 06.06.2018 року та листів Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області вбачається, що на відповідачів складалися адміністративні протоколи за ч.ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП. Відповідно до ст.157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною першою статті 116 ЖК України передбачено, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З огляду на те, що відповідач [PERSON] нарівні з позивачами є співвласником квартири [ADDRESS], а не членом сімї власників, тому положення ст.157, ч.1 ст.116 ЖК України не розповсюджуються на спірні правовідносини. Стаття 317 ЦК України визначає зміст права власності, відповідно до якого, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена цього права чи обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Виселення [PERSON] із належного їй та позивачам на праві спільної сумісної власності житлового приміщення, позбавить [PERSON] права користування цим житлом, що є неприпустимим, оскільки призведе до порушення її конституційного права права приватної власності. Відповідач [PERSON], як співвласник вищезазначеного житлового приміщення, має право використовувати його для власного проживання та проживання в ньому члена своєї сімї чоловіка [PERSON] Позивачі не надали суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів зловживання відповідачами спиртними напоями, систематичного порушення ними правил співжиття, притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності. Наявні в матеріалах справи відповіді на звернення та довідки правоохоронних органів не є такими доказами, оскільки не свідчать про притягнення відповідачів до адміністративної відповідальності та застосування до них заходів запобігання і громадського впливу у встановленому законом порядку. Вирок суду щодо [PERSON] стосується проходження ним строкової служби і ніякого відношення не має до спірних правовідносин. Наявність у [PERSON] на праві спільної часткової власності іншого житла не впливає на вирішення спору. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed