Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просять припинити право спільної часткової власності на житловий будинок по [ADDRESS], який належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; виділити [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність частку спільного майна, визначених в плані забудови, у вказаному будинку, а саме: кімнату - 1-5 площею 8,5 кв. м., кімнату - 1-6 площею 12,5 кв. м., веранду 1-9 площею 10,5 кв. м., тамбур 1-10 площею 4,4 кв. м., туалет 1-8 площею 1,6 кв. м., згідно з технічним паспортом від 14.02.2001; припинити право спільної часткової власності на житловий будинок, який належить сторонам у справі, а також визначити порядок користування земельною ділянкою згідно фактичного плану розподілу. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили виділити частку у житловому будинку, що відповідає другому варіанту проведеної у справі судової будівельно-технічної експертизи; також заперечували щодо сплати компенсації. Відповідач та представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на позов. Також зазначили, що згідно висновку експертизи виділ частки є неможливим. Крім того, просили стягнути з позивачів витрати, понесені з оплатою експертизи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], в якому позивачам [PERSON] та [PERSON] належить 1/4 частина житлового будинку, а [PERSON] належить 3/4 частини будинку, що підтверджується витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власті (а.с.9-10, 33). Відповідно до ст.358 ЦК України учасники спільної часткової власності здійснюють свої права за їх згодою та можуть домовитись про порядок користування і володіння майном, яке перебуває у їх спільній власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У п.7 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991 Верховний Суд України роз'яснив, що у спорах про поділ будинку в натурі учасниками спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин справи може провести його зі зміною у зв'язку із цим ідеальних часток і присудження грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Відповідно до висновку експерта № 13/259 від 05.08.2013 співвласникам з часткою 1/4 в житловому будинку ідеально належить 20,8 кв. м., що менше 30 кв. м. мінімально необхідного складу приміщень. Таким чином, виділити в натурі 1/4 частку у нерухомому майні - будинку, розташованому в [ADDRESS], не представляється можливим (а.с.67, 77). Разом з тим, відповідно до вказаного вище висновку експерта, запропоновано декілька варіантів розподілу будинку з відступленням від ідеальних часток. Відповідно до другого варіанту розподілу, на якому наполягали позивачі, даний варіант відповідає фактичному користуванню приміщеннями, реальна частка [PERSON] складає 58/100, що на 17/100 менше ніж ідеально належить; реальна частка [PERSON], [PERSON] складає 42/100, що на 17/100 більше ніж ідеально належить (графічно зображено в Додатках 5, 6). Сума грошової компенсації, яка відшкодовується на користь співвласника [PERSON] складає 17/100 вартості будівель і споруд, що дорівнює 13573 грн. (а.с.79). Щодо розподілу будинку в натурі за іншими запропонованими варіантами позивачі заперечували. Тобто розподіл та виділ в натурі належних сторонам частин із житлового будинку з переобладнанням його у два відокремлені приміщення технічно можливий з відхиленням від розміру ідеальних часток, що зумовлює необхідність стягнення із позивачів, частка яких збільшилась на 17/100, грошової компенсації на користь іншого співвласника, частка якого відповідно зменшилась, проти чого позивачі заперечували. Крім того, у вказаному висновку експерта зазначено, що для улаштування індивідуальних систем електропостачання, газопостачання, співвласникам необхідно звернутися із заявами до енергопостачальної і газопостачальної організацій; для отримання дозволу на проведення робіт з реконструкції квартир, необхідно отримати дозвіл ДАБК (а.с.69). В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо прийняття уповноваженим органом рішення про надання дозволу на переобладнання або перепланування спірного житлового будинку. За відсутності дозволу органу місцевого самоврядування щодо перепланування житлового будинку у зв'язку із виділенням вказаної частини домоволодіння, відсутні підстави, передбачені ст.364 ЦК України, для виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Також необхідно зазначити, що у відповідності до даних експертизи розмір виділеної для обслуговування будинку земельної ділянки становить 600 кв.м., хоча у фактичному користуванні перебуває земельна ділянка площею 656 кв.м. (а.с.69-70). Оскільки відомостей щодо надання сторонам у встановленому порядку на праві власності або користування земельної ділянки у розмірі 656 кв.м. уповноваженим на те органом матеріали справи не містять, відсутні підстави встановлення порядку користування земельною ділянкою, виходячи із фактичного її використання сторонами. Щодо відшкодування понесених відповідачем судових витрат слід зазначити наступне. Відповідачем надано квитанцію про сплату адвокату витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги за відповідним договором від 15.07.2013 року у розмірі 2 000 грн., а також квитанцію № 13/255 від 26.07.2013 про оплату експертизи у сумі 2 250 грн. Згідно положень ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягнення понесених стороною витрат на правову допомогу здійснюється відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», якими передбачено, що граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Здійснена відповідачем оплата правової допомоги проведена за підготовку заперечень на позовну заяву, а також представництво інтересів відповідача в суді першої інстанції, що з врахуванням розумності цих витрат, їх відповідності складності, обсягу, характеру наданої правової допомоги, витраченого часу, не перевищує граничний розмір визначений в постанові Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», а тому підлягає стягненню з позивачів на користь відповідача. Враховуючи приписи ст.88 ЦПК України, конкретні обставини справи, кількість часу, витраченого адвокатом на участь в судових засіданнях, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування стороні на користь якої постановлено судове рішення витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн., а також витрат на оплату експертизи у сумі 2 250 грн.

Outcome: approved