Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2), який згодом уточнили (а.с.30-31), мотивуючи свої вимоги тим, що вони є співвласниками житлового будинку № 247 по вулиці 25 Серпня в м. Болграді Одеської області, що підтверджується: свідоцтвом про право на спадщину за законом, технічним паспортом та їм належить по ? частці кожному вказаного домоволодіння. Відповідачка, яка є дружиною позивача [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 16.09.1989 року, проте вже більше чотирьох років не проживає в зазначеному домоволодінні. На думку позивачів, своїми діями відповідачка порушує їх права, перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі, оскільки вона, відповідачка, не має права на жиле приміщення, але зареєстрована в ньому, хоча в ньому не проживає більше року. В судове засідання позивачі не прибули, були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.28). Надали до суду заяви кожен окремо, якими підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та справу розглянути у їх відсутність (а.с.33, 34). Відповідачка до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить її особистий підпис (а.с.29). Подала заяву про визнання позовних вимог, та розгляд справи у її відсутність (а.с.35, 36). Третя особа Болградський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.19). Надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника (а.с.37-38). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку № 247 по вулиці 25 Серпня в м. Болград Одеської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.10.1982 року, зареєстрований в реєстрі № 1118 та технічним паспортом (а.с.6-13). Згідно відповіді на запит суду, виданої Болградським районним сектором ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] з 20.11.2004 року (а.с.21). Комісія Болградської міської ради Одеської області виходом на місце за адресою: вул. 25 Серпня, № 247, м.Болград, Одеська область встановила, що [PERSON] за вказаною адресою більше чотирьох років не проживає, що підтверджується актом від 30.06.2015 року № 61 (а.с.32). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ЖК УРСР до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК України, не може бути ЖК УРСР. Застосування положень ЖК УРСР до цих відносин не виключається. Але переважно підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК України. Це зумовлено тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім'ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут). Тому, хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі статті 3 ЖК УРСР до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією. З урахуванням цього суд дійшов висновку, що стосовно права члена сім'ї власника житла на користування ним, чинним є правило частини першої статті 405 ЦК України, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім'ї. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка [PERSON] більше чотирьох років не проживає за адресою: [INFO], м .Болград, Одеська область, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і відповідно до ст.405, 406 ЦК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved