Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулисчя до суду з позовними вимогами до [PERSON] міської ради про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками. В обгрунтування заяви зазначають, що 20 грудня 2010 року сесія [PERSON] міської ради задовольнила їхні заяви про виділення по 0,10 га земельних ділянок кожному з позивачів для житлового будівництва та прийняла рішення №20 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність, безкоштовно, земельних ділянок для забудови та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по вулиці Заводській міста Бобринець, Кіровоградської області за рахунок земель житлової і громадської забудови, що перебувають у запасі [PERSON] міської ради . В 2011 році позивачами було виготовлено Проекти землеустрою, а у 2012 році відділом Держземкомзему у [PERSON] районі Кіровоградської області було складено та затверджено висновок про склад, повноту і якість матеріалів щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, виготовлено всю технічну документацію. Рішеннями №577 та 576 девятнадцятої сесії [PERSON] міської ради від 24.02.2012 року «Про надання у власність земельної ділянки бля будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд гр. [PERSON] та [PERSON]М.», міська рада затвердила проект з землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право власності та надала у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та соруд, та дозволили виготовити державний акт на право приватної власності з вказаною земельною ділянкою. Вищевикладені факти, підтверджує наявність державних актів на імя позивачів. В той же час допоки позивачі виготовляли технічну документацію на земельні ділянки, відповідач надав дозвіл на будівництво житла на земельних ділянках, які їм належать, іншій особі [PERSON], яка відповідно розпочала будіваництво. Оскільки позивачі вважають, що [PERSON] була виділена земельна ділянка, яка належить їм на праві власності, останні попросили усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками, розташованими по вулиці Заводська у місті Бобринець, шляхом скасування рішення [PERSON] міської ради та право установчих документів виданих на земельні ділянки іншим особам. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та попросила суд задовольнити їх, пояснивши, що даний спір виник внаслідок непослідовних дій відповідача, і коли позивачам було видано державний акт на земельну ділянку, вони виявили, що дана земельна ділянка передана у власності іншої особи. Відповідач представник [PERSON] міської ради [PERSON] заперечив, щодо задоволення позовних вимог, пояснивши, що земельні ділянки позивачів не накладаються на земельну ділянку третіх осіб, про що свідчать документи, які посвідчують право власності на земельні ділянки, а саме державні акти. Дозвіл на розробку технічної документації надався спочатку позивачам, які здійснювали замовлення і оплату технічної документації з відповідною установою, а потім був наданий дозвіл на розробку технічної документації [PERSON] Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст.57 ЦПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертиз. При цьому, за змістом ст.ст.58,59 ЦПК ці докази мають бути належними (містити інформацію щодо предмета доказування та стосуватись предмета доказування) та допустимими (отриманими у встановленому законом порядку). Згідно з ч.ч.3 та 4 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2010 року, рішенням [PERSON] міської ради №20 від 20.12.2010 року, надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для забудови та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд............... за адрес вказаних в додатку. Згідно списку це рішення стосується гр. [PERSON] та [PERSON] (позивачів). (а.с.8,9). Згідно державного акта на право приватної власності на землю серія ЯК №451861 від 10.07.2012 року, вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою вул. Заводська, м.Бобринець Кіровоградської області (а.с.10). Згідно державного акта на право приватної власності серія ЯК №007568 від 19.12.2012 року, виданого на імя [PERSON], остання є власницею земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою вул. Заводська, м.Бобринець Кіровоградської області (а.с.11). Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30.04.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12,13), вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 3520810100:50:000:0044. Як вбачається із відповіді на заяву від 26.02.2014 року, наданої секретарем Бобринецької міської ради, вбачається, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: вул.Заводська м.Бобринець, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення сесії [PERSON] міської ради від 11.10.2012 року. Земельна ділянка [PERSON] та [PERSON] перебувають у приватній власності згідно державних актів. З метою встановлення власника спірної ділянки, розпочато будівництво та рекомендовано звернутися до ліцензованого підприємства для винесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно плану схеми розміщення земельних ділянок в м. Бобринець по вул. Заводській , що перебувають в приватній власності громадян [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]; [PERSON] у відповідності до наявних даних Публічної Кадастрової карти України, вбачається, що згідно документації, яка наявна у сторін, і яка посвідчує право власності на нерухоме майно, а саме державні акти на право власності на землю, жодних накладок на земельні ділянки позивачів третьою особою не встановлено. В той же час позивачі стверджують, що їм [PERSON] міською радою було обіцяно одну земельну ділянку, а документація була оформлена на іншу, так і на місцевості була виділена інша земельна ділянка, таким чином відповідач допустив порушення права власності на земельні ділянки. Дане твердження є необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами, позовні вимоги є не конкретизованими, оскільки не вбачається, яким саме способом відповідач [PERSON] міська рада має усунути перешкоди позивачам. Крім того в якості свідка був допитаний завідуючий земельним сектором [PERSON] міської ради [PERSON], який пояснив, що на даний час згідно наданих кадастрової карти- накладення земельних ділянок відсутні. Межі [PERSON] та [PERSON] не накладаються, про що є документація у відділі Держгеокадастру, а якби порушення і мало місце, то Держгеокадастр повернув би документи на доопрацювання. У сторін є всі необхідні документи, які посвідчують право власності на земельні ділянки, і якщо у позивачів є якісь питання, щодо їхніх земельних ділянок, то вони мали б звернутися до розробника технічної документації, який за їхнім замовленням виготовляв документи, які були підставою для отримання правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки. Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог, за необґрунтованістю та відсутності будь-яких доказів на підтвердження заявленого позову, крім того позивачем не конкретизовано, яким саме чином відповідач чинить перешкоди в користуванні земельними ділянками позивачам, та яке саме рішення органу місцевого самоврядування є таким, що підлягає до скасування, тим більш із скасуванням всі правовстановлюючих документів, як просять позивачі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі вважати фактично понесеними. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed