Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] 05.08.2013 року звернулась до суду з даною позовною заявою та просить розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між нею, [PERSON] та [PERSON] 01.03.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Дебальцеського нотаріального округу [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], посилаючись на наступні обставини. 01 березня 2013 року у місті Дебальцеве Донецької області між нею та відповідачкою [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), згідно з яким вона передала у власність відповідачці належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], а відповідачка зобов'язалася надавати їй довічне матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування), забезпечувати її харчуванням, одягом, необхідною допомогою, а також прийняла на себе ще деякі зобов'язання. Вартість матеріального забезпечення, яку мала надавати їй відповідачка, була визначена ними у розмірі 500 гривень на місяць. Однак свої договірні зобов'язання в частині надання їй матеріального забезпечення, а також усіх види догляду (опікування), забезпечення її харчуванням, одягом, необхідною допомогою відповідачка не виконує. З моменту укладення договору довічного утримання (догляду) і до цього часу вона не отримала від відповідачки жодного виду матеріальної чи будь-якої іншої допомоги. Згідно із статтею 744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Через невиконання відповідачкою взятих зобов»язань за вказаним договором, на підставі ст.755 ЦК України, просила його розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та, будучи допитаною в якості свідка в порядку ст.ст. 57, 180-182 ЦПК України показала, що вона знайома з батьками відповідачки більш 30 років. 01.03.2013 року між нею та відповідачкою за місцем її, позивачки, мешкання, був укладений договір довічного утримання. Однак з березня 2013 року по теперішній час відповідачки жодного разу не надавала їй матеріальну допомогу, не забезпечувала її харчуванням, одягом, необхідною допомогою. Вона бачила її лише один раз - 08.03.2013 року, й то в цей день вона, відповідачка, забрала у неї, позивача, гроші. Більше жодного разу відповідачка їй не телефонувала, хоча вона, позивачка, має мобільний та домашній телефони; жодного разу не відвідувала її. При цьому відповідачка має ключі від її квартири, тобто має вільний доступ до неї. Позов просила задовольнити. Представник позивачки, за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні підтримував заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в заяві, просив позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, показала, що дійсно між нею та позивачкою був укладений договір довічного утримання та, що дійсно вона не виконувала зобов»язання за вказаним договором, однак через те, що сама позивачка [PERSON] їй в цьому перешкоджала та не давала можливості надати їй матеріальну допомогу. А саме: позивачка змінила номер мобільного телефону, двері своєї квартири не відчиняє, на телефонні дзвінки на стаціонарний телефон не відповідає, знявши слухавку, кладе її та не бажає розмовляти. На питання учасників процесу показала, що журнал обліку, на підтвердження виконання зобов»язання, який передбачений умовами договору, не заведений; поштовими переказами грошові кошти в рахунок матеріального забезпечення позивачки в розмірі, визначеному в договорі - 500 грн., вона позивачці не відправляла; до позивачки вона з м.Донецька, де мешкає постійно, приїздила спочатку кожний тиждень, а потім 2 рази на місяць; останній раз вона приїздила до позивачки в жовтні-листопаді 2013 року, однак до позивачки в квартиру не потрапила, допомогу не мала можливості надати. 18.12.2013 року від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було призначено до розгляду на 24.12.2013 року, у зв'язку з перебуванням її за межами України на оздоровленні дитини з 20.12.2013 року по 30.01.2014 року (а.с.33). Судом було взято до уваги вказана заява відповідачки та розгляд справи було перенесено на 30.12.2013 року, зокрема й для надання підтверджуючих документів щодо викладених в заяві обставин. В судове засідання, що було призначено на 30.12.2013 року відповідачка не з»явилась, про причини неявки не повідомила, при цьому була особисто повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить отримана нею телефонограма (а.с.35). Причини неявки відповідачки, вказані в її заяві від 18.12.2013 року, судом визнані неповажними, тому що жодного підтверджуючого документу відповідачкою надано не було, інших причин неявки в судове засідання, що було призначено на 30.12.2013 року відповідачкою повідомлено не було. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, позивачки допитаної в якості свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01 березня 2013 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Дебальцеського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі № 509 ( а.с.4). Згідно з умовами договору позивачка передала у власність відповідачці [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. У свою чергу набувач відповідно до п.5 договору зобов'язалась надати відчужувачу довічне матеріальне забезпечення, а також забезпечувати його харчуванням, одягом, необхідною допомогою. Вартість такого матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги), згідно з пунктом 6 спірного договору, визначена сторонами в розмірі 500грн. Водночас нотаріусом було вжито заходів по забороні відчуження об'єкту нерухомого майна. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно зі статтею 749 ЦК України обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Згідно з п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно з положеннями ст. ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Крім того, згідно ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні відповідачка не заперечувала той факт, що нею не надавалась позивачці матеріальна допомога в розмірі визначеному в договорі, однак вона посилалась на те, що сама позивачка їй в цьому перешкоджала. А саме: не відповідала не телефонні дзвінки, кидала слухавку, не відчиняла двері квартири. Однак відповідачкою на підтвердження таких обставин, в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, не надано суду жодного доказу. Більш того, твердження відповідачки про невиконання нею умов договору через те, що [PERSON] чинила їй в цьому перешкоди спростовуються й фактичними діями відповідачки [PERSON], яка не направляла визначену в договорі грошову суму в якості матеріального забезпечення позивачці поштовими переказами, що було визнано відповідачкою в судовому засіданні, й що свідчить про відсутність спроб та намагань з її сторони надати матеріальну допомогу позивачці та виконати умови договору. Крім того, за поясненнями позивачки, що не були спростованні в судовому засіданні, відповідачка [PERSON] мала ключі від квартири, в якій проживає позивачка та, відповідно й вільний доступ до неї. Також відповідачка підтвердила й відсутність Журналу обліку, що передбачений п.7 спірного договору на підтвердження виконання зобов»язань за цим договором, в якому мали бути наведені конкретні види наданої допомоги, з підписами сторін. Таким чином, враховуючи, що відповідачка [PERSON] не виконує своїх обов'язків, передбачених договором довічного утримання, не надає позивачу матеріального забезпечення та догляду, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами. У відповідності до ч.1 ст.756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконання або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Отже, позивач має право вимагати повернення у свою власність квартири [ADDRESS], яка була передана нею [PERSON] за укладеним між ними договором довічного утримання від 01.03.2013 року. На підставі ст.ст. 744, 749, 755, 756 ЦК Украіни та

Outcome: approved