Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та її син [PERSON] звернулись в суд з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі заявлений позов підтримали повністю і на його обґрунтування вказали, що є власниками зазначеної квартири. З 2007 р. в квартирі стали проживати і були зареєстровані відповідачка [PERSON] та її син [PERSON], [INFO], в період спільного проживання в квартирі, а саме в 2010 р., відповідачка народила ще одну дитину - дочку [PERSON], проте позивач [PERSON] не був вказаний батьком дітей у свідоцтвах про народження. В липні 2013 р. [PERSON] разом з дітьми виїхала з квартири і після цього відповідачі в квартирі не проживали, в зв»язку з чим вказується на наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Відповідачка [PERSON], яка одночасно є законним представником своїх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що з позивачем [PERSON] проживала в цивільному шлюбі з 2006 р. Обоє її дітей, батьком яких є [PERSON], народилися, коли вона проживала в квартирі позивачів. Саме за ініціативою останніх в 2007 р. вона зареєструвалась у квартирі, оскільки всі вони проживали однією сім»єю, позивачка [PERSON] спочатку навіть забезпечувала їх всіх матеріально. З свого боку, вона, відповідачка, за власні кошти робила ремонт у будинку, готувала їжу на всіх, сплачувала комунальні послуги. Проте через поведінку позивача, який неодноразово завдавав їй тілесні пошкодження, а 03.07.2013 р. знову побив, вона була змушена разом з дітьми виїхати з квартири і не може туди повернутись, оскільки боїться насильства відносно себе. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надавав, в зв»язку з чим суд вважає можливим розгляд справи без присутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення сторін і вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачам по справі. З 2006 р. по липень 2013 р. у вказаній квартирі відповідачка [PERSON] і позивач [PERSON] проживали однією сім»єю, в 2006 р. і 2010 р. відповідно народилися [PERSON] і [PERSON], у свідоцтвах про народження яких позивач не зазначений батьком, проте батьківство [PERSON] відносно яких в судовому засіданні не заперечується обома позивачами. Всі відповідачі є зареєстрованими в квартирі за вказаної адресою. 04.07.2013 р. після побиття з спричиненням тілесних пошкоджень [PERSON] [PERSON] 03.07.2013 р. відповідачка разом з дітьми була вимушена виїхати з належної позивачам квартири і до сьогоднішнього дня не повернулась для проживання в ній в зв»язку з побоюванням застосування відносно неї насильства. На викладені обставини вказують сторони, вони підтверджені матеріалами справи, в тому числі консультаційним висновком спеціаліста Центральної міської лікарні від 04.07.2013 р. про діагностування у [PERSON] закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден та забоїв м»яких тканин голови та шиї, в зв»язку з чим такі обставини суд вважає встановленими. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Встановлено, що з липня 2013 р. відповідачка [PERSON] внаслідок вчиненого відносно неї позивачем [PERSON] насильства вимушена була разом з дітьми залишити квартиру, в якій відповідачі мають право на проживання, і до сьогоднішнього дня боїться повертатись у квартиру позивачів через можливість продовження вчинення відносно неї неправомірних дій. При цьому саме відсутністю відповідачів за місцем проживання позивачами обґрунтовується заявлений позов. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.01.2012 р. у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( ст.ст. 71,72, 116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). В зв»язку з цим судом відзначається, що зазначеними в позові ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України не регулюються правовідносини між сторонами по справі, а положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно якого член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин також не можуть бути підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання у житловому приміщенні. З урахуванням викладеного, оскільки обставин, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання у житловому приміщенні не встановлено, остільки в задоволенні заявленого позову необхідно відмовити повністю. З урахуванням викладеного, на підставі ст. 47 Конституції України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed