Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів та просили скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Визнати недійсним висновок оцінювача [PERSON] від 27.05.2011 року про ринкову вартість нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS]. Визнати недійсним протокол №1011300/9 від 05.12.2011 року про проведення прилюдних торгів з продажу квартири [ADDRESS], проведених ПП «Нива В.Ш.». Визнати недійсним акт про реалізацію арештованого майна, затверджений начальником ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 30.01.2012 року. Визнати прилюдні торги від 05.12.2011 року по реалізації продажу квартири [ADDRESS] недійсними та стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 05.12.2011 року були проведені прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS]. Шляхом реалізації предмета іпотеки задоволено вимогу ПАТ «Платинум Банк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 435204,33 грн. Власником зазначеної квартири є [PERSON] та його мати [PERSON] - 2/3 в рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло та по 1/6 частині на підставі свідоцтва про право на спадщину. Вважають, що прилюдні торги проведено з порушенням ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки власників майна не було повідомлено в установленому законом порядку про оцінку майна та час і місце проведення прилюдних торгів, на час проведення прилюдних торгів шестимісячний трок дії експертної оцінки майна закінчився, реальна ринкова вартість майна, яке реалізоване на прилюдних торгах занижена вдвічі. Крім того, договір купівлі-продажу нежилого приміщення оформлений у вигляді протоколу проведення прилюдних торгів, що не відповідає вимогам ст.ст. 655, 656 ЦК України. Зазначили, що 10.03.2010 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ ум. Києві винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо накладення арешту на квартиру. Однак, в порушення вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» зазначена постанова позивачам направлена не була та останнім не отримувалась. У зв'язку з викладеними обставинами, 18.05.2010 року о 08.00 год. до позивачів в квартиру з'явились представник банку з державним виконавцем для опису майна, у зв'язку з чим був складений акт опису і арешту квартири, і в порушення ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» позивачу [PERSON] не була вручена копія зазначеного акту. 13.07.2010 року державним виконавцем в порушення ст. 43 Закону України «Про іпотеку» була винесена постанова про проведення експертизи, яку позивачі також не отримували. Державним виконавцем не була проведена оцінка квартири, на яку був накладений арешт, відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». Ціна квартири до позивачів не доводилась, їх заперечень, щодо незгоди з оцінкою квартири не було і тому підстав для призначення проведення експертної оцінки не було, однак державний виконавець, порушуючи всі норми чинного законодавства призначив проведення експертної оцінки в ТОВ «Українська експертна група». Висновок експерта є таким, що спричинив позивачам збитки, оскільки вартість майна була суттєво занижена, експерт взагалі не виїжджав на дослідження об'єкта оцінки, фотознімки, які містяться в матеріалах оцінки були зроблені працівником банку ще перед укладанням кредитного договору, а позивачами було проведено ремонтні роботи в квартирі, в результаті якого лінолеум, на який вказує у висновку експерт, було знято та покладено паркет, та проведено інші ремонтні роботи, що також зазначено у акті опису й арешту майна. Також, виконавчою службою було подано об'яву в газету «Урядовий кур'єр» з недостовірною інформацією, а саме, що власником квартири є лише [PERSON], тоді як співвласником квартири є також [PERSON] та ринкова вартість квартири згідно з висновком експертної оцінки становить 621730,00 грн., тоді як у висновку зазначена вартість 551171,00 грн. Позивачами не отримувалось повідомлення від спеціалізованої організації про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна, що є порушенням п.п. 3.11, 4.12 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Після проведення прилюдних торгів, за результатами яких квартира позивачів була продана [PERSON] за 420000,00 грн., державним виконавцем було складено акт. Результати прилюдних торгів, оформлені протоколом проведення прилюдних торгів, що не відповідає вимогам ст.ст. 655, 656 ЦК України. На підставі вищевикладеного просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. В ході розгляду справи представник відповідача ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві надала пояснення в яких проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що державним виконавцем було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», у зв'язку з чим погашення заборгованості було здійснено за рахунок майна, що було передано в іпотеку. Зазначила, що у випадку порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, визначення вартості чи оцінки та уцінки майна, тощо, такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому ст. 82 цього закону та розділу 7 ЦПК України. В свою чергу, дії чи бездіяльність державного виконавця Мазура Ю.С. в судовому порядку не оскаржувались. Відсутність заперечень як стягувача, так і боржника щодо накладення арешту на іпотечне майно при виконавчому провадженні про стягнення коштів стверджує про їх згоду на такі дії державного виконавця. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися. ПП «Нива-В.Ш.» здійснюючи дії щодо підготовки і проведення прилюдних торгів діяло відповідно до вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, та обґрунтовано врахував вимоги Закону України «Про іпотеку», оскільки спірне майно є іпотечним на підставі укладеного між позивачем [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» договору іпотеки від 23.11.2007 року. Інформаційне повідомлення про проведення торгів доведене належним способом в належних друкованих засобах масової інформації та в належні строки, про що повідомлений державний виконавець, стягував і боржник. На підставі викладеного, просила у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПП «Нива-В.Ш.» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмові пояснення в яких просив справу розглядати без його участі та у задоволенні позову відмовити. Свої заперечення проти позову обґрунтовував тим, що ПП «Нива-В.Ш.» були у повному обсязі виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», також Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Також просив суд застосувати строк позовної давності, передбаченого ст. 48 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням викладеного, просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що твердження позивачів є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Посилання позивачів на те, що повідомлення про день, час та місце проведення прилюдних торгів щодо реалізації арештованого майна, вони не отримували, не може бути прийняте до уваги, оскільки ПП «Нива-В.Ш.» належним чином повідомив позивачів про час та місце проведення торгів та опублікував відповідні повідомлення у двох засобах масової інформації. Зазначив, що позивачами було подано скаргу на дії державного виконавця Мазура Ю.С., що також свідчить про обізнаність позивачів про існування відповідного виконавчого провадження. За результатами розгляду скарги встановлено, що 10.03.2011 року копії постанов про відкриття виконавчого провадження були направлені сторонам виконавчого провадження. Посилання позивачів на порушення державним виконавцем вимог ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідає дійсності, оскільки 18.05.2010 року, державним виконавцем Мазуром Ю.С. за участю представника стягувача Якименко Р.І. та двох понятих було складено акт опису та арешту майна. Від отримання копії акту позивач [PERSON] відмовився. Чинним законодавством не передбачений обов'язок державного виконавця направляти сторонам виконавчого провадження постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Висновок з експертної оцінки квартири надійшов позивачу [PERSON] 27.05.2011 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції, супровідним листом №78/7 від 30.05.2011 року, а також, списку реєстру від 31.05.2011 року та чеку від 31.05.2011 року №6390. Крім того, висновок експерта позивачами не оскаржувався. Вважає, що відповідачами ПП «Нива-В.Ш.» та ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві були у повному обсязі виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», також Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи ПАТ «Платинум Банк» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що відповідачі при проведені прилюдних торгів діяли відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для задоволення позову немає. Вислухавши думку представників позивачів та третіх осіб ПАТ «Платинум Банк», [PERSON], врахувавши пояснення представника ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві та ПП «Нива-В.Ш.», дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.02.2010 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] - 2/3 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло та по 1/6 частині на підставі свідоцтв про право на спадщину. Квартира була передана позивачами в іпотеку ВАТ «Платинум Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» на підставі іпотечного договору №3.07051256 віл 25.05.2007 року. 10.03.2010 року, державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Мазуром Ю.С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Платинум Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк» суми боргу у розмірі 435204,33 грн., за рахунок іпотечного майна, а саме квартири [ADDRESS]. 18.05.2010 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Мазуром Ю.С. було складено акт опису й арешту майна - квартири [ADDRESS]. 05.12.2011 року були проведені прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS]. Позивачі вважають, що прилюдні торги проведено з порушенням ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки власників майна не було повідомлено в установленому законом порядку про оцінку майна та час і місце проведення прилюдних торгів; на час проведення прилюдних торгів шестимісячний строк дії експертної оцінки майна закінчився, реальна ринкова вартість майна, яке реалізоване на прилюдних торгах була занижена вдвічі. Крім того, договір купівлі-продажу нежилого приміщення був оформлений у вигляді протоколу проведення прилюдних торгів, що не відповідає вимогам ст.ст. 655, 656 ЦК України. Позивачі просили скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Визнати недійсним висновок оцінювача [PERSON] від 27.05.2011 року про ринкову вартість нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS]. Визнати недійсним протокол №1011300/9 від 05.12.2011 року про проведення прилюдних торгів з продажу квартири [ADDRESS], проведених ПП «Нива В.Ш.». Визнати недійсним акт про реалізацію арештованого майна, затверджений начальником ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 30.01.2012 року. Визнати прилюдні торги від 05.12.2011 року по реалізації продажу квартири [ADDRESS] недійсними та стягнути судові витрати. Як на підставу своїх позовних вимог позивачі посилались на те, що 10.03.2010 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на квартиру. Постанова позивачам направлена не була та ними не отримувалась. Крім того, позивачі зазначають, що постанова про поновлення виконавчого провадження від 16.09.2010 року, копія супровідного листа з висновком експертної оцінки, супровідний лист від 02.11.2011 року, відповідно до якого повідомлялось про уцінку майна, а також супровідні листи від 10.11.2011 року та 19.12.2011 року надсилались виключно позивачу [PERSON], і не надсилалась [PERSON] Також, позивачі посилаються на те, що позивачу [PERSON] не була вручена копія акту опису й арешту квартири від 18.05.2011 року. Постанову про проведення експертизи жоден із позивачів також не отримував, а сама експертиза була призначена державним виконавцем безпідставно, оскільки позивачі заперечень чи незгоди з оцінкою квартири не висловлювали. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивачів з огляду на наступне. Як встановлено вище, 10.03.2010 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття провадження у справі. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до ст. 47 цього закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. З матеріалів виконавчого провадження ВП №17879842 вбачається, що усі процесуальні документи надсилались позивачем, які проживають разом за однією адресою: [ADDRESS]. 10.03.2010 року в день відкриття виконавчого провадження державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві направив копію постанови позивачам, що підтверджується листом №257/7 від 10.03.2010 року. 18.05.2010 року державним виконавцем Мазуром Ю.С. за участю представника стягувача Якименко Р.І. та двох понятих було складено акт опису й арешту майна. Від отримання копії акту позивач [PERSON] відмовився, про що в акті була зроблена відмітка. 27.05.2010 року позивач [PERSON] звернувся до Начальника ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві із скаргою, в якій просив визнати незаконними дії державного виконавця Мазура Ю.С. та скасувати постанову. Зазначена скарга була розглянута, а скаржнику було надіслано відповідь. За результатами її розгляду було встановлено, що 10.03.2011 року постанови про відкриття виконавчого провадження були направлені сторонам виконавчого провадження. Таким чином, станом на 17.05.2010 року позивачі були обізнані про існування зазначеного виконавчого провадження та одержали постанову про відкриття виконавчого провадження. 13.07.2010 року державним виконавцем Мазуром Ю.С., на виконання вимог ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», з метою оцінки нерухомого майна було винесено постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а також постанову про зупинення виконавчого провадження. Зазначені постанови були того ж дня направлені позивачам відповідним листом. 16.09.2010 року у зв'язку із надходженням висновку експертної оцінки квартири було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження, яка була надіслана позивачам листом від 21.09.2010 року. Відповідно до п. 3.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, порядок направлення копій постанов державного виконавця та інших документів виконавчого провадження визначає ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які повинні бути доведені державним виконавцем до відома сторін виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією. Встановлено, що за заявою ПП «Нива-В.Ш.» 13.11.2010 року було здійснено опублікування повідомлення у газеті «Урядовий кур'єр», у якому зазначено про те, що на виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві перебуває виконавчий напис №56, вчинений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] Відповідно до п.п. 4.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року №74/5, постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомлений про час і місце розгляду справи. Таким чином, позивачі вважаються такими, що отримали вищевказану постанову. У зв'язку з викладеним, посилання позивачів на те, що повідомлення про день, час та місце проведення прилюдних торгів щодо реалізації арештованого майна, вони не отримували, не можу бути прийнятим судом до уваги, оскільки ПП «Нива-В.Ш.» належним чином повідомив позивачів про час та місце проведення торгів та опублікував відповідні повідомлення у двох засобах масової інформації. Посилання позивачів на порушення державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві вимог ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідає дійсності, оскільки 18.05.2010 року, державним виконавцем Мазуром Ю.С. за участю представника стягувача Якименка Р.І. та двох понятих було складено акт опису й арешту майна, від отримання якого позивач [PERSON], про що зроблена відповідна відмітка на акті. Позивачі також посилались на те, що висновок експерта є таким, що спричинив їм збитки, оскільки вартість майна визначена експертом є суттєво заниженою, експерт взагалі не виїжджав на дослідження об'єкта оцінки; фотознімки, які містяться в матеріалах оцінки були зроблені працівником банку ще перед укладанням кредитного договору, в той час коли позивачами у квартирі було проведено ремонтні роботи, в результаті яких лінолеум, на який вказує у висновку експерт, було знято та покладено паркет, а також було проведено інші ремонтні роботи, що також зазначено у акті опису й арешту майна, в чому експерт навіть не намагався впевнитись, на що слід зазначити наступне. Чинним законодавством не передбачений обов'язок державного виконавця направляти сторонам виконавчого провадження постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Встановлено, що 27.05.2011 року державний виконавець отримав висновок з експертної оцінки майна відповідно до якого, станом на 27.05.2011 року вартість квартири [ADDRESS] становить 557171,00 грн. 30.05.2011 року позивачам було направлено копію висновку з експертної оцінки квартири. Висновок експерта позивачами не оскаржувався. Статтею 33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що спори пов'язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку. Разом з цим, п. 4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначено за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку та в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Законом чітко визначений досудовий порядок вирішення спору щодо оцінки майна. Між тим, позивачі не скористались своїм правом на рецензування звіту про незалежну оцінку майна, звернулись безпосередньо до суду з даним позовом. Слід зазначити, що визначена експертним висновком початкова ціна квартири [ADDRESS], може не відповідати ринковій ціні квартири, з огляду на наступне. Квартира була предметом іпотеки, і відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», її реалізація повинна була відбутись на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» зобов'язує визначити початкову ціну продажу предмету іпотеки, яка встановлюється на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна може бути нижчою, але не більше ніж на 10% від його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Тобто, на повторні прилюдні торги нерухоме майно могло бути виставлено за початковою ціною у 376090,42 грн., а не 417787,25 грн. (557171 - 10% = 501453,90 - 25% (уцінка) = 376090,42 грн. Метою оцінки вказаною у висновку з експертної оцінки є визначення вартості об'єкту оцінки для встановлення ціни відчуження шляхом продажу на прилюдних торгах. Початкова ціна квартири на прилюдних торгах становила 557171,00 грн. Необхідність визначення початкової ціни, а не ринкової ціни нерухомого майна підтверджується змістом п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», в яких вказано, що ринкова вартість майна визначається лише у випадку оцінки майна боржника державним виконавцем, якщо вартість майна не перевищує 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, крім випадків, коли застосовуються регульовані ціни. Для проведення оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських, річкових суден, а також майна, вартість якою перевищує 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, державний виконавець зобов'язаний залучити до участі у виконавчому провадженні оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України від 12.07.2001 року №2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» Кабінетом Міністрів України постановою від 10.09.2003 року №1440 був затверджений Національний стандарт №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав». Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення (ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Початкова ціна відчуження шляхом продажу на прилюдних торгах, а не ринкова вартість, встановлюється для залучення найбільшої кількості потенційних покупців. В ході торгів між покупцями, фактично коригується остаточна вартість нерухомого майна, яка може бути як нижчою так і вищою від ринкової. Вказане підтверджується п. 28 Національного стандарту №1, відповідно до якого, у разі продажу майна у строк значно короткий від строку експозиції подібного майна (строку протягом якого об'єкт оцінки може бути виставлений на ринку з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною), переважно визначається його ліквідаційна вартість якщо інше не передбачено законодавством. У даному випадку спеціальне законодавство, що регулює процес реалізації арештованого майна, а саме п. 57 закону не передбачає визначення ринкової вартості нерухомого майна, а ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» зобов'язує визначити початкову ціну продажу. Відповідно до абз. 2 п. 28 Національного стандарту №1, одним із способів визначення ліквідаційної вартості є застосування до визначеної ринкової вартості об'єкта оцінки знижувальних коефіцієнтів у порядку, встановленому законодавством, з метою стимулювання попиту потенційних покупців до придбання об'єкта оцінки. Аналогічно, державний виконавець провів уцінку арештованого майна з метою підвищення його ринкової привабливості, оскільки перші торги були визнані такими, що не відбулися у зв'язку із відсутністю покупців. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що твердження позивачів стосовно необхідності реалізації арештованого нерухомого майна за дійсною (ринковою) вартістю є не обґрунтованими та безпідставними. Також неможливо погодитись з твердженням позивачів про незаконну реалізацію майна з прилюдних торгів, оскільки позивач [PERSON] не отримувала акту опису і арешту майна та її ім'я не зазначено у деяких документах виконавчого провадження, виходячи з наступного. Позивач [PERSON], як співвласник вищевказаної квартири та іпотекодавець, відповідно до іпотечного договору №3.07051256 від 25.05.2007 року взяла на себе зобов'язання відповідати власним майном за виконання договору про іпотечний кредит №3.07051256 від 25.05.2007 року, а відповідно повністю погоджувалась з його умовами. Відповідно до п.п. 1.3 вказаного договору, всі дії що пов'язані з його виконанням здійснюються уповноваженим на це позичальником [PERSON] Саме на йог ім'я відкрились всі рахунки передбачені договором. З огляду на викладене, все листування, що пов'язане з виконанням договору (заяви, повідомлення, вимоги, листи) ведеться [PERSON] від імені позичальника, а кредитор до позичальника на ім'я [PERSON] Крім того, всі права та обов'язки, що виникають із угод за цим договором, здійсненим [PERSON] виникають безпосередньо у позичальника. Також, суд не приймає до уваги доводи позивачів щодо того, що реалізація майна відбулась не за місцем знаходження квартири, оскільки юридичною адресою ПП «Нива-В.Ш.» є Голосіївський район м. Києва, оскільки торги були проведені у межах одного населеного пункту - міста Києва. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про іпотеку», якщо покупець не внесе всієї належної до сплати суми в десятиденний строк, гарантійний внесок йому не повертається, а наступний учасник, що запропонував найвищу ціну, не нижчу за початкову ціну продажу, оголошується переможцем прилюдних торгів. Протокол №1011300/9 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна відповідно до якого, переможцем став [PERSON], було складено 05.12.2011 року. 30.01.2012 року начальником ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві затверджений акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) при примусовому виконанні виконавчого напису №56 вчиненого 22.02.2010 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS]. На підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) затвердженого 30.01.2012 року, приватним нотаріусом КМНО [PERSON] видано свідоцтво [PERSON] про належність йому на праві власності майна квартири [ADDRESS]. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.11.2013 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3-я особа Солом'янський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м. Києві про визнання осіб такими, що втратили право власності та право користування житловим приміщенням квартири, виселення без надання іншого житлового приміщення задоволено частково. Визнано [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] Виселено без надання іншого житла [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірно набув право власності на квартиру [ADDRESS]. Крім того, у суду є підстави вважати, що позивачі зловживають своїми процесуальними правами з метою унеможливлення виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21.11.2013 року. Статтею 48 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотеко держатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. Відповідно до ст. 41 цього ж закону, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону. Статтею 43 закону, встановлено, що прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Повний спектр виконавчих дій з передачею нерухомого майна торгівельній організації для проведення прилюдних торгів було завершено державним виконавцем у жовтні 2011 року, про що свідчить лист від 26.09.2011 року про направлення ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві на адресу ПП «Нива-В.Ш.» пакету документів щодо організації реалізації нерухомого майна. Виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» в тому числі враховуючи, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні повинен бути чинним на момент передачі майна на реалізацію. Шестимісячний строк, про який іде мова в ч. 5 ст. 58 Закону, діє від дня складання експертом - суб'єктом господарювання висновку з незалежної оцінки нерухомого майна до моменту передачі на реалізацію майна відповідним відділом державної виконавчої служби. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що державний виконавець передав на реалізацію майно в межах встановленого законодавством строку та в нього відсутні були підстави для повторної оцінки майна, оскільки майно вже було передано на реалізацію. Враховуючи, що призначені на 31.10.2014 року прилюдні торги не відбулися, 02.11.2011 року ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві було надіслано позивачам повідомлення про проведення уцінки квартири. 10.11.2011 року державним виконавцем Мазуром Ю.С. за участі представника ПП «Нива-В.Ш.» було винесено та того ж дня надіслано позивачам акт переоцінки майна, відповідно до якого, квартира була уцінена на 25% після чого її вартість склала 417878,25 грн. Стаття 49 Закону України «Про іпотеку» дає право державному виконавцю провести зменшення початкової ціни продажу майна двічі (спочатку не більш ніж на 25%, потім не більш ніж на 50% початкової вартості майна), а також за умови того, що перші та другі прилюдні торги не відбулися, передати нерухоме майно на треті прилюдні торги. Таким чином, початкова ціна нежитлових приміщень була зменшена не більш ніж на 25% у відповідності до вимог ст. 49 Закону України «Про іпотеку» та відповідачами не порушено п. 4.8 Тимчасового положення, оскільки питання проведення уцінки майна належить до компетенції державного виконавця, який під час проведення виконавчих дій керується Законами України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку». Оскільки питання проведення зменшення початкової ціни продажу майна є складовою частиною виконавчих дій, які проводить державний виконавець, у разі незгоди з вчиненими виконавчими діями сторона виконавчого провадження має право оскаржити ці дії у строк й порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Позивачів, як сторін виконавчого провадження було проінформовано про зменшення початкової ціни продажу майна в установленому законом порядку. Виходячи з цього, що стосується порушень, допущених, на думку позивачів, державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягали оскарженню в порядку, передбаченому цим законом. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, оскільки згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недотримання вимог закону саме в момент його вчинення. Доводи позивачів щодо недійсності оцінки майна та неправомірності його уцінки є надуманими з огляду на те, що дії державним виконавцем здійснювались в межах його повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів та такі дії державного виконавця лише підлягали оскарженню в порядку, передбаченому цим законом. Між тим, оскільки придбання (відчуження) майна із прилюдних торгів як цілісна процедура включає низку дій з підготовки та проведення торгів та оформлення їх результатів та відноситься до угод купівлі-продажу, то може визнаватись недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність угод щодо порушення в момент її вчинення вимог ч.ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема невідповідність змісту правочину ЦК України та іншим актам законодавства (ч. 1 ст. 215 цього кодексу). Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене, в задоволені позову слід відмовити. Слід зазначити, що статтею 48 Закону України «Про іпотеку» передбачено строк, протягом якого іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправ з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна, а саме протягом трьох місяців. Тобто, даною нормою закону встановлено строк позовної давності на оскарження результатів прилюдних торгів. Встановлено, що прилюдні торги були проведені 05.12.2011 року, що підтверджується протоколом №1011300/9. Позовна заява позивачів, подана до Солом'янського районного суду м. Києва, розгляд якої здійснювала суддя Демидовська А.І., була підписана їх адвокатом [PERSON] 19.04.2012 року, та залишена без розгляду ухвалою суду від 21.11.2013 року, що підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.11.2013 року. Додатковим підтвердженням того, що позов від імені [PERSON] та [PERSON] не міг бути поданий раніше квітня 2012 року є той факт, що договори №103/ц та №1-04/ц були укладені між адвокатом [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] відповідно лише 05.12.2012 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За таких обставин, суд вважає, що відсутні переконливі докази поважності причин пропуску позивачами строку звернення до суду з позовом за захистом свого порушеного права, що є ще однією підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed