Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом до Департаменту міського майна Маріупольської міської ради. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на підставі рішення №33 виконкому Маріупольської міської ради від 26.08.1993р. на ім'я [PERSON] був наданий ордер на кімнату площею 12,4 кв.м. у квартирі [ADDRESS], де вони вказані як члени сім'ї [PERSON] З 28.09.1993р. вони проживають у спірній квартирі. 09.11.1994р. рішенням №347 Жовтневої районної ради народних депутатів звільнена друга кімната площею 15,8 кв.м. у спірній квартирі, також була надана [PERSON] У зв'язку зі смертю [PERSON], рішенням Жовтневоъ районного адміністрації Маріупольської міської ради за № 54/6 від 27.05.2015р. наймачем двокімнатної квартири №65, житлової площею 28,2 кв.м., у будинку №131-а по пр. Металургів в м.Маріуполі визнано її - [PERSON] 21.07.2015р. вони звернулися до відповідача з заявою про передання у власність вищевказаної квартири, але їм було відмовлено з посиланням на відсутність у них копії ордера про надання кімнати площею 15,8 кв. м. Вважають, що їм чиняться перепони у реалізації їх права на безоплатну приватизацію житла, яке їм гарантовано Законами України, тому вони змушені звернутися до суду з вищевказаним позовом в якому просять зобовязати відповідача прийняти заяву про приватизацію квартири [ADDRESS] без надання ордера на кімнату площею 15,8 кв.м. та зобовязати відповідача видати свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру без надання ордера на кімнату площею 15,8 кв.м. Позовні вимоги в частині визнання за ними права користування квартирою №65 в будинку №131-а по пр.Металургів в м.Маріуполі просили залишити без розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 11.12.2015р. клопотання позивачів у цій чатині було задоволено. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених у позові та просили їх здовольнити. Крім того доповнили, що досі ані міською радою, ані балансоутримувачем не пред'являлося претензій їм щодо незаконності їх проживання в житловому приміщенні площею 15,8 кв.м. у спірній квартирі. Також вказували, що видача ордера не відноситься до їх відання. Додавали, що іншого житла в користуванні та власності вони не мають. Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, посилався на те, що законних підстав для приватизації житлової кімнати площею 15,8 кв. м. у позивачів немає, бо останнім не видавався ордер на вказане приміщення. Просив відмовити у позові. Суд, вислухавши учасників процесу, які з'явилися, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги позивачки такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Згідно відповіді Департаменту міського майна Маріупольської міської ради від 22.07. 2015 року вбачається, що рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради про право на зайняття позивачами кімнати площею 15,8 кв. м. у квартирі [ADDRESS] не приймалось та ордера на це житлове приміщення не видавалося, тому не виявляється можливим передати у їх власність шляхом приватизації вказаної квартири без отримання ордеру або без рішення суду про визнання права користування вказаним житловим приміщенням (а.с. 13). Згідно ордеру № 012619 від 26.08.1993 р. вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №33 від 26.08.1993р. [PERSON] був наданий на сімю з трьох осіб (дочка [PERSON], онук- Мащенко Д.В.) ордер на право зайняття кімнати житловою площею 12,4 кв. м. у квартирі [ADDRESS] (а. с. 5). 09.11.1994р. рішенням № 347 Жовтневої районної ради народних депутатів друга кімната площею 15,8 кв.м. у спірній квартирі була надана [PERSON] (а.с.16) Рішенням Жовтневого районного адміністрації Маріупольської міської ради за № 54/6 від 27.05.2015р. наймачем двокімнатної квартири №65, житлової площею 28,2 кв.м., у будинку №131-а по пр.Металургів в м.Маріуполі визнано [PERSON] (а.с.15) Згідно до копії особового рахунку № 65 вбачається, що на підставі рішення райвиконкому №54/6 від 27.05.2015р. наймачем у цілому двокімнатної квартири (житлова площа 28,2 кв. м., загальна площа - 52,9 кв. м.) №65 в буд. № 131-а по пр.Металургів є [PERSON], яка зареєстрована у квартирі з 28.09.1993р., де також зареєстрований: син наймача - [PERSON] (а. с. 16). За інвентаризаційною справою на квартиру [ADDRESS], що квартира має загальну площу 52,9 кв. м. та складається з двох кімнат житлової площі 12,4 кв. м. та 15,8 кв. м. відповідно (а. с. 17-21). Згідно до Положення про департамент міського майна Маріупольської міської ради, затвердженого рішенням міської ради 30 грудня 2014 року, вбачається, що департамент є юридичною особою та є органом приватизації майна міської комунальної власності. Статтею 47 Конституції України\~передбачено право кожного на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. На підставі Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За\~ст. 16 ЦК України\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі\~ст. 345 ЦК\~фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. За\~Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~(далі за текстом рішення - Спеціальний закон) метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Згідно ст. 1 Спеціального закону приватизація державного житлового фонду є відчуженням квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. На підставі ст. 2 Спеціального закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 3 Спеціального закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; та інш. На підставі ст. 5 Спеціального закону, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абз. 2\~ст. 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Спеціального Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. На підставі ч. 2 ст. 8 Спеціального Закону передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. При цьому за ч. 3 ст. 8 Спеціального закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Натомість згідно ч. 11 ст. 8 Спеціального Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. На підставі п. 5 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого\~наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, передача житла у власність громадян здійснюється безоплатно виходячи з розрахунку санітарної норми (21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю). За п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. На підставі\~ст. 54 Житлового кодексу України\~ якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Ізольоване жиле приміщення, що звільнилося в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, на прохання наймача, що проживає в цій квартирі і потребує поліпшення житлових умов (стаття 34), надається йому, а в разі відсутності такого наймача - іншому наймачеві, який проживає в тій же квартирі. При цьому загальний розмір жилої площі не повинен перевищувати норми, встановленої статтею 47 цього Кодексу, крім випадків, коли наймач або член його сім'ї має право на додаткову жилу площу. Якщо розмір ізольованої кімнати, що звільнилася, є меншим за встановлений для надання одній особі, зазначена кімната у всіх випадках передається наймачеві на його прохання. Правила, передбачені частинами першою і другою цієї статті, застосовуються незалежно від належності жилого будинку. Якщо ізольоване приміщення, що звільнилося, не може бути відповідно до правил частини другої цієї статті передано наймачеві, який проживає в цій квартирі, його надають іншим особам у загальному порядку. За\~ст. 47 ЖК\~норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Згідно\~ст. 48 ЖК\~жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. За ч. 3\~ст. 48 ЖК\~громадяни, які одержали житло у державному фонді на передбачених у цій статті умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі п. 53 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених\~постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. За п. 1 ч. 1\~ст. 34 ЖК\~потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР та Українською республіканською радою професійних спілок. Згідно розпорядження представника президента України від 20 січня 1994 року № 27, узгодженого з радою Донецької обласної спілки незалежних галузей профспілок за постановою від 16 грудня 1993 року № 11-35, середня норма забезпечення жилою площею у всіх містах та районах Донецької області визначена 9 кв. м. на одного чоловіка. На підставі п. 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~зазначено, що розглядаючи позови про надання на підставі\~ст. 54 Житлового кодексу України\~звільненого жилого приміщення, суди повинні враховувати, що правила цієї статті застосовуються і у випадках, коли за підприємством, установою, організацією в силу чинного законодавства закріплено право повторного заселення звільненого жилого приміщення. Виходячи зі змісту зазначеної правової норми, суд може задовольнити позовні вимоги наймача про надання декількох звільнених у квартирі жилих приміщень за умови, що загальний розмір жилої площі не перевищуватиме 13,65 кв. м на кожного члена сім'ї, і додаткової жилої площі, якщо наймач або член його сім'ї має на неї право або зайва жила площа являє собою ізольовану кімнату розміром меншим за рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. За\~ст. 58 ЖК\~на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Згідно п. 69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених\~постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, який може бути видано лише на вільне жиле приміщення, та який дійсний протягом 30 днів. Відповідно до\~ст. 61 ЖК\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між житлово-експлуатаційною організацією (наймодавцем) та громадянином (наймачем), на ім'я якого видано ордер. За\~ст. 63 ЖК\~предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. На підставі\~ст. 65-1 ЖК\~наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Суд встановив, що органом, який уповноважений в місті Маріуполі на приватизацію державного житлового фонду є департамент міського майна, створений Маріупольською міською радою. За матеріалами справи вбачається, що департамент міського майна відмовив у проведені приватизації позивачці внаслідок відсутності у неї передбаченого п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» копії ордеру про надання жилої площі 15,8 кв. м. позивачці в спірній квартирі. В той же час суд встановив, що згідно із положеннями\~ст. 54 ЖК\~[PERSON]-метарі позивачці, за рішенням органу місцевого самоврядування була надана у користування кімната 15,8 кв. м., яка звільнилась після переїзду [PERSON] у іншу місцевість.(а.с.16) За цим рішенням оскільки у спірній двокімнатній квартирі, де проживало два наймачі, звільнилося ізольоване жиле приміщення 15,8 кв. м., займане раніше одним наймачем, на прохання іншого наймача [PERSON], воно було надано родині [PERSON], яка крім цього потребувала поліпшення житлових умов, бо була забезпечена жилою площею нижче за рівень середньої норми забезпеченості жилою площею в Донецькій області, яка дорівнювала 9 кв. м. на одного чоловіка, бо [PERSON], разом із дочкою-Мащенко Н.П. та онуком-Мащенко Д.В., займали кімнату житловою площею 12,4 кв. м. Також суд зазначає, що загальний розмір жилої площі, наданий позивачці не перевищував норми жилої площі в Українській РСР, тобто 13,65 кв. м. на одну особу. Вказане рішення органу місцевого самоврядування є діючим та не скасоване. Також вказане рішення в частині надання позивачам у користування кімнати житловою площею 15,8 кв. м. було фактично виконане, бо з того часу позивачі безперешкодно мешкають в спірній квартирі, займаючи обидві її жилі кімнати, в яких ніхто до сих пір не вимагав ордеру на вселення у кімнату 15,8 кв. м. Суд наголошує, що на виконання рішення виконкому Жовтневої районної адміністрації №54/6 від 27.05.2015р. житловою організацією було змінено договір найму шляхом укладення договору найму з [PERSON]на квартиру в цілому, підтвердженням чому слугує копія особового рахунку на вказану квартиру. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачі набули право користування житловою кімнатою 15,8 кв. м. у спірній квартирі в повторному її заселенні на законних підставах згідно рішення органу місцевого самоврядування про зайняття звільненого житлового приміщення та укладання договору найму на вказане приміщення з житловою організацією. Суд також вказує, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду обов'язок видачі ордеру особі покладається на виконавчий комітет міської, районної в місті ради народних депутатів. Натомість суд встановив, що позивачі вселилася у спірну кімнату площею 15,8 кв. м., виконуючи рішення виконкому, на законних підставах за відсутності такого ордеру, який фактично посвідчує право на вселення особи в житлове приміщення. Також суд зазначає, що договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, що посвідчує право особи на користування жилим приміщенням, укладається на підставі ордера на це приміщення, виданого цій особі. Встановлено, що фактично договір найму спірного жилого приміщення між позивачкою [PERSON] та житловою організацією був укладений без такого ордеру, який натомість є діючим та ніким не скасований, а [PERSON], як наймач цієї кімнати, виконує свої обов'язки щодо утримання житла та внесення за нього відповідної плати. Таким чином, суд встановив, що позивачі на законних підставах вселилась у займане ними житлове приміщення площею 15,8 кв. м., маючи відповідне право на його користування. Суд на підставі переліченого вважає, що сама по собі відсутність ордеру на житлове приміщення площею 15,8 кв. м. у позивачів за підтвердженням в судовому засіданні їх законного вселення у це приміщення та отриманням ними законного права на користування ним, є формальною підставою відповідача у відмові позивачам в проведенні приватизації за їх заявою. На підставі переліченого суд вважає що позивачі мають право на приватизацію в цілому на квартиру, розташовану за адресою: м.Маріуполь, пр.Металургів,б.№131-а, кв.№65., що відповідає положенням\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та вважає їх вимоги щодо зобов'язання Департаменту міського майна Маріупольської міської ради вчинити дії по приватизації квартири [ADDRESS] за відсутності ордера на жиле приміщення (кімнату) площею 15,8 кв. м. у вищевказаній квартирі такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від задоволених вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України, а також у відповідності до часткового задоволення заявлених вимог немайнового характеру, з департаменту міського майна Маріупольської міської ради на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню судові витрати останньої у сумі 121,80 грн.

Outcome: partial