Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду і просять визнати за ними право власності на земельну ділянку за заповітом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на належні йому земельні ділянки : 1. земельну ділянку площею 3,6544 га вартістю 25259,43 грн., цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Забілоцької сільської ради Радомишльського району; 2. земельну ділянку площею 1,5975 га вартістю 5701,54 грн., цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Забілоцької сільської ради Радомишльського району і межі якої визначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданому 08.08.2003 року; 3. земельну ділянку площею 0,9943 га яка складається з двох земельних ділянок 0,2500 га цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки площею 0,7443 га цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. За свого життя, а саме 17.09.2010 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем Забілоцької сільської ради Житомирської області. На день смерті заповідача заповіт не змінено. Згідно заповіту дві земельні ділянки, а саме : земельну ділянку площею 3,6544 га вартістю 25259,43 грн., цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Забілоцької сільської ради Радомишльського району і межі якої визначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] та земельну ділянку площею 1,5975 га вартістю 5701,54 грн., цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Забілоцької сільської ради Радомишльського району і межі якої визначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], видані 08.08.2003 року Радомишльською райдержадміністрацією та Радомишльським районним відділом земельних ресурсів спадкодавець заповів своїй донці [PERSON] (на данний час прізвище [PERSON]). Земельна ділянка площею 0,9943 га, яка складається з двох земельних ділянок 0,2500 га цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельної ділянки площею 0,7443 га цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Забілоцької сільської ради в селі Гута Забілоцька Радомишльського району Житомирської області і межі яких визначені у Державному акті на право власності на земелю серії [NUMBER], виданому 13.06.2005 року Забілоцькою сільською радою Радомишльського райну Житомирської області згідно заповіту має перейти в рівних долях по 1/2 позивачам [PERSON] та [PERSON] В наданий законом шестимісячний строк спадкоємці звернулися до Другої Житомирської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, 16.10.2013 року була заведена спадкова справа. Однак при зверненні позивачів до Відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області про надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку їм було відмовлено з підстави відсутності запитуваних відомостей та запропоновано звернутися до суду з заявою позовного провадження. В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали та пояснили, що вони своєчасно звернулися до нотаріальної контори і для оформлення спадщини на землю в нотаріальну контору треба було надати Витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки. В той же час при їх зверненні до Відділу Держземагенства останній не може видати відповідні витяги з Державного земельного кадастру в зв'язку з наявністю на оригіналі Державного акта невідповідного кадастрового номера та відсутністю правових підстав для його заміни на інший кадастровий номер в автоматичному режимі роботи бази даних Державного земельного кадастру. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника відповідача. Зазначені вимоги позивачів підтримує повністю та просить задовольнити. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що підставою звернення позивача до суду став захист невизнаних особистих майнових прав, пов'язаних із володінням, користуванням та розпорядженням об'єктом нерухомого майна - земельними ділянками, розташованими на території Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наданими доказами позивачі [PERSON] (в минулому прізвища [PERSON], [PERSON] - а.с. 9, 14, 15) та [PERSON] являються дітьми [PERSON], який помер [INFO] року (а.с. 9;16). Ще за життя [PERSON] 17.09.2010 року склав заповіт, який посвідчено секретарем Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області та зареєстровано в реєстрі за №41. Цей заповіт на день смерті заповідача не змінено, не відмінено, не скасовано, що затверджено секретарем сільської ради [PERSON] (а.с.13). Із змісту заповіту вбачається, що заповідач [PERSON] заповів : Сину - [PERSON], [INFO] - частину квартири в [ADDRESS]. Дочці - [PERSON], [INFO] - земельну ділянку площею 3,6544 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Забілоцької сільської ради Радомишльського району і межі якої визначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданому 08.08.2003 року (кадастровий номер [NUMBER]) та - земельну ділянку площею 1,5975 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Забілоцької сільської ради Радомишльського району і межі якої визначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданому 08.08.2003 року (кадастровий номер [NUMBER]). Все інше його рухоме і нерухоме майно заповів дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Згідно довідки, виданої виконкомом Забілоцької сільської ради померлому [PERSON] на день його смерті належав житловий будинок, розташований на земельній ділянці розміром 0,25 га земельна ділянка площею 0,9943 га яка складається з двох земельних ділянок 0,2500 га цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та земельна ділянка площею 0,7443 га цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Забілоцької сільської ради в селі Гута Забілоцька Радомишльського району Житомирської області і межі яких визначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,9943 га серії [NUMBER], виданому 13.06.2005 року Забілоцькою сільською радою Радомишльського району Житомирської області на ім'я [PERSON] (а.с.12, 17). Отже, згідно заповіту зазначене майно, в тому числі земельна ділянка, спадкодавцем поділена в рівних частках кожному (а.с.13). Позивачі 16.10.2013 року, тобто у встановлений законом строк звернулися до Другої Житомирської державної нотаріальної контори (а.с.34). 12.08.2015 року позивачі звернулися до відділу Держземагенства з заявою про надання відомостей з Державного земельного кадастру щодо зазначених вище земельних ділянок, але отримали відмову у наданні запитуваних відомостей (а.с.18), що і примусило їх звернутися до суду. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 81 ЗК України однією із підстав набуття права власності громадянами України на земельні ділянки є прийняття спадщини. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У зв'язку з тим, що на випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, то згідно ст. ст. 1223, 1233, 1235, 1236 ЦК України позивачі є спадкоємцями за заповітом. У відповідності до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця Державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивачів на оспорювані земельні ділянки, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved