Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року було відкрито провадження по справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для надання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що постановою Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року по справі 754/16686/18 [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП. А саме 19 листопада 2018 року біля 18 години 55 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Ніссан», державний реєстраційний номер [NUMBER] , по вул . Братиславській буд. 26 у місті Києві , не врахував дорожньої обстановки, здійснив виїзд на смугу зустрічного транспорту, здійснивши зіткнення з автомобілем марки «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , після чого останній зіткнувся з автомобілем марки «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження. У своїй позовній заяві [PERSON] та [PERSON] зазначають, що звертались до [PERSON] щодо стягнення відшкодування, завданого транспортному засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, однак отримали відмову. Окрім того, автомобіль під керуванням [PERSON] не був застрахований, внаслідок чого вони були вимушені звернулись до Моторного (транспортного) страхового бюро з повідомленням про страхову подію, розраховуючи таким чином отримати відшкодування з фонду захисту потерпілих МТСБУ. Листом від 28.11.2018 №8.3-03/36817 МТСБУ відмовило [PERSON] у сплаті відшкодування з тих підстав, що відшкодування надається лише забезпеченим транспортним засобам, тобто таким що зазначені у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а позивач вказаний договір не укладав і повинен звертатись про стягнення вартості відновлювального ремонту до власника транспортного засобу, який завдав пошкоджень. Позивачі не погоджуються з позицією МТСБУ, оскільки [PERSON] , який керував транспортним засобом на момент дорожньо-транспортної події, є учасником бойових дій і звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України і не повинен був укладати відповідний договір. У зв`язку з чим позивачі просили позовні вимоги задовольнити, стягнути на їх користь з МТСБУ вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 28617,17грн, а з [PERSON] на їх користь стягнути 22606,24грн з тих підстав, що останній повинен сплатити на їх користь різницю між вартістю відновлювального ремонту та сумою відшкодування, яка, на їх думку, покладена на МТСБУ. Окрім того, [PERSON] та [PERSON] зазначили, що у зв`язку зі зверненням до суду щодо захисту своїх прав, вони зазнали додаткових витрат, а саме 2000грн склала вартість звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу та 100грн становила вартість діагностики ходової частини. У позовних вимогах [PERSON] вказав, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою він пережив морально-емоційний стрес, тому що як будь-який учасник дорожнього руху, мав право на безпечні умови руху, і по цій причині просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 10000грн. 03.05.2019 представником Моторного (транспортного) страхового бюро Гусєвим П.В. було надано через канцелярію суду відзив на позовну заяву в якій останній просить у позовних вимогах відмовити з тих підстав, що на МТСБУ покладений обов`язок відшкодування шкоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих в разі відсутності у винної особи договору обов`язкового страхування, тільки водію транспортного засобу, який є забезпеченим, тобто має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, а оскільки [PERSON] такого поліса не має, він не має права на отримання відшкодування з коштів фонду потерпілих МТСБУ. Також представник МТСБУ зазначив, що позивачі повинні звертатись з вимогою про стягнення вартості відновлювального ремонту до [PERSON] , оскільки він є винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди і повинен відшкодовувати шкоду, яка завдана внаслідок його дій. З позицією [PERSON] стосовно того, що він є учасником бойових дій, який звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України та не повинен був укладати договір страхування відповідальності, і відповідно МТСБУ повинно виплатити на його користь відшкодування шкоди, відповідач не погодився, оскільки в даних правовідносинах [PERSON] є потерпілою особою, а не винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, і положення ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на дані правовідносини не розповсюджуються. Окрім того, відповідач вказав, що оскільки [PERSON] не є власником пошкодженого транспортного засобу «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER] , то він повинен був застрахувати свою цивільно-правову відповідальність. У зв`язку з викладеними у відзиві на позовну заяву обставинами відповідач просив у позовних вимогах щодо МТСБУ відмовити. 07.05.2019 позивачі [PERSON] та [PERSON] надали через канцелярію суду відповідь на відзив МТСБУ в якому зазначили, що відповідач не навів обґрунтованих підстав, які б звільняли МТСБУ від обов`язку здійснювати відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, завданого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за участю [PERSON] , як учасника бойових дій. Позивачі не погодились з правовою позицією МТСБУ та зазначили, що остання викладена всупереч норм національного та міжнародного законодавства. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву та будь-яких інших клопотань до суду не надавав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виник спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи у їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом були установлені факти та їм правовідносини. 19 листопада 2018 року біля 18 години 55 хвилин [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Ніссан», державний реєстраційний номер [NUMBER] , по [ADDRESS] , не врахував дорожньої обстановки, здійснив виїзд на смугу зустрічного транспорту, здійснивши зіткнення з автомобілем марки «Мазда», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , після чого останній зіткнувся з автомобілем марки «Хюндай», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого всі транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 18 січня 2019 року по справі 754/16686/18 [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП, стягнуто з нього штраф та судовий збір. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. З моменту, коли сталася ДТП у позивачів виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Власником транспортного засобу марки «Хюндай Соната», державний реєстраційний номер [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 06.09.2016 року. Відповідно до даних посвідчення учасника бойових дій серії [NUMBER] від 13 грудня 2017 року, виданого адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту, [PERSON] є учасником бойових дій. Згідно із даними повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду № 3/к від 20.11.2018, яка сталася 19 листопада 2018 року, [PERSON] звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з приводу того, що транспортному засобу марки «Хюндай Соната», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який знаходився під його керуванням, було завдано механічних пошкоджень, завданих внаслідок дій водія автомобіля марки «Ніссан», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] Інформація про договори інших видів страхування за якими можуть бути задоволені вимоги відсутня. Відповідно до даних листа Відділу регламентних виплат з міжнародного страхування Моторного (транспортного) страхового бюро України № 8.3-03/36817 від 29.11.2018 року на адресу МТСБУ надійшло повідомлення Бюро Литви про відсутність страхового покриття на дату дорожньо-транспортної пригоди 19 листопада 2018 року на транспортний засіб марки «Nissan» з реєстраційним номером [NUMBER] . Таким чином у МТСБУ відсутні підстави для здійснення регламентної виплати з фонду страхових гарантій. Одночасно МТСБУ повідомило, що транспортний засіб марки «Хюндай Соната», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не є забезпеченим згідно п. 1.7. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому підстави для здійснення регламентної виплати з фонду захисту потерпілих на підставі підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону також відсутні. Згідно звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу № 04/12/18 від 06.12.2018 вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу становить 51223,46грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу колісного транспортного засобу становить 28617,22грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 21.1. ст. 21 «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У ході розгляду справи судом встановлено, що договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] щодо автомобіля марки «Nissan» з реєстраційним номером [NUMBER] не укладався, що підтверджується даними листа Відділу регламентних виплат з міжнародного страхування Моторного (транспортного) страхового бюро України № 8.3-03/36817 від 29.11.2018 року. Відповідно до ст. 39 «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із п 41.1. ст. 41 «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Згідно із п. 1.7. ст. 1 «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Проаналізувавши вищезазначені норми права, суд дійшов до висновку, що МТСБУ здійснює відшкодування шкоди за рахунок коштів фонду захисту потерпілих в разі відсутності у винної особи договору обов`язкового страхування, тільки водію транспортного засобу, який є забезпеченим, тобто має поліс страхування цивільно-правової відповідальності. Так, договір страхування цивільно-правової відповідальності щодо транспортного засобу марки «Хюндай Соната», державний номерний знак [NUMBER] , не був укладений ані з [PERSON] , який керував автомобілем на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, ані з власником даного транспортного засобу [PERSON] . Доказів того, що цей автомобіль був визнаний спільним майном позивачів матеріали справи не містять. Відповідно до п. 13.1. ст. 13 «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Так, можливість відшкодування шкоди потерпілому, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди згідно ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачена у випадку, якщо винуватцем дорожньо-транспортної пригоди був би учасник бойових дій, який звільнений від обов`язку страхування своєї цивільно-правової відповідальності, а оскільки [PERSON] в даній події є потерпілою особою, виплата відшкодування за рахунок коштів МТСБУ на нього не розповсюджується. Отже суд вважає, що у відповідача МТСБУ не виникло обов`язку виплати позивачам вартості відновлювального ремонту автомобіля, а тому позовні вимоги щодо стягнення відшкодування майнової шкоди з відповідача МТСБУ задоволенню не підлягають. Однак, з огляду на наведене, суд знаходить доведеним факт порушення прав позивача [PERSON] як власника автомобіля у зв`язку із заподіянням шкоди, що сталося внаслідок зіткнення транспортних засобів з вини [PERSON] , і тому вважає обґрунтованими позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 53323,46грн, з яких: 51223,46грн - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, 2000,00грн - витрати на проведення оцінки вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу №04/12/18 від 06.12.2018 та 100грн - витрат на діагностику ходової частини, саме на користь власника автомобіля позивача [PERSON] . Однак, щодо стягнення моральної шкоди на користь позивача [PERSON] , який обґрунтовує тим, що перебуваючи за кермом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження, що призвело до морально-емоційного стресу, суд зазначає таке. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача [PERSON] був пошкоджений автомобіль, що потягло моральні страждання позивача [PERSON] , суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 1000грн, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оскільки, не було доведено обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав [PERSON] , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 10000грн. Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст. 139 ЦПК України, у зв`язку з тим, що під час розгляду справи позивачі зазнали додаткових витрат у вигляді направлення кореспонденції відповідачам по справі, що підтверджується відповідними квитанціями, на користь позивачів з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 134грн. Відповідно ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40грн.

Outcome: partial