Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд до відповідача [PERSON] з вказаним позовом. У ньому просить розірвати шлюб між ними, оскільки останній носить лише формальний характер і суперечить її інтересам. Також позивачка просила стягувати з відповідача по 1'500 грн. аліментів щомісячно на утримання їх сина - [PERSON], котрий проживає з нею та перебуває на її утриманні. В обґрунтування цих вимог зазначає, що самостійно забезпечувати дитину вона не спроможна, а відповідач добровільно допомоги не надає хоча зобов'язаний це робити, тому з нього слід стягувати аліменти. У подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягувати з відповідача по 950 грн. щомісячно. У судове засідання [PERSON] не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності у якій зазначає, що уточнені позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання також не з'явився, надіславши на адресу суду заяву у яких просить здійснювати розгляд справи без його участі, у якій також зазначає, що не заперечує проти розірвання шлюбу та стягнення з нього 950 грн. аліментів, щомісячно. Частиною 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, приходить до переконання, що наявні законні підстави для задоволення позову з огляду на таке: 17 червня 2004 року сторони уклали шлюб, про що цього ж дня в книзі реєстрації актів про одруження відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області зроблено запис № 647 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 17 червня 2004 року. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] про що свідчить фотокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 листопада 2007 року; актовий запис № 2524, здійснений 27 листопада 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Дані обставини визнані сторонами, а тому, в силу ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), доказуванню не підлягають. Між подружжям склались неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, тривалий час не ведуть спільне господарство та не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків. Шлюб існує лише формально. Таким чином суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки і це має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Саме тому вказаний шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Однак такої домовленості між позивачкою та відповідачем не досягнуто, тому слід врегулювати ці відносини рішенням суду. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і присуджується у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. (ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України). Частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з довідки із товариства з обмеженою відповідальністю «КУПАВА МАРКЕТ», виданої 30 травня 2017 року (вих. № 2), позивачка працює у даному підприємстві за основним місцем роботи на посаді продавця продовольчих товарів. Як вбачається з фотокопії трудової книжки відповідача серії [NUMBER] від 24 жовтня 2001 року він ніде не працевлаштований. Інших документів за допомогою яких можна було б охарактеризувати фінансове становище як позивачки так і відповідача суду надано не було. За таких обставин, враховуючи приписи ст. 182 СК України, зважаючи на фінансові потреби дитини, матеріальне становище відповідача, суд вважає, що і у цій частині позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із останнього на користь позивачки аліментів на утримання сина у розмірі 950 грн., щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору за заявлення позовних вимог про розірвання шлюбу та 640 грн. про стягнення аліментів.

Outcome: approved