Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом в суд про виселення\~\~[PERSON] та [PERSON] без надання їм іншого житлового приміщення з квартири по вул.. Київській, 8\\180 в м. Тернополі. Свої позовні вимоги мотивують тим, що згідно протоколу № 6 засідання виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів від 23 березня 1978 року, вирішено надати квартиру і видати ордер [PERSON] на квартиру № 180 з 3 кімнат в будинку №8 по вул. Київській, куди позивачі з синами вселилися на законних підставах. Натомість відповідачка, котра є цивільною дружиною сина позивачів, та їх онук, без реєстрації проживають у спірній квартирі, [PERSON], починаючи із середини 2014 року, почала влаштовувати скандали, регулярно з'являється в квартиру в нетверезому стані на підставі чого в Позивача та Відповідачки виникала сварки, систематично почала порушувати правила соціалістичного співжиття, робила фактично неможливим для [PERSON] та його дружини проживання в одній квартирі, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Оскільки відповідачка порушує правила співжиття, що унеможливлює спільне проживання з нею, то вона з дитиною, на підставі\~ст.116 ЖК України, підлягає виселенню із такого без надання іншого жилого приміщення. В судове засідання позивачі та їх представник з'явилися, позов підтримали, покликаючись на мотиви викладені в заяві, просить вимогу задовольнити. Відповідачка в судове засідання з'явилася, позов заперечила у повному обсязі зазначивши, що спірна квартира є єдиним місцем проживання її та дитини, сварки постійно ініціюються зі сторони позивачів, а з її ініціативи жодних порушень правил співжиття не допускається. Представник третьої особи просить в задоволенні вимог позивачів відмовити, оскільки з їх сторони не доведено порушень правил співжиття з позивачко. Що унеможливлюють спільне проживання в квартирі. Крім того з позивачкою живе її малолітня дитина, яка хоч в не має зареєстрованого місця проживання у квартирі, однак це її житло, втручання в право користування яким не є виправданим в даній ситуації. Суд дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як передбачено ч.3\~ст.47 Конституції України\~ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3\~ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ст. 64 ЖК України\~члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму.\~Ст. 109 ЖК України\~визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Судом встановлено, що згідно протоколу № 6 засідання виконкому Тернопільської міської Ради народних депутатів від 23березня 1978 року, вирішено надати квартиру і видати ордер [PERSON] на квартиру № 180 з 3 кімнат в будинку №8 по вул. Київській. На підставі зазначеного рішення та ордеру гр. [PERSON] на відповідних правових підставах заселився у вказану квартиру, копія архівного витягу надається. Згідно довідки № 1114 від 18.06.2015 року, видної ПП «Благоустрій», [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], разом з ним проживають і зареєстровані дружина [PERSON], сини [PERSON], [PERSON]. У відповідності до довідки № 2705 від 16.06.2015 року виданої Управлінням Державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області, син [PERSON] [PERSON] затриманий 01.04.2014 року ТМВ УМВС України в Тернопільській області та на даний час перебуває під вартою в Чортківській УВП (№26) УДПтСУ в Тернопільській області. До вказаного вище затримання, син позивача [PERSON] перебував у відносинах із відповідачкою [PERSON] в результаті чого в них народилася дитина. В зареєстрованому шлюбі [PERSON] і [PERSON] не перебували та не перебувають. Після вступу в відносини без реєстрації шлюбу, відповідачка посилилася проживати в належну [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: вул. Київська, 8/180, м. Тернопіль. На сьогоднішній день Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2015 року, до [PERSON] застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Сторонами спору визнано, що оскільки син позивачів - [PERSON] мав із відповідачкою спільну дитину, позивачі не заперечували щодо їх вселення та спільного проживання в спірній квартирі. Згідно\~ст. 116 ЖК України\~якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як зазначено у п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України»\~при вирішенні справ про виселення на підставі\~ст.116 ЖК\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Підставою для виселення відповідачки та її дитини з спірної квартири, позивачі вважають порушення правил\~\~співжиття, що унеможливлює спільне проживання. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, про наявність підстав, передбачених\~ст.116 ЖК України, для виселення відповідачки з дитиною з займаної квартири, суд наголошує що з метою доказування систематичності порушень правил співжиття судом досліджено копії постанов Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.07.2015 року у справі №607\\11903\\15-п, від 31.08.2015 року у справі №607\\14800\\15-п, та від 16.01.2016 року у справі №607\\386\\16-п, про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП щодо хуліганських дій по відношенню до відповідачів однак із змісту даних постанов вбачається, що провадження у справі №№607\\11903\\15-п було закрите за відсутністю в діях [PERSON] складу адмінправопорушення, а у двох інших провадженнях відповідачку було звільнено від відповідальності за ст. 22 КУпАП за ознакою малозначності скоєного. Крім того суд бере до уваги, що хоча позивачі не мають зареєстрованого місця проживання у спірній квартирі, однак вселилися в житло на законних підставах, за згоди позивачів, як члени їх сімї цивільна дружина сина позивачів, а тому квартира є житлом відповідачки та її дитини в розумінні ст. 8 Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод (Термін житло в тлумаченні ЄСПЛ означає насамперед місце до особа є «вдома», незалежно від облаштування приміщення відповідно до національного закону «Баклі проти Сполученого Королівства» від 25.09.1996 року) Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла ( рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, п. 50). При цьому квартира по вул.. Київській, 8\\180 в м. Тернополі є єдиним житлом відповідачки та її дитини, котра є малолітньою, а відтак не може бути розлучена з матірю і перебуває під особливим захистом держави. Доводи сторони позивачів про те, що у від відповідачки у власності є інше житло на території Плотицької сільської ради Козівського району Тернопільської області, спростовується довідкою сільської ради с. Плотича від 02.02.2016 року. Відтак системний аналіз доказів, з огляду на ту обставину, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла, не дозволяє суду зробити висновок, що зі сторони відповідачки, котра одночасно одна виховує малолітню дитину, відбулися такі порушення правил співжиття з позивачами, котрі зумовлюють втрату її ([PERSON]О.) та її дитини права на єдине житло.

Outcome: dismissed