Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що відповідно до рішення народного суду Білоцерківського району Київської області від 6 квітня 1971 р. про розділ майна колгоспного двору, що знаходиться в с. М. Вільшанка - виділено [PERSON] (матері, на даний час відповідно до свідоцтва про розлучення вона [PERSON]) з дитиною ([PERSON], відповідно до свідоцтва про народження) - 2/3 частини хати, 2/3 частини погреба та інше майно. Виділено [PERSON] ( батькові) 1/3 частину хати, 1/3 частину погреба та інше майно. Дане рішення не було оскаржено. Відповідно до [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 р., яка діяла на момент виникнення даних правовідносин, а саме в додатку №1 даної інструкції зазначені документи, які є правовстановлюючими документами на будинки. Зокрема п. 22 даного додатку вказує, що правовстановлюючим документом на будинок є рішення суду про розподіл майна колгоспного двору. [PERSON] втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу N 56 від 13.12.95 року. Відповідно діючого законодавства на момент виникнення правовідносин, [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення народного суду Білоцерківського району від 6 квітня 1971 року, мають на праві спільної особистої власності зокрема 2/3 частини будинку за адресою с. Мала Вільшанка, Білоцерківського р-ну, Київської області. Відповідно до п. 6 зазначеної вище інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. На момент виникнення права на вищевказаний будинок законодавство ще не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за 2004 р. ст.3 п. 4 права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. А тому рішення за 1971 р. народного суду Білоцерківського р-ну, згідно якого майно колгоспного двору у с. Мала Вільшанка Білоцерківського р-ну розділене між [PERSON] та [PERSON] з дитиною, останнім виділено 2/3 частини хати, погреба, відповідно до діючого законодавства визнано державою як право власності позивачів на частину будинку з відповідними господарськими спорудами по вул. Леніна, 33 у с. Мала Вільшанка, Білоцерківського р-ну. З 1989 р. по 2012 р. [PERSON] був зареєстрований за адресою [INFO], тобто в будинку, частина якого належить йому на праві особистої власності, що підтверджується відміткою в паспорті. В 2012 р. відповідно до рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2012 р. [PERSON] був визнаний таким, що втратив право на користування даним житлом. З того часу дізнався, що порушено його право на власність, а також порушено право власності [PERSON] Про існування інших правовстановлюючих документів на частину будинку №33 по вул. Леніна в с. Мала Вільшанка Білоцерківського району, яка належить позивачам на праві спільної сумісної власності, вони не знали та дізналися лише з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2012 р. Після цього відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2014 р. витребувано з Київського обласного державного нотаріального архіву завірені копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], який помер 06 січня 1995 р. Так, відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 17 квітня 1995 р. виданого на ім»я батька [PERSON] будинок №33 по вул. Леніна в с. Мала Вільшанка Білоцерківського р-ну, Київської області в цілому належить на праві особистої власності батькові [PERSON] Позивачі вважають, що дане свідоцтво є незаконним і таким що підлягає скасуванню, так як вони мають вже право власності на 2/3 частини даного будинку відповідно до рішення народного суду Білоцерківського району Київської області від 6 квітня 1971 р. В даному свідоцтві зазначено, що підставою для видачі свідоцтва про право особистої власності є рішення Білоцерківської районної ради народних депутатів від 19 квітня 1988 за №45. Однак дане рішення не може бути підставою для видачі свідоцтва так як відповідно до [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 р. яка діяла на момент виникнення даних правовідносин, чітко встановлено, який орган повинен виносити рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння. Так відповідно до п. 10 вищевказаної інструкції - При відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток N 1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. Однак як вбачається з свідоцтва про право власності на дане домоволодіння підставою для оформлення права власності на домоволодіння є рішення Білоцерківської районної ради, свідоцтво про право власності видане виконавчим комітетом Маловільшанської сільської ради народних депутатів, що є грубим порушенням вищевказаної інструкції. Крім того в вищевказаному рішенні №45 від 19 квітня 1988 р. взагалі не зазначено яким конкретно громадянам необхідно оформити право особистої власності на домоволодіння, тобто саме це рішення не може буди підставою для видачі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. В свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння видане Маловільшанською сільською радою від 17 квітня 1995 р. лише формально зазначено рішення Білоцерківської районної ради №45 від 19 квітня 1988 р., яке не дає підстав для видачі вищезазначеного свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння. Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння є незаконним і з тих підстав, що [PERSON] помер 6 січня 1995 р., а свідоцтво про право власності на домоволодіння видане 17 квітня 1995 р., тобто через 2,5 місяців після його смерті, що не може бути. Так, відповідно до ст. 9 ЦК УРСР норми якого діяли на момент виникнення правовідносин, які оспорюються, - цивільна правоздатність це здатність мати права та обов»язки. Цивільна правоздатність виникає в момент його народження і припиняється зі смертю. В зв»язку з тим, що [PERSON] помер 6 січня 1995 р., то він не має право на свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 17 квітня 1995 р.В зв»язку з цим це свідоцтво необхідно визнати недійсним. В зв»язку з тим, що свідоцтво про право на особисту власність на дамововлодіння від 17 квітня 1995 р. видане з порушенням законодавства і повинно бути визнаним недійсним, то відповідно і свідоцтво про право на спадщину також повинно бути визнано недійсним. Позивачі вважають, що при видачі свідоцтва про право на спадщину від 02.11.1996 р. на спадкове майно у вигляді житлового будинку по на ім.»я [PERSON], було порушено їх право на власність, що є беззаперечною підставою визнання свідоцтво про право на спадщину недійсним. Позивачі просять визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння № 33 по вул. Леніна в с. Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області виданого 17 квітня 1995 р. Маловільшанською сільською радою народних депутатів на ім'я [PERSON]; визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину по заповіту від 02 березня 1996 р. виданого виконуючою обов'язки державного нотаріуса Білоцерківської районної нотаріальної контори Київської області [PERSON] на ім'я [PERSON] на спадкове майно належне померлому [PERSON] знаходиться за адресою с. М. Вільшанка, вул. Леніна, 33, що зареєстроване в реєстрі за № 2-184. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просять його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить у їх задоволенні відмовити, з підстав не доведення позовних вимог наданими доказами, застосувати позовну давність, яку на її думку позивачі пропустили при зверненні до суду з позовом. Представник Маловільшанської сільської ради в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на розсуд суду. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомили. Заяв про відкладання чи розгляд справи без їх участі до суду не надіслали. Суд, заслухавши пояснення позивачів, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, заперечення проти позову, заяву про застосування позовної давності, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до п.п. 6,10, додатку №1 п. 22 [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 р., яка діяла на момент виникнення даних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок є рішення суду про розподіл майна колгоспного двору. Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. При відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток N 1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою. Згідно із ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Судом досліджені: Копія рішення народного суду Білоцерківського району від 06.04.1971 року; Копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 02.04.2015 року; Копія повторного свідоцтва про розірвання шлюбу; Копія свідоцтва про народження, паспорта [PERSON], [INFO], ІПН; Копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер 06.01.1995 року; Копія дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.03.1996 року; Копія паспорта [PERSON], [INFO]; Копія свідоцтва про право власності від 17.04.1995 року; Копія рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2012 року, ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2014 року; Копія відповіді на запит адвоката [PERSON] сільської ради Білоцерківського району від 20.03.2015 року, 01.09.2015 року, КП КОР «Південне БТІ» від 15.09.2014 р. з технічною документацією; Копія рішення виконавчого комітету Білоцерківського районної ради народних депутатів від 19.04.1988 року № 45; Копія рішення Апеляційного суду Київської області від 16.04.2015 року; Копія спадкової справи № 11 до майна померлого 06.01.1995 року [PERSON]; Заява про застосування позовної давності; Заперечення проти позову. Судом встановлено, що відповідно до рішення народного суду Білоцерківського району Київської області від 6 квітня 1971 р. про розділ майна колгоспного двору, що знаходиться в с. М. Вільшанка - виділено [PERSON] (матері, на даний час відповідно до свідоцтва про розлучення вона [PERSON]) з дитиною ([PERSON], відповідно до свідоцтва про народження) - 2/3 частини хати, 2/3 частини погреба та інше майно. Виділено [PERSON] (батькові) 1/3 частину хати, 1/3 частину погреба та інше майно. [PERSON] помер 6 січня 1995 року, а свідоцтво про право власності на домоволодіння видане 17 квітня 1995 року, тобто через 2.5 місяців після його смерті, що не відповідає чинному законодавству, оскільки цивільна правоздатність виникає в момент народження і припиняється зі смертю - ст. 25 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 17 квітня 1995 р. виданого на ім»я батька [PERSON] будинок №33 по вул. Леніна в с. Мала Вільшанка Білоцерківського р-ну, Київської області в цілому належить на праві особистої власності батькові [PERSON] Суд визнає, що позивачі мають право власності на 2/3 частини даного будинку відповідно до рішення народного суду Білоцерківського району Київської області від 6 квітня 1971 р. Суд зазначає, що на момент виникнення права власності на вищевказаний будинок законодавство ще не передбачало обов»язкової державної реєстрації таких прав. Свідоцтво про право на особисту власність на домоволодіння від 17 квітня 1995 р. видане з порушенням законодавства і повинно бути визнаним недійсним, то відповідно і свідоцтво про право на спадщину також повинно бути визнано недійсним. Суд відхиляє доводи представника позивача [PERSON] про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачами, представником позивача надані докази, які досліджені судом, на підтвердження позовних вимог, вони є належними та допустимими. Суд відхиляє доводи представника позивача [PERSON] про застосування позовної давності, оскільки вважає, що позивачами при зверненні до суду не пропущений строк позовної давності. Їх право власності підтверджується рішенням народного суду Білоцерківського району від 6.04.1971 р., яке набрало законної сили, та є чинним і навпаки свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 2.03.1996 р. видане [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок, видано виконкомом Маловільшанської сільської ради народних депутатів 17.04.1995 р., у той час як [PERSON] помер 6.01.1995 р. За таких обставин суд вважає, позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.3 ст. 208, ч.1,2 ст. 209, ч.2,3 ст. 213 ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду. Суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 3,16,25,1301 ЦК України, [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р.,

Outcome: approved