Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з проханням встановити факт прийняття ними спадщини та визнати право власності в рівних частках на житловий будинок [ADDRESS], при цьому позивачі зазначають, що даний будинок належав на праві власності їх померлому батьку [PERSON], та вони, як спадкоємці бажають прийняти спадщину, однак спір з мачухою [PERSON] не дає їм змоги нотаріальним шляхом оформити право власності на спадкове майно. Позивачі у судове засідання не з'явилися, від їх представника до суду надійшла заява з проханням розглянути справу за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують. Представник Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся. [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщались. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер батько позивачів - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 244. Факт їх родинних відносин з померлим підтверджується матеріалами справи. Померлий також доводився чоловіком [PERSON], з якою був зареєстрований шлюб 22.04.2008 року, та сином [PERSON] За життя померлий заповіт не складав, тому, відповідно до положення ст.. 1217 та 1258 ЦК України, після його смерті відкрилась спадщина за законом у вигляді житлового будинку [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. та складається в цілому з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 57,4 кв.м., загальною площею 81,4 кв.м., гаражу літ. «Г», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», споруд № 1-6. Зазначений житловий будинок належав померлому на підставі договору дарування серії ВКВ № 00887 від 03.12.2007 року, реєстровий № 6105 та свідоцтва про право на спадщину серії ВКМ № 162686 від 27.06.2008 року, реєстровий № 4673. 23 квітня 2013 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд відмовив [PERSON] в задоволенні позову про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у спільному майні та визнання права власності. Тим самим, суд не визнав житловий будинок № 25 по вул. Першотравневій в м. Білгород-Дністровському спільною власністю подружжя. Відповідно до спадкової справи [PERSON] № 116/2012, що була відкрита Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 21.04.2012 року, дружина померлого [PERSON] та його діти - позивачі, у встановлений законом термін звернулись до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь позивачів, що підтверджується заявою від 11.05.2012 року. Згідно з ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст. 1274 ЦК України). Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1272 ЦК: якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З матеріалів справи вбачається, що позивачі вчасно звернулась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та була відкрита спадкова справа №116/2012 на майно померлого - [PERSON] За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»(п.п.23,24) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Виходячи з викладеного, суд не визнає вимогу позивачів про встановлення факту прийняття спадщини такою, що підлягає задоволенню, оскільки вони вважаються такими, що прийняли спадщину з моменту подачі заяви до нотаріусу про прийняття спадщини. Таким чином, факт прийняття спадщини здійснився, а тому не може бути встановлений судом. Щодо позивних вимог позивачів про визнання за ними в рівних частках права власності на житловий будинок [ADDRESS], що розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. та складається в цілому з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 57,4 кв.м., загальною площею 81,4 кв.м., гаражу літ. «Г», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», споруд № 1-6, суд вважає їх частково обґрунтованими з огляду на наступне. Ст.1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, хоча [PERSON] було відмовлено в задоволені позову про визнання майна спільною власністю подружжя, вона має право на спадкування за законом після смерті чоловіка. Спадщина між спадкоємцями першої черги ділиться в рівних частках. Тому, [PERSON] має право на ? частину будинку, враховуючи що спадкоємців четверо. Одночасно, суд визнає, що позивачі мають право на ? частин спадщини, а не на весь будинок. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст. 213 ЦПК). Враховуючи викладене, з метою захисту майнових прав позивачів, суд оцінюючи належність та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги частково.

Outcome: partial