Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просили визнати розірваним договір інвестування будівництва житлових будинків від 15 січня 2013 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з 25 грудня 2014 року. Під час розгляду справи позивачі збільшили позовні вимоги та просили, також, визнати право власності за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 38,7 кв.м. та житловою площею 15,7 кв.м., та житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 65,7 кв.м. та житловою площею 26,5 кв.м., за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 33,7 кв.м. та житловою площею 13,2 кв.м., за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, загальною площею 36,8 кв.м. та житловою площею 15,0 кв.м., за [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS], загальною площею 39,9 кв.м. та житловою площею 16,1 кв.м. Також, позивачі просили стягнути з відповідача на свою користь судовий збір. Позивачі просили розгляд справи проводити за їх відсутності, збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач просив справу розглядати за його відсутності та у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, врахувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачі [PERSON] є землекористувачем земельної ділянки, площею 0,1000 га, по [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, кадастровий номер - [NUMBER] (згідно витягу з ДЗК), [PERSON] є землекористувачем земельної ділянки, площею 0,1000 га, по [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, кадастровий номер - [NUMBER] (згідно витягу з ДЗК), [PERSON] є землекористувачем земельної ділянки, площею 0,1000 га, по [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, кадастровий номер - [NUMBER] (згідно витягу з ДЗК), [PERSON] є землекористувачем земельної ділянки, площею 0,1000 га, по [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва, кадастровий номер - [NUMBER] (згідно витягу з ДЗК). 15 січня 2013 року між позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір інвестування будівництва житлових будинків. Відповідно до пункту 2.1 Договору предметом є будівництво житлових будинків по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] та по [ADDRESS], з необхідними інженерними мережами, включаючи проведення внутрішніх оздоблювальних робіт, згідно з Проектною документацією. Договором встановлено, що будівництво житлових будинків буде здійснюватись на земельних ділянках: по [ADDRESS], площею 0,1000 га, у Голосіївському районі м. Києва, кадастровий номер - [NUMBER]; по [ADDRESS], площею 0,1000 га, у Голосіївському районі м. Києва, кадастровий номер - [NUMBER]; по [ADDRESS], площею 0,1000 га, у Голосіївському районі м. Києва, кадастровий номер - [NUMBER]; по вул. Фестивальна, 20-д, площею 0,1000 га, у Голосіївському районі м. Києва, кадастровий номер - [NUMBER], та по [ADDRESS], що перебувають у користуванні позивачів. Пунктом 2.2. Договору визначено, що інвестор, яким є відповідач здійснює інвестування будівництва Об'єкту шляхом фінансування будівництва Об'єкту у сумі 1 500 000,00 гривень, тобто у розмірі 100%, та сплачується єдиним платежем у строк до 15 лютого 2013 року. Виконання функцій замовників будівництва, згідно вимог чинного законодавства. З дня підписання даного Договору інвестор набуває виключних прав на проведення інвестування будівництва Об'єктів у розмірі, що визначено даним Договором. Пунктом 2.3. Договору визначено, що замовники, якими є позивачі, здійснюють інвестування Об'єктів будівництва шляхом фактичної передачі інвестору під забудову частину своєї земельної ділянки; фінансування розробки проекту будівництва, проектно-кошторисної документації Об'єктів інвестування; отримання всієї необхідної документації для будівництва Об'єктів інвестування; передачі інвестору за Актом приймання-передачі всієї необхідної дозвільної документації для будівництва Об'єктів інвестування Як встановлено судом, позивачі свої зобов'язання за Договором виконали вчасно, а саме ними було отримано усі проектні та дозвільні документи, необхідні для будівництва житлових будинків по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] та по [ADDRESS]. Разом з тим, відповідачем вимоги п. 2.2. Договору виконані не були, а саме не здійснено фінансування будівництва об'єктів у сумі 1 500 000,00 гривень, у розмірі 100%, що сплачується єдиним платежем у строк до 15 лютого 2013 року. У зв'язку з цим, позивачі здійснили інвестування Об'єктів будівництва самостійно, без залучення інвестора, шляхом внесення власних коштів на інвестування будівництва, в рівних частках від суми визначеної Договором, а сертифікованою організацією видано технічний паспорт на вищевказані будівлі. Крім того, вказані дії відповідача призвели до коригування позивачами проекту будівництва будинку та виключення з нього будівництва нежитлової будівлі по [ADDRESS]. Пунктом 5.1. Договору встановлено, що після прийняття Об'єктів в експлуатацію і належного виконання сторонами своїх зобов'язань, сторони розподіляють площу будинків наступним чином: інвестор [PERSON] отримує житловий будинок по [ADDRESS]; замовник -1 [PERSON] отримує житловий будинок по [ADDRESS]; замовник - 2 [PERSON] отримує житловий будинок по [ADDRESS] у Голосіївському районі м. Києва; замовник - 3 [PERSON] отримує житловий будинок по [ADDRESS]; замовник - 4 [PERSON] отримує житловий будинок по [ADDRESS]. Пунктом 5.2. Договору встановлено, що конкретний розмір, технічні характеристики розподілених площ, сторони узгоджують з урахуванням пункту 5.1. Договору, після прийняття Об'єктів будівництва у експлуатацію, виготовлення технічних паспортів, шляхом підписання Акту-приймання передачі площ. Акт-приймання передачі площ підписується сторонами не пізніше ніж 20 календарних дня після прийняття Об'єкту будівництва у експлуатацію державними органами. 25 грудня 2014 року позивачі уклали Акт приймання-передачі майна/розподілу площ по Договору інвестування будівництва житлових будинків від 15 січня 2013 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частиною 2 статті 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Цивільний кодекс України розкриває поняття права власності як сукупність трьох правомочностей власника: права володіння, права користування та права розпорядження. У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки, судом було встановлено факт того, що відповідач дійсно порушив взяті на себе зобов'язання, у встановлений договором строк не здійснив фінансування будівництва Об'єкту, а позивачі виконали вчасно взяті на себе зобов'язання щодо отримання усієї проектної та дозвільної документації, необхідної для будівництва житлових будинків по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивачами щодо необхідності розірвання договору про інвестування будівництва житлових будинків від 15 січня 2013 року. Разом з тим, оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що позивачами доведено факт набуття права власності на житлові будинки по [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS]. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 7 377,20 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial