Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Антар» та просила стягнути нараховану та не виплачену суму заробітної плати в розмірі 4721,53 грн., відшкодування за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 21286,72 грн.. В позовних вимогах посилається на те, що 14.09.2007 р. була прийнята на посаду інспектора з кадрів в ТОВ «Будівельна компанія «Антар» та звільнилась з займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України та наказу № 8-К від 31.05.2013 року. Згідно розрахункових листів наданих позивачкою, вбачається заборгованість підприємства - відповідача по заробітній платі позивачу становить 26008,25 грн.. При звільненні відповідач, в порушення вимог ст. 47 КЗпП України, не провів розрахунок та не виплатив всіх належних позивачу сум. За таких обставин [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 4721,53 грн. та відшкодування за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 21286,72 грн.. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав в частині нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 4721,53 грн.. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у відповідача на посаді інспектора з кадрів з 14.09.2007 року по 31.05.2013 року. Звільнено позивача з займаної посади з 31.05.2013 р. за згодою сторін, відповідно до ст. 36 КЗпП України (а.с.7). Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до розрахункових листів наданих позивачкою, вбачається заборгованість підприємства - відповідача по заробітній платі позивачу в розмірі 4721,53 грн. (а.с.8-9). Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні також встановлено, що має місце несвоєчасної виплати заборгованості по заробітній платі після звільнення позивача. Однак, посилання представника відповідача про те, що наразі на підприємстві введено мораторій і проведена санація, - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки вказаному не надано жодного належного і допустимого доказу, а рішення не може ґрунтуватися на припущені. Згідно до вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до індивідуальної відомості відносно [PERSON] наданої УПФУ в Дніпровському районі м.Києва, вбачається, що середньомісячний дохід позивачки становить 1998,34 грн. (а.с.31). Однак, розрахунок позивачки був перевірений судом та встановлено, що середній заробіток за весь час затримки по виплаті заробітної плати за період з червня 2013 року по червень 2014 року, складає в розмірі 27606,15 грн., оскільки відповідно до сукупної суми розміру заробітної плати за останні два місяці 3996,68 грн./ 43 (кількість робочих днів за останні два місяці) = 92,95 грн. (середньоденна заробітна плата), а тому розмір компенсації за час затримки виплати заробітної плати становить 27 606,15 грн. = 92,95 грн. (середньоденна заробітна плата) х 279 днів (кількість днів затримки по виплаті заробітної плати за період з 01.06.2013 року по 30.06.2014 року). Враховуючи вищевказане, слід зазначити, що відповідно до розрахунків проведених судом, сума компенсації за час затримки виплати заробітної плати більша ніж вказана у розрахунку позивача, однак, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд не може виходити за межі позовних вимог, тому задовольняє позовні вимоги про стягнення вищевказаної компенсації, а саме в межах заявленої суми 21286,72 грн.. З довідки наданої ТОВ «БК «Антар», вбачається, що станом на 10.11.2014 року заборгованість товариства з випалти заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку перед [PERSON] складає 4721,53 грн. (а.с.32). Таким чином, суд вважає доведеним суму боргу за невиплачену заробітну плату у розмірі 4721,53 грн. та відшкодування за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 21286,72 грн., що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Антар» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved