Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] першочергово звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа F Київський відділ Державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, в якому просить суд визнати іпотеку, яка виникла на підставі [PERSON] договору F32-006/ФК-08 від 24 січня: 2008 року, посвідченого [PERSON], нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, припиненою. У ході судового розгляду уточнено позовну заяву, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа F Київський відділ Державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, в якому просить суд визнати іпотеку, яка виникла на підставі [PERSON] договору F32-006/ФК-08 від 24 січня: 2008 року, посвідченого [PERSON], нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, припиненою. В обгрунтування позову зазначили, що 24 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір F32-006/ФК-08, за умовами якого банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 227 250, 00 грн. зі сплатою 13,7 % річних на строк з 24 січня 2008 року по 21 січня 2011 року. Виконання позичальником зобовFязань за цим Договором забезпечено іпотекою відповідно укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] і [PERSON] [PERSON] договору 32-006/Zфкіп-08 від 24 січня 2008 року, предметом якого є двокімнатна квартира загальною площею 42, 5 м2, житловою площею 26, 5 м2, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк», [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовFязань Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» на користь Акціонерного товариства «Дельта Банк», відповідно до умов якого «Укрпромбанк» передає «Дельта Банку» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовFязань. Позивач зазначає, що ПАТ «ДельтаБанк» набуло статусу кредитора за Кредитним договором F32-006/ФК-08 від 28.01.2008 року та іпотекодержателя за [PERSON] договором F32-006 /Zфкіп F 08 від 24.01.2008 року. 20 грудня 2012 року заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова у справі F2018/16545/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» було стягнуто заборгованість за Кредитним договором F32-006/ФК -08 від 24.01.2008 року у загальній сумі 133113,79 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 101000, 00 грн. та відсотки в сумі 32113 грн. 79 коп. Під час примусового виконання зазначеного судового рішення у межах виконавчого провадження F43473749 [PERSON]С, сплатив заборгованість у повному обсязі, грошові кошти були перераховані на депозитний рахунок відділу ДВС у встановленому законом порядку. 19 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування ; законом, вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» із заявою, в якій просив надати реквізити для перерахування грошових коштів на виконання рішення суду. У відповідь співробітники банку видали аркуш паперу, який містив реквізити рукописними виправленнями і заголовком: «Для погашення заборгованості за кредитом в АТ «ДельтаБанк» на рахунок відкритий в АТ «ДельтаБанк». В якості призначення платежу серед зазначених реквізитів було вказано: «Для зарахування на рах. 37.39.51.35.26.53.51». Згодом, 20 вересня 2018 року, позивачу повідомлено, що погашення заборгованості за кредитним договором нібито повинно здійснюватися через каси відділень ПАТ «ДельтаБанк» або в інших банках шляхом безготівкового переказу коштів на накопичувальний рахунок банку. У цьому листі були зазначені інші реквізити для перерахування грошових коштів, зокрема призначення платежу: «Для зарахування на рахунок F29091135265351 по кредитному договору F32-006/ФК-08 ПІБ/назва рлатника/ІПН/ЄДРПОУ платника». Однак, за таких обставин державний виконавець позбавлений можливості перерахувати стягнуті з [PERSON] грошові кошти у звFязку з тим, що працівники ПАТ «ДельтаБанк» не надають правильні реквізити. [PERSON], перерахувавши грошові кошти на відповідний рахунок органу виконавчої служби, вчинив усі належні дії для виконання зобовFязання. Оскільки, у свою чергу, ПАТ «Дельта Банк» як кредитор не надав правильні реквізити для отримання суми заборгованості, має місце прострочення кредитора. У звFязку зі сплатою заборгованості за кредитом у сумі 133 113 грн. 79 коп. основне зобовFязання за Кредитним договором F32-006/ФК-08 від 24.01.2008, забезпечене [PERSON] гній договором F32-006/Хфкіп-08 від 24.01.2008, припинилося належним виконанням у порядку ст. 599 ЦК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобовFязання. 29.11.2018 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до ПАТ «ДельтаБанк» із заявою, в якій просили припинити іпотеку за договором F32-006Zфкіп -08 від 24.01.2008 року, предметом якої є двокімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], та зняти заборону відчуження нерухомого майна, яке було накладне на підставі зазначеного договору. Позивач зазначає, що оскільки [PERSON] виконав забезпечені іпотекою зобовFязання за Кредитним договором у повному обсязі та зобовFязання [PERSON] та [PERSON] за [PERSON] договором, які є похідними від основного, припиняються. За таких обставин у ПАТ «Дельта Банк» відсутні правові підстави створювати перепони у користуванні Позивачем спірною квартирою, належною [PERSON] на праві власності, або оспорювати право власності Позивача, посилаючись на умови Договору не іпотеки від 24.01.2008 року. Отже, на теперішній час перебування спірної квартири в іпотеці ПАТ «Дельта Банк» не ґрунтується на приписах чинного законодавства, порушує основні засади цивільного права, до що яких віднесено справедливість, добросовісність та розумність, а також права позивачів як власників такого майна на вільне розпорядженням ним. У судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, надала суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що 24 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір F32-006/ФК-08,відповідно якого позичальнику було надано кредит у розмірі 227250,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості 21 січня 2011 року. В якості забезпечення зобовFязань за Кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] і [PERSON] було укладено [PERSON] договір F 32-006/Zфкіп-08 від 24 січня 2008 року, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в Реєстрі за F 123. 24 січня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], накладена заборона на відчуження зазначеної в договорі квартири до припинення дії [PERSON] договору, зареєстровано в Реєстрі за F 124. Предметом іпотеки за [PERSON] договором є: 2-кімнатна квартира загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцям ([PERSON] і [PERSON]) на праві приватної спільної сумісної власності. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», згідно якого, АТ «Дельта Банк» набув прав вимоги до боржників по кредитним договорам з усіма забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором F 32-006/ФК-08 від 24.01.2008 року та за [PERSON] договором F 32-006/2фкіп-08 від 24 січня 2008 року. 01.07.2010 року була прийнята на баланс АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором F 32-006/ФК-08 від 24.01.2008 року, який був укладений з [PERSON] в сумі: 101000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 2492,57 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом. З 01.07.2010 року АТ «Дельта Банк», як новий кредитор, відповідно до умов Кредитного договору F 32-006/ФК-08 від 24.01.2008 року, нараховує відсотки за користування кредитом. Загальна сума нарахованих відсотків за період з 01.07.2010 року по 25.10.2018 року з урахуванням прийнятих на баланс (2492,57 грн.) складає 116562,75 грн. До АТ «Дельта Банк» від Київського відділу ДВС м. Харків ГТУ юстиції у Харківській області надійшли кошти в сумі 133113,79 грн., з яких 101000,00 грн. була направлена на погашення заборгованості за кредитом, 32113,79 грн. - на погашення заборгованості за відсотками. Станом на 25.10.2018 року заборгованість за Кредитним договором F 32-006/ФК-08 від 24.01.2008 року позичальника [PERSON] код [NUMBER] становить 151918,80 грн.: 0,00 грн. - заборгованість за кредитом, 84448,96 грн. - заборгованість за відсотками, 65197,34 грн. - пеня, 2272,50 грн. - штраф. Позивач [PERSON], на думку представника відповідача, не має права заявляти вимогу про визнання іпотеки припиненою, тому що це право йому не належить. Тільки іпотекодавці, як власники предмету іпотеки, - [PERSON] і [PERSON] мають право на звернення до суду з вимогою про визнання іпотеки припиненою, позивач, в свою чергу, не довів, які його права, свободи чи законні інтереси є порушеними, невизнаними або оспорюваними. Представник позивачів надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що позиція відповідача, на його думку, є помилковою, що суперечить приписам чинного законодавства. Під час примусового виконання рішення Київського районного суду м.Харкова від 20.12.2012 року, яким стягнуто заборгованість за Кредитним договором F32-006/ФК -08 від 24.01.2008 року у межах строку кредитування в загальній сумі 133113 грн. 79 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом у розмірі 101000 грн. та відсотки 32113 грн. 79 коп. Під час примусового виконання зазначеного рішення у межах виконавчого провадження F43473749 [PERSON], сплатив заборгованість у розмірі 133 113 грн. 79 коп. у повному обсязі, зазначена сума включає як основну заборгованість, так і відсотки, нараховані за період кредитування. Зазначена сума включає як основну заборгованість, так і відсотки, нараховані за період кредитування. Представник третьої особи у судове засідання не зFявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, такими, що не підлягають задоволенні виходячи з наступного. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, F 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), F 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), F 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобов'язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» F14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що 24 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір F32-006/ФК-08,відповідно якого позичальнику було надано кредит у розмірі 227250,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості 21 січня 2011 року. В якості забезпечення зобовFязань за Кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] і [PERSON] було укладено [PERSON] договір F 32-006/Zфкіп-08 від 24 січня 2008 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в Реєстрі за F 123. 24 січня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], накладена заборона на відчуження зазначеної в договорі квартири до припинення дії [PERSON] договору, зареєстровано в Реєстрі за F 124. Предметом іпотеки за [PERSON] договором є: 2-кімнатна квартира загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS], та належить Іпотекодавцям F позивачам [PERSON] і [PERSON]) на праві приватної спільної сумісної власності (Свідоцтво про право власності на житло виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 09 грудня 1997 року, реєстраційний F8-97-94899МИ виданого згідно розпорядження від 09 грудня 1997 року 16164НИ, реєстровий FП-8-13197 від 09 грудня 1997 року) . 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банку», відповідно умов якого, АТ «Дельта Банк» набув прав вимоги до боржників по кредитним договорам з усіма забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором F 32-006/ФК-08 від 24.01.2008 року та за [PERSON] договором F 32-006/2фкіп-08 від 24 січня 2008 року. 01.07.2010 року була прийнята на баланс АТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором F 32-006/ФК-08 від 24.01.2008 року, який був укладений з [PERSON] в сумі: 101000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 2492,57 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом. З 01.07.2010 року АТ «Дельта Банк», як новий кредитор, відповідно до умов Кредитного договору F 32-006/ФК-08 від 24.01.2008 року, нараховує відсотки за користування кредитом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобовFязання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі предFявлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (Правова позиція [PERSON] Верховного Суду, викладена в Ухвалі від 24 січня справа F5017/1987/2012). Як вбачається з доданих розрахунків, загальна сума нарахованих відсотків за період з 01.07.2010 року по 25.10.2018 року з урахуванням прийнятих на баланс (2492,57 грн.) складає 116562,75 грн. Згідно п. 2.6 зазначеного кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються в валюті кредиту за період з дня його надання до дня повернення. Відповідно до п.3.1 Кредитного договору, виконання Позичальником зобовFязань за цим Договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених договором) забезпечується: іпотекою 2-кімнатної квартири загальною площею 42,5 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормою ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2012 року (справа 16545/2012)стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором F32-006/ФК-08 від 24.01.2008 у загальному розмірі 133 113,79 грн.: 101000 F залишок заборгованості за кредитом, 32113 грн. 79 коп. До АТ «Дельта Банк» від Київського відділу ДВС м. Харків ГТУ юстиції у Харківській області надійшли кошти в сумі 133113,79 грн., з яких 101000,00 грн. була направлена на погашення заборгованості за кредитом, 32113,79 грн. - на погашення заборгованості за відсотками. Однак, як вбачається з наданих розрахунків, станом на 25.10.2018 року заборгованість за Кредитним договором F 32-006/ФК-08 від 24.01.2008 року позичальника [PERSON] код [NUMBER] становить 151918,80 грн.: 0,00 грн. - заборгованість за кредитом, 84448,96 грн. - заборгованість за відсотками, 65197,34 грн. - пеня, 2272,50 грн. - штраф. Позивачами у справі не надані докази на спростування указаного розміру заборгованості. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника за основним зобов'язанням, яке виникає за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Отже, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Підстави припинення права застави визначені статтею 593 ЦК України, а щодо іпотеки, як її окремого виду, також і статтею 17 Закону України «Про іпотеку», серед яких не наведено посилань на зміну зобовязання, що призводило б до збільшення обсягу відповідальності іпотекодавця. Згідно із частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки підстави припинення іпотеки, як окремого виду забезпечення виконання зобовFязання, безпосередньо врегульовані окремими нормами цивільного закону, суд не може вдаватися до аналогії закону і застосовувати норми, які регулюють підстави припинення інших видів забезпечення виконання зобовязання незалежно від ступеня їх подібності в суті відносин чи найменуванні сторін. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає підстави припинення іпотеки, іпотека припиняєтсья у разі: припинення основного зобовFязання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмету іпотеки відповідно до цього Закону, набуття іпотеклдержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), у разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. призводить припинення основного зобов'язання, а не його зміна. Підстав для визнання договору іпотеки припиненим суд не вбачає, оскільки обставин, які передбачені для припинення іпотеки в ході судового розгляду не встановлено. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивачів не знайшли своє повне підтвердження, є необґрунтованими, та не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed