Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому вказували про наступне. 20 травня 2006 року вони уклали з відповідачем [PERSON] договір про намір, за яким вони домовилися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу будинку в [ADDRESS]. За цим договором вони узгодили купити будинок за 10000 доларів США, що на той час було еквівалентно 51000 грн. На підтвердження цього вони передали йому аванс в сумі 1000 доларів США, а він, як спадкоємець будинку після смерті свого батька, зобов'язався оформити документи про власність на будинок. Після цього вони почали з дозволу [PERSON] проживати в будинку та добудовувати його. Проте [PERSON] так і не оформив документи на спадщину, а в 2007 році вони дізналися, що будинок на праві власності оформлений за його сестрою [PERSON] Вказуючи, що вона користується їх майном та благами, які вони використали на добудування та поліпшення будинку, та посилаючись на положення статей 1212, 1213 ЦК України, просили стягнути з неї на свою користь в рівних частках загальну вартість безпідставно набутого майна (будівельних матеріалів та будівельних робіт) в сумі 64241 грн. 25 коп. Крім того, посилаючись на те, що з 2007 року через ці обставини вони постійно знаходяться в стані стресу, переживають душевні страждання через неможливість відновити своє порушене право, просили стягнути з кожного із відповідача на свою користь по 1700 грн. відшкодування моральної шкоди Під час провадження в справі збільшили свої вимоги і просили стягнути з відповідачки в рівних частках вартість будівельних матеріалів та робіт з врахування індексу інфляції в загальній сумі 102274 грн. 17 коп., вказуючи, що за час з 2006 року, вартість матеріалів та робіт, які вони витратили на поліпшення будинку, знецінилася, а тому їм потрібно відшкодувати їх вартість з врахуванням індексу інфляції. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачі на останнє судове засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Під час судового розгляду та згідно з письмовими запереченнями просили повністю відмовити в задоволенні позову через його безпідставність та необґрунтованість. Вказували, що дозволу на будівництво не надавали, а витрати на будинок ніс [PERSON] Вимоги ж по відшкодуванню моральної шкоди взагалі не мають будь-яких підстав для задоволення, так як не мають під собою обґрунтування. Суд, заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків, дослідивши та оцінивши докази в справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 9 квітня 2006 року відкрилася спадщина на будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], які належали [PERSON] Спадкоємцями майна були відповідачі [PERSON] та [PERSON] 20 травня 2006 року між позивачами та відповідачем [PERSON] була досягнута домовленість про майбутнє укладення договору купівлі-продажу будинку, на підтвердження чого між ним та [PERSON] був підписаний договір про наміри укласти в подальшому договір купівлі-продажу будинку за 10000 доларів США, що на той час дорівнювало 51000 грн. Оскільки вподальшому договір купівлі-продажу будинку не був укладений, тому договір про наміри припинив свою дії і виходячи з положень ст. ст. 570, 635, 675 ЦК України аванс підлягав поверненню позивачам. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 липня 2011 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 4 жовтня 2011 року, з [PERSON] стягнуто на користь позивачів по 3992 грн. 50 коп. переданого авансу в 1000 доларів США (в розрахунку по курсу НБУ на час вирішення справи). Цим же рішенням стягнуто відшкодування моральної шкоди в сумі 850 грн. Між тим, після укладення договору про наміри позивачі почали добудовувати будинок та здійснювати його поліпшення. Однак в жовтні 2006 року відповідачі звернулися до нотаріальної контори щодо оформлення спадщини: [PERSON] - із заявою про прийняття спадщини, а [PERSON] - про відмову від неї. За рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 червня 2007 року єдиним спадкоємцем будинку було визнано [PERSON], за якою визнано право власності на спадковий будинок. Таким чином власником будинку стала [PERSON], яка відмовилася укладати з позивачами договір про його купівлю-продаж. Вони, в свою чергу, на даний час також втратили інтерес до будинку, але вважали, що нова власниця - [PERSON] має сплатити їм вартість будівельних матеріалів та робіт, використаних ними по добудові та поліпшенню будинку. В той же час, фактично позивачі домовлялися про купівлю будинку з [PERSON], а не з [PERSON] З договору про наміри, укладеного між [PERSON] та [PERSON], не вбачається надання дозволу на здійснення позивачами поліпшення або ж добудовування будинку. Положення п. 2.1 цього договору про те, що фактична передача будинку буде проведена 22 травня 2006 року, не свідчить, що був наданий дозвіл на його ремонт та добудову. Тим паче, що фактично договорі купівлі-продажу не був в подальшому укладений і на час укладення договору про наміри [PERSON] не був його власником і не був його єдиним спадкоємцем. Належних доказів про отримання дозволу на проведення ремонту будинку позивачі не представили. Надані ними копії платіжних документів та покази свідків вказують тільки на купівлю будматеріалів та можливі проведені роботи, а не на отриманий дозвіл. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі статтею 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. У судовому засіданні відповідачі заперечували факт надання згоди на проведення позивачами ремонтних робіт у будинку. Позивачі не набули права власності на житловий будинок, не перебували з відповідачкою [PERSON] у договірних відносинах з приводу найму житлового будинку, не отримували дозволу на його поліпшення, а тому не мали будь-яких законних підстав без згоди власника проводити будь-які роботи у ньому. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам зазначених статей Кодексу позивачами не надано доказів наявності згоди власника будинку на проведення будівельних робіт. Виходячи з безпідставності матеріальних вимог вимоги по стягненню моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed