Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Бережанського районного суду Тернопільської області із позовом про розірвання шлюбу із відповідачем [PERSON] . В обгрунтування позову зазначила, що шлюб із відповідачем уклала 18 лютого 2017 року, у якому народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння і поваги один до одного; протягом трьох років сторони проживають окремо. Відповідач неодноразово приїжджав по місцю її проживання у нетверезому стані та вчиняв скандали в присутності дитини та її батьків. Сім`я фактично припинила своє існування, а перебування у шлюбі носить формальний характер. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала заяву, в якій вказала, що після наданого строку на примирення вони не примирилися, а тому вона наполягає на розірванні шлюбу, при прийнятті рішення просила прізвище на дошлюбне не змінювати, судові витрати з відповідача не стягувати, а залишити за нею; розгляд справи провести у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином; відзиву на позовну заяву чи будь-яких інших заяв чи заперечень по суті справи суду не подав. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року вирішено розглядати справу заочно. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, заяву позивачки та її позицію щодо вирішення справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив такі факти: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 18 лютого 2017 року, який зареєстрований Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львіській області, актовий запис №61, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. У вказаному шлюбі у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27 січня 2021 року провадження у справі зупинено у зв`язку із наданням подружжю строку для примирення строком на 6 (шість) місяців. Після спливу строку на примирення сторони по справі не примирилися та сім`ю не зберегли, позивачка на розірванні шлюбу наполягає. З врахуванням обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги суд також встановив, що сторони проживають окремо подружніх відносин не підтримують, позивачка не бажає перебувати у такому шлюбі, а відтак шлюб між ними не має ознак добровільності. Отже, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін по справі розпалася, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved