Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовними вимогами до відповідача і просили встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши [PERSON] кімнату площею 13,5 кв.м з балконом, [PERSON] кімнату площею 10,9 кв.м та [PERSON] кімнату площею 8,5 кв.м, а інші приміщення даної оселі залишити у спільному користуванні. Також просили зобов'язати відповідача звільнити жилу кімнату площею 10,9 кв.м переселившись у кімнату площею 8,5 кв.м та стягнути судові витрати. На обґрунтування заявлених вимог у позові зазначено, сторони являються співвласниками квартири [ADDRESS], по 1/3 ід.ч. кожен. З відповідачем у співпозивачів тривалий час існують неприязні стосунки. [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] і вони не є членами однієї сім'ї. Через постійні конфлікти між сторонами, співпозивачі відчувають дискомфорт і незручності, оскільки відповідач не дає їм змоги вільно почуватися у квартирі. Так як з відповідачем позивачі є особами різної статі, вони вважають, що [PERSON] не повинен мати вільний доступ до їхніх жилих приміщень і просять суд встановити вищенаведений порядок користування даною квартирою, зобов'язавши відповідача переселитися до іншої кімнати. [PERSON] та її представник заявлений позов підтримали з наведених у ньому підстав. Співпозивачка [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила справу слухати за її відсутності, при цьому позов також підтримала і просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що має рівні права на користування вищевказаною квартирою, не бажає звільняти займану ним кімнату, оскільки вона відповідає розміру його частки. Кімната, у яку просять його переселитися позивачі, є меншою за площею і запропонований позивачами порядок користування призведе до порушення його прав співвласника. Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінюючи, відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємопов'язаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти і правовідносини. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS], по 1/3 ід.ч. кожен, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1994 р. № 11990 (а.с.7). Квартира загальною площею 51,1 кв.м, з неї жила площа становить 32,9 кв.м. Квартира складається із 3-х жилих кімнат: № 5 площею 8,5 кв.м; № 6 площею 13,5 кв.м; № 7 площею 10,9 кв.м, а також з окремої кухні № 4 площею 5,1 кв.м, ванної кімнати № 3 площею 2,0 кв.м, туалету № 2 площею 1,1 кв.м, коридору № 1 площею 7,4 кв.м та балкону площею 2,6 кв.м (а.с.8,9). Між співпозивачем [PERSON] і відповідачем, за рішенням суду від 10.11.2011 р. (а.с.13), розірвано шлюб і на даний час вона не є членом його сім'ї. Позивач [PERSON] є донькою відповідача, проте не підтримує з ним нормальних стосунків. Відповідач [PERSON] фактично проживає у жилій кімнаті, позначеній на плані № 7 площею 10,9 кв.м. Позивачка [PERSON] займає кімнату № 6 площею 13.5 кв.м, а [PERSON] користується кімнатою № 5 площею 8,5 кв.м. Кімната, в якій проживає співпозивач [PERSON], є прохідною і відповідач має вільний доступ до неї та її особистих речей. Відповідач постійно влаштовує сварки і неодноразово завдавав [PERSON] тілесних ушкоджень. Ці обставини підтверджуються постановами Корольовського районного суду м. Житомира від 17.04.2012 р., 22.05.2012 р., 26.06.2012 р., 12.02.2015 р. і вироком цього ж суду від 29.12.2014 р. (а.с.35-37,40,41), якими гр. [PERSON] було притягнуто до адміністративної і кримінальної відповідальності за вчинення насильства по відношенню до позивачки [PERSON] та спричинення їй тілесних ушкоджень. Таким чином, суд не піддає сумніву обставини, якими позивачі обґрунтовують позов в частині неможливості нормального проживання у квартирі при тому порядку користування, який існує на теперішній час. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У керівних роз'ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що у випадку неможливості виділити сторонам у натурі ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири. Як вже встановлено судом, сторони є співвласниками квартири № 17 в рівних частинах. Виділ у натурі частин, які належать сторонам є неможливим, оскільки квартира у багатоквартирному будинку як єдиний об'єкт, не ділиться в натурі. Таким чином можливим способом вирішення спору є встановлення порядку користування квартирою. Порядок користування співвласниками спільним майном врегульований ст. 358 ЦК України. Ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі. Зокрема при встановленні порядку користування кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Така позиція відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13. Суд критично ставиться до заперечень відповідача щодо зменшення розміру його частини у разі переселення у кімнату меншою площею. При переселенні до іншої кімнати розмір ідеальної частки не змінюється. До спорів щодо житлових приміщень, які перебувають у приватній власності застосовуються положення Цивільного кодексу України. Проте, питання користування квартирою між особами різної статі, які не є членами однієї сім'ї, Цивільним кодексом не достатньо врегульовані. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Вимоги до жилих приміщень та порядок їх заселення особами, що не є членами однієї сім'ї, визначені Житловим кодексом України, який також є актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 50 ЖК України не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї, двома і більше сім'ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 54 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 54 ЖК України передбачено, якщо в квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, звільнилося неізольоване жиле приміщення, воно надається наймачеві суміжного приміщення. Кімната позивачки [PERSON] є прохідною, через яку відповідач [PERSON] потрапляє до своєї кімнати. Отже, ці приміщення є недостатньо ізольованими, оскільки не мають незалежних одне від одного входів. Таким чином користування цими кімнатами [PERSON] та [PERSON] порушує права позивачки, оскільки вони є особами різної статі та не являються членами однієї сім'ї. Суд приходить до висновку, що порядок користування квартирою, який просять позивачі встановити, не порушить житлових прав відповідача. В такому випадку [PERSON], залишається проживати у займаній нею кімнаті площею 13,5 кв.м, яка є прохідною. Співпозивач [PERSON], проживатиме у кімнаті площею 10,9 кв.м, і не заважатиме своїй матері та не створюватиме їй дискомфорту, оскільки вони є особами однієї статі та членами сім'ї. Відповідач на думку суду може і повинен переселитися у кімнату площею 8,5 кв.м з окремим входом. Це дозволить позивачам у подальшому уникати контактів з відповідачем та конфліктів, а також унеможливить доступ відповідача до їхніх речей. Кухня, коридор та санвузол мають залишитись у спільному користуванні сторін, оскільки є неізольованими приміщеннями та перебувають у загальному користуванні. При цьому, враховуючи заперечення відповідача, суд звертає увагу сторін на те, що їх право власності не порушується, так як вищезазначені кімнати не виділяються сторонам у власність і даним рішенням не проводиться поділ спірної квартири між співвласниками у натурі. Так, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про наявність конфліктної ситуації між сторонами у ній з приводу користування даним житлом, мирне врегулювання спору між сторонами виявляється не можливим. Як вказувалось, спірна квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, суд вважає за можливе визначити вказаний у позові порядок користування квартирою, як найбільш прийнятний у виниклих між сторонами відносинах, оскільки такий порядок користування буде справедливим, доцільним і не порушить житлових прав відповідача. Відповідно до ч.2 п.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать зокрема і витрати на правову допомогу. У ч.1 ст.83 ЦПК України закріплено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено і підтверджується доказами (а.с.15,22,23), що співпозивач [PERSON], уклала із адвокатом договір про надання правової допомоги №П/28/08-14 від 28.08.2014 р.. Послуги з правової допомоги були оплачені позивачкою у повному обсязі, що підтверджується довідкою адвоката від 28.08.2014 р. (а.с.16) про внесення запису до його книги обліку доходів і витрат. Згідно договору вартість правової допомоги становить 3000 грн., і в силу приписів ст.ст.83,88 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача при задоволенні позову. Також, суд стягує з відповідача на користь позивачів понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн., по 121,80 грн. на користь кожної. На підставі викладеного,

Outcome: approved