Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, в обґрунтування своїх вимог зазначили, що 12 листопада 1994 року було укладено шлюб між відповідачем по справі [PERSON] та [PERSON], шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 262. 17 жовтня 2000 року [PERSON] придбала на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 2000 року квартиру [ADDRESS]. Договір посві дчено приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстровано Синельниківським БТІ 24 жовтня 2000 року за реєстром № 223. Вказана квартира оформлена тільки на їм ім'я [PERSON], так як гроші для купівлі квартири надали її батьки. Тому вказана квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю дружини - [PERSON]. Ринкова вартість квартири складає 74 324,00 (сімдесят чотири тисячі триста двадцять чотири) гривні, згідно звіту про незалежну оцінку КП «СМБТІ від 31 жовтня 2013 року. 27 грудня 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкоємцями пер шої черги в порядку спадкування за законом є позивачі по справі, син спадкодавця [PERSON], та мати спадкодавця [PERSON], і батько спадкодавця - [PERSON] [PERSON] спадщину після смерті матері прийняв, так як фактично проживав разом із спадкодавцем і був неповнолітнім на час відкриття спадщини. Мати і батько спадкодавця [PERSON] і [PERSON], спадщину після смерті дочки прийняли, так як у встановлений законом шестимісячний строк подали до нотарі уса заяви про прийняття спадщини. Тобто спадщину прийняли троє спадкоємців, кожний по 1/3 частці вказаної квартири. [INFO] помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку вищевказаної квартири. Заповіту [PERSON] не залишив. Єдиним спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом є його жінка, один із позивачів по справі, [PERSON]. Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла, згідно із ст.1268 ЦК України, так як постій но проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто на теперішній час є двоє спадкоємців в порядку спадкування за законом, це позивачі по справі: [PERSON], який успадкував 1/3 частку вищезазначеної квартири та [PERSON], яка успадкувала 2/3 частки квартири. [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Першої Синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, яка належала його матері [PERSON]. Але нотаріус відмовив йому у видачі цього свідоцтва, тому що частки у спільному майні подружжя (його батьків) не виділялися і частка у майні спадкодавця не визначена, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 листопада 2013 року. Квартира [ADDRESS] хоча і придбана в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON], але належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, так як гроші на купівлю квартири надали її батьки. Тому просять визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Визнати за [PERSON] право приватної власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 листопада 1994 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. 17 жовтня 2000 року вони з жінкою, на спільні сумісні кошти, придбали на підставі договору купівлі-продажу від 17.10.2000 року квартиру [ADDRESS]. Хоча вказана квартира і оформлена на ім'я його покійної дружини [PERSON], вона є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 27.12.2005 року шлюб між ним і [PERSON] було розірвано. [INFO] [PERSON] померла. І після її смерті відкрилася спадщина тільки на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкоємцями пер шої черги в порядку спадкування за законом є: син спадкодавця [PERSON], мати спадкодавця [PERSON] і батько спадкодавця [PERSON] Спадщину після смерті спадкодавця вони всі прийняли: [PERSON], так як фактично проживав разом із спад кодавцем і був неповнолітнім на час відкриття спадщини, а [PERSON] і [PERSON], згідно із ст.1269 ЦК України, так як у встановлений законом шестимісячний строк подали до нотаріуса заяви про при йняття спадщини. Тому спадщину прийняли троє спадкоємців, кожний по 1/6 частці (1/2:3) вказаної квартири. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/6 частку вищезазначеної квартири. Заповіту [PERSON] не залишив. Єдиним спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за зако ном є його жінка - [PERSON]. Спадщину після смерті чоловіка вона прийняла, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Тобто на теперішній час є двоє спадкоємців в порядку спадкування за законом на половину квартири, яка належить [PERSON], це [PERSON], який успадкував 1/6 частку та [PERSON], яка успадкувала 2/6 частки (1/6 +1/6) квартири. Тому вважає, що за ним повинно бути визнано право приватної власності на 1/2 частку вищевказаної квартири так як квартира була придбана за час шлюбу. Просить визнати за ним право приватної власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити та визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом та визнати за [PERSON] право приватної власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Зустрічний позов не визнали та пояснили, що на даний час відповідач разом з ними у спірній квартирі не проживає, а мешкає окремо, гроші на квартиру надавали батьки [PERSON], яка померла в 2006 році, тому у позивача за зустрічним позовом [PERSON] немає ніяких підстав для визнання права приватної власності на ? частку квартири. В судовому засіданні позивач- представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. У задоволені зустрічної позовної заяви просив відмовити у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги по первісному позову не визнав та просив в його задоволені відмовити, тому, що вважає, що квартиру вони з дружиною придбали у шлюбі за сумісні кошти і воно є спільною сумісною власністю і у разі поділу їх частки визнаються рівними. Зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Свідок - [PERSON]. в судовому засіданні пояснила, що зі сторонами по справі перебуває в нормальних відносинах. [PERSON] є її рідним братом. Віталій та покійна [PERSON] перебували у шлюбі з 1994 р. по 2005 рік. У 2000 році вони придбали квартиру [ADDRESS] Брат [PERSON] казав їй, що гроші на придбання квартири надавали батьки [PERSON] - [PERSON], та [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Рішенням Синельниківського міськрайонного Дніпропетровської області від 14.08.2005 року, яке набуло чинності 27.12.2005 року (а.с.10), встановлено, що сторони з 12.11.1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюбно-сімейні відносини були припинені з листопада 2004 року. Зазначеним рішенням шлюб між сторонами був розірваний. Як встановлено судом 17.10.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посві дчено приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстровано Синельниківським БТІ 24 жовтня 2000 року за реєстром № 223, (а.с.11). Продаж квартири був вчинений за 12318 (дванадцять тисяч триста вісімнадцять) гривень. Зазначена квартира зареєстрована у КП Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2000 року, записана в реєстрову книгу № 108 за реєстровим № 223 від 24.10.2000 року (а.с.11-14). Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.17 Закону України « Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. З огляду на наведені положення діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Станом на 2000 рік [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] і у подружжя виникло право спільної сумісної власності , яке врегульовано відповідно до норм Кодексу про шлюб України та Закону України «Про власність» (стаття 16 Закону України «Про власність»). Позивачами не надано доказів, які б свідчили про те, що між [PERSON] та [PERSON] була письмова угода стосовно належності права власності на квартиру [ADDRESS] тільки [PERSON]. Спірна квартира [ADDRESS] була придбана у період шлюбу та оформлена на [PERSON]. Посилання позивачів по первісному позову на те, що спірна квартира придбана за власні кошти, які були отримані [PERSON] від її батьків [PERSON], та [PERSON] на придбання квартири не можуть бути покладені судом в основу рішення виходячи з такого: Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 17.10.2000 року, продаж спірної квартири було вчинено за 12318 грн. Позивачами по первісному позову у судовому засіданні не доведено того, що гроші в розмірі 12318 грн., надавались їй для придбання квартири . Належних та допустимих доказів цього позивачами, всупереч ст.ст. 10,58,59 ЦПК України, суду не представлено. Показання свідка [PERSON]. суд до уваги не бере, так як вони не доводять та не спростовують обставин по справі. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму, не можуть стверджуватися показаннями свідків. Відповідно до ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд вважає, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана у період зареєстрованого шлюбу. У відповідності до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх часки визнаються рівними. Тому незалежно від того, що спірна квартира була зареєстрована на померлу [PERSON], вона належить сторонам у рівних частках. Виходячи з встановлених судом фактів, доказів досліджених на їх підтвердження; з урахуванням позовних вимог, заявлених сторонами по справі - суд приходить до висновку про часткове задоволення первісної позовної заяви та задоволення позовних вимог за зустрічним позовом.

Outcome: partial