Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаними позовними заявами, обґрунтовуючи вимоги тим, що на підставі договорів оренди землі, укладених 17 лютого 2006 року та 14 лютого 2006 року належні їм земельні ділянки були передані в оренду відповідачу, зі сплатою орендної плати у розмірі 500 грн. шляхом перерахунку грошей на особистий рахунок орендодавця, зазначений у договорі, щоквартально чотирма рівними частинами до числа наступного місяця після закінчення кожного кварталу. В розмір орендної плати входить податок на доходи фізичних осіб, що сплачується орендарем як податковим агентом орендодавця. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексу інфляції, а за несвоєчасну сплату нараховується пеня у розмірі 0,2 % несплаченої суми за кожен день прострочення Відповідач договірні зобов`язання не виконує, у визначені договором строки оренду плату не сплачує. Посилаючись на те, що невиконання відповідачем істотної умови договору щодо сплати орендної плати із врахуванням індексу інфляції у визначений договором строк за період 2016-2020 років є підставою для розірвання договору, позивачі просили суд розірвати договори оренди землі, укладені 17 лютого 2006 року та 14 лютого 2006 року між ними (їх спадкодавцями) та СТОВ «Більшовик» (з 2018 року правонаступник СТОВ «Агрофірма-Булюк»), а також стягнути з відповідача на їх користь заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 2000 грн., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 1460 грн. та понесені ними судові витрати. Ухвалами суду від 26 березня 2020 року: --- відкрито провадження у справах та призначені підготовчі засідання (т. 1 а.с. 36, 80, 124, 163); --- відмовлено у задоволенні заяви представника позивачів - адвоката Старчеуса Сергія Івановича про забезпечення позову (т. 1 а.с. 43, 86, 130, 169). Ухвалою суду від 14 липня 2020 року об`єднано в одне провадження цивільні справи: № 663/877/20 за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] в особі адвоката - Старчеуса С. І. до СТОВ «Агрофірма-Булюк» про розірвання договору оренди землі та стягнення оредної плати; № 663/884/20 за позовною заявою [PERSON] в особі адвоката - Старчеуса С. І. до СТОВ «Агрофірма-Булюк» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати; № 663/883/20 за позовною заявою [PERSON] в особі адвоката - Старчеуса С. І. до СТОВ «Агрофірма-Булюк» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати; № 663/881/20 за позовною заявою [PERSON] в особі адвоката - Старчеуса С. І. до СТОВ «Агрофірма-Булюк» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати. Об`єднаній справі присвоєно № 663/877/20 (т. 1 а.с. 58). Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 185-186). В судове засідання представник позивачів не з`явився, подав заяву за змістом якої підтримав заявлені вимоги з підстав наведених у позовних заявах, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачем явку представника в судове засідання, про дати, час та місце яких судом повідомлено в установленому законом порядку, не забезпечено. Відзив на позовну заяву до суду не надходило. Оскільки представник позивачів не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання повторно не забезпечено, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно з частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина 3). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З матеріалів справи та встановлених судом обставин убачається наступне. Згідно договору оренди землі від 17 лютого 2006 року № 336 укладеного між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Більшовик», правонаступником якого є Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма-Булюк», відповідач отримав в (оренду) строкове платне користування дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площею 5,68 га кадастровий номер 6524783000:13:006:0009 та площею 1,99 га кадастровий номер 6524783000:13:005:0019, які розташовані на території Приморської сільської ради Скадовського району Херсонської області, в договорі вказано загальна площа земельних ділянок 7,67 га (т. 1 а.с. 6-9). 17 лютого 2006 року [PERSON] та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Більшовик», правонаступником якого є Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма-Булюк», уклали договір оренди землі № 201, за умовами якого [PERSON] передала товариству у строкове платне користування на 25 років належну їй на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,90 га, яка знаходиться на території Приморської сільської ради Скадовського району Херсонської області (т. 1 а.с. 68-73). 14 лютого 2006 року [PERSON] та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Більшовик», правонаступником якого є Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма-Булюк», уклали договір оренди землі № 311, за умовами якого [PERSON] передала товариству у строкове платне користування на 25 років належну їй на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,77 га, яка знаходиться на території Приморської сільської ради Скадовського району Херсонської області (т. 1 а.с. 107-110). Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 вересня 2016 року [PERSON] являється власником даної земельної ділянки і відповідно має всі права та обов`язки орендодавця (т. 1 а.с. 111). 17 лютого 2006 року [PERSON] та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Більшовик», правонаступником якого є Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма-Булюк», уклали договір оренди землі № 449, за умовами якого [PERSON] передав товариству у строкове платне користування на 25 років належну йому на праві власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,34 га, яка знаходиться на території Приморської сільської ради Скадовського району Херсонської області (т. 1 а.с. 151-156). Розмір річної орендної плати визначений і погоджений сторонами за умовами вищевказаних договорів у розмірі 500 грн., які орендар зобов`язаний перерахувати на особистий рахунок орендодавців, зазначений в цих договорах, або за заявою останніх виплатити готівкою через касу товариства. В розмір орендної плати, обчислення якого здійснюється з урахуванням індексу інфляції, входить податок на доходи фізичних осіб, який сплачується орендарем як податковим агентом за рахунок орендодавців із орендної плати в порядку та строки, передбачені законодавством України. Сторони домовилися, що орендна плата вноситься орендарем щоквартально, чотирма рівними частинами, до числа наступного місяця після закінчення кожного кварталу. У поданих позовних заявах позивачі стверджують, що в порушення пункту 9-11 Договорів оренди землі відповідач не нарахував і не сплатив їм своєчасно орендну плату за землю за період з 2016 року по 2019 рік, за чотири роки. Відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів у розумінні статей 77, 80 ЦПК України на спростування вказаних обставин. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 21 наведеного Закону передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, а частиною першою статті 32 цього Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та іншими законами України. Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно із наведеними нормами матеріального права основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні правовідносини, вимагають саме систематичної (два або більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушення умов договору, оскільки позбавляє орендодавця можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Враховуючи і це не спростовано достатніми доказами, що відповідач не виплачував позивачам орендну плату за період з 2016 року по 2019 рік, хоча за умовами договорів повинен був це робити щоквартально, суд вважає, що СТОВ «Агрофірма-Булюк» як орендар допустило порушення свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати протягом 2016-2019 років, що є підставою для розірвання договорів оренди землі за заявою позивачів як орендодавців. За таких обставин позов у цій частині підлягає задоволенню. Також підлягає задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів орендної плати в розмірі 2000 грн. та пені за несвоєчасне внесення орендної плати в розмірі 1460 грн., що відповідає положенням статті 611 ЦК України та пункту 14 Договорів оренди землі. З огляду на положення статті 141 ЦПК України та задоволення позовних вимог, із відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений ними в межах розгляду справи судовий збір. При цьому, орендна плата, пеня, а також судовий збір, підлягають стягненню на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] пропорційно часткам у праві власності на земельні ділянки в розмірі 2/3 та 1/3 відповідно.

Outcome: approved