Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивачка, [PERSON], 29 квітня 2011 року звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], в якій просила стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 58597,86 (п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот дев'яносто сім гривень 86 копійок), в тому числі моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] зазначила, що 05 серпня 2010 року о 09 годині 30 хвилин на перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова в м. Харків відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля Honda Accord, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Позивачка стверджувала, що в тому, що сталося дорожньо-транспортна пригода, винні водії [PERSON] та [PERSON] В результаті ДТП згідно з висновком авто-товарознавчої експертизи № 9686 від 22 грудня 2010 року позивачці спричинена матеріальна шкода у розмірі 47432, 26 грн., а також витрати за проведення авто-товарознавчої експертизи в розмірі 567,60 грн. та витрати пов'язані з поданням позову до суду у розмірі 598 грн., а всього 48597,86 грн. Також, позивачка зазначила, що в результаті ДТП їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в стражданнях та переживаннях, фізичному болі, погіршенні здоров'я, які позивачка відчувала у зв'язку з отриманою в результаті ДТП травмою, а також у зв'язку з пошкодженням її автомобіля, так як він використовувався в роботі. Спричинену моральну шкоду, позивачка оцінює у розмірі 10000 грн. Люботинським міським судом Харківської області 15 жовтня 2013 року ухвалено заочне рішення, яким позов [PERSON] по даній справі задоволено частково. Відповідач [PERSON], в інтересах якого діє [PERSON], звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з заявою про скасування заочного рішення Люботинського міського суду від 15 жовтня 2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В заяві про скасування заочного рішення, [PERSON] посилався на те, що рішення було прийнято без його участі та при розгляді цивільної справи не була залучена ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», з яким був укладений договір обов'язкового цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту. Забезпеченим транспортним засобом, в даному випадку, є автомобіль Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] В зв'язку з чим, судом ухвалено рішення без урахування вказаної обставини. Ухвалою суду від 07 квітня 2014 року за заявою [PERSON] заочне рішення суду від 15 жовтня 2013 року скасовано, справу призначено до судового розгляду. Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомленні належним чином та своєчасно. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та з урахуванням обставин встановлених в результаті розгляду справи. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав, проти задоволення позову заперечував, оскільки він не винен в ДТП, при цьому посилався на відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно нього. Також, [PERSON] стверджував, що [PERSON] не пересвідчився в безпечності маневру, що означає, що [PERSON] не знає ПДР та винен у ДТП. Крім того, відповідач [PERSON] стверджував про наявність у нього страхового полісу та оформлення страхового випадку в ПАТ «Страхова компанія «ВУСО». Представник третьої особи ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з'явився направив до суду заяву, в якій просив в задоволенні позову відмовити та застосувати позовну давність, оскільки [PERSON] порушенні строки звернення до суду. В останнє засідання представник відповідачка [PERSON] - [PERSON] повторно не з'явився. Відповідач не заперечував продовжити розгляду справи без його участі. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] визнав, проти задоволення не заперечував, просив ухвалити рішення з урахуванням всіх обставин справи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] підтримав твердження відповідача [PERSON] [PERSON] пояснив, що дійсно відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 124 КУпАП. Також, він пояснив, що висновком комісійної судової автотехнічної експертизи підтверджується, що дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п.8.10 ПДР і знаходилися у причинному зв'язку з ДТП. Крім того, представник відповідача [PERSON] стверджував, що доказів про належним чином оформлений страховий випадок ані відповідачем, ані його представником не надано, крім того третьою особою ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» не надано оригіналів документів про оформлення страхового випадку. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, допитавши свідка та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти, що підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. На перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова в м. Харків 05 серпня 2010 року о 09 годині 30 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Fiest, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіля Daewoo, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля Honda Accord, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15 серпня 2010 року при перетині регульованого перехрестя вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова у м. Харків, [PERSON] керував автомобіль Ford Fiest, повертаючи ліворуч, не надав дорогу автомобілю Daewoo, державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок чого відбулось зіткнення вищевказаних автомобілів з послідуючим зіткненням автомобіля Ford Fiest, державний номер [NUMBER], з автомобілем Honda Accord, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В протоколі про адміністративне правопорушення від 15 серпня 2010 року зазначено, що [PERSON] порушив норми п.п. 16.6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року (справа № 3-4592/10, а.с.1). Постановою Ленінського районного суду м. Харків від 08 вересня 2010 року № 3-4592/10 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 гривень. Постановою апеляційного суду Харківського області від 01 лютого 2011 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, постанову Ленінського районного суду м. Харків від 08 вересня 2010 року № 3-4592/10 залишено без змін (т.1 а.с.22-23). Відповідач [PERSON] звертався з з'явою до Апеляційного суду Харківської області щодо перегляду справи про адміністративне правопорушення № 3-4592/10 у зв'язку з нововиявленими обставинами. Разом з тим, [PERSON] було відмовлено в розгляді та повернуто його заяву, оскільки нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено перегляд справ про адміністративне правопорушення у зв'язку з нововиявленими обставинами (т.1 а.с.209). Оскільки постанова Ленінського районного суду м. Харків від 08 вересня 2010 року № 3-4592/10 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності та постанова апеляційного суду Харківського області від 01 лютого 2011 року - не скасовані, набрали чинності, тому зазначені постанови суду у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясовані обставини скоєння ДТП, внаслідок чого встановлена наявність чи відсутність вини особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, а тому, розглядаючи справу у цивільному порядку, суд не має права перевіряти обставини ДТП і робити висновки про наявність або відсутність вини особи, притягнутої до адміністративної відповідальності. Разом із цим, вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати не винною у ДПТ особу, відносно якої не складався протокол про адміністративне правопорушення. В зв'язку з чим, в постанові апеляційного суду Харківського області від 01 лютого 2011 року, яка набрала чинності, зазначено, що питання про наявність обопільної вини водіїв [PERSON] та [PERSON], що мала місце 05 серпня 2010 року на врегульованому перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова в м. Харків, може бути вирішена при наявності необхідних доказів в порядку цивільного судочинства. У цьому випадку вину [PERSON] може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ст. 57 ЦПК України, зокрема висновком судової автотехнічної експертизи, письмовими доказами тощо. З метою уточнення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 05 серпня 2010 року на перехресті вул. Полтавський шлях і вул. Кандаурова, в якості свідка був допитаний [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що автомобіль Honda Accord, під його керуванням, стояв перед перехрестям вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова на червоний сигнал світлофора, в цей час рухалися автомобілі по вул. Полтавський шлях. Коли загорілося жовте світло світлофора він готувався почати рух, але побачивши, що зі сторони центру м. Харків по напрямку до м. Києва рухався автомобіль Daewoo, як здалося на великій швидкості, який не збирався зупинятися, а планував проїхати перехрестя. В цей же час на перехресті завершував маневр на вул. Кандаурова автомобіль Ford Fiest. Автомобіль DAEWOO ударив автомобіль Ford Fiest, від удару автомобіль Ford Fiest розвернуло і він ударив автомобіль, яким керував [PERSON] в передню частину. Від зіткнення автомобілів Ford Fiest та DAEWOO автомобіль Ford Fiest отримав ушкодження в бокову задню частину. З метою з'ясування обставин, чи діяв [PERSON] відповідно до Правил дорожнього руху України та чи перебували його дії в причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, по справі проведена комісійна судова автотехнічна експертиза. Для повноти та об'єктивності висновку судової автотехнічної експертизи судом поставленні питання з урахуванням того факту, що учасників дорожньо-транспортної пригоди троє: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також, для проведення експертизи КП «Харків-Сигнал» надано схему організації руху технічних засобів - світлофорів на перехресті вул. Полтавський шлях і вул. Кандаурова. З повідомлення КП «Харків-Сигнал» вбачається, що 05 серпня 2010 року заявок щодо несправності світлофорного об'єкта по вул. Полтавський шлях і вул. Кандаурова в диспетчерську службу не надходило (а.с.77-78). З висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 1329 вбачається, що згідно зі схемою роботи світлофорних об'єктів та організації руху на перехресті вул. Полтавський шлях та вул. Кандаурова, в момент, коли на світлофорі по вул. Кандаурова перед виїздом на вул. Полтавський шлях, по напрямку руху автомобіля Honda Accord, включився червоний з жовтим сигнали, для водія [PERSON] горів протягом 3 с червоний сигнал світлофора, після горіння протягом 3 с жовтого сигналу світлофора. В цей же час, по напрямку руху автомобіля Ford Fiest, включався жовтий сигнал світлофора. Таким чином, згідно з режимом сигналів світлофорних об'єктів, коли для водія [PERSON] включався жовтий сигнал разом з червоним, для водіїв, які рухалися в напрямку від центра міста Харкова до м. Києва, в тому числі і для водія [PERSON], протягом 6 с, в тому числі включно горіння протягом 3 с червоного сигналу, горів забороняючий рух сигнал світлофора. Для водіїв, які рухалися в напрямку центра м. Харкова, в тому числі і водію [PERSON], в момент включення для водія [PERSON] червоного з жовтим сигналів, включався жовтий сигнал світлофора. Як пояснив свідок [PERSON], в момент контактування автомобіля Ford Fiest з автомобілем Honda Accord, останній знаходився в нерухомому стані. Тобто, водій [PERSON] своїми односторонніми діями не впливав на розвиток дорожньої ситуації, яка привела до контактування автомобілів Ford Fiest та Honda Accord. На підставі наведеного, експертом зроблено висновок, що в діях водія [PERSON], який відмовився від продовження проїзду перехрестя на включений зелений сигнал світлофору, враховуючи дорожню ситуацію, яка склалася на вул. Полтавський шлях за участю автомобілів Daewoo та Ford Fiest, не вбачається невідповідностей вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в якому вказано, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Пояснення відповідачів [PERSON] та [PERSON], які вони дали в судовому засіданні, різняться. [PERSON] пояснив, що зіткнення автомобілів Ford Fiest та Daewoo відбулося внаслідок раптового маневрування зустрічного автомобіля Ford Fiest вліво. При цьому, водій [PERSON] зазначив, що автомобіль Daewoo під його керуванням рухався через перехрестя на зелений сигнал світлофора. Водій [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора і зупинився в лівій смузі, чекаючи зміни сигналу світлофора на забороняючий, який дав би можливість завершити маневр. Як вбачається з мотивувальної частини висновку судової комісійної автотехнічної експертизи, встановлено, що, коли для водія [PERSON] разом з червоним сигналом світлофора включився жовтий сигнал, водію [PERSON] на протязі 6 с вже був включений забороняючий рух сигналу світлофора. Таким чином, пояснення водія [PERSON] про обставини пригоди, пов'язані з роботою світлофорного об'єкта, встановленого на його шляху, являються технічно не спроможними. По технічно неспроможним обставинам пригоди нема підстав для вирішення питань, відносно відповідності дій учасників ДТП вимогам Правил дорожнього руху України, оскільки це завідомо приведе до необґрунтованих висновків. Також, експертом встановлено, що в момент коли водію [PERSON]. разом з червоним сигналом світлофора включився жовтий сигнал, на вхідному світлофорі, по напрямку руху автомобіля Ford Fiest, включився жовтий, забороняючий рух сигнал світлофора, що свідчить про технічну спроможність його пояснень про обставини ДТП, і які, в зв'язку з цим, приймаються в якості вихідних даних. Таким чином, в даній дорожній ситуації водій [PERSON] при включенні забороняючого рух сигналу світлофора повинен був зупинитися перед перехрестям, тобто діяти згідно з вимогами п. 8.10 Правил дорожнього руху України, в якому вказано, у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуванню проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Тобто, як вбачається з висновку комісійної судової автотехнічної експертизи № 1329 від 03 квітня 2014 року дії водія [PERSON], який виконував проїзд перехрестя на заборонений сигнал світлофора, не відповідали вимогам п. 8.10 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв'язку з пригодою. Щодо дій водія [PERSON], який виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофора і зупинився, очікуючи зміни сигналу на забороняючий рух для виконання лівого повороту, то перед відновленням руху він повинен був впевнитися в безпеці маневру і завершити лівий поворот, покинувши перехрестя, тобто повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1 та 16.8 Правил дорожнього руху України. Пункт 16.8. Правил дорожнього руху України передбачає, що водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.62, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора. З моменту відновлення руху до моменту зіткнення автомобіль Ford Fiest подолав відстань 10 м за 5…6 с. Віддалення автомобіля Daewoo від місця зіткнення, в момент початку руху автомобіля Ford Fiest, складає не менше 111…125 м. Враховуючи розташування місця зіткнення автомобілів (на відстані 3,3 м від ближньої умовної лінії перетину перехрестя, по напрямку руху автомобіля Daewoo) та світлофорного об'єкта на напрямку руху автомобіля Daewoo (на відстані 6,7 м до ближньої умовної лінії перетину перехрестя, по напрямку руху автомобіля Daewoo) в момент відновлення руху автомобіля Ford Fiest автомобіль Daewoo від вхідного світлофорного об'єкта знаходився на відстані 101…115 м. Зупинковий шлях автомобіля Daewoo при швидкості 80…90 км/г складає 63…73 м (а.с.165). Порівнюючи зупинковий шлях автомобіля Daewoo (63…73 м) з мінімальною встановленою відстанню, на якій він знаходився до світлофорного об'єкту, де повинен був зупинитися на заборонений сигнал світлофору (101…115 м), експерт дійшов висновку, що перед початком руху водій [PERSON] міг розраховувати на те, що водій [PERSON] виконає зупинку автомобіля, згідно з вимогами п. 8.10 Правил дорожнього руху України, і що надавало йому право розпочати рух для закінчення лівого повороту згідно з п. 16.8 Правил дорожнього руху України. Тобто, на підставі наведеного експертом зроблено висновок, що в діях водія [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам п. 10.1 та 16.8 Правил дорожнього руху України. Крім того, якщо в процесі руху автомобіля Ford Fiest при завершенні лівого повороту автомобіль Daewoo продовжував рух на червоний сигнал світлофору, то в даному випадку технічна можливість уникнути пригоди діями водія [PERSON] не визначалася, оскільки зупинка автомобіля Ford Fiest в смузі руху автомобіля Daewoo не виключала їх зіткнення. На підставі наведеного, суд вважає встановленим, що вина [PERSON] у ДТП підтверджується висновком судової комісійної автотехнічної експертизи № 1329 (т.1 а.с.161-166) про те, що дії водія [PERSON] не відповідають вимогам п. 8.10 Правил дорожнього руху України, із технічної точки зору між такими діями [PERSON] та ДТП, є причинний зв'язок. Ані відповідачі, ані їх представники висновків комісійної судової автотехнічної експертизи не спростували, належних та допустимих доказів в порядку заперечень не надали. Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що протягом 2009-2010 років [PERSON] 17 разів притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України (т.1 а.с.90). В ході судового розгляду достовірно встановлено, що позивачці [PERSON] завдано матеріальної шкоди в розмірі 47432,26 грн. (сорок сім тисяч чотириста тридцять дві гривні, 26 копійок) в зв'язку з пошкодженням внаслідок ДТП належного їй автомобіля Ford Fiesta, державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 9686 від 22 грудня 2010 року, виконаним експертом Харківського науко-дослідницького інституту судових експертиз ім. Засл. професора М.С. Бокаріуса (т.1 а.с.7-16). Також, позивачем [PERSON] сплачено 567,60 грн. (п'ятсот шістдесят сім гривень, 60 копійок) за проведення експертного автотоварознавчого дослідження № 9686, що підтверджується квитанцією № 142449 від 03 листопада 2011 року (т.1 а.с.24). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто, проаналізувавши наведені норми, суд дійшов висновку, що шкода завдана [PERSON] повинна бути відшкодована особами, які на правовій підставі, володіли транспортними засобами, а саме: [PERSON] та [PERSON] Згідно з роз'ясненнями викладеними в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. З огляду на обставини справи суд приходить до висновку, що відповідачі своїми діями спільно заподіяли [PERSON] неподільну шкоду, тобто несуть солідарну відповідальність перед нею. Щодо відшкодування моральної шкоди, позивачка [PERSON] пояснила, що вона отримала травму голови, була госпіталізована швидкою допомогою, отримала пошкодження знаходилася на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності. Після участі в ДТП у позивачки часті головні болі, запаморочення, перепади тиску, погіршився зір, в зв'язку чим постійно треба приймати ліки, придбання яких на сьогоднішній день вимагає матеріальних затрат. Крім того, після ДТП порушився звичайний уклад життя, оскільки робота позивачки пов'язана з постійними роз'їздами як по м. Люботин, так і по навколишнім селам. Відсутність автомобіля ускладнила її життя, бо громадський транспорт хоча і є, але ходе нерегулярно і не в усі райони міста, тому позивачка була змушена користуватися таксі., що також є дуже затратним для її родини. У суду не виникає сумнівів, що позивачу в результаті ДТП була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні нормального ритму життя позивача через відсутність транспортного засобу в період перебування авта в ремонті. Проте, позивачем не надано доказів, що його моральні страждання відповідають сумі моральної шкоди, вказаної у позовній заяві, а саме 10000 грн. Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди завищено, що дає підстави до часткового задоволення позову в цій частині - в сумі 3000,00 грн. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] стверджували, що між [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» укладений договір обов'язкового цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, згідно з умовами якого забезпеченим автомобілем є автомобіль марки Daewoo, державний номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підтвердження своїх тверджень відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], у якості доказів, надали копію полісу, копію листа страхової компанії від 07 травня 2014 року № 1818, копію листа страхової від 23 лютого 2011 року № 1080/940, копію повідомлення про ДТП (т.2 а.с.53-58). Всі надані до суду документи є ксерокопіями, які не завірені в установленому порядку. Суд не мав можливості перевірити в судовому засіданні достовірність наданих документів, тому суд не приймає їх у якості належних доказів. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що ані відповідачем [PERSON], ані представником відповідача [PERSON], ані представником третьої особи, не надано доказів, які підтверджують укладення договору обов'язкової цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, факту звернення відповідача до страхової компанії для повідомлення про страховий випадок, оформлення страхового випадку, заведення страхової справи за заявою [PERSON] та повідомлення [PERSON] страхової компанії про наявність судового спору, про який йому було відомо з самого початку. Проаналізувавши копії документів наданих відповідачем [PERSON], його представником [PERSON] та заперечення представника третьої особи ПАТ «СК «ВУСО», суд встановив, що копія листа страхової від 23 лютого 2011 року № 1080/940 та копія повідомлення про ДТП отримані на запит представника [PERSON] від 9 квітня 2014 року, що підтверджується листом страхової компанії від 07 травня 2014 року № 1818 (т.2 а.с.55-58). Разом з тим, на виконання ухвали суду про витребування у ПАТ «СК «ВУСО» матеріалів щодо звернення [PERSON] до страхової компанії з повідомленням про настання страхового випадку, ПАТ «СК «ВУСО» повідомила, що 5 серпня 2013 року в зв'язку зі спливом трирічного строку, тобто на думку страхової компанії зі спливом строку позовної давності, страхову справу передано на утилізацію. Отже, дуже дивним, є той факт, що документи зі страхової справи, які начебто ПАТ «СК «ВУСО» 5 серпня 2013 року передала на утилізацію, були видані представнику відповідача 07 травня 2014 року (т.2 а.с. 55,170-171). Крім того, ПАТ «СК «ВУСО» в своїх запереченнях до суду та в листі представнику відповідача не повідомила про номер страхової справи та дату її утворення. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення шкоди за рахунок страхової компанії. Представником третьої особи ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» було заявлено про необхідність застосування позовної давності в зв'язку з пропущенням позивачем строку до звернення до суду більше ніж на рік. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Дорожньо-транспортна пригода мала місце 05 серпня 2010 року, тобто з цієї дати у [PERSON] виникло право на вимогу про захист свого цивільного права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх порушених прав 29 квітня 2011 року, що підтверджується датою та № реєстрації: вх. № 2856 від 29 квітня 2011 року(т.1 а.с.3). Посилання представника третьої особи на те, що [PERSON] звернулася до суду 08 квітня 2014 року є безпідставним, оскільки це дата продовження розгляду справи після скасування заочного рішення. Отже, звернувшись до суду 29 квітня 2011 року, [PERSON] не пропустила строку, передбаченого законодавством для звернення до суду. Тобто, у суду відсутні підстави застосовувати позовну давність. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі наведеного, суд дійшов висновку щодо необхідності захистити порушене право позивача [PERSON] шляхом часткового задоволення її позову. При зверненні з позовом до суду позивачем [PERSON] сплачений судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що підтверджується відповідними квитанціями. Тобто, на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 598 грн., з яких судовий збір в сумі 478,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду страви в сумі 120,00 грн.

Outcome: partial