Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача та просять визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 15.11.1996 року за №Н/96-1212, на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», між [PERSON], яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON], як покупцями, та [PERSON], як продавцем. А також визначити частки в праві спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру. У підтвердження своїх вимог позивачі посилаються на те, що зазначений договір був укладений та зареєстрований на вказаній біржі під №Н/96-1212 від 15.11.1996 року, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу». Після виконання всіх умов договору, право власності перейшло до позивачів. В судовому засіданні представник позивачів підтримала заявлені вимоги у повному обсязі та просила суд задовольнити позовну заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку, тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, в сенсі ст. 169 ЦПК України. Суд, розглянувши й дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 15.11.1996 року за №Н/96-1212 був укладений на Одеській універсальній товарній біржі «Центр», між [PERSON], яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON], як покупцями, та [PERSON], як продавцем, договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний договір був посвідчений Сьомою Одеської державною нотаріальною конторою 01.11.1990 року за №1-6784, та зареєстрований у КП «МБТІ» 04.05.1995 року під №264 на стор. 165 кн. 75 доп. [INFO] померла мати [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть від 08.11.204 року, серії [NUMBER]. Після її смерті, [PERSON], як спадкоємиця першої черги, звернулася до посвідчений Сьомою Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на частку квартири [ADDRESS], яка належала померлій, що підтверджується копією спадкової справи дослідженої у судовому засіданні. Також, згідно зазначеної спадкової справи, [PERSON] є єдиним спадкоємцем. Однак, нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку з тим, що вищезазначений договір купівлі - продажу не відповідає правим нормами законодавства, який діяв на час реєстрації договору, а саме в числі учасників правочину були неповнолітні діти, які не можуть бути членами біржі. Крім цього, вищезазначена квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності та частка померлої [PERSON] у праві власності на квартиру не визначена. Зазначені обставини не дають позивача реалізувати свої права в повному обсязі. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту, яка знаходиться у матеріалах справи, [PERSON], який на час укладення договору був неповнолітнім, [INFO] народження, тобто на даний час він є повнолітнім. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, з матеріалів справи вбачається, що усі суттєві умови договору купівлі - продажу виконанні та зафіксовані у письмовій угоді. Як передбачено ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу (визначення) частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільно сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Тобто, передбачається рівність часток у праві спільної сумісної власності. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п.3.4. Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року: У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці, учасники спільної сумісної власності, мають право звернутися з позовом про визначення частки майна належної померлому на праві спільної сумісної власності. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов. На підставі викладеного та

Outcome: approved