Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про тлумачення заповіту. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначають, що їхньому дідусю [PERSON] та бабусі [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. Вказана квартира ними була набута на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду. 23 січня 1992 року помер батько позивачів [PERSON], після його смерті дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON], в один день 25 січня 1995 року склали заповіт, та кожен із них, окремо, належну частку своєї квартири № 68 в будинку 33 по пр.. Миру в м. Кривому Розі, заповіли позивачам в рівних частках кожному. Заповіти посвідчив завідуючою Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровані в реєстрі відповідно за номерами 1-407 та 1-408. Позивачі вказують, що 24 червня 1997 року помер їхній дідусь [PERSON]. Після його смерті, у відповідності до ст. 549 ЦК України спадщину прийняли: їхня бабуся [PERSON], прийняла спадщину за законом шляхом фактичного управляння та володіння спадковим майном, та 19 червня 2002 року їй нотаріус видав свідоцтво на спадщину за законом, на грошові вклади. Свідоцтва на спадщину за законом на частину квартири бабся не отримувала та заяву на обовязкову частку не подавала. Спадщину також прийняли вони [PERSON] та [PERSON]. Позивачі вказують, що на той час вони були неповнолітніми, а тому їхня мама, діючи в інтересах дітей, в 6-ти місячний термін подала до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом. Однак їх мама не отримала свідоцтво на спадщину за заповітом, на частину квартири. Позивачі також вказують, що 3 січня 2011 року померла їх мати - [PERSON], а 07 липня 2013 року померла їх бабуся - [PERSON]. Після її смерті спадкоємці першої черги відсутні, окрім позивачів [PERSON] та [PERSON], в порядку представництва, після смерті батька [PERSON], померлого 23 січня 1992 року, у відповідності до ст. 1266 ЦК України. Крім того, що вони є спадкоємцями за законом першої черги, вони також є спадкоємцями за заповітом, так як їхня бабуся 25 січня 1995 року склала заповіт та належну їй частку квартири заповіла їм, онукам, в рівних частках. Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії мотивуючи тим, що як дідусь так і бабуся в заповіті вказали, що належну їм частину квартири, що знаходиться в [ADDRESS], заповіли [PERSON] та [PERSON], а тому нотаріус рекомендувала звернутися до суду для вирішення питання тотожності осіб, вказаних у наданих документах. Позивачі вказують, що згідно до ст.. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином. Також відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісті правочину. Позивачі по справі [PERSON], [PERSON], а також їх представник [PERSON] надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просять задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] комітету Саксаганської районної у місті ради проти позову не заперечує, просить розглянути справу без її участі. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так, у судовому засіданні, дослідивши обставини справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії V-КИ №380504 від 12.06.1986 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 739 (а.с.9) Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-КИ № 447268 від 29 вересня 1981 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 983 (а.с.10) Згідно свідоцтва про народження серії ЯЮ № 816650 від 01.10.1951 року батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] про що зроблено актовий запис № 44 (а.с.11) Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 599142 від 19 грудня 2014 року виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] помер 23 січня 1992 року, про що 24 січня 1992 року складено відповідний актовий запис № 108 (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФП № 252564 від 25 червня 1997 року видане Миколо-Глухівською сільською радою Казанківського району Миколаївської області [PERSON] помер 24.06.1997 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть 25 червня 1997 року зроблено запис № 08 (а.с.13) 24 січня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції і Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть в якому зазначено, що [PERSON] померла 23 січня 2011 року,про що в книзі реєстрації смерті 24 січня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 157 (а.с14) Відповідно до свідоцтва про смерть від 08 липня 2013 року виданим Саксаганським відділенням державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] померла 07 липня 2013 року про що 08. Липня 013 року складено відповідний актовий запис № 1090 ( а.с.15) З копії свідоцтва про одруження серії ЯТ № 042075 вбачається що 19 травня 1951 року [PERSON] [INFO] уклав шлюб з [PERSON] [INFO], про що зроблено відповідний запис № 12. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.16). Також судом встановлено що на підставі свідоцтва про право власності № 293 від 13 січня 1994 року, посвідченого Управлінням житлово-комцнального господарства, квартира яка знаходиться за адресою : м [PERSON] Ріг, пр.. Миру [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] та членам йог сімї [PERSON] ( а.с.17) 25 січня 1995 року [PERSON], яка мешкає в м. Кривому Розі, пр. Мир, 33/68 склала заповіт в якому зазначає, що у випадку її смерті заповідає належну їй частину квартири, що знаходиться в м. Кривому Розі, пр.. Миру[ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с. 20). 25 січня 1995 року [PERSON], який мешкає в м. Кривому Розі, пр. Мир, 33/68, також склав заповіт у якому зазначив, що у випадок його смерті заповідає належну йому частину квартири, що знаходиться в м. Кривому Розі, пр.. Миру[ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с. 21) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕК № 537912, посвідчене державним нотаріусом Сьомої криворізької нотаріальної контори [PERSON],спадкоємницею майна гр. [PERSON], померлого 24 червня 1997 року є його дружина [PERSON] яка мешкає в місті [PERSON] на пр.. Миру, 33/38 (а.с. 22) Відповідно до довідок від 24 вересня 2013 року, виданих Житлово-експлуатаційною організацією № 35, [PERSON], [INFO] дійсно була зареєстрована за адресою: [INFO] з 30 лютого 1971 року по день смерті 07 липня 2013 року та [PERSON], [INFO] був також зареєстрована за адресою: [INFO] з 13 травня 1972 року по день смерті 24 червня 1997 року ( а.с. 23 34) З постанови Державного нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається що [PERSON] та [PERSON] зверталися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 24 червня 1997 року, на належну спадкоємцю частку квартири, що знаходиться в [ADDRESS] відмовлено, оскільки виявлено розбіжність в написання прізвищ у наданих документах : «[PERSON] у заповіті, [PERSON] у паспортах заявників: [PERSON] та [PERSON]». ( а.с. 26) Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті. За змістом\~ст.317 ЦК України\~право розпорядження майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі\~шостій ЦК України\~немає відповідного правила. Відповідно до\~ст. 1256 ЦК України\~тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до\~ст. 213 цього Кодексу. Згідно ч. 1, ч. 2\~ст. 213 ЦК України\~зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимоги однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. За\~статтею 1236 ЦК України\~заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або його частки. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті. Згідно роз'яснення. даного у п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~зазначається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON],\~складаючи заповіт, самостійно та вільно виявили волю щодо настання реальних наслідків вчиненим ними правочину, що в разі їх смерті позивачі, а саме [PERSON] та [PERSON], а не [PERSON] та [PERSON] успадкують належну їм частину нерухомого майна, зазначеного в заповітах від 25 січня 1997 року зареєстрованих в реєстрі за №1-407 та за № 1-408 \~ Враховуючи викладене вище, суд вважає, позов [PERSON], [PERSON] слід задовольнити повністю оскільки спадкодавці склали заповіт на імя позивачів, так як окрім онуків й них інших родичів не було а невірне вказане прізвище не [PERSON], а [PERSON] та [PERSON], суд вважає орфографічною помилкою. Зміст заповіту [PERSON] від 25 січня 1995 року, який помер 24.06.1997 року, посвідчений завідуючою Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-408 слід тлумачити наступним чином: [PERSON], на випадок своєї смерті заповідає належну йому частину квартири, що знаходиться в м. Кривому Розі, пр.. Миру[ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Зміст заповіт [PERSON] від 25 січня 1995 року, яка померла 07 липня 2013 року, посвідчений завідуючою Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-407 слід тлумачити наступним чином: [PERSON], на випадок своєї смерті заповідає належну їй частину квартири, що знаходиться в м. Кривому Розі, пр.. Миру[ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. В зв'язку з тим, що позивачка не заявляє вимог про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved