Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування якого зазначають, що 07 квітня 2003 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлового приміщення (магазин) літери «А», загальною площею 143,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, ТОВ «Торговий павільйон», на підставі свідоцтва про право власності від 20.04.2010 року є власником нерухомого майна - торговий павільйон літ. «А» площею 146,8 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки CM БРТІ №9743/4 від 01.10.2009 року нежитлове приміщення літери «А», загальною площею 143,9 кв. м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та торговий павільйон літери «А», загальною площею 146,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] є одним й тим же об'єктом. Позивачі вважають, що через неправомірні дії ТОВ «Торговий павільйон», який незаконно, без правової підстави заволодів вищезазначеним приміщенням, вони не мають можливості належним чином володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а саме нежитловим приміщенням (магазин) літери «А», загальною площею 143,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на положення ст.ст. 317, 386, 387, 388 ЦК України, позивачі просять визнати за ними право власності в рівних частках (по 1/2 частини) на нерухоме майно - торговий павільйон літери «А», загальною площею 146,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], та витребувати у Відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] торговий павільйон літери «А», загальною площею 146,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS].. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позивні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що у справі маються належні докази, причини відсутності не повідомив. Зі згоди позивачів та їх представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухав позивачів та представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [PERSON] в рівних частках на праві власності належать нежитлові приміщення (магазин), літера «А», загальною площею 143,9 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округа [PERSON] за реєстровим номером 1556. ( ас. 6,7). Відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно №474658, № 474671, які видані Сімферопольським міжміським бюро реєстрації та технічної інвентаризації 30.04.2003 року, право власності на нежитлове приміщення (магазин) літери «А», загальною площею 143,9 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстровано в рівних частках (по ? частини) за [PERSON] та [PERSON] (а.с.8,9). Відповідно до ескізного проекту 02/01-05 від 2005 року розроблено проект реконструкції існуючого магазину під готель на 12 місць по вул. Плотинна, 3 в м. Сімферополь, який затверджено Управлінням архітектури та містобудування Сімферопольської міської Ради (а.с.10-29). Позивачі стверджують, що ТОВ «Торговий павільйон», на підставі свідоцтва про право власності від 20.04.2010 року є власникам нерухомого майна - торговий павільйон літ. «А» площею 146,8 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. 30.04.2009 року між ЗАТ «Кримводбуд» та підприємцем [PERSON] укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - торгового павільйону загальною площею 146,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Господарського суду АР Крим від 02.06.2009 року визнано право власності [PERSON] на торговий павільйон літери «А», загальною площею 146,8 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2010 року по справі № 2-1/2778-2009 рішення Господарського суду АР Крим від 02.06.2009 року скасовано, а відтак, скасовано право власності [PERSON] на торговий павільйон літери «А», загальною площею 146,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS]. Також вищезазначеною постановою справу направлено на новий розгляд до господарського суду АР Крим в іншому складі суду. Ухвалою господарського суду АР Крим від 06 вересня 2010 року провадження по справі припинено у зв'язку з тим, що ЗАТ «Кримводбуд» ліквідовано, про що зроблено запис в ЄДРПОУ реєстраційний номер №18821110018000280 від 23.07.2009 року. 28.02.2012 року відкрито кримінальне провадження за фактом підробки документів на приватизацію нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між ЗАТ «Кримводбуд» та [PERSON]. В межах кримінального провадження № 900104 проведено експертизу на підставі постанови слідчого від 10.10.2012 року, відповідно до висновку «Кримської експертної служби» № 269 від 09.11.2012 року встановлено, що нерухоме майно - магазин № 28 літ. А, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та торговий павільйон літери «А», розташований за адресою: [ADDRESS] є одним й тим же об'єктом. Вищий господарський суд у постанові від 18.02.2010 року по справі № 2- 1/2778-2009 дійшов висновку, що рішенням Господарського суду АР Крим від 02.06.2009 року порушено право власності [PERSON] й [PERSON] на нежитлове приміщення (магазин) літери «А», загальною площею 143,9 кв. м.. яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Також зазначеною постановою скасовано право власності [PERSON] на торговий павільйон літери «А», загальною площею 146,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], визнане за нею рішенням Господарського суду АР Крим від 02.06.2009 року у справі № 2-12778-2009. 17.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] була укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого право власності на торговий павільйон літери «А», загальною площею 146,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] переходить останній. 23.11.2009 року [PERSON] звернулася до Окружного адміністративного суду АР Крим з адміністративним позовом до Кримського республіканського підприємства «Сімферопольське міжміське бюро реєстрації та технічної інвентаризації» про зобов'язання здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно - торговий павільйон загальною площею 146,8 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] за нею, який постановою Окружного адміністративного суду АР Крим по справі №2а- 13472/09/9/0170 від 05.02.2010 року було задоволено. Однак, ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2013 року визнано нечинною постанову Окружного адміністративного суду АР Крим від 05.02.2010 року по справі №2а-13472/09/9/0170 щодо зобов'язання провести реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року зазначено, що у разі якщо буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає заявлені [PERSON], [PERSON] вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки суду було надано достатньо доказів права власності за ними в рівних частках на нежитлові приміщення (магазин), літера «А», загальною площею 143,9 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS], тому підстав для визнання за ними права власності та витребування у відповідача торгового павільйону літери «А», загальною площею 146,8 кв.м., за іншої адреси, якої не існує немає підстав. На підставі викладеного ст. 358, 364,367 ЦК України, ст.. 88 ЗК України,

Outcome: dismissed