Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] міської ради, посилаючись на те, що з червня 1995 року вона постійно проживає в [INFO], а з 15.10.1996 року зареєстрована за вказаною адресою. 24.12.1993 року вона змінила прізвище «Косматих» на «Гречка», але паспорт на нове прізвище отримала 02.08.2002 року. Власником ? частини вказаного будинку була [PERSON], яка померла в серпні 2014 року. Інша ? частина вказаного будинку перебувала на балансі КП «Красноармійський центр з ремонту та експлуатації житла» в якості майна, конфіскованого у [PERSON] за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.06.2006 року. [PERSON] помер 08.08.2015 року. Рішенням Красноармійської міської ради від 24.12.2003 року № 4/12-35 « Про зняття з балансу Комунального підприємства « Красноармійський центр з ремонту та експлуатації житла» приватизованих житлових будинків» будинок № 25 по пров. Воровського в м. Красноармійськ Донецької області, був знятий з балансу. На час предявлення позову власників або балансоутримувачів будинку № 25 по провулку Менделєєва ( колишній провулок Воровського) в м. Покровськ Донецької області, не має. Рішенням Красноармійського міського суду від 18.08.1999 року встановлено, що 16.06.1995 року між нею та матірю [PERSON], [PERSON] укладено договір піднайму спірного будинку строком до 16.06.1998 року з платою за квартиру 200000 крб. на місяць. При укладенні вказаного договору вони умовились, що в подальшому придбають в неї будинок та сплатили їй завдаток в сумі 2000 доларів США. Оскільки вона з червня 1995 року до цього часу, тобто більше 21 рік відкрито, безперервно володіє будинком № 25 по провулку Менделєєва в м. Покровськ Донецької області, просить визнати за нею право власності на будинок № 25 по провулку Менделєєва в м. Поковськ Донецької області за набувальною давністю. Позивачка в судове засідання не з»явилась, просила справу слухати у її відсутність ( а.с. 6). Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] міська рада в судове засідання не з»явились, просили справу слухати без їх участі ( а.с. 75). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. За вказаною адресою проживає з сином [PERSON], [INFO], з 15.10.1996 року по теперішній час. За даною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який зареєстрований, але не проживає 5 років. Вказані обставини підтверджені довідкою Комунальної установи Красноармійський координаційний комітет самоорганізації населення ( а.с. 7). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14 березня 2005 року встановлено, що з червня 1995 року по теперішній час [PERSON] і [PERSON] проживають в [INFO], а з 15.10.1996 року вони зареєстровані за вказаною адресою. Право власності на будинок [PERSON] зареєстровано в КП БТІ. Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду від 25.03.2001 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку. ( а.с. 9-10) Рішенням Красноармійського міського суду від 25 березня 2002 року встановлено, що на виконання вироку суду від 19.06.1996 року накладено арешт на власність [PERSON]І- житлового будинку, що розташований по вул.Воровського, 25 в м. Красноармійськ, та виключено з акту опису на користь [PERSON] ? частина житлового будинку, що розташований в м. Красноармійську Донецької області по вул. Воровського, 25, визнано за нею право власності на ? частину вказаного будинку. ( а.с. 13). Рішенням Красноармійського міського суду від 09.12.2003 року встановлено, що рішенням Красноармійської міської ради від 25.03.2002 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку, що розташований в м. Красноармійську по вул. Воровського, 25, а інша частина житлового будинку належить житловому фонду міської ради та передана на баланс КП « Красноармійський центр з ремонту та експлуатації житла за рішенням Красноармійської міської ради від 28.08.1997 року № 412. Вселено [PERSON] в ? частину житлового будинку, що розташований в м. Красноармійську по вул. Воровського, 25, яка належить на праві власності [PERSON] ( а.с. 15). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] є власником житлового будинку загальною площею 51,2 кв.м., житловою площею 32,3 кв. м ., що розташований за адресою: м. Покровськ, вул.Воровського, 25 ( а. с. 54). Вказана реєстрація на зазначений об»єкт нерухомості не скасована. З технічною документацією, наданою позивачкою по справі вбачається, що загальна площа житлового будинку по вул. Воровського , 25, становить 51,7 кв.м., житлова- 32,6 кв.м. ( а.с. 28-53), тобто зовсім інша, ніж вказана в правовстановлюючому документі на ім.»я [PERSON] Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04.11.1950 року, що набрала чинності для України з 11.09.1997 року, яка є складовою її правової системи відповідно до ст.. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності ( статті 13,14,41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства , зокрема в ст.. 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном- протягом п»яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Частиною 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила ст.. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01.01.2001 року. Виходячи зі змісту ст.. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК ). Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та іншим речових прав» якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником ( оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно - через пять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами ( частина третя статті 344 ЦК). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений договором. Відповідно до вимог ЦК в редакції 1963 року, який діяв на час ухвалення вищезазначених рішень суду, держава набула право власності на ? частину будинку, що розташований по вул. Воровського, 25, в подальшому власником вказаного будинку став [PERSON], рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14.03.2005 року договір купівлі-продажу житлового будинку № 25 по вул. Воровського в м. Красноармійську, укладений між [PERSON] і [PERSON], [PERSON] 29.03.2004 року, нотаріально посвідчений за реєстром 1966, визнано незаконним. З 2001 року право власності на ? частину будинку зареєстровано за [PERSON], а інша ? частина будинку на праві власності належить державі, вказана обставина підтверджена також рішенням суд від 14.03.2005 року, яке набуло законної сили 21.11.2005 року . Реєстрація права власності на житловий будинок № 25 по вул. Воровського в м. Красноармійську за [PERSON] не скасована ( а.с. 54). Позивачка знала про вказані рішення суду та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та надала їх в обґрунтування своїх позовних вимог. Наведене свідчить, що у даному випадку відсутня така складова умова набуття права власності за набувальною давністю, як добросовісне заволодіння чужим майном. Отже, при заволодінні вказаним домоволодінням по вул. Воровського, 25, позивачка знала, що у неї відсутні правові підстави для набуття права власності на житловий будинок, оскільки право власності зареєстровано за іншою особою, про що зазначено як в позовні заяві, так і в судовому засіданні представником позивача. Окрім того, позивачем не надано доказів, підтверджуючих факт смерті [PERSON] та [PERSON] У задоволенні клопотання про витребування доказів, а саме вищезазначених рішень суду та відомостей про власників будинку з [PERSON] міської ради ухвалою суду відмовлено, у зв»язку з тим, що, по-перше, представником позивача вказане клопотання заявлено під час розгляду справи без надання відповідних доказів про неможливість отримання вказаних відомостей до або під час попереднього розгляду справи, як того вимагає ст. 137 ЦПК України, по-друге, вказані документи були надані самою позивачкою до позовної заяви в обґрунтування своїх доводів та підтверджені представником позивача в судовому засіданні. За правилами ст..ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Проте, позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на будинок за набувальною давністю. Доводи представника позивача про застосування п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та іншим речових прав» суд не може прийняти до уваги, оскільки договір піднайму позивачки [PERSON] був укладений саме з матірю [PERSON], з власниками житлового будинку жодного договору з приводу користування житлом не укладалось. Більш того, в подальшому, між [PERSON] та позивачкою по справі існував спір з приводу користування житловим приміщенням ( а. с. 15). Отже, враховуючи той факт, що позивачкою при заволодінні чужим майном була домовленість про користування житлом не з його власником, а з іншою особою, про що був укладено договір піднайму житла ( а. с. 21), у звязку з чим позивачка знала про відсутність у неї підстав для набуття право власності на будинок за набувальною давністю, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, з власником житла згідно витягу з реєстру про право власності [PERSON] жодного договору про користування будинком не укладалось,а навпаки, виникали спірні питання з приводу його користування ( а. с. 15) , доказів, які б підтверджували факт смерті власника [PERSON] в серпні 2014 року та [PERSON] 08.08.2015 року суду не надано, довідкою з місця проживання підтверджено факт реєстрації станом на 31.05.2016 року власника [PERSON] у вказаному житловому будинку ( а.с. 7), суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed