Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] 17.12.2020 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що перебувала у зареєстрованому 19.09.2009 року з відповідачем шлюбі, який за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04.12.2019 року розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON] , який народився [INFO] . Після розірвання шлюбу, відповідач належного та стабільного утримання на розвиток сина не надає. Дитина повністю перебуває на її утриманні, проживає з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, внаслідок чого змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14 січня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. 18 травня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому вказав, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку або доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначив, що дійсно з 10.09.2009 року перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 04.12.2019 року розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який більшість часу після розірвання шлюбу проживає з матір`ю. Вважає наведені позивачкою обставини в якості обгрунтування її позовних вимог, в тому числі щодо стягнення аліментів починаючи з дати подання позовної заяви до суду (17.12.2020 р.) такими, що не відповідають фактичним обставинам. Вказав, що після розірвання шлюбу ним безпосередньо та через своїх родичів здійснюються регулярні перекази грошових коштів на користь позивачки на утримання сина як за допомогою переказів з платіжної картки, так і за допомогою поповнення платіжної картки позивачки. Крім того, на періоди шкільних канікул, на період дії карантину (коли накладалась заборона щодо відвідування шкільних закладів), в тому числі в період з 01.06.2019 р. по 26.08.2019 р., 16.03.2020 р. по 06.05.2020 р., 29.05.2020 р. по 27.08.2020 р., 04.01.2021 р. по 21.01.2021 р., 21.03.2021 р. по 09.04.2021 р. син проживав з ним. В цей період часу ним забезпечувалось повне його утримання, в тому числі харчування, забезпечення одягом, оздоровлення. відпочинок, розвиток, святкування днів народжень та інше. Позивачка в судове засідання не прибула, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність. Представником відповідача подано заяву про розгляд справи у відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.05.2012 року (арк. справи 16). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 вересня 2009 року розірвано. Рішення набрало законної сили 08.01.2020 року (арк. справи 7-8). Згідно долучених квитанцій (арк. справи 42-59) [PERSON] на рахунок [PERSON] переказувалися грошові кошти, однак, вказані платіжні доручення не містять вказівки про призначення переказів. Відповідачем не надано доказів наявності у нього інших утриманців, він є працездатною людиною, відомостей про тяжкий стан здоров`я, перебування на обліку, наявність хронічних захворювань суду не надано. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості сплати аліментів в мінімальному гарантованому розмірі на дитину. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 17 грудня 2021 р. За приписами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн., з огляду на звільнення позивачки від сплати судового збору при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 07 червня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved