Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, управління Державної казначейської служби України в Дарницькому районі м. Києва, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року задоволено скаргу [PERSON] на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ХІЛЬЧЕНКО Р.В. та начальника Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ТЕРТИЧНОЇ В.В. Визнано бездіяльність державного виконавця, яка виявилась у невжитті всіх заходів для належного виконання рішення суду в межах наданих державному виконавцю Законом України «Про виконавче провадження» повноважень, а саме - не накладено арешт на майно боржника [PERSON] та не оголошено його розшук в межах виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу, неправомірною; визнано рішення начальника Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ТЕРТИЧНОЇ В.В. від 28.11.2014 року, яким у задоволенні скарги [PERSON] на вказану бездіяльність державного виконавця ХІЛЬЧЕНКО Р.В. відмовлено, неправомірним. Вважає, що вказана бездіяльність - неналежне й невчасне виконання рішення суду, завдало їм моральної шкоди, яка виявилась в негативному психологічному стані: дипресія, апатія тощо, й оцінюють її в загальній сумі 100 000 грн. 00 коп., тобто по 50 000 грн. кожна із них. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], діюча на підставі договорів про надання правової допомоги від 30 серпня 2014 року (а.с.15) та 01 листопада 2014 року (а.с.14), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити: стягнути з управління Державної казначейської служби України в Дарницькому районі м. Києва на користь кожної із позивачів по 50 000 грн. 00 коп. Відповідачі в судове засідання повторно не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розпискою (а.с. 26, 35, 37, 38). Державний виконавець надіслав на адресу суду письмове заперечення проти позову (а.с.28-29). Вказав, що з 26.12.2012 року в його провадженні вказані виконавчі провадження не перебувають. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та заяви позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Судом встановлено, що на виконанні ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві з 22.08.2011 року по 26.12.2012 року перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в загальній сумі 91 774 грн. 44 коп. (а.с. 6, 7, 8). Державним виконавцем з метою виявлення майна, що належить боржнику на праві власності, направлено запити до БТІ м. Києва, УДАІ м. Києва, Головного управління земельних ресурсів КМДА, ДПІ у Дарницькому районі м. Києва, Головного управління Пенсійного фонду України, Державного комітету із цінних паперів та фондового ринку, Київської обласної філії Державного земельного кадастру, Васильківського РВ земельних ресурсів та Адресного бюро. Заходи примусового виконання рішення не вживались. Постановою державного виконавця від 26.12.2012 року виконавче провадження передано за теріторіальністю до ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва за місцем проживання боржника (а.с.7). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 грудня 2014 року задоволено скаргу [PERSON] на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ХІЛЬЧЕНКО Р.В. та начальника Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ТЕРТИЧНОЇ В.В. Визнано бездіяльність державного виконавця, яка виявилась у невжитті всіх заходів для належного виконання рішення суду в межах наданих державному виконавцю Законом України «Про виконавче провадження» повноважень, а саме - не накладено арешт на майно боржника [PERSON] та не оголошено його розшук в межах виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу, неправомірною; визнано рішення начальника Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві ТЕРТИЧНОЇ В.В. від 28.11.2014 року, яким у задоволенні скарги [PERSON] на вказану бездіяльність державного виконавця ХІЛЬЧЕНКО Р.В. відмовлено, неправомірним (а.с.12-13). Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Й, на виконанні ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві з 15.12.2011 року по 26.12.2012 року перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в загальній сумі 575 410 грн. 19 коп. (а.с. 9, 10, 11). Постановою від 26.12.2012 року державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві закінчено виконання вказаного виконавчого листа й направлено за територіальністю до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві (а.с.11). Рішення суду щодо неправомірності дій/бездіяльності по вказаному виконавчому провадженню не приймалось. Суд, надавши оцінку періоду часу, в межах якого в провадженні державного виконавця перебували виконавчі провадження, процесуальні дії, які вчинені державним виконавцем при їх виконанні, взаємоз»язок між вказаними діями/бездіяльністю та їх вплив на негативний психологічний стан позивачів, який в судовому засіданні не доведений, суд вважає, що підстав для відшкодування моральної шкоди немає, виходячи й з таких підстав. Ставлячи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач не обґрунтував належність та допустимість доказів до даних правовідносин та з яких міркувань виходив, визначаючи її розмір, виходячи із формальних міркувань про розмір завданої моральної шкоди, відтак не довів в судовому засіданні рівень душевних страждань, яких він зазнав у зв»язку з протиправною поведінкою/бездіяльністю відповідача щодо нього самого, членів його сім»ї чи близьких родичів, на які він мав би послатися як на підставу свої доводів. Особа має право, відповідно до ч.1, п.2. ч.2 ст.23 ЦК України, на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимогипозивача щодо відшкодування моральної шкоди не обґрунтовані, обставини, на які він посилається, не підтверджуються наявними в матеріалами справи доказами, причинний зв»язок між вказаною моральною шкодою і діями/бездіяльністю відповідача судом не встановлені, а тому законні підстави для задоволення такої вимоги відсутні. На підставі вищевикладеного, ст. 23 ЦК України,

Outcome: dismissed