Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) у розмірі 1.98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 30 жовтня 1997 року на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 22 вересня 1997 року №322 . Також просиа стягнути з відповідачів судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що 30 жовтня 1997 року її чоловік [PERSON] отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] . З моменту його смерті відкрилася спадщина на зазначене вище майно. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену земельну ділянку нотаріусом позивачу було відмовлено, оскільки позивачем не було надано правовстановлюючих документів про право спадкодавця на це спадкове майно. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому зазначив, що з позовом не згоден, оскільки Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області не є відповідачем по зазначеній справі, так як спадщина відкрилась на території Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області, де також і знаходиться земельна ділянка. Також просив розглянути справу за його відсутністю. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справі вбачається, що 28 вересня 1985 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 28 вересня 1985 року Лісненською сільською радою Тарутинського району Одеської області (а.с.12). 30 жовтня 1997 року на підставі рішення Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області від 22 вересня 1997 року №322 [PERSON] отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , згідно якого отримав право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Правда» розміром 1.98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.13). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 03 квітня 2006 року Лісненською сільською радою Тарутинського району Одеської області (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з зазначеного вище права на земельну частку (пай). Однак, постановою державного нотаріуса Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 06 листопада 2019 року (а.с.28) позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене спадкове майно, у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право померлого на зазначене майно. Проте, з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються, вбачається, що [PERSON] 30 жовтня 1997 року дійсно отримав Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с.14-17). З довідки відділу у Тарутинському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області №8/150-19 від 11 грудня 2019 року вбачається, що за [PERSON] у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , державного акту на право приватної власності на дану земельну ділянку не зареєстровано (а.с.20). З наведеного вбачається, що [PERSON] , померлому [INFO] , дійсно належало право на зазначену вище земельну ділянку. Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Так, враховуючи, що після смерті [PERSON] ніхто більше з заявою про прийняття спадщини, окрім позивачки, не звертався, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право на зазначене спадкове майно за законом. Щодо позовних вимог до відповідача Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Районні державні адміністрації можуть бути залучені в якості третіх осіб у випадках, якщо спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення знаходяться за межами населених пунктів. Сільські, селищні ради можуть бути залучені в якості третіх осіб у спорах щодо земельних ділянок, які знаходяться на території відповідної ради. Тож, Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області не є належним відповідачем у даному спорі. Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог до відповідача Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області необхідно відмовити. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідачів на її користь витрат на професійну правничу допомогу та сплаченого нею судового збору, суд прийшов до наступного. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З розрахункової квитанції серії [NUMBER] від 28 листопада 2019 року (а.с.4), вбачається, що за надання професійної правничої допомоги позивачка [PERSON] сплатила 1200 гривень. За подання позовної заяви позивачка сплатила судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок, що підтверджується оригіналом квитанції № ПН137 від 28 листопада 2019 року (а.с.1). Тож, з відповідача Лісненської сільської ради Тарутинського району Одеської області на користь позивачки необхідно стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1200 гривень та сплачений нею судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial