Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 07.12.2016 року звернулися в суд із позовною заявою, в якій просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду у розмірі 64\~067, 20 грн., заподіяну моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 15 000 грн., а на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду, яку він також оцінює у розмірі 15 000 грн.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті ними судового збору у розмірі 640 грн., просять покласти на відповідача [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що відповідач 31.12.2013 року у м. Сколе Львівської області по вул. Героїв Маківки, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Vento державний номерний знак [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із належними позивачу [PERSON] на праві власності транспортним засобом MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 державний номерний знак [NUMBER], у котрому були присутні пасажири, зокрема й позивач [PERSON]. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, обом позивачам заподіяно шкоди здоровю (тілесних ушкоджень), а позивачу [PERSON] також заподіяно, згідно висновку експертного товарознавчого дослідження, майнову шкоду у розмірі 115\~067, 96 грн.. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача станом на дату вказаної дорожньо-транспортної пригоди не була застрахованою, то, згідно вимог закону, Моторно-транспортним страховим бюро України позивачу [PERSON] відшкодовано частину збитків за пошкодження належного йому транспортного засобу (майнової шкоди). У решті 64 067, 96 грн. заподіяна майнова шкода залишається невідшкодованою. Також вказують на заподіяння позивачам зазначеними вище діями відповідача моральної шкоду, яку кожен з них оцінює у розмірі по 15 000 грн., посилаючись на заподіяння їм фізичного болю та страждань, душевних хвилювань, а також на необхідність кожному з них перевлаштовувати своє буденне життя для відновлення нормального ритму після отриманих тілесних ушкоджень та стресу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідача визнано винним у скоєнні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, тому вважають, що останній повинен нести відповідальність за заподіяну їм майнову та моральну шкоду. У звязку з тим, що відповідач добровільно відмовляється відшкодувати завдані майнову, а також моральну шкоду, тому вони змушені були звернутися із даним позовом до суду. Належно уповноважений представник позивачів адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-7), просив позов задовольнити. Належно уповноважений представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Надав пояснення, згідно з якими він визнає той факт, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 31.12.2013 року, дійсно сталася з вини його довірителя, однак розмір заподіяної внаслідок такої дорожньо-транспортної пригоди майнової та моральної шкоди, на котрій наполягають позивачі, є, на його думку, не підтвердженим. Це повязано з тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження фактично понесених позивачем [PERSON] витрат на ремонт чи відновлення належного йому транспортного засобу, котрий, до того-ж, станом на дату розгляду справи судом, позивачем [PERSON] відчужений. Це ж стосується і розміру заподіяної моральної шкоди, так як позивачами на підтвердження такого викладені лише загальні твердження, без будь-якого їх конкретизування. За таких обставин, просив відмовити у предявленому позові повністю, у звязку із його недоведеністю. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач 31.12.2013 року у м. Сколе Львівської області по вул. Героїв Маківки, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Vento державний номерний знак [NUMBER], порушив п. п. 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху України, а саме не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення із належними позивачу [PERSON] на праві власності транспортним засобом MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 державний номерний знак [NUMBER], котрий від такого зіткнення отримав технічні ушкодження, а позивач [PERSON] (водій автомобіля) та позивач [PERSON] (пасажир автомобіля) отримали незначні тілесні ушкодження. Враховуючи відсутність у будь-кого із учасників вказаної дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень середньої тяжкості чи тяжких тілесних ушкоджень, а також відсутність тяжких наслідків у виді смерті потерпілого чи загибелі осіб, таке порушення відповідачем правил дорожнього руху із спричиненням пошкодження належного позивачу [PERSON] транспортного засобу уповноваженими особами визначено як адміністративне правопорушення, за котре відповідач був притягнений до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КпАП України, що підтверджується копією постанови Сколівського районного суду Львівської області (а. с. 20), винесеною 06.05.2014 року у справі № 453/542/14-п. (провадження № 3/453/137/14). Наявність вказаної вище постанови Сколівського районного суду Львівської області, що набрала законної сили, повністю доводить вину відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.12.2013 року у м. Сколе Львівської області по вул. Героїв Маківки. Встановлено й те, що цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу VOLKSWAGEN Vento державний номерний знак [NUMBER], котрим керував відповідач, станом на дату скоєння згаданої вище дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, у звязку з чим усі повязані з цією дорожньо-транспортною пригодою наслідки щодо відшкодування збитків, у межах існуючого законодавства та компетенції, вирішувались Моторно-транспортним страховим бюро України, а позивач [PERSON] отримав кошти на відшкодування частини заподіяної йому майнової шкоди. Крім того, транспортний засіб VOLKSWAGEN Vento державний номерний знак [NUMBER] станом на дату дорожньо-транспортної пригоди у власності відповідача не перебував і не перебуває у його власності й на даний час. Встановити особу, яка на відповідній правовій підставі володіла (чи володіє) вказаним транспортним засобом, з наданих учасниками справи суду матеріалів не представляється можливим, з огляду на що положення ст. 1187 ЦК України, котра врегульовує порядок відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки, у даному випадку застосуванню судом не підлягають. Разом з тим, така заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода, виходячи з положень ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 4-5 ЦПК України та при обраному позивачами способові захисту, може бути відшкодована на загальних підставах, визначених чинним законодавством. Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. За змістом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд, за вибором потерпілого, може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження тієї обставини, що позивачем [PERSON] вживались заходи для відновлення належного йому автомобіля після заподіяних з вини відповідача пошкоджень внаслідок спричиненої останнім дорожньо-транспортної пригоди, у звязку з чим суду не представляється можливим визначити реальну вартість втраченого майна, вартість ремонтних робіт та вартість усіх запчастин до автомобіля, а також супутніх матеріалів, які були необхідними для його відновлення після дорожньо-транспортної пригоди (реальні збитки), як і немає підтверджень про здійснення позивачем [PERSON] оплати за відновлення пошкодженого автомобіля самостійно у виді відповідних фінансових документів (товарних чеків, накладних з актами виконаних робіт тощо). У свою чергу, наданий позивачем [PERSON] і виконаний на його замовлення оцінювачем-автотоварознавцем [PERSON] звіт № 35/03 від 14.03.2014 року про визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля [NUMBER] (а. с. 95-133), згідно якого вартість заподіяного матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу) становить 115\~067, 96 грн., судом не може братися до уваги, так як такий стверджує про ймовірний розмір коштів, необхідних для затрат на відновлення зазначеного автомобіля, а не підтверджує фактичні затрати, здійснені позивачем [PERSON] для цієї мети. Крім того, судом встановлено, що транспортний засіб MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 державний номерний знак [NUMBER], котрий станом на дату дорожньо-транспортної пригоди належав позивачу [PERSON] на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 199344, виданого Хустським ВРЕР ДАІ при ГУ МВС України у Закарпатській області 24.10.2012 року (а. с. 12), на час розгляду судом даної справи та станом на дату ухвалення даного судового рішення позивачу [PERSON] не належить у звязку із його відчуженням останнім іншій особі. Такий факт не заперечувався позивачем [PERSON] та його представником у судовому засіданні. З огляду на вказане, не представляється можливим встановити, чи здійснив позивач [PERSON] відчуження зазначеного автомобіля після проведення ремонтних робіт (після його відновлення), або ж у пошкодженому після дорожньо-транспортної пригоди технічному стані, як і неможливо було обговорити питання про передачу майна, яке не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність (залишків пошкодженого транспортного засобу) відповідачу після відшкодування ним збитків, хоча про намір це зробити заявляв представник відповідача у судовому засіданні. За таких наведених вище обставин, підстав для задоволення позову у частині покладення на відповідача обовязку відшкодувати заподіяну ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну позивача [PERSON] шкоду у розмірі 64\~067, 96 грн. (частина, що залишилась невідшкодованою Моторно-транспортним страховим бюро України), у суду немає, так як розмір зазначеної майнової шкоди у цілому останнім не доведений у встановленому порядку. При цьому, судом представнику позивачів з метою доведення належними доказами розміру заподіяного матеріального збитку розяснювалось відповідне право клопотати про призначення судової експертизи, зокрема і для визначення розміру реальних збитків, повязаних із відновленням транспортного засобу MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 державний номерний знак [NUMBER] перед його відчуженням позивачем [PERSON], однак останній таким своїм правом не скористався. В силу ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, котра полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 зазначеного Кодексу моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 12013150300000977 по факту дорожньо-транспортної пригоди, котра мала місце 31.12.2013 року у межах населеного пункту Сколе Львівської області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, із постановою від 04.04.2014 року про закриття кримінального провадження, вбачається, що у транспортному засобі MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 державний номерний знак [NUMBER] на час вчинення зазначеної дорожньо-транспортної пригоди в якості пасажира був присутній позивач [PERSON], який скаржився на заподіяння йому певних тілесних ушкоджень, однак від проходження судово-медичної експертизи для визначення ступеня таких тілесних ушкоджень у встановленому порядку відмовився. Тілесні ушкодження були заподіяні позивачу [PERSON], який у встановленому порядку пройшов судово-медичну експертизу для визначення ступеня таких тілесних ушкоджень і йому визначено легку ступінь тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоровя (а. с. 87-89). Встановлено, що, незважаючи на відмову позивача [PERSON] від проходження експертизи, останній одразу ж після настання події дорожньо-транспортної пригоди, у той-же день звернувся у медичний заклад за місцем свого проживання для надання йому медичної допомоги, що стверджується випискою № 16186/1969 від 10.01.2014 року (а. с. 19). Позивач [PERSON] у період з 31.12.2013 року по 10.01.2014 року перебував на амбулаторному лікуванні і йому встановлений повний діагноз (дані про діагноз не розголошуються в силу положень ст. 286 ЦК України). Виходячи із встановлених судом зазначених вище обставин суд погоджується із заподіянням відповідачем позивачам моральної шкоди, котра полягає у фізичному болю та стражданнях, яких останні зазнали у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у душевних стражданнях внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яких зазнали обоє позивачів, а позивач [PERSON] ще й у зв'язку із пошкодженням його майна транспортного засобу. Разом з тим, суд не погоджується із розміром, в якому позивачі оцінили заподіяну їм моральну шкоду. Розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 15 000 грн. кожному суд вважає значно завищеним. Так, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд вважає доведеним та достатнім стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] 2500 грн. на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, а на користь позивача [PERSON] 1500 грн. на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають до часткового задоволення. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати, котрі полягають у сплаченому судовому зборі згідно квитанції від 04.10.2016 року (а. с. 2), в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь кожного із позивачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 53, 44 грн. на користь позивача [PERSON] та 32 грн. на користь позивача [PERSON].

Outcome: partial