Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] в якому просить стягнути із останнього на користь дитини [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову покликається на те, що сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Після народження дитини протягом трьох років проживали разом та вели спільне господарство. Однак, через постійні конфлікти сторони розійшлись та проживають окремо. Відповідач бере участь в утриманні дочки, надаючи щомісячно грошові кошти у сумі 1000,00 грн. Попри ти, цих коштів не достатньо для гармонійного розвитку дитини. Враховуючи матеріальне становище відповідача, його стан здоровя, постійний дохід, утримання лише сина студента, просить у відповідності до ст. ст. 180, 181, 184 Сімейного кодексу України, позов задовольнити повністю. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 03 жовтня 2018 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. 09 січня 2019 року позивачкою подано заяву про слухання справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст.281 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, що сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження від 12.12.2009 серії І-СГ № 24783. Дитина проживає із матір'ю, про що стверджує позивачка у позовній заяві. Така обставина не оспорюється відповідачем, а тому приймається судом до уваги. У звязку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обовязок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі\~за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~ Окрім цього, відповідно до\~ст.182\~цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що відповідач є одним із засновників Товариств з обмеженою відповідальністю «Під Вітряком» та «Максим», що підтверджено інформаційними довідками з державного реєстру вказаних товариств /арк. спр. 3-6/. Разом із тим, суд зазначає, що відповідач добровільно до вересня 2018 року утримував свою дочку щомісячно у розмірі 1000,00 грн. Така обставина підтверджена позивачкою у позовній заяві. Таким чином, суд приймає таку дані до уваги. За таких обставин, суд прийшов переконання, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд враховує матеріальне становище дитини, яку утримує позивачка, матеріальне становище відповідача, який є одним із засновників товариств, а відтак отримує дохід, що в свою чергу не звільняє його від обовязку утримування дитини, до досягнення нею повноліття. Таким чином, суд прийшов висновку, що необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону, а позовну вимогу у цій частині задовольнити повністю. Щодо частини позовної вимоги про стягнення аліментів на користь дитини, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 179 Сімейного кодексу України неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Із матеріалів справи суд установив, що дитина [PERSON], [INFO], тобто на момент розгляду справи є малолітньою особою ( фізична особа, яке не досягла чотирнадцяти років). Таким чином, застосування положення 3 ст. 179 СК України щодо стягнення аліментів на користь дитини є неможливим, адже вона не відноситься до неповнолітньої особи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або законних представників дитини, на імя якого виплачується аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. З аналізу вказаних норм, суд відмічає, що аліменти можуть виплачуватися на користь того з батьків або законних представників з якими проживає дитина. Таким чином, враховуючи, що дитина [PERSON] проживає із матірю, а відтак суд прийшов висновку, що аліменти необхідно стягувати на користь [PERSON] на утримання дитини, а в частині позовної вимоги при стягнення на користь дитини відмовити. Щодо частини позовної вимоги про стягнення аліментів з 01 вересня 2018 року, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Позивачкою 21 вересня 2018 року до суду особисто подано позовну заяву про стягнення аліментів на дитину, а тому такі аліменти необхідно присудити з 21 вересня 2018 року у відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 141, 181, 182 Сімейного кодексу України та на які вірно посилалась позивачка у позовній заяві поряд із загальними нормами права. Суд приймає аргументи позивачки [PERSON], що наведені останньою як на підстави для стягнення аліментів, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивачки щодо стягнення аліментів на утримання дитини підлягають захисту, шляхом задоволення позову частково. Суд відкидає аргумент позивачки про наявність у відповідача на утриманні сина студента, адже такий не підтверджено доказами у відповідності до ст. ст. 76-81 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнений законом (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 704,80 грн судового збору в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial