Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 20.08.2018 року звернулися до суду з цим позовом із вимогами визнати недійсними: заяви до Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 08 червня 2015 року [PERSON], від 02 липня 2015 року [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Жмеринською районною державною нотаріальною конторою 16 травня 2016 року [PERSON], яким посвідчено її право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №2-771; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Жмеринською районною державною нотаріальною конторою 14 березня 2016 року [PERSON], яким посвідчено її право на земельну ділянку площею 3,8121 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №2-415 (а.с.3-7). Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 21.08.2018 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] було залишено без руху для усунення недоліків щодо її форми та змісту. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 30.08.2018 року за наслідком усунення недоліків позову відкрито провадження в даній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 20.11.2018 року відкладено підготовче засідання за клопотанням сторони позивачів з підстав хвороби їх представника. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Чаленко Н.В. 17.12.2018 року подано відзив на позовну заяву, за змістом якого вказано про невизнання позовних вимог у повному обсязі (а.с.111-114). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 30.01.2019 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державного нотаріусу Жмеринської районної державної нотаріальної контори Суську С.В., закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 20.11.2018 року відкладено судове засідання за клопотанням позивача [PERSON] з підстав нещодавної передчасної смерті її чоловіка та хвороби представника позивачів. Ухвалами Жмеринського міськрайонного суду від 24.04.2019 року відмовлено у задоволенні клопотань позивачів [PERSON] та [PERSON] про об'єднання цивільних справ, про виклик свідка та призначення судової почеркознавчої експертизи, а також про залишення позову без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Пояснила, що під час розгляду в Жмеринському міськрайонному суді цивільної справи за позовом її матері щодо оскарження отриманих відповідачем [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом відносно майна померлого батька [PERSON], їй стало відомо, що в матеріалах спадкової справи даного спадкодавця міститься її письмова заява про відмову від спадщини, яка не відповідає за змістом поданій нею до Браїлівської селищної ради заяви, якою фактично вона відовлялась від спадщини після смерті батька на користь своєї матері [PERSON] Також заперечила, що підпис на посвідченій секретарем Браїлівської селищної ради заяві від 08.06.2015 року належить їй. Вважає порушеними оспорюваними правочинами та свідоцтвами про право на спадщину власних прав щодо можливості прийняття нею у спадок в рівних частинах з відповідачем спадщини, яка відкрилась після смерті батька. Заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавала, та спадщини, яка відкрилась після його смерті у встановленому порядку не прийняла. Згодом подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері. Просила задоволити позов. Позивач [PERSON] надала аналогічні пояснення та просила задоволити позовні вимоги. Представник відповідача Чаленко Н.В. позовні вимоги не визнала, заперечивши щодо їх задоволення. Суду пояснила, що позивачі, які не подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не вчинили інших дій стосовно продовження строку на прийняття спадщини, не є спадкоємцями, які прийняли спадщину, що відкрилась після смерті їх батька, відтак їх права щодо даної спадщини не є порушеними, у зв'язку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Також просила стягнути з позивачів на користь відповідача понесені останньої витрати із надання професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн., представивши суду її розрахунок. Представник позивачів [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Суська С.В. судове засідання залишили з власної ініціативи, що втім не перешкоджає судовому розгляду справи по суті. Суд, заслухавши пояснення позивачів та заперечення представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер батько позивачів - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). Факт родинних відносин між позивачами та померлим [PERSON], підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивача [PERSON] (а.с.14) і копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивача [PERSON] (а.с.15,16). Згідно вказаних свідоцтв та копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.17) матір позивачів - [PERSON] померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 0,20 га, 0,26 га, що розташовані по [ADDRESS], на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] а також на земельну ділянку площею 3,8121 га на території Браїлівської селищної ради Жмеринського району (а.с.18,21,22,25-29,69-72). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оглядом копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.56-92) встановлено, що його спадкоємцями першої черги за законом являлись його дружина [PERSON] та діти: позивачі [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] Так, відповідач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.57 на звороті); спадкоємець [PERSON], а також позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.59, 61,62). Як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.03.2016 року на земельну ділянку площею 3,8121 га, розташовану на території Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №2-415 (а.с.79) та свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.05.2016 року на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №2-771 (а.с.91). Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсність правочину та правові наслідки недійсності правочину закріплені у статтях 215, 216 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ст. ст. 1270, 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до положень ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно вимог ч.2,3,5 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Згідно положень ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину Суд не приймає до уваги доводи позивачав [PERSON] та [PERSON] стосовно недійсності їх заяв про відмову від спадщини після смерті батька [PERSON] з мотивів того, що ними обома такі заяви подавались про відмову від даної спадщини на користь матері [PERSON], оскільки позивачами не доведено належними та допустимими доказами власні ствердження про невчинення ними підписів на оспорюваних заявах від їх імені про відмову від спадщини. Натомість в судовому засіданні з пояснень позивачів встановлено, що кожна з них, усвідомлюючі наслідки вчинення відмови від спадщини, вчинили дану дію свідомо, добровільно та без примусу, розуміючи суть вчиненого правочину, а та обставина, що спадкоємець [PERSON] також відмовилась від вказаної спадщини, вчинивши не так, як очікувалося позивачами, не може бути підставою для визнання відмови позивачів від спадщини недійсною, оскільки незалежно від стверджуваної ними умови щодо відмови від спадщини на користь матері, це не обмежує власне волевиявлення [PERSON] щодо даної спадщини, яке не є предметом оскарження в межах даної справи, а відтак не спростовує суті та мети особистих правочинів позивачів, спрямованих передусім на відмову від належного їм права спадкування за законом. Інших з обмеженого законом переліку підстав, за яких судом може бути визнана недійсною саме відмова від прийняття спадщини, позивачами не вказано. Також суд враховує, що помилка внаслідок власного недбальства чи незнання закону позивачами не є підставою для визнання вказаних правочинів недійсними. При цьому судом встановлено, обидві заяви про відмову від прийняття спадщини від 08.06.2015 року та від 02.07.2015 року, безпосередні дати засвідчення яких секретарем Браїлівської селищної ради позивачами не оспорюються, подані відповідно [PERSON] та [PERSON] після спливу обмеженого законом шестимісячного строку після відриття спадщини померлого [INFO] року [PERSON], обставини чого визначають відсутність будь-яких правових наслідків даних заяв незалежно від дійсності останніх. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду позивачами не доведено обставини, щодо яких вони помилялися чи щодо яких мав місце обман при вчиненні власних правочинів із відмови від спадщини після смерті їх батька, у суті та наслідках відповідних заяв, не надано доказів помилки або навмисного введення в оману щодо істотних обставин спірних правочинів, а також не аргументовано наявності порушення особистого права правочином, який за наслідком його вчинення поза межами встановленого законом строку не має процесуальних наслідків стосовно його предмету загалом, з урахуванням чого суд визнає, що позов у цій частині вимог не підлягає до задоволення. Також з огляду на вказані позивачами обставини неприйняття ними спірної спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], оскільки ними повідомлено про неподання до нотаріальної контори особистих заяви про її прийняття, а також жодна з позивачів не проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на час його смерті, тобто позивачами не набуто у встановленому порядку власного права на отримання даної спадщини, судом визначаються безпідставними їх вимоги щодо визнання недійсними оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом виданих [PERSON], оскільки останні не становлять порушення її особистих прав саме як спадкоємця, лише які могли підлягати захисту із заявлених ними підстав, а тому у цій частині вимог позов також підлягає залишенню без задоволення. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог позивачів судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України вважає за необхідним стягнути на користь відповідача з позивачів порівну понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу (а.с.117), тобто з кожної по 2500 грн. (5000 грн./2), оскільки представлений захисником розрахунок цих витрат є об'єктивним та справедливим.

Outcome: dismissed