Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідача [PERSON] про виселення із квартири , без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги, позивачі мотивують тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] (в порядку приватної спільної сумісної власності) на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно . В даній квартирі без реєстрації разом із позивачами проживає колишній чоловік позивачки [PERSON] та батько позивача [PERSON] Шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано 26.05.2015 року за рішенням Жовківського районного суду Львівської області .Проте, як під час шлюбу , так і після припинення шлюбних відносин, відповідач [PERSON] продовжує періодично зловживати алкогольними напоями, та в стані алкогольного сп»яніння вчиняє насильство над позивачами, що проявляється у вчиненні безпідставних сварок, образ нецензурними словами, тобто умисних дій психологічного характеру . Також були непоодинокі випадки фізичного насилля, щодо позивачки [PERSON] Позивач [PERSON] неодноразово зверталася до органів поліції із заявами щодо протиправних, насильницьких дій відповідача [PERSON], внаслідок чого відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173- 2 КпАП України . Тобто відповідач вчиняє систематичні грубі порушення відповідачем правил співжиття , які роблять неможливим для позивачів проживання з ним в одній квартирі . А численні заходи запобігання та громадського впливу виявились безрезультатними, так як відповідач [PERSON] продовжує вчиняти умисні дії як психологічного так і фізичного характеру, щодо позивачів . Окрім того, відповідач не приймає участі в утриманні житла, в якому мешкає без реєстрації , усі послуги сплачує позивачка [PERSON] Станом на сьогоднішній день відповідач [PERSON] не бажає добровільно виселитись із квартири в [ADDRESS], хоча зареєстрований в [INFO]. А тому, враховуючи вище викладене позивачі просять задоволити їх позовні вимоги та стягнути з відповідача в їх користь судовий збір. Позивачі в судове засідання не прибули, однак на адресу суду подали письмові заяви, якими позовні вимоги підтримали та просили суд справу розглядати за їх відсутності . Відповідач повторно судове засідання не прибув, хоч про час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень . Свого відношення до позову також не висловив. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому, судом вирішено проводити заочний розгляд справи за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири 51 в буд.14 , м.Дубляни, Жовківського району Львівської області , що стверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №304687. Як вбачається із рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26.05.2016 року, [PERSON] розірвала шлюб укладений із [PERSON]. Як вбачається із довідки виданої МВУ ЖКГ м.Дубляни від 29.08.2016 року №853 , що за адресою м.Дубляни, вул.Львівська , 14/51 зареєстровані позивачаі по справі, а саме : [PERSON], [INFO] та її син [PERSON], [INFO]. Як вбачається із листа Паликоровівської сільської ради Бродівського району від 09.09.2016 року №02-17/135, що [PERSON], [INFO] зареєстрований в [INFO] , але фактично по місцю реєстрації не проживає. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України , право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення першкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном . Згідно ст.116 ЖК України - якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилось безрезультативними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу конфлікту в сім»ї з [PERSON] про що свідчать долучені до матеріалів справи постанови Жовківського районного суду Львівській області від 14.08.2014 року, 16.06.2015 року, 13.07.2015 року, 24.03.2016 року, якими [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст.173-2 ч.2 КпАП України та неодноразово накладено адмістративні стягнення . Відповідно до ч.1 статті 64 ЖК України, члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Як вбачається із пояснень позивачів зазначених в позовній заяві, відповідач участі в утриманні квартири не приймає, послуг не сплачує. Підстави та порядок позбавлення членів сім»ї власника права користування жилим приміщенням визначені у статті 157 ЖК України, якою встановлено, що членів сім»ї власника жилого будинку ( квартира) може бути виселено у випадках передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку , слід виходити з того , що при триваючій антгромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні , якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] постійно робить неможливим проживання своєї колишньої дружини [PERSON] та сина [PERSON] разом з ним на одній житловій площі, порушує правила співжиття, не приймає участі в утриманні житла, спричиняє шкоду психологічного так і фізичного характеру щодо позивача [PERSON], оскільки позивачі є власниками вище зазначеної квартири, а проживання в квартирі відповідача є порушенням їх прав, щодо можливості на свій розсуд користуватись і розпоряджатись належним майном на власний розсуд . Тому , суд приходить до переконання , що відповідача [PERSON] слід виселити з квартири [ADDRESS] , що належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], без надання іншого житлового приміщення відповідачу . Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивачів судовий збір, який позивачами сплачено при подачі позову до суду.

Outcome: approved