Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів спілкування з дитиною. Заявлені вимоги позивачі обгрунтовують тим, що починаючи з 2009 року по 2013 рік позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 25.11.2013 року було розірвано рішенням Шевченківського районного суду. [INFO] в них народився син [PERSON], який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачем [PERSON] Фактично з моменту розлучення, у позивачів почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватись штучні перепони зі сторони відповідача та осіб, проживаючих з його сином та онукою. Всі намагання позивачів нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, у зв'язку з чим позивач [PERSON] звернувся із заявою у службу у справах дітей Чернівецької міської ради, в результаті було прийнято рішення, яким визначено порядок побачення з сином [PERSON]: щосуботи з 14.00 год. до 19.00 год., але фактично з моменту прийняття рішення, відповідач ігнорує дане рішення, та продовжує чинити перешкоди спілкуванню позивачів з сином та онукою та прийняття участі у його вихованні. 22.08.2015 року, 29.08.2015 року, 05.09.2015 року відповідач відмовила [PERSON] у побаченні з онуком, в результаті чого між ними виникло словесне непорозуміння, та з даного приводу звертався до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області. Вважають, що вони як батько та дід мають право брати участь у вихованні та спілкуванні з сином та онукою [PERSON] Просять зобов'язати відповідача [PERSON], [INFO], не чинити перешкоди позивачам [PERSON], [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]; Визначити наступні способи участі [PERSON], [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO] : побачення з дитиною з 16.00 год. понеділка до 10.00 год. наступного понеділка через тиждень почергового з правом відвідування, перебування, ночівлі [PERSON]; спільного відпочинку з дитиною [PERSON] і період з 01 червня по 31 серпня, один раз в рік, не менше 21 календарного дня, як на території України, так і за її межами. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в наданих суду поясненнях посилався на обставини, аналогічно викладеним в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в наданих суду поясненнях посилався на обставини, аналогічно викладеним в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. Позиція позивачів в судовому засіданні була підтримана їх представником - [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач [PERSON] не бере участі в житті і вихованні сина, не приймає участі в його матеріальному утриманні, оскільки відмовився від сплати аліментів. Позивачем [PERSON] на її погляд навмисно при кожній зустрічі з дитиною у її присутності створюються конфліктні ситуації, у яких на її адресу лунають образи, на неї чиниться з боку позивача [PERSON] постійний психологічний тиск, наносяться образи в присутності сина, що дискридитує її в очах сина. В поясненнях вказує, що для дитини дані конфлікти створюють несприятливі психо-емоційні ситуації. Також, пояснила, що вона не ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування про відвідування батьком і дідусем дитини, однак, дбаючи про дитину, не може надати дитину для прогулянок з позивачами без її присутності, оскільки дитина ще достатньо малолітнього віку; при цьому зазначає, що згідно висновку Управління освіти Чернівецької міської ради про результати психодіагностичного обстеження дитини [PERSON], вбачається негативний вплив від спілкування позивачів з дитиною зважаючи на емоційний стан дитини та рекомендацію психолога з приводу обмеження спілкувань дитини з позивачами та інтересах дитини просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачів оскільки це буде суперечити інтересам дитини. Не заперечує і вважає що батько має бачити ся з дитиною і вона цьому не забороняє, однак вже протягом тривалого часу, більше 6 місяців, батько жодного разу у визначений період, час згідно рішення виконавчого комітету до дитини не приходив, один - два рази прийшов в садок і приніс дитині печиво, цукерки, які були роздані між дітьми та кільки пар одежі на вирост дитини. А, тому вважає, що батько має право спілкуватися з дитиною, а позивачу [PERSON], в інтересах неповнолітнього [PERSON] для забезпеченні нормального психоемоційного розвитку дитини просить відмовити у спілкуванні дідуся з дитиною до моменту особистої на те згоди дитини [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала позицію своєї довірительки [PERSON] Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Чернівецької міської ради, за довіреністю Сабадаш Г.Г. в судовому засіданні заявлені вимоги визнала частково, пояснила, що їй, як представнику служби у справах дітей відома родина позивачів та відповідача, в серпні 2015 року Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №443/15 за зверненням позивача [PERSON] було встановлено часи побачень як останньому, як батьку дитини, так і [PERSON], як дідусю з малолітнім [PERSON].[INFO], щосуботи з 14.00 год. до 19.00 год. та вже під час судового розгляду справи, служба у справах дітей Чернівецької міської ради повторно вивчала ситуацію, умови проживання батька та матері, а тому, знаючи про конфліктну ситуацію, що існує між батьком та матір'ю, а також і [PERSON] та [PERSON] вважала, що рішення суду має бути прийнято суто в інтересах дитини, з урахуванням віку дитини, розвитку, розпорядку і режиму, а також з урахуванням того способу, який був визначений рішенням виконавчого комітету. В подальшому в судові засідання представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Чернівецької міської ради, за довіреністю Сабадаш Г.Г. не з'явилася, від останньої в суд поступила письмова заява про закінчення розгляду справи з з»ясуванням обставин і перевірки їх доказами у її відсутність; в заяві повторно просить врахувати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №443/15 від 11.08.2015 року, оскільки позиція служби у справах дітей направлена на захист саме прав та інтересів малолітнього [PERSON], а також врахувати права батька, який проживає окремо від дитини, та можливість спілкуватись та виховувати дитину, врахувати інтереси дитини та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства (а.с.102). Заслухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], доповнення до пояснення представника позивачів - [PERSON], відповідача [PERSON], доповнення до пояснення представника відповідача - [PERSON], пояснення представника третьої особи - служби у справах дітей Чернівецької міської ради - Сабадаш Г., розглянувши і вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши в засіданні фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом належними доказами по справі установлені факти і відповідні правовідносини, зокрема встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] записано в свідоцтві про народження [NUMBER] - [PERSON] (а.с.39). [INFO] під час проживання однією сім»єю в шлюбу в сім»ї [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11). 26.11.2013 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №273 було розірвано у відповідності до рішення (а.с.9-10, 27). Малолітня дитина [PERSON], [INFO] залишився проживати разом із матір'ю, що підтверджується довідкою КЖРЕП №14 №2018 від 08.06.2015 року (а.с.8). Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11. 1959 року, дитина повинна зростати в умовах турботи, та згідно ст.9, 18 Конвенції про права дитини, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками та їх рідними. Згідно із ст.ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою матері або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, позивач [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Чернівецької міської ради із заявою про вирішення питання щодо участі його як батька у спілкуванні з дитиною висловивши своє бажання відносно способу прийняття участі у спілкування з дитиною за графіком побачень з сином - [PERSON], [INFO], з 16.00 год. понеділка до 10.00 год. наступного понеділка через тиждень, почергово, з правом відвідування, перебування, ночівлі дитиною в місці проживання [PERSON] та наданням йому можливості як батьку [PERSON], спільного відпочинку з дитиною [PERSON], з метою оздоровлення, морального та духовного розвитку, один раз на рік, в літній період тривалістю не менше 21 календарного дня, як на території України так і за її межами щороку (а.с.12). Висновком служби у справах дітей Чернівецької міської ради №1/1335 від 28.07.2015 року, визначено за доцільне брати участь у вихованні дитини обох батьків, а також, при цьому суд звертає увагу, що було визначено і право дідуся - [PERSON] у спілкуванні з малолітнім онуком - [PERSON], 2009 року народження і було прийнято висновок про доцільність визначення участі у вихованні дитини і встановленню порядку побачень батькові [PERSON] із сином [PERSON], [INFO] та дідусеві - [PERSON] із онуком щосуботи з 14.00 год. по 19.00 год. (а.с.69). При цьому, судом звертається увага, що згідно доказів наданих сторонами, відсутні будь - які дані про те, що [PERSON] звертався до служби у справах дітей з заявою про надання висновку відносно його участі у спілкуванні з онуком - [PERSON], 2009 року народження. Фактично на дане питання в судовому засіданні пояснень [PERSON] надати не зміг. Крім наведеного, судом установлено, що згідно з Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №443/15 від 11.08.2015 року «Про участь громадян у вихованні дітей (делеговані повноваження)», вирішено визначити участь у вихованні дитини і встановити порядок побачення громадянам [PERSON], [PERSON] з малолітнім [PERSON], [INFO]: щосуботи з 14.00 год. до 19.00 год. (а.с.37). Службу у справах дітей Чернівецької міської ради позивачами [PERSON], [PERSON] неодноразово було повідомлено про невиконання відповідачем [PERSON] рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №443/15 від 11.08.2015 року, що підтверджується заявами від 25.08.2015 р., 31.08.2015 р., 08.09.2015 р., 17.08.2015 р., 25.08.2015 р., 31.08.2015 р., 09.09.2015 р., 24.11.2015 р. (а.с.13-19, 71). Крім того позивач [PERSON] звертався 15.08.2015 року, 01.09.2015 року, 05.09.2015 року і до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області з приводу невиконання відповідачем [PERSON] рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №443/15 від 11.08.2015 року, що підтверджується висновками за результатами розгляду матеріалів ЖЄО (а.с.20-21, 70), на що отримав відповідь на звернення (а.с.22). З копій довідок (а.с.85) вбачається, що малолітній [PERSON] хворів в періоди часу з 21.08.2015 року по 31.08.2015 року, з 12.06.2015 року по 22.06.2015 року, та з 01.12.2015 року по 08.12.2015 року. І дане повністю узгоджується з поясненнями відповідача [PERSON] в частині того, що саме в означений період [PERSON] приходив додому до неї для спілкування з онуком, однак йому було повідомлено, що дитина хворіє, внаслідок чого розпочався конфлікт в будинку, у присутності дитини між [PERSON] та її цивільним чоловіком, у результаті чого [PERSON] було викликано працівників міліції та при опитуванні працівниками міліції, [PERSON] вказувала причину відмовити у спілкуванні дідусеві з онуком, що також вбачається з обставин дослідженого висновку від 05.09. 2015 року (а.с. 21). Позивач [PERSON], як работодатель свого сина, характеризує [PERSON] як порядну доброзичливу людину (а.с.25), в ПНД Чернівецької психіатричної лікарні на обліку не перебуває (а.с.23), ознак наркопаталогії не виявлено (а.с.24); зареєстрований як фізична особа - підприємець відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (а.с.26). Судом також установлено, що відповідач [PERSON] є працездатною особою - працює в Чернівецькому товаристві з додатковою відповідальністю «Трембіта» на посаді швачки з 01.12.2015 року (а.с.83); в ПНД Чернівецької психіатричної лікарні на обліку не перебуває, ознак наркопаталогії не виявлено (а.с.84). Доводи відповідач [PERSON] в частині того, що позивач, батько дитини [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання свого сина [PERSON]., 2009 року народження, не сплачує аліменти повністю підтверджуються і дослідженими доказами; так, на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції з 14.12.2015 року знаходиться виконавчий лист №727/4816/15-ц виданий 28.09.2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 15.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, 14.12.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслано боржнику для виконання (а.с.86). Дане в засіданні було підтверджено і позивачем [PERSON], який не заперечував відносно того, що дійсно ним аліменти не сплачуються на утримання сина, за відсутності в нього грошових коштів. З довідки ТОВ «Центр іноземних мов ASAP» №23 від 12.12.2015 року вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO] навчається в групі з підготовки до школи (а.с.81), дане підтверджується і угодою від 05.09.2015 року між ПП [PERSON] та відповідачем [PERSON] та квитанціями до прибуткового касового ордера (а.с.80); відвідує ДНЗ №27 комбінованого типу м. Чернівці протягом 3 років, зі слів вихователів дитину приводить та забирає з дитячого садка мати - [PERSON], дитина завжди охайна, чиста (а.с.82). Отже, в судовому засіданні як видно з пояснення [PERSON], остання достеменно знаючи про те, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11.08. 2015 року № 443/15 було визначено участь у вихованні дитини [PERSON] і встановлено порядок побачень [PERSON], [PERSON] з [PERSON] щосуботи з 14 до 19 години, оформила дитину для навчання в групі підготовки до шкоди ТОВ «Центр іноземних мов ASAP» саме щосуботи з 14 до 19 години., що свідчить про унеможливлення позивачам спілкування з дитиною. На запит адвоката №1 від 06.01.2016 року (а.с.100), ДНЗ №27 повідомили, що зі слів вихователів, за період з вересня по грудень 2015 року батько [PERSON] через вихователів декілька разів передавав сумки з продуктами харчування та речами дитині, забирала сумки мати [PERSON]; протягом цього періоду часу батько [PERSON] та дідусь [PERSON] провідували дитину 3-4 рази (а.с. 101). Вищенаведений доказ знайшов своє узгодження і з поясненнями сторін, зокрема як пояснили відповідно позивачі вони дійсно приходили до дитини - [PERSON] в садок де через вихователів передавали цукерки, печиво, фрукти, як продукти харчування, а також одяг, не заперечували і того, що дійсно одяг був на вирост дитині, тобто на кілька років. При цьому і відповідачка [PERSON] також визнала, що в ДНЗ їй вихователями передавалися від [PERSON], [PERSON] пакунки з печивом, цукерками, фруктами для сина і одягом на 2 - 3 розміри більше ніж носить дитина. При цьому, ствердила, що цукерки, печиво залишалося в садочку і було роздано між дітьми; таких передач від позивачів було двічі і вже під час розгляду справи в суді за позовом позивачів. Крім наведеного, не заперечувала і підтвердила, що і під час вже розгляду справи в суді, за її згодою було проводено психодіагностичне обстеження дитини - [PERSON], 2009 року народження, з метою визначити особливості психоемоційного стану хлопчика [PERSON] та його ставлення до значимих дорослих, відповідно до якого у дитини переважають негативні емоції та неприємні переживання, зміни в психоемоційному стані викликані ставленням хлопчика до батька і дідуся, він батька боїться і разом з тим радіє зустрічам з ним, відчуває себе покинутим батьком. Хлопчик до дідуся має виражене негативне ставлення, не бажає йти до нього в гості. Найважливішою фігурою для хлопчика є мама, яка забезпечує хлопчику психологічний комфорт. З метою збереження психологічного здоров'я хлопчика не рекомендується наполягати на його зустрічах з батьком і дідусем, поки він сам не висловить таке бажання (а.с.96). Актом обстеження житлово-побутових умов за заявою позивача [PERSON] проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], яке знаходиться на 1 поверсі, 5-ти поверхового будинку та складається з 2-х кімнатної квартири, загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 27,0 кв.м., кімнати окремі, всі зручності, кухня, ванна, туалет, зроблено ремонт. У батька малолітнього [PERSON] - [PERSON] окрема кімната, є великий двохспальний диван, письмовий стіл, шафа, комод (а.с. 98). Як пояснив [PERSON] дитина окремої кімнати в квартирі не має, однак, при спільному проживання однією сім»ю в шлюбі з [PERSON], він, дитина і їх син проживали саме в його кімнаті усі разом. Отже, виходячи з наведеного вище, сукупності досліджених по справі доказів, з»ясованих обставин справи і доводів сторін, суд приходить до висновку, що на даний час між сторонами склалися конфлікті стосунки, що унеможливили вільне спілкування батька, дідуся з дитиною, що призводить до суперечок,сварки між сторонами відносно спілкування з малолітнім [PERSON], [INFO], що у свою чергу негативно позначається на дитині, яка є очевидцем таких конфліктів і непорозумінь з боку батьків і дідуся. Згідно ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають значення. Статею 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із системного тлумачення вказаних статей Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Саме про це свідчить і практика Європейського суду з прав людини, зокрема дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України») та правові позиції Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справи від 25.03.2015р., від 04.02.2015р.); Верховного Суду України ( справа № 6-1598/цс15) Отже, частково задовольняючи позовні вимоги, суд крім наведеного, виходить і з того, що відповідно до ст. ст. 9, 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно з положеннями ст. 171 СК України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Право дитини бути вислуханою при вирішенні спору щодо неї не має обмежень. Але оцінка дитиною поведінки своїх батьків, життєвих обставин може бути необ'єктивною. А тому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК України). А, тому, суд приймає як належний доказ висновки за результатами проведеного психодіагностичного обстеження дитини - [PERSON], 2009 року народження психологом правління освіти Чернівецької міської ради [PERSON], з метою визначити особливості психоемоційного стану хлопчика [PERSON] та його ставлення до значимих дорослих, відповідно до якого у дитини переважають негативні емоції та неприємні переживання, зміни в психоемоційному стані викликані ставленням хлопчика до батька і дідуся, він батька боїться і разом з тим радіє зустрічам з ним, відчуває себе покинутим батьком і при цьому, враховує думку дитини. При цьому психолог не встановив, що мати дитини налаштовує сина проти батька, дідуся. (а.с.96). Крім наведеного, в сукупності з іншими дослідженими доказами по справі, встановлено, що позивач [PERSON] забезпечений житлом, має усі умови для спілкування з дитиною, тому відсутні підстави для позбавлення його права на спілкування з дитиною. А, оскільки обставини справи, за дослідженими вищенаведеними доказами свідчать про те, що відповідачка таки чинить перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною, тобто порушує право позивачів спілкуватися з сином, онуком та брати участь у його вихованні, що суперечить найкращим інтересам дитини, вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання [PERSON], не чинити перешкоди батькові - [PERSON], дідусю - [PERSON] у спілкуванні з малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO] є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог відносно визначення способу і участі, часу позивачів у спілкуванні з дитиною [PERSON], 2009 року народження, суд з врахуванням сукупності досліджених доказів по справі вважає прийнятним в інтересах дитини вже визначений спосіб участі у вихованні дитини за встановленим порядком побачень [PERSON], [PERSON] з малолітнім [PERSON] щосуботи з 14 до 19 години за рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11.08. 2015 року № 443/15 (а.с. 37), яке на даний час є чинним, ніким з сторін по справі не ставилося питання скасування даного рішення з метою перегляду способу і визначення участі позивачів в спілкуванні з дитиною [PERSON], 2009 року; при цьому враховуються і доводи самих позивачів, що наведений в рішенні спосіб визначення їх відповідно участі у спілкування з дитиною ними не заперечувався, фактично був визнаний. А, тому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачів відносно визначення способу і участі, часу позивачів у спілкуванні з дитиною [PERSON], 2009 року народження - побачень з дитиною з 16 годин понеділка до 10 годин наступного понеділка через тиждень почергово з правом відвідування, перебування, ночівлі дитини [PERSON], [INFO] в місці проживання [PERSON] та спільного відпочинку з дитиною в період з 01.06 по 31.08 - один раз на рік, не менше 21 календарного дня, як на території України, так і за її межами, суд враховує малолітній вік дитини, а саме з огляду на досліджені докази, шестирічна дитина психологічно не готова до тривалого розлучення з матір'ю та враховуючи інтереси дитини, вимоги чинного законодавства, вимоги Конвенції з прав дитини та практика Європейського суду з прав людини, дійшов висновку про те, що визначений спосіб участі позивача [PERSON] у вихованні сина та [PERSON] з онуком, їх спілкуванні з дитиною не зашкодить [PERSON], 2009 року народження, а повністю відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати спіклування кожного з родичів про її здоров'я, фізичний та духовний розвиток. При цьому, судом звертається увагу, що визначений спосіб спілкування з дитиною за відповідним рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 11.08. 2015 року № 443/15 (а.с. 37) спілкування не являється остаточним і може бути змінений, в залежності від віку дитини і відновлення її прихильності родинних стосунків, із врахуванням в силу віку повноцінної думки дитини. Крім наведеного, враховуючи ці висновки, виходячи з віку дитини та її статі, ступеню прихильності до обох батьків, а також зважаючи на законодавчі рекомендації при вирішенні питань, пов»язаних з розглядом спорів щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, суд вважає, що розлучення малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] із матір»ю в літній період часу та під час зимових канікул на такий тривалий час, з 01.06. по 31.08. один раз на рік, не менше 21 календарного дня як на території України, так і за її межами, як ставлять питання позивачі, буде суперечити її інтересам та способу життя, до якого дитина звикла і який у неї склався. Тобто, суд з врахуванням усіх доказів досліджених в їх сукупності, погоджується з обґрунтованістю висновку органу опіки та піклування й погоджується з визначеним способом участі батька, дідуся у спілкуванні з сином, онуком - [PERSON], 2009 року народження, оскільки такий спосіб забезпечить рівність батьків, родичів у здійсненні своїх прав та обов'язків, забезпечить надання малолітній дитині таких умов, що сприятимуть набуттю дитиною належного розвитку та виховання, тобто запропонований органом опіки та піклування спосіб участі батька, дідуся у спілкуванні з сином, онуком, повністю відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Конвенція про права дитини (ст. 3), виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способи захисту встановлені в ч.2 даної статті, згідно з якою суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю/договором/ сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачами предмету спору, оцінюючи з'ясовані обставини справи, які перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в зазначеному вище обсязі.

Outcome: partial