Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання за ними права власності на 1/6 частину нерухомого майна, яке розташоване с.Рідківці Новоселицького району по вул. Івана Богуна, 28, посилаючись на те, що вони являються співвласниками колгоспного двору, однак відповідач оспорює їх право. Позивач не може оформити право власності у звязку з тим, що покійні під час життя не зареєстрували правовстановлюючі документи на спадщину. Крім того, відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про визнання за ним права власності на 1/3 частку даного двору, яку він має також як член колишнього колгоспного двору. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позов та просили суд його задовольнити. Не заперечували щодо задоволення частково на 1/6 частину двору зустрічний позов. Представник відповідача [PERSON] підтримав зустрічний позов та визнав повністю позови [PERSON], [PERSON]. В задоволенні вимог інших позивачів просив відмовити за безпідставністю, оскільки вважає, що не доведено, що останні мають частки у колгоспному дворі, але якщо суд вважає, що має, то вони їх втратили в силу закону, оскільки більше трьох років не приймають участі в утриманні двору. Крім того, вони отримали компенсацію за свій вихід із двору. Представник сільської ради в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи бей його участі, позовні вимоги первісного позову визнає. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали покази, що вони являються сусідами господарства с.Рідківці Новоселицького району по вул. Івана Богуна, 28. Їм відомо, що позивачка [PERSON] та її син [PERSON] проживали у тому дворі довгий час. Батьки жили в одному меншому будинку а син із невісткою і дітьми в іншій більшій хаті. В хаті були меблі, які принесла зі собою [PERSON] як придане перед одруженням. Крім того, відомо що вони разом придбали автомобіль Опель, Нива та прицеп до автомобіля. Там, де зараз живе [PERSON] проживала стара баба, і туди спочатку їх пустили жити без грошей, а потім вони частинами сплачували вартість двору. [PERSON] із двору пішла із дітьми та забрала зі собою меблі, які привезла до весілля. Суд, вислухавши пояснення позивачів, їх представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний частковому задоволенню. Судом встановлено, що господарство, яке розташоване с.Рідківці Новоселицького району по вул. Івана Богуна, 28 відносилося до категорії дворів колгоспного типу та станом на 1990-1991 роки там проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та покійна [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому № 773 від 16.09.2014 року виданою на підставі погосподарської книги №7 сторінка 64 та рішенням Новоселицького районного суду по цивільній справі №720/711/15-ц, яким було визнано право власності за позивачем [PERSON] в порядку спадкування право власності після покійної [PERSON] саме на 1/6 частку колгоспного двору. Дану обставину не заперечував і представник сільської ради в своєму листі, оскільки позов визнав повністю. Таким чином, кожен із вищевказаних осіб має право на 1/6 частку двору відповідно до норм ст.ст. 120-123 ЦК УРСР. Оскільки їх право оспорюється, то воно на підставі ст.392 ЦК України може бути визнано судом. Зустрічний позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Позовні вимоги про визнання права власності на 1/3 частину двору обґрунтовані лише доказом ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20.01.2015 року у справі №2-878/14, яке не має преюдиційного значення по даній справі, оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] не були сторонами. Незважаючи на це, і в даній ухвалі міститься вказівка на те, що вказаний двір відносився до типу колгоспних дворів, що підтверджено довідкою виконкому №802 від 18.09.2014 року та станом з 01.07.1990 року по 31.12.1990 року в ньому проживали саме шестеро, а не троє громадян (третій абзац третьої сторінки ухвали). Таким чином, слід задовольнити зустрічний позов визнавши право власності на 1/6 частину двору також за [PERSON]. Щодо вимоги про встановлення факту відсутності членства в колгоспному дворі то вона задоволенню не підлягає, оскільки вибраний позивачем даний спосіб захисту свого права не передбачений законодавством. В даних правовідносинах право позивача повною мірою захищається визнанням права власності за ним, а обставина наявності членства у дворі станом на 1990-1991 роки підлягає встановленню судом поряд із іншими обставинами по справі та не потребує додаткового визнання судом. Щодо підстав зустрічного позову, які передбачають втрату часток у дворі [PERSON] та [PERSON] у звязку із неприйняттям участі в його утриманні більше трьох останніх років, то даний факт має юридичне значення лише до часу припинення існування самого колгоспного двору, які врегульовані нормами ЦК УРСР. Підстави припинення права власності позивачів з 01.01.2004 року визначені ЦК України як співвласників спільної часткової власності, де вказані в позові обставини відсутні. Також, суд критично оцінює наданий відповідачем доказ розписку [PERSON] та [PERSON] від 25.09.2009 року, оскільки із її змісту не вбачається того, що останні нею відмовляються від своєї частки у дворі і така форма відмови не передбачена чинним на той час законодавством. Як було встановлено з показів свідків за даною розпискою було передано особисте майно [PERSON], яке вона придбала до шлюбу і взяла як придане (меблі), а також спільне майно подружжя (автомобіль Опель), що не заперечувала позивачка. Крім того, у відповідача залишився у володінні інший автомобіль Нива та причеп, що також може свідчити про існування домовленості саме про поділ спільно нажитого майна. Посилання в розписці на згоду виписатися із двору може судом розцінюватися лише як письмову заяву про зняття із реєстрації.

Outcome: partial