Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання заповіту недійсним. В позовній заяві посилались на те, що [INFO] помер їхній батько [PERSON]. Відповідач є донькою [PERSON] Після смерті батька вони звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та дізналися про наявність заповіту, який батько вчинив на користь відповідача. Даний заповіт посвідчений 01 вересня 2015 року. Згідно даного заповіту все належне йому майно батько заповідав відповідачу. Позивачі вважають, що заповіт було посвідчено всупереч волі батька, який тяжко хворів. У нього стався інсульт, у зв'язку з чим він лікувався у неврологічному відділенні 1-ї МКЛ, окрім того, він лікувався в Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні імені О.Ф.Мальцева. Після перенесеного інсульту батько був позбавлений можливості рухатись, розмовляти, адекватно сприймати дійсність, орієнтуватись у часі, просторі. Відповідач та її мати ізолювали батька та не пускали позивачів та їх тітку до батька. Тому просили визнати заповіт, вчинений [PERSON] 01 вересня 2015 року на користь [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторією Вікторівною, реєстровий №855, недійсним. Ухвалою судді від 15 березня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідачем 13 квітня 2018 року подано відзив на позов, у якому [PERSON] зазначала, що лише вона та члени її сім'ї опікувалися батьком, коли він того потребував. Позивачі батьком взагалі не цікавилися, будь-якої допомоги у догляді за ним не надавали. Після смерті не брали участі у організації поховання. Заповіт батьком було здійснено 01 вересня 2015 року. Коли нотаріус приїздила до батька, він все чудово усвідомлював, лише права рука у нього рухалась погано після інсульту. Вважає, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні. Тому в задоволенні позову просила відмовити. За клопотанням представника позивача [PERSON] - адвоката [PERSON] ухвалою суду від 02 липня 2018 року судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені О.Ф.Мальцева, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т.1, а.с.154). Після повернення експертною установою справи до суду з Актом судово-психіатричного експерта ухвалою суду від 01 жовтня 2018 року провадження у справі відновлено (т.1, а.с.191) Судом також було задоволено клопотання сторін про допит свідків та долучено до матеріалів справи докази. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, уповноваживши [PERSON] представляти його інтереси в суді (т.1, а.с.20). Позивач [PERSON], що діяв в судовому засіданні в своїх інтересах та інтересах [PERSON], позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. При цьому посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов також підтримав, зазначив, що на час посвідчення заповіту за станом свого здоров'я після перенесених інсультів [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому просив позов задовольнити, визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений 01 вересня 2015 року. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили. Пояснили, що дійсно, за станом здоров'я [PERSON] потребував стороннього догляду, після перенесених інсультів у нього був паралізований правий бік, та він погано розмовляв. Але він в повній мірі усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Міг розмовляти так, щоб бути зрозумілим. Тому, зазначаючи, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] вступив у справу на стадії дослідження доказів. Після оголошеної судом перерви для надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи, в судове засідання з'явився вже під час судових дебатів. Тому пояснення по суті справи не надавав. В судових дебатах лише повідомив, що у нього є клопотання про призначення повторної експертизи незалежній експертній установі, а також висловлював свої міркування з приводу того, що його довірителька просила відкласти розгляд справи за його неявкою, тому він не знає як суд продовжує розгляд. Третя особа - приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. в судове засідання не з'явилась, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності (т.1, а.с.233). Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача [PERSON] та за відсутності третьої особи приватного нотаріуса Дробітько В.В., суд виходить з наступного. Як передбачено ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Тому неявка в судове засідання третьої особи приватного нотаріуса Дробітько В.В. не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до п.3 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явилась. Тому згідно п.3 ч.3 ст.123 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності її представника. Згідно ч.1 ст.240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. В свою чергу, ст.223 ЦПК України передбачено наслідки неявки в судове засідання учасника справи. Главою 4 ЦПК України передбачено, що до учасників процесу належать: § 1. Учасники справи; § 2. Представники; § 3. Інші учасники судового процесу. Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Частиною 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Але вказана норма не застосовується до випадків неявки в судове засідання представників сторін, які не мають процесуального статусу учасників справи. Тому, вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, суд враховує наслідки неявки учасників справи, але не їх представників. Відповідно до ч.2 ст.240 ЦПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі. Відкладення розгляду справи на стадії дослідження доказів у справі згідно наведених вище норм є неможливим. З цих підстав також не підлягає до задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. Крім того, з наведених вище підстав, зважаючи на приписи ст.240 ЦПК України, згідно якої не може бути відкладено розгляд справи, розпочатої розглядом по суті, суд не бере до уваги посилання представника відповідача адвоката [PERSON] на те, що за клопотанням відповідача суд мав відкласти розгляд справи. На підставі викладеного суд ухвалив розглядати справу за відсутності осіб, що в засідання не з'явились. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 15 березня 1975 року Гожулівською сільською Радою с.Гожули Полтавського району (т.1, а.с.15). [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], 29 липня 1978 року Гожулівською сільською Радою с.Гожули Полтавського району (т.1, а.с.16). [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 17 жовтня 1987 року виконавчим комітетом Гожулівської сільської Ради с.Гожули Полтавського району, та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 26 вересня 2009 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, згідно якого після реєстрації 26 вересня 2009 року шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (т.2, а.с.22, 23). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 14 лютого 2018 року Київським районним у м.Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (т.1. а.с.17). Після його смерті відкрилася спадщина, спадкова справа до майна померлого [PERSON] відкрита приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. 14 серпня 2017 року за заявою [PERSON] від 14 серпня 2017 року про прийняття спадщини, номер спадкової справи у спадковому реєстрі 61078589, номер у нотаріуса: 59/2017 (т.2, а.с.19, 30). Позивачі також звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON]: [PERSON] - 11 жовтня 2017 року, [PERSON] - 18 вересня 2017 року (т.2, а.с.31, 36). Також судом встановлено, що 01 вересня 2015 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. посвідчено заповіт [PERSON], згідно якого все належне йому майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, яке належатиме йому на час смерті, і на що він за законом матиме право, він заповідав дочці - [PERSON] (т.1, а.с.21). Як вбачається зі змісту вказаного заповіту, розпорядження щодо спадкового майна [PERSON] зроблено в присутності двох свідків - [PERSON] та [PERSON], а також у зв'язку з тим, що [PERSON] переніс хворобу (інсульт), не володіє рукою і не може особисто підписати текст заповіту, за його дорученням, у його та нотаріуса присутності текст заповіту підписано [PERSON]. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За вимогами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Звертаючись з даним позовом до суду, позивачі зазначали, що заповіт посвідчений всупереч волевиявленню заповідача - їхнього батька [PERSON], та на момент вчинення заповіту батько після перенесеної хвороби був позбавлений можливості рухатись, розмовляти, адекватно сприймати дійсність, орієнтуватись у часі, просторі, тощо. Для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Тому за клопотанням представника позивача [PERSON] ухвалою суду від 02 липня 2018 року судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені О.Ф.Мальцева (т.1, а.с.154). Відповідно до даних Акту судово-психіатричного експерта №379 від 14 вересня 2018 року на поставлені судом питання надано наступні відповіді: 1. [PERSON], [INFO], на час складення заповіту 01 вересня 2015 року страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції. 2. Наявний у [PERSON] хронічний, стійкий психічний розлад позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту 01 вересня 2015 року (т.1, а.с.161-187). При цьому експертами зазначено, що [PERSON] у 2009 році самостійно звернувся за психіатричною допомогою зі скаргами на погіршення психічного здоров'я на фоні ряду психотравмуючих ситуацій. Стаціонарним обстеженням в психіатричній лікарні вперше діагностується «психорганічний синдром» (розлади емоцій та певні когнітивні порушення) у вигляді фіксованості на своєму здоров'ї, певної виснажуваності, обставинності мислення, загострення психопатоподібних рис характеру у вигляді демонстративної, хвалькуватої поведінки, недотримання дистанції з персоналом, емоційної лабільності, надмірної підозрілості, погіршення пам'яті переважно на поточні події, без психотичних симптомів та відсутності грубого порушення в інтелектуально-мнестичній сфері, достатньо збереженого рівня загальноосвітніх знань. Лікарем неврологом в цей час встановлюється діагноз - дисциркуляторна енцефалопатія І-ІІ ступеню, церебральний атеросклероз І-ІІ ступеню, що відповідає легкому та помірно вираженому психоорганічному синдрому (згідно МКХ-10: розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку без психотичних симптомів і ознак деменції). В 2010р., 2011р., 2012р., 2013 роках при наступних госпіталізаціях в психіатричну лікарню, лікарі-психіатри продовжують фіксувати подальше поглиблення когнітивних та емоційно-вольових порушень на фоні затяжної психотравмуючої ситуації - судова тяжба з донькою. Досліджуваний в цей час подав позов до суду з проханням визнати недійсним свій договір дарування земельних ділянок на користь доньки, відповідача по даній справі [PERSON], вчиненого 29.04.2009року. мотивуючи тим, що на той час він лікувався в психіатричній лікарні і за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. 05.03.2012р. була проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза (акт №216), в якому експертами зазначено, що станом на 2010-2011рр. відбулося істотне погіршення інтелектуально-мнестичних розладів: «не міг чітко сформулювати свої думки, відомості про себе викладав плутано, в судовому засіданні не міг повноцінно відстоювати свої права, значною мірою страждала цілеспрямованість мислення, як наслідок його продуктивність». Вказується, що «на даний час (тобто станом на 2012 рік) наявні розлади істотно впливають на сприйняття інформації, мотивацію, діяльність і можливість прогнозування наслідків своїх дій». 17.02.2014р. досліджуваний був госпіталізований до 1-ої міської клінічної лікарні м. Полтави, з діагнозом ГПМК за ішемічним типом в басейні ЛСМА з правобічним легким геміпарезом, елементами сенсомоторної афазії на фоні ДЕ III, ГХ, ЦА III, що підтверджено результатами комп'ютерної томографії та магнітно-резонансної томографії головного мозку. В щоденникових записах лікарями-неврологами також фіксуються скарги досліджуваного на порушення пам'яті, астенічний симптомокомплекс. В цьому ж році досліджуваний знову госпіталізується в обласну психіатричну лікарню де продовжують спостерігатись явища помірно вираженого психоорганічного синдрому (експлозивний варіант). Відмічено значні порушення в емоційно-вольовій сфері у вигляді брутальної поведінки (нелепо шутит, не соблюдает дистанцию, не реагирует на замечания, хвастлив і т.д.), переоцінки власних можливостей, порушення цілеспрямованості і продуктивності мислення, подальше погіршення пам'яті та уваги. Діагноз: «Тривожний розлад органічного походження. ДЕ ІІ-ІІІ з наростаючим до рівня помірного психоорганічного синдрому, інсомніями, панічними атаками». 06.07.2015 року досліджуваний переніс повторне гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в басейні лівої середньо мозкової артерії з лівобічною геміплегією, сенсорною дисфазією. Перебуваючи налікуванні в 1-ій міській лікарні був консультований психіатром, огляд 06.07.2015 року, відмічено відсутність продуктивного мовного контакту з досліджуваним, груба дезорієнтація в часі. В подальшому досліджуваний у зв'язку' з неадекватною поведінкою знову оглянутий лікарем-психіатром (ксерокопія запису 13.08.2015р. в медичній картці №15211), встановлено діагноз: «Судинна деменція з галюцинаціями». 14.08.2015 року був госпіталізований до обласної психіатричної лікарні до відділення реанімації та інтенсивної терапії у зв'язку з тяжким психічним та соматичним станом: «збуджений, деліріозні включення». За весь час знаходження в стаціонарі досліджуваному з седативною метою призначався психотропний засіб - сибазон. Лікарями відділення, анестезіологом, терапевтом відмічено недоступність з досліджуваним продуктивного мовного контакту, дезорієнтація в часі та місці, невиконання інструкцій, відсутність критики до свого стану. Неодноразово оглядався лікарем-неврологом: «Дисциркуляторна енцефалопатія III ступеню, явища моторної афазії, лівобічного геміпарезу». Оглядом лікаря-психіатра від 31.08.2018р. встановлено діагноз «деменції внаслідок органічного ураження головного мозку з галюцинаторним синдромом, порушенням поведінки та втратою навичок самообслуговування». Вказано, що виписаний за наполяганням доньки в зв'язку з необхідністю постійного стороннього догляду. Запис огляду підекспертного лікарсько-консультативною комісією за 31.08.2015р. (тобто напередодні правочину) не відповідає дійсній картині хвороби: психічний стан описаний формально, не повністю - (відсутній опис орієнтації досліджуваного в часі та місці перебування, відсутній опис мислинневої та інтелектуальної сфери, відсутній опис наявності чи відсутності на момент огляду галюцинаторно-маячної симптоматики, відутній опис критичних здібностей). Також вказаний у запису ЛКК діагноз встановлений без дотримання норм міжнародної класифікації хвороб 10 перегляду. Лікар-психіатр, який проводив одноосібний огляд в цей же день, відображає інший психічний стан досліджуваного: «При огляді: перебуває в межах' ліжка, але може сидіти в каталці. Дезорієнтований в часі, місці перебування. Правильно реагує на звернення по імені. Мовний контакт носить непродуктивний характер. Мова змазана, не завжди зрозуміла. Мислення малопродуктивне, сповільнене. На даний час активної психопродуктивної симптоматики не виказує. До оточуючого байдужий. Інтереси обмежені фіз.потребами. У зв'язку з малопродуктивністю контакту визначити зниження пам'яті неможливо. Вираз обличчя розгублений, незрозумілий.» Формулює діагноз недоумства: «Деменція внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного ґенезу (ДЕ 2 ст., ГПМК, ГХ, цукровий діабет) з галюцинаторним синдромом, порушенням поведінки, втратою навичок самообслуговування». Відсутність продуктивного мовного контакту з підекспертним зафіксовано також у запису невролога також від 31.08.15р. «Невролог. Хворий прод. контакту недоступний через моторну афазію,». Запис ЛКК від 31.08.2015р. також спростовується подальшим перебігом психічної хвороби, оскільки виходячи із записів лікаря-психіатра в амбулаторній картці, покращення психічного стану досліджуваного після виписки зі стаціонару не відбулося. Натомість відображене подальше суттєве і незворотне погіршення психічного стану (запис за 19.04.16р.): недоступність продуктивному контакту, явища моторної афазії, не може назвати імена присутньої дочки, інших дітей, якісні порушення пам'яті у вигляді псевдоремінісценцій, діагноз: «Помірно виражена деменція внаслідок ГПМК». 01.09.2015 року досліджуваний вдома склав заповіт на користь своєї дочки, відповідача по справі [PERSON], в присутності двох свідків та підписанта. Але станом на 01.09.2018р., тобто на наступний день після виписки з психіатричного стаціонару, у досліджуваного груба неврологічна симптоматика у вигляді афатичних порушень, лівобічного геміпарезу (при виписці вказано, що у досліджуваного має місце саме лівобічна геміплегія, а не правобічна), виражений стійкий дефект в інтелектуально-мнестичній сфері, не міг бути меншим, ніж описаний в вищезгаданій медичній документації, включно напередодні при виписці із психіатричного стаціонару 31.08.2015 року. Більшість свідків по справі зі сторони позивача вказують на те, що з досліджуваним з 2014 року не спілкувалися, після виписки з психіатричної лікарні його не бачили. Покази свідка [PERSON] , пояснення [PERSON] не відповідають психічному стану, який відображений в медичній документації. Слід пояснити, що хронічна дисциркуляторна енцефалопатія це стан ураження головного мозку, який виникає в результаті хронічного прогресуючого порушення мозкового кровообігу різноманітної етіології. Проявляється порушенням когнітивної функції з розладами рухової та емоційної сфери. Має три стадії. Для першої стадії характерні зміни в емоційній сфері, для другої та третьої поступове наростання інтелектуально- мнестичних порушень з розвитком деменції. Судинна деменція - це стійкий психічний розлад, що характеризується зниженням пізнавальної діяльності та поступовою втратою раніше набутих знань та навичок. Перша псевдоневротична стадія: хворий поступово становиться роздратованим, з'являється емоційна нестійкість, пред'являє скарги на головний біль, головокружіння, порушення сну (відповідає ХДЕ І-ІІ ступеню). На другій стадії захворювання відбувається подальше поглиблення вказаних симптомів, з'являється порушення мислення, пам'яті та уваги (відповідає ХДЕ ІІ-ІІІ ступеню). Характерною ознакою є слабкодухість, хворі стають дуже емоційними та чутливими, легко переходять від плачу до посмішки. Також в характері досліджуваного з'являється підвищена підозрілість, загострюються преморбідні риси характеру, що значно погіршує взаємодію з рідними та адаптацію в суспільстві. Як бачимо, характерні симптоми простежувалися у досліджуваного вже станом на 2010-2013рр. Для третьої стадії захворювання характерне подальше прогресуюче зниження пам'яті, коло інтересів фактично обмежене задоволенням фізіологічних потреб. З'являється розгальмованість інстинктів, хворі стають безініціативними, байдужими до всього, характерні пароксизмальні стани та розвиток гострих порушень мозкового кровообігу. Як бачимо всі три стадії розвитку хвороби просліджувалися і у підекспертного: третя стадія розвитку судинної деменції - поява гострого порушення мозкового кровообігу та прогресуюче погіршення пам'яті в 2014 -2015 роках, включно станом на момент правочину 01.09.2015 року та до моменту смерті (т.1, а.с.161-187). З вказаним висновком експерта не погодились позивач [PERSON] та її представник [PERSON] При цьому ними не зазначено, які саме висновки експерта не відповідають обставинам справи та яким саме. Ними у встановленому Цивільним процесуальним Законом порядку не заявлялись клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи, лише повідомлено в судових дебатах, що таке клопотання у них є. Під час розгляду справи по суті та при вирішенні судом питання про закінчення з'ясування обставин справи та переходу до судових дебатів відповідач на запитання суду повідомила, що клопотань не має. Проте, в судових дебатах відповідач суду заявила, що «хотіла б провести незалежну експертизу». Представник відповідача, який з'явився в судове засідання під час судових дебатів, в судових дебатах також зазначав, що у них є клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи через порушення і недоліки, які виникли під час проведення експертизи. Він просив надати можливість оголосити клопотання та його розглянути. Але саме клопотання ним оголошено не було. Відповідно до ст.242 ЦПК України під час судових дебатів учасники справи та їх представники позбавлені права звертатись до суду з клопотаннями. Крім того, ні відповідач, ні її представник, повідомивши, що вони мають клопотання про призначення експертизи, фактично такі клопотання не проголошували. Відповідно до п.1 та 2 ч.1 ст.105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити характер і ступінь ушкодження здоров'я та психічний стан особи. Тому, вирішуючи питання щодо психічного стану та стану здоров'я [PERSON] під час посвідчення від його імені заповіту, а саме щодо наявності у нього хронічного, стійкого психічного розладу, здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту 01 вересня 2015 року, суд виходить саме з даних Акту судово-психіатричного експерта №379 від 14 вересня 2018 року. Посилання представника відповідача на наявність конфлікту інтересів при складенні даного Акту судово-психіатричного експерта, висловлені ним під час дослідження доказів у справі, жодним чином не обґрунтовані. Крім того, виключний перелік підстав для відводу експерта визначений ст.36 та ст.38 ЦПК України. Наявність підстав для відводу експертів [PERSON] та [PERSON] судом не встановлена, учасниками справи або їх представниками відводи експертам не заявлялися. В повній мірі вказаний вище Акт судово-психіатричного експерта відповідає іншим доказам у справі в їх сукупності: - даним довідки про причини смерті від [INFO], виданої лікарем Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м.Полтави» Юхименко О.А., згідно якої причиною смерті [PERSON], яка настала [INFO], є хронічна судинно-мозкова недостатність, церебральний атеросклероз (т.1, а.с.37); - даним виписки №1184 з амбулаторної карти стаціонарного хворого 1-ї міської клінічної лікарні, згідно якої [PERSON] з 17 лютого по 03 березня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні. Йому встановлено діагноз: ГПМК за ішемічним типом в басейні ЛСМА з правобічним легким геміпарезом, елементами сенсомоторної афазії на фоні ДЕ III ст., гіпертонічної хвороби ІІІ ст., церебрального атеросклерозу III ст. (т.1, а.с.38); - даним виписки №4833 з амбулаторної карти стаціонарного хворого 1-ї міської клінічної лікарні, згідно якої [PERSON] з 06 по 17 липня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні. Йому встановлено діагноз: повторний ішемічний кардіоемболічний інсульт в басейні лівої середньо мозкової артерії з лівобічною геміплегією, сенсорною дисфазією (т.1, а.с.39); - даним епікризу з медичної картки №2572 Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні імені О.Ф.Мальцева від 09 вересня 2015 року, згідно якого [PERSON] встановлено діагноз: хронічна дисциркуляторна енцефалопатія на фоні ГХ ІІІ ст. Стан після перенесеної ГПМК за змішаним типом, в обох басейнах, лівобічний геміпарез, деліріозні включення та когнітивні порушення (т.1, а.с.41); - даними довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0497624, виданої 01 червня 2016 року, згідно якої [PERSON] встановлено першу А групу інвалідності з 01 червня 2016 року безстроково (т.1, а.с.71); - даними довідки Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру від 14 травня 2018 року №01-40/1239/1, з якої вбачається, що [PERSON] перебував на консультативному обліку з діагнозом : «Помірно виражена судинна деменція» (т.1, а.с.108). При цьому суд не бере до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], які на час посвідчення заповіту 01 вересня 2015 року або безпосередньо перед цим з [PERSON] не спілкувались, тому не спостерігали в якому стані [PERSON] перебував. Про стан його здоров'я знають з чужих слів. Показання свідка [PERSON], яка суду пояснила, що після перенесеного інсульту [PERSON] погано говорив, але вона його розуміла, зазначала, що він нормальний, все пам'ятав, а також письмові пояснення [PERSON] (т.1, а.с.129-130), яка зазначила, що [PERSON] розмовляв, вільно йшов на контакт,намагався вставати, був цілком адекватним згідно акту судово-психіатричного експерта №379 від 14 вересня 2018 року не відповідають психічному стану, який відображений в медичній документації. З цих підстав вказані показання та письмові пояснення суд до уваги не бере. Свідки [PERSON], який пояснив, що він є чоловіком [PERSON], та [PERSON], який пояснив, що [PERSON] - його невістка, у зв'язку з перебуванням в сімейних відносинах з відповідачем могли не об'єктивно сприймати обставини, що стосуються [PERSON], в тому числі обставини щодо посвідчення оспореного заповіту. Акт №216 амбулаторної судово-психіатричної експертизи [PERSON] від 05 березня 2012 року, який складено у іншій цивільній справі, та який відображає стан здоров'я [PERSON] в інший час, більше, ніж за три роки до посвідчення заповіту від 01 вересня 2015 року, не містить інформації щодо обставин справи, тому судом також до уваги не взято. З доданих до справи доказів не вбачається, що відповідачем або іншими особами [PERSON] був ізольований, до нього не пускали позивачів чи інших осіб, зв'язку з чим заповіт було посвідчено всупереч його волі. Тому з цих підстав заповіт визнаний недійсним бути не може. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що на час посвідчення заповіту від 01 вересня 2015 року [PERSON], який страждав на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому саме з цих підстав вказаний заповіт необхідно визнати недійсним. Позов підлягає до задоволення. У зв'язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути на відшкодування понесених ними судових витрат: на користь [PERSON] 704 грн. 80 коп. (вартість сплаченого ним судового збору), на користь [PERSON] 5365 грн. 90 коп. (вартість сплаченого ним судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. та вартість оплаченої ним експертизи у розмірі 4661 грн. 10 коп.) - т.1, а.с.1, 2, 188.

Outcome: approved