Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що є власниками квартири [ADDRESS] . 10.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №864, відповідно до якого остання, як майновий поручитель, передала зазначену вище квартиру в іпотеку банку, в рахунок забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/245-7 від 10.10.2007 року. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.11.2013 року у справі №1075/13 з [PERSON] на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 751040 грн. 98 коп. 30.07.2014 року Дніпровським районним судом м.Києва на виконання рішення третейського суду було видано виконавчий лист та 22.05.2017 року Новокодацьким ВДВС м.Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №53965047 з виконання зазначеного вище виконавчого листа. Отже, на даний час відбувається виконання рішення третейського суду в примусовому порядку. 28.08.2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено рішенням від 25.11.2016 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.09.2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки було скасовано та в задоволенні цих вимог відмовлено. В жовтні 2017 року банком було подано касаційну скаргу на рішення апеляційного суду, яка станом на день звернення до суду з даним позовом не розглянута. В червні 2018 року представник банку повідомив Купрік І.Б., що в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» банк звернув стягнення на квартиру, зареєструвавши право власності на неї за собою. Вказане рішення про державну реєстрацію права власності було прийняте державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвою С.В. Позивачі вважають, що вказане рішення державного реєстратора підлягає скасуванню, а запис про право власності [PERSON] на квартиру відновленню. В обґрунтування цього позивачі посилалась на те, що на момент реєстрації іпотекодержателем права власності в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки не була проведена оцінка предмету іпотеки та вартість останнього не погоджувалась з іпотекодавцем, що протирічить умовам іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку». В порушенням умов п.4.6 іпотечного договору банком одночасно застосовано як судовий, так і позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідно до Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на момент укладання договору іпотеки, передача іпотечного майна в позасудовому порядку була можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, але ніяк не на підставі застереження в іпотечному договорі. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №41387259 від 01.06.2018 року; скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, а також вилучити запис про право власності №26416937 за ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] , шляхом внесення запису про скасування державної реєстрації права власності банку на вказану квартиру; відновити у державному реєстрі речових прав право власності [PERSON] на квартиру. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в наданому відзиві та поясненнях під час розгляду справи посилався на те, що банком було обрано передбачений договором та Законом України «Про іпотеку» спосіб захисту порушеного права. Наявне в п.п.4.6.3 іпотечного договору застереження, було підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком у добровільному та узгодженому сторонами порядку. Також зазначив, що на теперішній час рішення третейського суду не виконано та заборгованість за кредитним договором не погашена. Також представник відповідача посилався на помилковість тверджень позивачів щодо не проведення оцінки вартості предмету іпотеки, оскільки така оцінка була замовлено та проведена 13.02.2018 року. Така оцінка проводилась банком не на підставі п.2.4.6 договору іпотеки, а відповідно до умов п.4.6.3 вказаного договору. Крім того, представник відповідача зазначив про безпідставність доводів позивачів про те, що зверненням до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк втратив право на задоволення забезпечених іпотекою вимог в позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Третя особа - державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєва С.В., за викликами до суду не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені останніми в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.10.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого в свою чергу є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», та [PERSON] було укладено іпотечний договір №864, відповідно до якого остання, як майновий поручитель, передала в іпотеку банку належну останній квартиру [ADDRESS] , в рахунок забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №07.1/245-7 від 10.10.2007 року. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 22.11.2013 року у справі №1075/13 з [PERSON] на користь банку було стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 751040 грн. 98 коп. 30.07.2014 року Дніпровським районним судом м.Києва на виконання рішення третейського суду було видано виконавчий лист та 22.05.2017 року Новокодацьким ВДВС м.Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження №53965047 з виконання зазначеного вище виконавчого листа. Під час розгляду справи представник позивачів не заперечував, що на теперішній час рішення третейського суду не виконано, заборгованість за кредитним договором позичальником не погашена та виконавчий лист продовжує перебувати на примусовому виконанні. З матеріалів справи також вбачається, що 30.05.2018 року державним реєстратором Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Медвєдєвою С.В. було винесено рішення (індексний номер 41387259) про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (номер запису про право власності 26416937), підставою для чого зазначено іпотечний договір №864 від 10.10.2007 року. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» (тут та далі в редакції, яка діяла на моменту укладання сторонами іпотечного договору) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону. Згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявник: іпотекодержатель, - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 57 відповідного Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року (в редакції, на день реєстрації права власності на спірне іпотечне майно за відповідачем) передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Пунктом 61 зазначеного вище Порядку було передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Пунктом 4.1. договору іпотеки №864 від 10.10.2007 року було визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.4.6 договору іпотеки сторонами було погоджено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду (пп.4.6.1), або на підставі виконавчого напису нотаріуса (пп.4.6.2), або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» (пп.4.6.3), або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» (пп.4.6.4). Відповідно до п.4.8 у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст.37 Закону України «Про іпотеку», п.4.6.3 цього договору (застереження про задоволення вимог кредиторів), цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим договором, та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, за іпотекодержателем. Таким чином, пп.4.6.3 п.4.6 та п.4.8 договору іпотеки містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке було погоджено сторонами при його укладенні та відповідає приписам ст.ст.36,37 Закону України «Про іпотеку». Тобто, при укладанні іпотечного договору, сторонами було досягнуто згоди щодо можливого способу позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі письмового застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке міститься в договорі іпотеки, про що згода власником/іпотекодавцем була надана при підписанні договору іпотеки та є способом його волевиявлення в розумінні ст.ст.205,207,628 ЦК України щодо визначення можливого позасудового звернення стягнення. З огляду на вищенаведене, суд вважає безпідставними та відхиляє доводи позивачів щодо відсутності у банка правових підстав для реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі, за відсутності окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Також суд вважає безпідставними доводи позовної заяви щодо не проведення банком оцінки предмету іпотеки на момент реєстрації за ним права власності на іпотечне майно, оскільки така оцінка була замовлена та 13.02.2018 року отримано звіт суб`єкта оціночної діяльності про ринкову вартість іпотечного майна, який був дійсним на момент реєстрації права власності на це майно за банком 30.05.2018 року. При цьому, судом також відхиляються доводи представника позивачів щодо ненадання такого звіту державному реєстратору, оскільки ані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ані Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, не встановлено серед обов`язкового та виключного переліку документів, що повинні надаватись для реєстрації права власності на іпотечне майно на підставі іпотечного застереження, звіту про оцінку іпотечного майна. Також суд враховує, що згідно п.1.3 договору іпотеки вартість предмету іпотеки на момент укладання договору сторонами була визначена в сумі 782952 грн. Відповідно до звіту від 13.02.2018 року ринкова вартість предмету іпотеки була визначено в сумі 1359196 грн., тобто майже в два рази більше ніж вартість, визначена в іпотечному договорі. Доказів щодо неправильності оцінки, заниження ринкової вартості та порушення прав позивачів в цій частині, останніми суду не представлено. Крім того, суд вважає безпідставними посилання позивачів на умови п.2.4.6 іпотечного договору, яким встановлено право іпотекодержателя здійснювати переоцінку предмету іпотеки в зв`язку зі змінами кон`юнктури ринку, інших факторів, а також у разі пролонгації дії основного зобов`язання лише за погодженням з іпотекодавцем, оскільки така оцінка замовлялась іпотекодержателем у відповідності до п.4.6.3 іпотечного договору та на виконання вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку». В частині доводів щодо порушення банком вимог п.4.6 договору іпотеки та одночасного застосування судового та позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, суд враховує наступне. З матеріалів справи вбачається, що в 2015 році Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] було подано зустрічний позов до банку, третя особа- [PERSON] , про визнання іпотечного договору припиненим. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.11.2016 року (справа №203/4998/15-ц) позов банку було задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . В задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.09.2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки було скасовано та в задоволенні цих вимог відмовлено. Таким чином, на момент реєстрації за банком права власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження 30.05.2018 року, існувало таке, що набрало законної сили рішення апеляційного суду від 28.09.2017 року, яким позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на іпотечне майно. З огляду на це, обрання банком після цього позасудового способу задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна не протирічило вимогам Закону України «Про іпотеку» та умовам іпотечного договору, зокрема п.4.6 останнього. Не є порушенням зазначеного вище Закону та умов іпотечного договору і той факт, що на момент реєстрації права власності за банком на іпотечне майно, цивільна справа №203/4998/15-ц перебувала у Верховному Суді в зв`язку із розглядом касаційної скарги банку на рішення суду апеляційної інстанції від 28.09.2017 року. Крім того, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Верховного Суду від 18.09.2019 року касаційну скаргу банку було розглянуто, частково задоволено та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.09.2017 року змінено у мотивувальній частині, виклавши його у редакції цієї постанови. Зокрема, згідно мотивувальної частини постанови від 18.09.2019 року Верховний Суд змінюючи мотиви відмови у позові банку, посилався на те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд помилково залишив без уваги те, що обраний банком спосіб звернення стягнення на іпотечне майно сторони договору іпотеки визначили як позасудовий, у зв`язку із чим указані вимоги позову іпотекодержателя в судовому порядку задоволенню не підлягають з підстав, указаних вище. З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що 09.02.2018 року банком на адресу позивачів направлялось повідомлення від 07.02.2019 року про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, яке було отримано позивачами 14.02.2018 року. Направлення вказаного повідомлення та його зміст свідчать про дотримання банком вимог ст.35 Закону України «Про виконавче провадження». За вказаних вище обставин, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено факту порушення умов іпотечного договору та норм діючого законодавства при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, у т.ч. під час реєстрації права власності, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи відмову в задоволенні позову в повному обсязі, понесені позивачами судові витрати по справі покладаються на останніх. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed