Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утриманні сина [PERSON]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка посилається на те, що 19 квітня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі, який виявився невдалим і вирішується питання про його розірвання. Від спільного шлюбу у них, 02 листопада 2010 року народився син [PERSON], який проживає разом з нею та повністю знаходиться під її піклуванням. Відповідач який офіційно ніде не працює, питання матеріального забезпечення сімї, виховання дитини відповідач вважає своїм правом, а не обовязком . В даний час вона не працює, тому їй одній стало важко утримувати дитину, а тому вона змушена звернутися з даним позовом в суд . В звязку з цим, що відповідач офіційно ніде не працює та влаштовуватись на роботу згідно трудового законодавства не має, кошти давав тільки на харчування, а також для забезпечення належного матеріального, фізичного, духовного, морального розвитку дитини, просить стягнути з відповідача кошти на утримання сина в твердій грошовій сумі - у розмірі 1000 (одна тисяча ) гривень. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому доповнила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 квітня 2010 року, однак, зразу після народження сина в них почалися серйозні проблеми, чоловік постійно звинувачував її в тому, що вона не працює, погана мати і господиня, хоча вона одна змушена все робити по господарству, так як він постійно відсутній, буває що і по декілька днів підряд. Вказані обставини призвели до розпаду сімї. Так як вона в даний час ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином пятирічного віку, а відповідач, який проживає окремо, перестав матеріально забезпечувати сімю, змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач позов визнав частково і пояснив, що подружнє життя в них з відповідачкою дійсно не склалося, оскільки вони зовсім різні люди, а тому сімя їх розпалася. Через постійні сварки і конфлікти, він 08 червня 2015 року змушений був повернутися жити до батьків, де й проживає в даний час. З того часу він дійсно не дає їй грошей, хоч до того повністю матеріально забезпечував сімю. Просить врахувати що в даний час в нього скрутне матеріальне становище, так як серйозні проблеми з виплатою кредитів, а тому він може щомісячно виплачувати позивачці по 500 ( пятсот , а не по 1000 ( одній тисячі ) гривень. Крім того зобовязується купляти для свого сина продукти харчування, одяг, іграшки. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, його представника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку що позов слід задовільнити частково, виходячи з таких міркувань . Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 квітня 2010 року (свідоцтво про шлюб серія 1-ИД №063763, видане 13 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області ) який розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області 22 червня 2015 року ( справа № 2/604/221/15 ) за взаємною згодою обох сторін. За час перебування в шлюбі у сторін 02 листопада 2010 року народився син - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД № 126488, виданим 11 листопада 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області ). Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З акту обстеження матеріально побутових умов сімї [PERSON], складеного депутатом Підволочиської селищної ради в/о № 7 [PERSON] ), підпис якого засвідчено секретарем виконавчого комітету Підволочиської селищної ради 05.06.2015 року та довідки № 1294 від 04.06. 2015 року Підволочиської селищної ради видно, що позивачка проживає в [INFO] разом з синами : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] . Відповідач, який з 08 червня разом з сімєю не проживає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Статтею 181 частиною 2 Сімейного Кодексу України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.181-184 СК України, згідно яких, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2015 рік становить 1065 ( одна тисяча шістдесят пять ) гривень. Відповідно до ст. 182 СК України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом не встановлено, що відповідач за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обовязків по утриманню неповнолітньої дитини. З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 183 Сімейного кодексу України позов [PERSON] частково підлягає до задоволення, тому в її користь із відповідача [PERSON] підлягають до стягнення щомісячно кошти на утримання дитини (аліменти) неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, у розмірі 550 ( пятсот пятдесят ) гривень , яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial