Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 04 листопада 2008 року у відділі реєстрації цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №216. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Протягом тривалого часу у них була добра і повноцінна сім'я. Однак, спільне життя не склалося, через різні погляди на життя між ними часто виникають суперечки, непорозуміння, відповідач погано ставиться до її дітей від першого шлюбу. Спільного господарства вони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, а тому фактично їх сім'я розпалася. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні змінила позовні вимоги, просить шлюб розірвати, неповнолітнього сина залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Представник відповідача [PERSON] змінені позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти змінених позовних вимог, на розірвання шлюбу згідний. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04 листопада 2008 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №216. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами виникали сварки, непорозуміння, суперечки, разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, миритися не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітнього сина сторін суд залишає проживати з позивачкою.

Outcome: approved