Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, вказуючи, що з 21.11.2012 року вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 03.04.2017 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З квітня 2015 року вини з відповідачем разом проживають окремо, діти проживають разом з нею постійно. Також, за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь Донецької області від 11.01.2017 року відповідач має сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 1000 грн. щомісяця на кожну дитину, але на даний час відповідач аліменти не сплачує та має значну заборгованість. Відповідач з 2005 року не спілкується з нею та дітьми, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання дітей вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному її утриманні. Крім того, їх донька [PERSON] потребує особливої уваги та піклування, бо знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-невролога. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами та здоров'ям, не піклується про фізичний і духовний стан дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі необхідному для їх нормального самоусвідомлення тощо. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Також суду пояснили, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 03.04.2017 року було розірвано. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, і які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. З 2015 року, ще до розірвання шлюбу, відповідач зовсім самоусунувся від виховання своїх дітей. Без поважних причин ухиляється від обов'язків по вихованню, утриманню та догляду за доньками, не піклується про їх фізичний стан та духовний розвиток, не сприяє їх навчанню, підготовці до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, хоча позивачка йому в цьому не перешкоджає. Також на даний час відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, місце і час розгляду справи. Надав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких позов не визнав в повному обсязі та заперечував проти його задоволення. Зазначив, що він з позивачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 03.04.2017 року було розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З квітня 2015 року вони з позивачкою жили окремо, тому що він був на заробітках до листопада 2015 року у м. Краснодар. За цей час позивачка з їх дітьми приїжджала до м. Краснодар у вересні 2015 року строком на місяць з метою подальшого проживання там. Однак через її власне бажання, вона з дітьми повернулась додому. Щоб залишатися з родиною, він повернувся до м. Маріуполь і влаштувався на роботу. Також, працюючи в м. Краснодар, він щомісячно надсилав гроші дружині та донькам. В березні 2016 року він знов відправився на заробітки, а доньки проживали і по цей час проживають з позивачкою. Зазначає, що проживання дітей з мамою є звичайно дуже важливим для доньок, вони дуже малі, а тому вкрай її потребують. Однак, лише через те, що не склалися їх з позивачкою сімейні відносини, не можуть бути розірвані й відносини батька з дітьми. Також, вказує, що на даний час він сплатив аліментів загальною сумою 10200 грн., починаючи з 25.01.2017 року, але на даний час він має певні фінансові ускладнення, в зв'язку з чим, аліменти сплачувалися не в повному обсязі. Починаючи з 2016 року він намагався спілкуватися за допомогою мобільного зв'язку з дружиною та доньками, брати участь у вихованні дітей, навіть знаходячись на заробітках в іншій країні. Проте, позивачка не дозволяє йому спілкуватися з доньками, не відповідає на його дзвінки, не дозволяє приходити додому та створює інші перешкоди. Він не є особою яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, заходів впливу до нього, попереджень з боку органів поліції, інших правоохоронних органів та органів державної влади (бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органу місцевого самоврядування) до нього не вживалося, заходи адміністративного впливу до нього не застосовувались. В задоволенні позову просив відмовити. Представники третіх осіб: Органу опіки та піклування Орджонікідзевської районної державної адміністрації у м. Маріуполі Донецької області та Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Лівобережному району Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явилися. Проте, представник Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність та при вирішенні питання просив максимально врахувати інтереси дітей. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона з 2004 року знайома з позивачкою [PERSON], вони з нею раніше працювали. Вона приходить в гості до неї по 2-3 рази на тиждень. Зі слів позивачки їй відомо, що відповідач припинив будь-які відносини з родиною 2 роки тому, він та його рідні забули про існування дітей. Аліменти відповідач почав сплачувати частково лише після подання позову про позбавлення батьківських прав. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона знає позивачку [PERSON] близько 23 років, вони дружать. Вона дивилася за її новонародженою дитиною, оскільки батько дитини нібито був на заробітках. Матеріальне забезпечення родини повністю було на позивачці, відповідач не працював, постійно шукав роботу. Зі сторони його рідних дітям ніхто не допомагає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона знає позивачку [PERSON] більше 10 років, вони проживають по сусідству та близько дружать. Їй відомо, що утриманням родини постійно займалась позивачка, а відповідач з серпня 2016 року зовсім пішов з родини. Ніякої допомоги він не надає, про нього нічого не відомо. Вона бачила відповідача восени 2017 року, він сказав, що у нього все добре, а про дітей відповів щось невиразне. Зі слів позивачки він їй матеріально не допомагає, дітьми не цікавиться. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, розглянувши письмові заперечення відповідача та письмову заяву представника третьої особи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21.11.2012 року [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 06.08.2014 року [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області № 265/297/17 від 03.04.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Дане рішення на набуло чинності 13.04.2017 року. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області № 265/132/17 від 27.06.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 11.01.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Дане рішення набуло чинності 07.07.2017 року. Згідно довідки ЖБК «Теремок» [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом зі своїми дітьми: доньками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до характеристик КДНЗ «Ясла-садок № 119 «Світлячок» Маріупольської міської ради Донецької області» [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відвідують ДНЗ № 119 ІІ молодшу групу. Батько дітей [PERSON] не цікавиться вихованням та успіхами доньок в дитячому садку, батьківські збори не відвідує, в учбовому процесі участі не приймає. Згідно витягу з протоколу діагностичного засідання Психолого-медико-педагогічної консультації № 45/601 від 03.05.2017 року [PERSON], [INFO], потребує проведення корекційно-розвиткової роботи, а саме заняття з логопедом. Відповідно до копії Акту обстеження умов проживання головного спеціаліста Служби у справах дітей Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області від 31.10.2017 року сім'я проживає за адресою: [ADDRESS]. Сім'я складається з трьох чоловік: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Умови проживання добрі, квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 62,9 кв.м, є вся необхідна техніка та меблі. У дітей є окремі спальні місця, одяг за сезоном, письмовий стіл, комп'ютер, особисті речі. У дітей є все необхідне для розвитку, навчання та виховання. Згідно ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Донецької області від 27.12.2017 року за № 13-31-21 Орган опіки та піклування вважає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків у відношенні дітей. Позивачем не надано доказів щодо причини невиконання батьком батьківських обов'язків (ухилення, хвороба, перебування у розшуку тощо). Також, не надано відомостей про факти звернення до органу опіки та піклування за місцем мешкання відповідача з приводу проведення з ним профілактичної роботи, з притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, організації з ним роботи з підвищення батьківського потенціалу. Враховуючи вищенаведене вважають за доцільне остаточне рішення залишити на розсуд суд. Згідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає доведеними доводи сторони позивача про невиконання відповідачем обов'язків батька по вихованню неповнолітніх доньок. Проте, у п.п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Звертаючись до суду з позовом позивачка зазначає про те, що відповідач не проживає і не спілкується з дітьми, не бере участі у їх вихованні і не цікавиться їх життям, не сплачує аліменти, а тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх доньок. Разом з тим, для позбавлення батьківських прав недостатньо впевнитися у невиконанні обов'язків по вихованню дитини. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання. А це означає, що він завзято, систематично, незважаючи на всі міри попередження продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок. Як зазначалося вище статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз'яснено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи позивачка не надала жодних доказів щодо звернення нею до органів опіки і піклування, служби у справах дитини з приводу неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків і доказів застосування до нього методів впливу з метою зміни свого ставлення до виховання дітей, а також того, що відповідач, незважаючи на всі міри попередження свідомо продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок. Крім цього, до матеріалів справи не надано характеристик відповідача, які б характеризували його з негативної сторони. На думку суду доводи позивачки ґрунтуються винятково на тих обставинах, що відповідач не проживає і не спілкується з дітьми, не бере участі у їх вихованні і не цікавиться їх життям, не сплачує аліменти, а тому суд вважає, хоча зазначені обставини і не відповідають інтересам дітей, але не підтверджують винуватості відповідача в ухиленні від виконання батьківських обов'язків і носять формальний характер. Також, слід зазначити, що наявність заборгованості по сплаті аліментів, яка не заперечується сторонами, не є наслідком позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей, тим паче, що позивачкою не надано жодного доказу з приводу суми заборгованості, а пояснення свідків допитаних під час розгляду справи не спростовують висновків суду. Відповідно до змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В ч.ІІ ст.3 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року зазначено: Держави - учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні їй для її благополуччя, беручі до уваги права і обов'язки її батьків, опікунів і інших осіб, які відповідають за нею за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Бережливе ставлення до батьківських прав, намагання зберегти їх до громадянина і його дитини пояснює важливу обставину, мається на увазі, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші способи впливу виявились безрезультатними. Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, беручи до уваги, відсутність будь-яких даних або застережень щодо жорстокого поводження, насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини з боку відповідача, медичних висновків хронічного алкоголізму або захворювання на наркоманію [PERSON], враховуючи малолітній вік дітей, час, який минув з моменту припинення сімейних відносин між подружжям, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Разом з тим, враховуючи невиконання з боку [PERSON] батьківських обов'язків щодо дітей, суд вважає за необхідне попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], і покласти на Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради Донецької області контроль за виконанням батьківських обов'язків з боку [PERSON] відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору та в задоволенні її позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що судові витрати у виді суми судового збору в розмірі по 640 грн. за кожну вимогу, а всього в сумі 1280 грн. слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed