Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, вказавши в позові, що 29 вересня 2010 р. між позивачкою та відповідачем [PERSON], було укладено шлюб, який був зареєстрований у виконкомі Ропчанської сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис № 15 від 10.09.2010 р. Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких у свідоцтвах про народження зазначено відповідача. 03 жовтня 2017 року відповідач залишив сім'ю і фактично припинив будь-які відносини та спілкування зі позивачкою і дітьми. На даний час проживає з іншою жінкою у цивільному шлюбі. Із позовною заявою про розірвання шлюбу між ними до суду вона не зверталася у зв'язку із відсутністю зайвих коштів у сім'ї. З моменту розірвання відносин та по сьогоднішній день відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати своїх дітей. Дитині, у будь-якому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Такий рівень позивачка одна не зможе забезпечити, тому батько, який фізично здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти в розмірі 1000 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Також, відповідно до сімейного законодавства, батьки рівні у своїх обов'язках щодо утримання дітей. Таким чином, при сплаті відповідачем аліментів у сумі 1 000 грн. на кожну дитину забезпечується рівність при несені обов'язку утримання дітей. Як відомо позивачці, відповідач інших утриманців немає, він працездатний, його стан здоров'я дозволяє працювати, а тому вважає він може сплачувати такий розмір аліментів. Також позивачка, доводить до відома суд, що їх старша дочка з народження хворіє, зокрема згідно заключення Головного дитячого невролога МОЗ [PERSON], [INFO], встановлено інвалідність з діагнозом ДЦП, спастичний тетрапарез в стадії неможливої ходи, в фазі лежання з контролем голови, IV рівень РД та згідно рішення ЛКК від 18.12.2017 року оформлений медичний висновок для отримання державної соціальної допомоги терміном на 5 років. У зв'язку із важкою хворобою дочки та потреби у постійному догляді позивачка не має змоги працевлаштуватися, а допомоги по інвалідності на утримання дочки та її постійне лікування не вистачає. Дочці встановлений зазначений діагноз з 4 місяців від народження після перенесеного вірусного захворювання і весь час позивачка з чоловіком її лікували разом, тому потреби у зберіганні квитанцій про вартість ліків та курсів реабілітації не було потреби. Лікарями рекомендовано двічі на рік проходити курс лікування та реабілітації, який останній раз обійшовся у 5 000 грн. Крім того дочці потрібно щомісяця купувати памперси, присипки та вологі салфетки для повсякденного догляду, що коштує приблизно 300-400 грн. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття та додаткові витрати на лікування [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини викладенні в позовній заяві, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляд справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, свідоцтвом про народження, серії 1-МИ № 146412 підтверджується, що [PERSON] народилася 13 серпня 2011 року, і її батьками є зазначені сторони у справі. Згідно, свідоцтва про народження, серії І-МИ № 208616 підтверджується, що [PERSON] народилася 29 серпня 2014 року, і її батьками є зазначені сторони у справі. Згідно довідки виданої Сучевенською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області, №220 від 12 лютого 2018 року, до складу сімї [PERSON] входять: дочка [PERSON] [INFO]; дочка [PERSON] [INFO]. Відповідно до довідки №03-14/766 від 12.02.2018 року виданої Глибоцькою РДА, [PERSON] [INFO], дійсно перебуває на обліку, доглядає та отримує допомогу на дитину-інваліда до 18-ти років [PERSON] [INFO] з 01.11.2017 року. Згідно заключення ЛКК МОЗ України Глибоцької Райполіклініки №136 від 19 лютого 2018 року, [PERSON] [INFO] здорова. Відповідно до заключення Головного дитячого невролога МОЗ [PERSON], [INFO], встановлено інвалідність з діагнозом ДЦП, спастичний тетрапарез в стадії неможливої ходи, в фазі лежання з контролем голови, IV рівень РД та згідно рішення ЛКК від 18.12.2017 року оформлений медичний висновок для отримання державної соціальної допомоги терміном на 5 років. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан сторін, розмір їх доходів, стан здоровя дітей, а також те, що відповідач фізично здоровий, має дохід. Тому, за таких обставин, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, в розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття та додаткові витрати на лікування доньки [PERSON], з врахуванням того, що у дитини з чотирьох місяців після народження встановлено інвалідність з діагнозом ДЦП, спастичний тетрапарез в стадії неможливої ходи, в фазі лежання з контролем голови, IV рівень РД в сумі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнена позивачка, в розмірі, передбаченому ст.4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180-183, 185, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved