Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивачі звернулись до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просили: усунути перешкоди в користуванні квартирою № 145, розташованою в буд. № 52 по вул.\~Братів Трофімових в м. Дніпропетровську зі сторони відповідача та вселити позивачів в дану квартиру, зобовязавши відповідача не чинити перешкод в користуванні квартирою та надати по одному екземпляру ключів від вхідних дверей кожному; встановити порядок користування квартирою № 145, розташованою в буд.\~№ 52 по вул.\~Братів Трофімових в м. Дніпропетровську, та виділити у користування [PERSON] та [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 13,0\~кв.м. та ізольовану житлову кімнату площею 12,8\~кв.м. з балконом площею 0,8 кв.м.; виділити у користування [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 17,0 кв.м. з лоджією площею 2,3 кв.м.; коридор площею 2,5 кв.м., коридор площею 5,8 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., кухню площею 9,8\~кв.м., комору площею 0,4 кв.м., комору площею 2,1 кв.м. залишити у спільному користуванні. У судовому засіданні [PERSON], який одночасно є представником [PERSON], позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивачі разом з відповідачем є співвласниками квартири № 145, розташованої в буд. № 52 по вул. Братів Трофімових в м. Дніпропетровську, проте відповідач змінив замок на вхідних дверях та відмовляється надати ключі від них, чим перешкоджає у здійсненні прав позивачів щодо користування цією квартирою. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в частині встановлення порядку користування квартирою, проте просив відмовити у задоволенні позову в решті позовних вимог, посилаючись на те, що він не перешкоджає позивачам користуватись квартирою, оскільки він або члени його сімї постійно знаходяться вдома, а відтак позивачі мають вільний доступ до квартири. Відповідач визнав факт заміни замка на вхідних дверях, проте стверджував, що, по-перше, відсутність у позивачів відповідних ключів не свідчить про перешкоди у здійсненні ними права користування квартирою, по-друге, він надіслав позивачам екземпляр ключів рекомендованим листом. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №\~42291652 від 14.08.2015р. (а.с.а.с. 61-62) [PERSON] є власником ? частини квартири № 145, розташованої в буд.\~№ 52 по вул.\~Братів Трофімових в м.\~Дніпропетровську, [PERSON] власником ?, та [PERSON] власником ? вказаної квартири, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Відповідно до технічного паспорту квартира № 145, розташована в буд.\~№ 52 по вул.\~Братів Трофімових в м. Дніпропетровську, складається з: житлової кімнати (цифра 6 на плані) площею 13,0 кв.м., житлової кімнати (цифра 7 на плані) площею 12,8 кв.м. з балконом (цифра II на плані) площею 0,8 кв.м., житлової кімнати (цифра 9 на плані) площею 17,0 кв.м. з лоджією (цифра І на плані) площею 2,3 кв.м., коридору (цифра 1 на плані) площею 2,5 кв.м., коридору (цифра 10 на плані) площею 5,8 кв.м., вбиральні (цифра 3 на плані) площею 1,2 кв.м., ванної кімнати (цифра 2 на плані) площею 2,1 кв.м., кухні (цифра 4 на плані) площею 9,8 кв.м., комори (цифра 5 на плані) площею 0,4 кв.м., комори (цифра 8 на плані) площею 2,1 кв.м. Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Судом встановлено, що з 2009 року у спірній квартирі проживає [PERSON] разом зі своєю сімєю, який у 2014 році змінив замок на вхідних дверях. Позивачі неодноразово звертались до відповідача з проханням надати їм ключі від вхідних дверей квартири, що підтверджується листами від 22.01.2015р.(а.с. 11) та від 29.01.2015р.(а.с. 12), факт отримання яких не заперечувався відповідачем у судовому засіданні, проте на момент розгляду справи ключі позивачам так і не були надані. Враховуючи, що відповідач відмовляється надати позивачам ключі від вхідних дверей належної їм квартири, суд доходить висновку, що відповідач перешкоджає їм у вільному володінні та користуванні такою квартирою, оскільки кожен із співвласників житла має право на вільний доступ до нього, а реалізація такого права не може ставитись у залежність від волі інших співвласників. При цьому, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що позивачі самі відмовляються від отримання ключів, оскільки у судовому засіданні оголошувалась перерва для мирного урегулювання спору, проте ключі позивачам так і не були надані. Суд також не бере до уваги посилання відповідача на те, що він надіслав позивачам екземпляр ключів рекомендованим листом, оскільки наданий позивачем фіскальний чек не містить інформації про зміст поштового відправлення, його адресу, а також не є достатнім доказом отримання листа [PERSON], який у судовому засіданні заперечував факт одержання відповідних ключів. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на наявність перешкод у здійсненні позивачами права користування спірною квартирою у суду наявні достатні правові підстави для задоволення позову у частині вимог про зобовязання відповідача усунути перешкоди [PERSON], [PERSON] укористуванні квартирою шляхом надання їм екземплярів ключів від вхідних дверей, а також про зобовязання відповідача не чинити перешкод позивачам уздійсненні ними права користування спірною квартирою. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі на сьогоднішній день не проживають у спірній квартирі з огляду на наявні перешкоди з боку відповідача, а відтак позов підлягає задоволенню також в частині вимог про вселення [PERSON] та [PERSON] у спірну квартиру. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013р. у справі № 6-12цс13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Суд не бере до твердження відповідача про те, що позивачами заявлено взаємовиключні вимоги про поділ квартири у натурі та про визначення порядку користування нею з посиланням на п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки позивачами не заявлялись вимоги про поділ квартири у натурі на підставі ст.ст. 364, 367 ЦК України. Як вбачається з позовної заяви, позивачі, яким спільно належить ? частини квартири, просять виділити їм у користування дві житлові кімнати загальною площею 25,8 кв.м. та балкон площею 0,8\~кв.м., тоді як відповідачу пропонують виділити у користування кімнату площею 17,0\~кв.м. з лоджією площею 2,3 кв.м., що перевищує розмір належної йому ? частки у праві власності на спірну квартиру, а відтак такий варіант спільного користування квартирою не порушує його права. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, враховуючи характер стосунків, які склались між позивачами та відповідачем, а також те, що дійти згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності шляхом укладення відповідного договору сторони не можуть, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення порядку користування спірною квартирою відповідно до запропонованого позивачами варіанту, оскільки він не порушує права відповідача, відповідає інтересам сторін та вирішує спір між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved