Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом про вселення у квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що на підставі договору довічного утримання від 02.07.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, їй належить 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.07.2014 року, її позов до [PERSON] про визначення користування квартирою був задоволений, визначено порядок користування квартирою та їй виділено у користування житлову кімнату площею 17,3кв.м. Рішення оскаржувалось та набрало сили 02.04.2014 року. Але відповідачем були змінені замки, ключі їй не передають та не пускають у житло. Просить вселити її у спірну квартиру. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи у ї відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, але у попередньому судовому засідання надав заперечення, згідно яких, просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову, оскільки викладені у позовній заяві твердження є безпідставними, оскільки вона жодного разу не намагалася вселитися до квартири та замки він не змінював. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, в зв'язку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним відносини. Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.02.2013 року №619123, [PERSON] належить 2/3 частки квартири [ADDRESS], на підставі договору довічного утримання від 02.07.2010 року №1121, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 липня 2013 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та визначено порядок користування квартирою [ADDRESS], а саме: виділено [PERSON] у користування житлову кімнату площею 17,3кв.м., а [PERSON] житлову кімнату площею 10,4кв.м., залишивши у загальному користуванні коридор, кухню, ванну кімнату та вбудовану шафу. Також відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди недійсною. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 02 квітня 2014 року залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 липня 2013 року. Відповідно до копії заяв наданих позивачкою на ім'я начальника Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області та директора ЖКП «Житло-Центр» вбачається, що остання зверталася до них із проханням про вселення її до квартири [ADDRESS] на підставі рішення суду, оскільки відповідач добровільно її не спускає, але відповідних реагувань досі не надійшло. Відповідно до копій квитанцій наданих позивачкою, вбачається, що вона частково сплачує комунальні послуги ЖКП «Житло Центр» за квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначеним законом, при незаконному позбавлені права користування жилим приміщенням та обставина, що не був укладений договір найму по спірній квартирі, не може бути підставою для відмови у відновленні порушеного права. Тому як, договір найму є укладеним з моменту заселення (на підставі ордеру) наймача у надане приміщення, бо саме це породжує у нього і наймодавця права і обов'язки щодо житла. Згідно до ст.150 ЖК України та ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру (будинок) користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.64, ст.65, ст.106 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До члені сім'ї наймача належать особи, які постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням. Член сім'ї наймача в разі смерті наймача вправі вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Судом встановлено, що [PERSON] має право користування житловою площею спірної квартири, частка якої є її власністю, в яку намагається вселитися. Між сторонами склалися неприязні стосунки, що стали причиною неможливості їх спільного проживання на одній житловій площі. Відповідачем не спростовано відсутність перешкод для вселення позивачки в спірну квартиру, оскільки під час розгляду справи з боку [PERSON] не було вчинено дій, спрямованих на надання [PERSON] доступу до житла. За таких обставин, порушене право позивачки на користування жилим приміщенням підлягає відновленню шляхом її вселення у квартиру [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 383, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved