Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивачі звернулись із вказаним позовом до суду та просять суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 156 від 19 липня 1995 року, а саме трьохкімнатної квартири під [ADDRESS] , житловою площею 36,8 кв. м., підсобною площею 21,3 кв. м., корисною площею 58,1 кв. м., загальною площею - 59,8 кв. м.; укладений між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] , рішення опікунської ради Суворовського райвиконкому м. Одеси №488 від 16 червня 1995 року, [PERSON] , як продавцями, з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , як покупцями, з іншої сторони, що зареєстрований на товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю» реєстраційний номер №156 від 19 липня 1995 року, зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за № 369 стор. 56 кн. 142 пр. від 20 липня 1995 року - дійсним. При цьому позивачі мотивують свої позовні вимоги тим, що 19 липня 1995 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] , рішення опікунської ради Суворовського райвиконкому м. Одеси №488 від 16 червня 1995 року, [PERSON] , (відповідачі), як продавці, з однієї сторони, та нами, [PERSON] , [PERSON] (позивачі) як покупці, з іншої сторони, був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № 156, квартири [ADDRESS] . Квартира під [ADDRESS] , розташована на 10 - поверсі, 10 - поверхового будинку, що складається із трьох кімнат житловою площею 36,8 кв. м., підсобною площею 21,3 кв. м., корисною площею 58,1 кв. м., загальна площа квартири - 59,8 кв. м. Вказана квартира належала продавцям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачам) в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 02 червня 1995 року, зареєстрованого в МЕТІ м. Одеси 06 червня 1995 року кн. 119 пр. стор. 193-369. Договір був укладений та зареєстрований, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржи», на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю» реєстраційний номер №156 від 19 липня 1995 року, а також цей договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» на ім`я позивачів за № 369 стор. 56 кн. 142 пр. від 20 липня 1995 року. При укладанні зазначеного договору між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов - предмету і ціни зазначеного договору, що слідує з його тексту. Також відбулося повне виконання умов договору: продавцями отримано до підписання договору грошові кошти у розмірі 280000000,0 крб. за вказану квартиру, що підтверджується п. 6 договору; квартира, що вказана в договорі, передана покупцям. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір № 156 купівлі-продажу нерухомого майна від 19 липня 1995 року, укладений на Товарної біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» без наступного нотаріального посвідчення договору. 27 червня 2002 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (справа №2- 1916 2002 року) зобов`язано [PERSON] , 1951 року народження, [PERSON] , 1976 року народження, та неповнолітню дочку - [PERSON] , 1986 року народження, не чинити перешкоди [PERSON] , [PERSON] в реалізації їх право власності у відношенні квартири [ADDRESS] . Зобов`язано Орган паспортного столу виписати [PERSON] , 1951 року народження, [PERSON] , 1976 року народження, та їх неповнолітню дочку - [PERSON] , 1986 року народження, із вказаного адресу. Рішення набрало законної сили 29 липня 2002 року. На час укладення договору, позивачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На даний час у власників квартири виникла необхідність розпорядитися власним житлом, але вони дізналися, що нотаріуси відмовляють у реєстрації будь-яких правочинів за наявності таких договорів як у позивачів, з тієї причини, що вважають договір, засвідчений біржею недійсним. За такої причини позивачі не можуть реалізувати своє право власності у повному обсязі, що і стало причиною звернення із зазначеним позовом до суду. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 17 вересня 2021 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 41,42). Позивачі в судове засідання не прибули та надали 15 вересня 2021 року на адресу суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. (а.с. 7). Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи неодноразово повідомлялись за останнім відомим місцем реєстрації, причин неявки суду не сповістили та з заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертались. (а.с. 49-55). Окрім того відповідачі про розгляд справи в суді повідомлялись на офіційному веб-сайті суду. (а.с. 52-55). Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся за зазначеною в позові адресою, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів та представник третьої особи. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивачів. (а.с. 7). З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так, судом встановлено, що 19 липня 1995 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] , рішення опікунської ради Суворовського райвиконкому м. Одеси №488 від 16 червня 1995 року, [PERSON] , (відповідачі), як продавці, з однієї сторони, та нами, [PERSON] , [PERSON] (позивачі) як покупці, з іншої сторони, був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна № 156, квартири [ADDRESS] . (а.с. 24-27). Квартира під [ADDRESS] , розташована на 10 - поверсі, 10 - поверхового будинку, що складається із трьох кімнат житловою площею 36,8 кв. м., підсобною площею 21,3 кв. м., корисною площею 58,1 кв. м., загальна площа квартири - 59,8 кв. м. Вказана квартира належала продавцям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачам) в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому 02 червня 1995 року, зареєстрованого в МЕТІ м. Одеси 06 червня 1995 року кн. 119 пр. стор. 193-369. Договір був укладений та зареєстрований, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржи», на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа нерухомості» в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю» реєстраційний номер №156 від 19 липня 1995 року, а також цей договір був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» на ім`я позивачів за № 369 стор. 56 кн. 142 пр. від 20 липня 1995 року. (а.с. 27). Однак даний договір не був посвідчений нотаріально. Реєстрація договору купівлі-продажу на товарній біржі була обрана сторонами угоди, оскільки такий спосіб оформлення відповідав як нормам чинного на той час законодавства, так і існуючій практиці укладення договорів відчуження нерухомого майна, що підтверджується реєстрацією БТІ за позивачами права власності на нерухоме майно на підставі такого договору. (а.с. 27). 27 червня 2002 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (справа №2- 1916 2002 року) зобов`язано [PERSON] , 1951 року народження, [PERSON] , 1976 року народження, та неповнолітню дочку - [PERSON] , 1986 року народження, не чинити перешкоди [PERSON] , [PERSON] в реалізації їх право власності у відношенні квартири [ADDRESS] . Зобов`язано Орган паспортного столу виписати [PERSON] , 1951 року народження, [PERSON] , 1976 року народження, та їх неповнолітню дочку - [PERSON] , 1986 року народження, із вказаного адресу. Рішення набрало законної сили 29 липня 2002 року. (а.с. 32,33). Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами було звільнено квартиру, вони знялись з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1995 році. На даний час у власників квартири виникла необхідність розпорядитися власним житлом, але вони дізналися, що нотаріуси відмовляють у реєстрації будь-яких правочинів за наявності таких договорів як у позивачів, з тієї причини, що вважають договір, засвідчений біржею недійсним. За такої причини позивачі не можуть реалізувати своє право власності у повному обсязі При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача правомірні, основані на нормах\~ст. 47 ч.2 ЦК України\~в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки позивачі придбали вказану вище квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі - продажу. А відповідачі виконали зобов`язання по передачі квартири позивачам та виїхали з неї. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підставними та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved