Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивачка 21 серпня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі [PERSON] міської ради, Житлово-будівельного кооперативу №142 «Іскра», третя особа: [PERSON] державна нотаріальна контора про визнання права власності (а.с.2-6). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], померлим 11.03.2015 року. Разом із своїм чоловіком за рахунок спільних коштів подружжя у 1986 році повністю виплатили пайовий внесок на квартиру [ADDRESS], Житлово-будівельного кооперативу №142 «Іскра», але свідоцтво про право власності не оформили. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина належну померлому 1/2 частину квартири [ADDRESS], спадкоємцями якої є позивачка та дочка [PERSON], яка відмовилась від своїх спадкових прав на користь матері. Звернувшись своєчасно до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті чоловіка, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Враховуючи вищевикладене позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати за нею на набуте в період шлюбу право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 47,0 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., що складається з: житлової кімнати площею 17,0 кв.м., житлової кімнати площею 10,6 кв.м., кухні площею 6,8 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,2 кв.м., коридору площею 7,7 кв.м., комор площею 0,2; 0,2; 0,6 кв.м., обладнана балконом площею 0,7 кв.м., та визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 11.03.2015 року. Позивачка в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала письмову заяву, у якій не заперечувала проти завершення судового розгляду без своєї присутності та ухвалити рішення по суті спору на підставі наявних у справі доказів. Обставини позову та вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.21). Відповідач - територіальна громада в особі [PERSON] міської ради в особі свого законного представника в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без свого представника до суду не надсилав. Співвідповідач - Житловий-будівельний кооператив №142 «Іскра» в особі свого законного представника в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без свого представника до суду не надсилав. Крім того, до суду повернувся конверт з відправленням, що направлявся відповідачу із поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.22-65). Третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. До суду надіслала заяву про розгляд справи за відсутності свого представника у звязку із завантаженістю (а.с.59). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що із 26 квітня 1968 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу 26\~лютого 1981 року народилась донька [PERSON], (а.с.9,10). На підставі списку членів Житлово-будівельного кооперативу №142 «Іскра», ордеру №1235 від 18.01.1973 року [PERSON] із родиною отримали право на вселення у квартиру № 118 будинку № 1 за адресою: м.\~Дніпропетровськ, вул..\~Коробова (а.с.15). Пайовий внесок за квартиру у сумі 5 991 руб. 00 коп. член кооперативу [PERSON] повністю виплатив, що посвідчується довідкою ЖБК №244 від 03.08.2015 року (а.с.28). Згідно ст. 15 Закону України «Про власність» (в редакції 1992 року), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. За змістом ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю та ст. 16 Закону України «Про власність» (в редакції 1992 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки пай, внесений подружжям [PERSON] в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах, за правилом ст.28 Кодексу про шлюб та сімю, їх частки у праві спільної сумісної власності визнаються рівними, а позивачці [PERSON] належить 1/2 частка. [PERSON] помер 11 березня 2015 року (а.с.11). Позивачка у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але державним нотаріусом Другої [PERSON] нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого 11.03.2015 року, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], так як відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно (а.с.74). У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із матеріалів витребуваної судом спадкової справи № 491/2015 (а.с.63-82) після смерті [PERSON], дочка [PERSON] відмовилась від належної їй частини спадщини на користь матері [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З статті 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачкою слід у судовому порядку визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 11.03.2015 року, а також визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, так як позовні вимоги задоволено в повному обсязі, із Житлово-будівельного кооперативу №142 «Іскра» на користь позивачки підлягає стягненню сплачений ними судовий збір в сумі 1\~484,49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved