Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом, та просила суд: визнати за ними право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; припинити право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Приватному акціонерному товариству «Будіндустрія». [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник Приватного акціонерного товариства «Будіндустрія» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник Партизанської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не є обґрунтованим та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачам було виділено службову двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно рішення житлово-побутової комісії управління пожежної охорони УВС облвиконкому (протокол за № 120 від 20 листопада 1991 року) узгодженим з керівництвом та профорганізацією УПО, родині [PERSON] офіційно була надана двохкімнатна квартира за [ADDRESS], ППЧ-63, у який родина [PERSON] мешкала з 1984 року. Згідно довідки сільського голови Партизанської сільської ради №537 від 29.07.2008 року позивачі прописані та проживають [ADDRESS]. Відповіддю Головного управління МНС України в Дніпропетровській області від 18 жовтня 2010 року №3684/04 про вирішення питання щодо підтвердження права власності на службову квартиру підтверджується видача службової квартири [ADDRESS] згідно з рішенням житлово-побутової комісії управління пожежної охорони УВС облвиконкому (протокол №120 від 20 листопада 1991 року колишньому співробітнику ППЧ-63 [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане Партизанською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 22.12.2009 року ЗАТ «Будіндустрія» на праві спільної часткової власності належить виробничий комплекс, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так, відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: - володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю; - володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; - володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Окрім того, в п. 6 Листа ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 р., Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне. Так, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Аналізуючи подані докази суд приходить до висновку, що за позивачами не може бути визнано право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], оскільки вказана квартира їм була виділена сааме, як службове житло і на даний час статус цієї квартири не змінено, отже в задоволенні позову необхідно відмовити. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають, як необґрунтовані та безпідставні.

Outcome: dismissed