Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті спадкоємцями є син та дружина спадкодавця: позивач [PERSON] та [PERSON]. Але мати [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини. Тому єдиним спадкоємцем є він позивач, який прийняв спадщину шляхом реєстрації і постійного проживання зі спадкодавцем в одному домоволодінні. Однак, приватний нотаріус Станєва В.Б. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що відсутній правовстановлюючий документ на відповідну частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. До складу спадкового майна також входить земельна ділянка розміром 3.03 га, розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, проте прізвище спадкодавця в державному акті на право приватної власності на землю прізвище спадкодавця зазначено «[PERSON]», в зв'язку з чим державним виконавцем було відмовлено у видачі свідоцтва про право за спадщину за законом. Саме з цих підстав, заявник просив встановити факт належності названого правовстановлюючого документу державного акту на право власності на землю спадкодавцю. Крім того, дане домоволодіння станом на 1991 рік відносилось до суспільної групи колгоспний двір, проте до теперішнього часу право власності належним чином за власниками домоволодіння не зареєстровано. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Позивачі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися згідно вимог чинного законодавства (а.с.37-48). В позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.8-9). Представник позивачів [PERSON] (а.с.30-34) подала заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивачів. На задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.52). Відповідач Баннівська сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений відповідно до вимог чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.37-49). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.51). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору - [PERSON], його дружина [PERSON] та їх син [PERSON]. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40). Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги; 2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивач реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками 1/3 частки кожному житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], не може зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власника, що підлягають захисту в судовому порядку. Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору: [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві власності належало по 1/3 частці вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовим спорудами при ньому, що підтверджується довідкою №626 від 13.07.2018 року, виданою Баннівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.17). За період з 1991 року по теперішній час рішення Баннівською сільською радою Болградського району Одеської області щодо визнання права власності на вказане домоволодіння - не приймалося. З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовим спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] за кожним: [PERSON], [PERSON]. А також судом встановлено: що рішенням 14 сесії ХХІІІ скликання Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області від 05.06.2001 року № 102/23 батьку позивача [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 3.03 га в межах згідно з планом. На підставі цього рішення йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 21.10.2002 року (а.с.24), в якому було допущено помилку в правописі прізвища батька «[PERSON]», проте як згідно свідоцтва про смерть його прізвище «[PERSON]». Дані обставини позбавляють його можливості як спадкоємця зареєструвати право власності на названу земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене, у заявника виникла потреба в судовому порядку встановити факт належності його батьку державного акту на землю серії [NUMBER] від 21.10.2002 року. [INFO] року помер [PERSON], запис акту про смерть №112 від [INFO] року, складений Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить: - 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] - земельна ділянка загальною площею 3.03 га, розташована на території Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту серії [NUMBER] від 21.10.2002 року (а.с.24). Спадкоємцем за законом першої черги є його дружина [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26.12.1971 року та його син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.01.1978 року (а.с.11,15). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: його дружина [PERSON] та його син [PERSON], що підтверджується довідкою Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області № 626 від 13.07.2018 року (а.с.17). З матеріалів спадкової справи №90/2018, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Станєвою В.Б. щодо майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що з заявами від 31.05.2018 року до нотаріуса звернулися [PERSON] та [PERSON], дружина та син померлого, дружина померлого відмовилася від належної їй частки спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] на користь сина померлого [PERSON] (а.с.41-47). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ст.1273 ч.1 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На підставі викладеного суд дійшов висновку , що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування на земельну ділянку та частку домоволодіння підлягають задоволенню. Загалом, за таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved