Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

позивачі звернулись в суд із позовною заявою до відповідачів у якій просять стягнути з останніх на їх користь борг за договорами позики у розмірі 118225 доларів США, що станом на 10 квітня 2017 року становить у розмірі 3543203,25 грн; вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що починаючи з 2011 року [PERSON] постійно позичав у них грошові кошти для розвитку бізнесу. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно. Спадкоємцями першої черги є відповідачі, які у досудовому порядку відмовились повернути позичені кошти. У відповідності до ст. ст. 1281, 1282 ЦК України просять позов задовольнити. На адресу суду відповідачами подано відзив та додаткові пояснення по справі у яких викладено наступні заперечення відносно позову. Обов`язок щодо задоволення вимог кредитора у спадкоємця виникає у випадку прийняття спадщини та в межах вартості спадкового майна. Спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] прийняв лише [PERSON] , а тому інші відповідачі не можуть бути належними відповідачами у цій справі. Вартість спадкового майна становить 343333,33 грн, що підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи. Разом із тим, заявили клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки [PERSON] помер у 2016 року, термін повернення коштів за вказаними розписками сплив, однак позов подано лише у червні 2017 року, тобто за межами трирічного строку у відповідності до ст. ст. 257, 261 ЦК України. Разом із тим, просить врахувати при вирішенні справи наявність позову товариства до спадкоємців про стягнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням викладеного, просить у позові відмовити. На адресу суду позивачами подано відповідь на відзив, який містить пояснення щодо заперечень на позов. Покликання сторони відповідачів про відсутність зазначення чіткого майна за рахунок якого необхідно здійснити звернення стягнення є безпідставним, оскільки позивачам невідомо, яке саме майно входить до складу спадкового майна. Щодо спливу строку позовної давності відносно позовної вимоги заперечують, оскільки такий переривався неодноразово та строк повернення коштів мав настати після закриття кредиту, про що вказано у розписці. Позивачі, у межах шестимісячного строку після смерті позичальника звертались із вимогою до відповідачів, як спадкоємців першої черги, про повернення коштів, однак жодної відповіді не отримали. Просять позов задовольнити повністю. 01 червня 2017 року ухвалою судді заяву позивачів про забезпечення позову у справі № 464/3441/17 повернуто останнім. 01 червня 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справ. Призначено судове засідання, яке у подальшому відкладалось неодноразово з поважних причин. 29 березня 2018 року ухвалою суду у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинене на час проведення експертизи. Експертною установою надано повідомлення про неможливість надання висновку експерта. 03 травня 2018 року ухвалою суду відновлено провадження у справі. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у заяві по суті. У судовому засіданні представник відповідачів заперечив проти позову та просить у такому відмовити. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] надав наступні розписки позивачам: « … 28 квітня 2011 року позичив у [PERSON] суму грошей 10000 доларів США та 500 доларів США до кінця року. Зобов`язуюсь віддати вчасно»; « … 26 серпня 2011 року позичив у [PERSON] суму грошей 10000 доларів США, термін позики до 31 грудня 2011 року»; « … 11 жовтня 2011 року позичив у [PERSON] суму грошей 7000 доларів США та 350 доларів США. Зобов`язуюсь віддати всю суму» «…14 серпня 2012 року позичив у [PERSON] суму грошей 55500 доларів США, терміном на один рік. Зобов`язуюсь повернути вчасно…»; «… 25 квітня 2013 року позичив у [PERSON] суму грошей 6000 доларів США та 300 доларів США. Зобов`язуюсь віддати вчасно»; «… 28 лютого 2013 року позичив у [PERSON] суму грошей 1500 доларів США та 75 доларів США. Зобов`язуюсь віддати вчасно»; «… 09 серпня 2012 року позичив у [PERSON] суму грошей 10000,00 доларів США, терміном на три місяці. Зобов`язуюсь повренути вчасно»; « …18 червня 2012 року позичив у [PERSON] суму грошей 6000,00 доларів США, терміном на три місяці. Зобов`язуюсь віддати вчасно»; «… 13 лютого 2013 року позичив у [PERSON] суму грошей 10000 доларів США та 500 доларів США. Зобов`язуюсь віддати вчасно до 31.12.2015». Загальна сума позичених [PERSON] грошових коштів становить 118225 доларів США. Відповідно до угоди від 22 січня 2014 року складеної [PERSON] сума позичених коштів у сім`ї [PERSON] та [PERSON] вказана у розписках, які написані до укладення даної угоди. Цю суму гарантував [PERSON] повернути об`єктом нерухомого майна кафе-бар «7, який на день укладення угоди перебував у заставі банку, після закриття кредиту. Дані обставини встановлені із договорів позики копії яких долучено до матеріалів справи. Оригінали розписок оглянуті у судовому засіданні та повернуті стороні. У матеріалах справи залишені копії розписок засвідченні суддею /арк. спр. 8-18/. [INFO] 2016 року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть / арк. спр. 198/. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 475/2016 та свідоцтв про право на спадщину за законом від 31 травня 2018 року спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом є його син [PERSON] , який прийняв спадщину. Спадщина складається із рухомого майна (автомашини марки «ВАЗ 210994-20») та частини у нерухомому майні (1/3 частини квартири [ADDRESS] ) / арк. спр. 214/. У зв`язку зі невиконання [PERSON] зобов`язань за договором позики, між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1216, 1218, 1282 Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення позики включаються до складу спадщини. Так, відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Таким чином, суд прийшов висновку, що у зв`язку із смертю боржника його права і обов`язки за договорами позики перейшли до спадкоємця у відповідності до норм цивільного законодавства. При цьому, повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд встановив наявність спадкового майна після смерті [PERSON] , загальна вартість якого становить 343333,33 грн, з яких: 273333,33 грн вартість 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу цієї квартири / арк. спр. 183/, 70000,00 грн вартість автомашини марки «ВАЗ 210994-20», що підтверджено копією договору купівлі-продажу транспортного засобу /арк. спр. 184/. Зазначена вартість спадкового майна стороною відповідача не оскаржувалась, будь-яких обґрунтованих сумнівів у такій вартості немає, а тому приймається судом до уваги, як така що доведена відповідачами у відповідності до ст. ст. 76-81 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки розписки містять істотні ознаки, які характерні для договору позики, із їх змісту вбачається укладення договорів позики та вчинення сторонами угоди дій, характерних для такого договору, наявна зобов`язальна умова договору позики для спадкодавця [PERSON] щодо повернення отриманих коштів, а відтак, суд прийшов висновку, що у позивачів наявні правові підстави для покладення на відповідача [PERSON] обов`язку повернення грошових коштів за договорами позики, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивачів необхідно стягнути борг за договором позики у розмірі 118225 доларів США, що станом на 10 квітня 2017 року становить у розмірі 3543203,25 грн, у межах вартості спадкового майна 343333,33 грн. Щодо наявності справи за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова копманія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості, правонаступником якого є [PERSON] , суд прийшов переконання, що такі аргументи не бере до уваги, адже жодних судових рішень із вирішення справи по суті суду не подано, а тому підстави для зменшення суми задоволення позовних вимоги на суму заборгованості за зазначеним позовом відсутні. Щодо частини позовної вимоги пред`явленої до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , то у такій необхідно відмовити, оскільки останні не прийняли спадщину після смерті [PERSON] , адже відмовились від її прийняття на користь відповідача [PERSON] , що підтверджено матеріалами спадкової справи /арк. спр. 201, 202/. Таким чином, відповідачі жодних чином не порушують права позивачів, не успадкували права та обов`язки як боржника, а тому суд прийшов висновку, що такі не повинні відповідати за позовом. Суд застосовує спеціальні норми права, які регулюють спірні правовідносин, що містяться у ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1216, 1218, 1282 Цивільного кодексу України та на які частково покликались позивачі у позовній заяві. Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження суд під час розгляду справи не встановив. Таким чином, суд прийшов висновку про часткове задоволення позову про стягнення суми боргу за договорами позики на користь позивачів із відповідача [PERSON] у межах суми успадкованого майна у розмірі 343333,33 грн, а в частині позовних вимог до відповідачів [PERSON] та [PERSON] відмовити. Щодо клопотання сторони відповідачів про застосування строків позовної давності, суд прийшов наступного. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд відмічає, що договори позики були укладені протягом 2011-2012 років, однак в угоді від 22 січня 2014 року складеної [PERSON] суму гарантував повернути об`єктом нерухомого майна кафе-бар «7, який на день укладення угоди перебував у заставі банку, після закриття кредиту. Тобто, строк повернення вказаних грошових коштів мав настати після настання певної події - закриття кредиту з яким пов`язано його початок. Будь-яких доказів закриття кредиту на момент розгляду справи у суді відсутні. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, суд прийшов висновку, що позивачі у межах строку позовної давності звернулись до суду за захистом свого порушеного права, а тому у заяві відповідачів про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин необхідно відмовити, оскільки не знайшло свого підтвердження у суді, а відтак відсутні підстави для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 8000,00 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у сумі 775,20 грн.

Outcome: partial