Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12.05.2014 року. Від даного шлюбу вона з відповідачем мають трьох малолітніх дітей, а саме: дочку [PERSON] - [INFO], синів [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, коли вона була вагітною, тому син [PERSON] народився не в шлюбі. Калинівським районним судом Вінницької області від 22.08.2014 було постановлено заочне рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, яким позов задоволено повністю та з неї стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON]. Про вказане рішення вона дізналась лише 13.08.2015 року, а тому 18.08.2015 року звернулась до Калинівського районного суду з заявою про перегляд заочного рішення. Заяву задоволено, справу призначено до розгляду. У зв'язку із сімейними складнощами та маючи новонароджену дитину - сина [PERSON], [INFO], вона попросила [PERSON] піклуватись про двох їхніх дітей, [PERSON] та [PERSON]. Діти проживали разом з відповідачем та його батьками за місцем проживання і реєстрації останнього: [ADDRESS]. Вона приїздила до дочки в школу, де вона навчалась, відвідувала батьківські збори в школі, тим часом коли відповідач залишив дітей проживати зі своїми батьками, а сам спілкувався з ними лише по скайпу. Мати відповідача не дозволяла бачитись їй із дітьми та не пускала до двору будинку. 21.07.2015 року вона разом зі своїми батьками, за домовленістю з відповідачем, забрала дітей до місця свого проживання в [ADDRESS]. На даний час вона знаходиться в декретній відпустці, має деякі заощадження, якими може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної, матеріальної забезпеченості. Їй також допомагають батьки, як матеріально, так і морально. Відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання дітей, мешкає у будинку, який не облаштований у повному обсязі всім необхідним для розвитку дітей. Крім того, в будинку, де проживає відповідач, проживає і його батько, який має діагноз - туберкульоз, що вказує на невідповідність санітарно-гігієнічним умовам проживання та виховання дітей. За вказаних обставин вважає, що проживання дітей разом з нею відповідає їх інтересам, так як має можливість забезпечити своїм дітям належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не в змозі. Тому звертається в суд з даним позовом. 16.09.2015 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до [PERSON] з зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей. Позов мотивований тим, що 19 серпня 2008 року по 12 травня 2014 року він перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Калинівського районного суду Вінницької області було розірвано. З серпня 2012 року вони разом фактично не проживали, не вели спільного подарства та не підтримували подружніх стосунків. В шлюбі народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось, оскільки відповідачка не усвідомлювала цінності інституту сім'ї та необхідності займатися вихованням дітей. З 20 квітня 2013 року діти проживали разом з ним. За місцем перебування відвідували дошкільний навчальний заклад та школу, вели усталений спосіб життя, спілкувалися з друзями. Жодних перешкод у спілкуванні дітей з матір'ю він не здійснював, а навпаки глибоко усвідомлював всю необхідність участі матері у розвитку та вихованні дітей. Однак, відповідачка не займалась вихованням дітей, не відвідувала їх у садочку та школі, не утримувала їх у жодний спосіб, а на першому місці у неї було налагодження особистого життя. Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, з останньої було стягнуто аліменти на його користь на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON]. Однак, станом на 18.08.2015 року заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] становить 12 986,55 грн. 20 липня 2015 року відповідачка, разом зі своїми батьками, приїхали до нього додому та виявила бажання взяти дітей погостювати до себе. Вони обумовили, що відповідачка поверне дітей через два тижні, оскільки дітям необхідно готуватись до школи. Однак, в обумовлений термін відповідачка дітей не повернула та категорично зазначила, що дітей не поверне і вони відтепер будуть проживати з нею, так як це є бажанням самих дітей. Переконаний, що діти повинні проживати разом з ним, так як він їх любить, має гарний заробіток і можливість забезпечити дітей всім необхідним. Крім того, він постійно слідкує за станом здоров'я дітей, їх розвитком, виховує та піклується про них, у нього з дітьми психологічний контакт, прив'язаність один до одного. Відповідачка не працює та не має постійного заробітку. Крім того, його шлюбні відносини з відповідачкою були припинені у серпні 2012 року, а син [PERSON] народився [INFO], тому будь-які натяки стосовно його причетності до батьківства сина [PERSON] його не стосуються. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 18.01.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю та цивільну справу за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Бучанської міської ради Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей об'єднано в одне провадження під номером 132/2321/15-ц. 18.01.2016 року ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до участі у об'єднаній цивільній справі № 132/2321/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей разом з матір'ю та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей Бучанської міської ради Київської області про визначення місця проживання малолітніх дітей - Службу у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області . В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом [PERSON] - адвокат Санжаровська Т.В. звернулась з клопотанням про зменшення розміру позовних вимог, а саме: просила визначити місце проживання малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] разом з матір'ю -[PERSON] за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] судові витрати. Відповідно сина [PERSON], [INFO] рішення не приймати. Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON], та її представник - адвокат Санжаровська Т.В. підтримали первісний позов, з урахуванням клопотання про зменшення розміру позовних вимог, просили його задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник на підставі довіреності [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] не визнали, зустрічний позов підтримали, з мотивів, наведених у ньому. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, а саме: Служби у справах дітей Калинівської районної державної адміністрації, що діє на підставі довіреності Розман Г.В. в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявна заява, в якій заперечує проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути за його відсутності. Представник Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи наявний лист в.о. начальника служби Н.П. Курінної про розгляд справи за відсутності представника служби та вирішення питання у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник Служби у справах дітей та сім'ї Бучанської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце судового засідання. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12.05.2014 року (а.с.9). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, а саме: дочку [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO]. Шлюб було розірвано, коли [PERSON] була вагітною, тому син [PERSON] народився не в шлюбі. Рішенням Ірпінського міського суду від 30.12.2015 року було виключено відомості про батьківство [PERSON] з актового запису про народження №219 від 18.07.2014 року, вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бучанського міського управління юстиції у Київській області про народження [PERSON], [INFO]. 22.08.2014 року Калинівським районним судом Вінницької області було постановлено заочне рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, яким позов задоволено повністю та з останньої стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] та сина [PERSON]. 18.08.2015 року [PERSON] звернулась до Калинівського районного суду з заявою про перегляд заочного рішення. Заяву задоволено, справу призначено до розгляду. Відповідно до ст.ст. 150, 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Вони зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, вони зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобовязані поважити дитину. Згідно ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В ході розгляду справи було встановлено, що з 20 квітня 2013 року до 21.07.2015 року діти проживали разом з батьком, в зв'язку з тим, що мати [PERSON] мала новонароджену дитину, а також значні складнощі в сім'ї (хвороба матері та відчима, що підтверджується виписками з медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] (а.с. 87-92), виписними епікрізами хворого [PERSON] (а.с.93-97) та довідками (а.с.98-100)). Згідно довідок, виданих КУ дошкільного навчального закладу «Сонечко» с.Загребельня №№5,6 від 17.08.2015 року [PERSON] з 08.08.2013 року по 05.06.2015 року відвідував дошкільний навчальний заклад, а [PERSON] з 08.08.2013 року по 18.06.2014 року. З дитячого садка дітей забирали батько, бабуся та іноді тітка ( а.с. 39, 42, 44). З 01.09.2014 року [PERSON] була зарахована до 1-го класу Корделівської СЗШ І-ІІІ ступенів. Згідно характеристики [PERSON], наданої директором школи [PERSON] контроль над навчальним процесом, забезпечення навчальним приладдям, одягом здійснювався з боку бабусі, [PERSON], тата [PERSON] та тітки [PERSON], які систематично відвідували батьківські збори, виховні заходи, приймали активну участь у житті класу. Крім того, мама також була присутня на батьківських зборах 1 раз (а.с.40). Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов від 18.08.2015 року та від 21.08.2015 року, під час проведення обстеження умов проживання [PERSON] за адресою:[ADDRESS] встановлено, що в будинку для дітей виділено та обладнано окрему кімнату, створено всі необхідні умови для нормального розвитку та проживання. За цією ж адресою проживають та зареєстровані батьки [PERSON] та сестра. Сім'я планує добудувати житловий будинок та закупила будівельні матеріали (а.с.37,54). 21.07.2015 року [PERSON] разом зі своїми батьками забрала дітей до місця свого проживання в [ADDRESS]. На даний час [PERSON] разом із дітьми проживає в [ADDRESS]. Згідно довідок, виданих директором Вишнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 [PERSON] з 01.09.2015 року навчається у 1-Г класі, а [PERSON] з 01.09.2015 року навчається у 2-Г класі. До школи дітей приводить та забирає бабуся. Батьківські збори відвідує мати. Навчанням та вихованням дітей займається мама та бабуся. За час навчання дітей у Вишнівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №3 вчитель жодного разу не спілкувався з батьком дітей (а.с.82,83). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 18.08.2015 року, під час проведення обстеження умов проживання за адресою:[ADDRESS] встановлено, що в квартирі проживає [PERSON] з [PERSON], [INFO] та [PERSON]., [INFO], які зареєстровані в даній квартирі разом з матір'ю та проживали в ній з народження по квітень 2013 року та з липня 2015 року. К квартирі дві кімнати з усіма зручностіми, якими користується [PERSON] (а.с.10). Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській райдержадміністрації Київської області щодо визначення доцільності місця проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (витяг з протоколу №23 від 17.12.2015 року №17), рекомендовано органу опіки та піклування підготувати та надати висновок до Калинівського районного суду Вінницької області щодо доцільності місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до висновку Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області від 17.12.2015 року №17 (протокол №23) орган опіки та піклування (Києво-Святошинська районна державна адміністрація) вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.108-110). Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Калинівської районної державної адміністрації (витяг з рішення №9 від 01.10 2015 року) щодо визначення доцільності місця проживання малолітніх дітей, комісія не заперечує щодо визначення місця проживання: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.101). У відповідності до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а у відповідності до ч.2 ст.57 цього Кодексу ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її сином. Весною 2013 року [PERSON] привезла [PERSON] та [PERSON] в с.Корделівка. Вона разом з сином-батьком дітей оформили їх у дитячий садок. За весь час перебування дітей з батьком, мати їх відвідувала 6 разів. 21.07.2015 року [PERSON] забрала дітей і відвезла до своїх батьків. Разом з нею діти проживали 2 роки і три місяці. Коли [PERSON] забирала дітей, то її сина [PERSON] вдома не було. Матеріально дітей утримував її син [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її племінницею. З 01.09.2015 року з останньою не спілкується та перебуває у неприязних стосунках. По суті спору може пояснити, що діти більше проживали з батьком, а ніж з матір'ю. 21.07.2015 року її племінниця [PERSON] привезла дітей до неї, які тиждень жили у неї. За тиждень [PERSON] лише один раз навідала дітей і потім забрала їх до своїх батьків. На даний час діти проживають в с.Вишневе. Їй дзвонила [PERSON] і казала, що мама спить, а вона із братом голодні. Крім того, вона має борги за оплату дитячого садочка в м.Буча. Свідок [PERSON]. по суті заданих питань, в судовому засіданні пояснив, що віє є сусідом [PERSON]. Він неодноразово бачив, як діти граються на вулиці. Матері дітей він не бачив ніколи, а батько з'являвся інколи. Діти проживали з дідом та бабою. В липні 2015 року [PERSON] приїхала в с.Корделівку ще із двома людьми та забрала дітей. В середині будинку він ніколи не був та не бачив в яких умовах проживають діти. Згідно ч. 1 ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Судом при оцінці показань свідка проаналізовано процес формування, збереження та передачі відомостей свідком. Судом, зокрема, прийнято до увагу покази свідків, які посилались на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Крім того, судом враховано той факт, що [PERSON]. є матір'ю [PERSON], а [PERSON] перебуває з [PERSON] у неприязних стосунках. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 6 - ч. 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до положень ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. У відповідності до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вище вказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У відповідності до ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Ні в ході розгляду справи, ні при розгляді питання органом опіки і піклування не були встановлені виняткові обставини, які перелічені в ч. 2 ст. 161 СК України, які б дозволяли розлучити малолітніх дітей із матір'ю [PERSON] Крім того, в судовому засіданні не встановлено також обставин та дій з боку [PERSON] які б негативно впливали на фізичний та духовний розвиток дітей як на складову виховання, що підтверджується характеристиками, виданими директором Вишнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів №3 (а.с.11-113). Заборгованість зі сплати аліментів не може свідчити про умисне невиконання батьківського обов'язку і ухилення від їх сплати, як стверджує [PERSON], враховуючи ті обставини, що на даний час заочне рішення про стягнення аліментів скасоване. Приймаючи рішення по справі, суд враховує також обєктивні дані , зібрані по справі про особу матері дитини [PERSON], яка на даний час знаходиться в декретній відпустці, має деякі заощадження, якими може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної, матеріальної забезпеченості. Також, у вихованні дітей, допомагають батьки останньої, як матеріально, так і морально, а тому діти ні в чому не мають потреби. Крім того, мати дітей позитивно характеризується по місцю проживання, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась (а.с.74). Що стосується батька дітей [PERSON], то по місцю проживання останній харакреризується позитивно (а.с.41), притягувався до кримінальної відповідальності по ч.1 ст.122 КК України (а.с.85-86). Крім того, після того, як мати [PERSON] забрала дітей проживати до себе їм було надано психологічні консультації в Києво-Святошинському РЦСССДМ та запропоновано [PERSON] такі консультації, що підтверджується довідкою №627 від 12.10.2015 року, виданною директором Києво-Святошинського РЦСССДМ (а.с.84). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами, зокрема спору щодо її виховання, місця проживання. Судом враховано міжнародні та національні правові норми, якими визначено, що до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя, зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно акта оцінки потреб дитини та сім'ї (початкова оцінка), складеного Києво-Святошинським РЦСССДМЄ, діти [PERSON]-[PERSON] та [PERSON], на даний час проживають разом з мамою, люблять тата та маму, але не мають бажання повертатися в с.Корделівку до бабусі та дідуся по лінії тата (а.с.77-80). Судом прийнято до уваги, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. На що також звернув увагу Верховний Суд України в п. 18 Постанови Пленуму від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Судом також встановлено, що [PERSON] цікавиться здоров'ям дітей, що підтверджується актом здачі-прийняття виконаних робіт та послуг від 08.10.2015 року наданих дочці [PERSON] (а.с.76). Крім того, [PERSON] піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, суд критично оцінює акти обстеження житлово-побутових умов від 18.08.2015 року та від 21.08.2015 року, під час проведення обстеження умов проживання за адресою:[ADDRESS] та рішення комісії з питань захисту прав дитини Калинівської районної державної адміністрації (витяг з рішення №9 від 01.10 2015 року) щодо визначення доцільності місця проживання малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], оскільки діти більше часу проводили з бабою , дідом та тіткою, оскільки батько перебував на заробітках. Крім того, житловий будинок належить батькам [PERSON], в якому також зареєстрована їхня дочка. Суд вважає, що дані обставини - з ким і в яких умовах проживає дитина, мають суттєве значення, оскільки рішення комісії з питань захисту прав дитини Калинівської районної державної адміністрації щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з одним із батьків, серед іншого, ґрунтується на зазначених актах обстеження житлово-побутових умов. Комісією з питань захисту прав дитини Калинівської районної державної адміністрації взагалі не досліджено проживання дитини з дідом, бабою та тіткою, оскільки батько дітей [PERSON] постійно перебував на заробітках. Суд вважає, що атмосфера сім'ї, в якій проживають діти, і хто приймає участь у їх вихованні мають суттєве значення при визначенні їх місця проживання. Отже, суд вважає рішення комісії з питань захисту прав дитини Калинівської районної державної адміністрації (витяг з рішення №9 від 01.10 2015 року) щодо визначення доцільності місця проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], неповним і таким, що викликає сумніви в своїй об'єктивності. Відповідно до ст. 7 СК України суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини. Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Судом прийнято до уваги, що вирішуючи даний спір, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своєї дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому судом враховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, вік дітей та їх прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 та ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. При ухваленні даного рішення суд також враховує вимоги п. 2 Декларації прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) про те, що дитині повинні бути надані можливості і сприятливі умови, які б дозволили їй розвиватися розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності при найвищому забезпеченні інтересів дитини. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, як те визначено вище вказаною Декларацією прав дитини. Таких виняткових випадків судом не встановлено. Суд, вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітніх дітей з позивачкою за первісним позовом та відповідачкою за заустрічним позовом [PERSON] і відмовляючи відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом [PERSON], виходив виключно з інтересів малолітніх дітей. Судом, зокрема, враховано особливі потреби дітей, пов'язані з їх віком, та те, що дітям найбільш необхідна материнська турбота та піклування, а тому місцем проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] слід визначити з матір'ю. Враховуючи вище зазначене, підстав для визначення місця проживання дітей з батьком, суд не вбачає та саму можливість вважає передчасною. Це не перешкоджає [PERSON] при досягненні дітьми відповідного віку, коли вони самостійно, вільно та свідомо зможуть висловити та реалізувати своє бажання - залишатися з батьком без ризику для їх інтересів, вимагати відповідної зміни порядку спілкування із дітьми та визначення їх місця проживання. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що обоє батьків зобов'язані приймати участь в утриманні та вихованні дітей і не поглиблювати конфліктну ситуацію, захищаючи свої власні інтереси, а намагатись проявляти справжню турботу, реалізовувати свої права шляхом домовленості і забезпечити належні умови для розвитку своїх дітей. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи положення ч.1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн., а судові витрати, понесені [PERSON] по зустрічному позову - слід залишити за ним, враховуючи відмову суду в задоволенні його зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved