Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, який в процесі судового розгляду уточнила, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 03.07.2004 року сторони уклали шлюб між собою, який на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2013 року було розірвано. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які в даний час проживають разом із позивачкою. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере. Матеріальної допомоги на утримання та розвиток дітей не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичного, духовного та морального розвитку, шляхом відмови надання дозволу позивачці на виїзд малолітніх дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення останніх у передбаченому чинним законодавством порядку. Зазначені обставини змусили позивачку звернутись до суду з даним позовом, в якому вона просила надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітніх дітей без згоди відповідача, надати дозвіл малолітнім дітям на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі позивачки без згоди та супроводу відповідача до країн Європи та Туреччини з дня набрання законної сили рішення суду до 31.12.2014 року. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат [PERSON] та позивачка [PERSON], яка була присутня в минулих судових засіданнях, уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, просив у задоволенні останнього відмовити у зв'язку з безпідставністю останнього. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю Марценюк Л.Є. до судового засідання не з'явилась, однак в матеріалах справи міститься письмова заява останньої про розгляд справи у її відсутність, при винесенні рішення просить врахувати законні права та інтереси неповнолітніх дітей. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, вислухавши думку малолітніх [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 03.07.2004 року сторони уклали шлюб між собою, який на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2013 року у цивільній справі №232/2975/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, було розірвано (а.с.5). Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 30.12.2004 року (а.с.6); та донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 27.06.2006 року (а.с.7), які в даний час проживають разом із позивачкою. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Як вбачається з консультативних висновків спеціалістів, виданих міською лікарнею «Центр матері та дитини» м. Вінниця від 26.02.2014 року, КЗ «ЦПМСД №3» від 26.03.2014 року, від 06.03.2014 року, від 13.03.2014 року малолітній син [PERSON] являється хворобливою дитиною, якій встановлені наступні діагнози: вегето-судинна дистонія, ангіопатія судин сітківки ока, ожиріння змішаного ґенезу, згідно рекомендацій спеціалістів дитина потребує оздоровлення (а.с.55, 58, 59). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого малолітньої [PERSON], остання хворіє на хронічний фарингіт, також у дівчинки встановлена вальгусна деформація нижніх кінцівок, згідно рекомендацій спеціаліста дівчинка потребує оздоровлення (а.с.57). А тому, позивачка для профілактики та лікування захворювань дітей має бажання та можливість оздоровити останніх за кордоном. Однак, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичного, духовного та морального розвитку, шляхом відмови надання дозволу позивачці на виїзд малолітніх дітей за кордон для відпочинку та оздоровлення останніх у передбаченому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. А тому, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що відповідач не є позбавлений батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, сплачує аліменти на утримання останніх, здійснює часткове піклування та виховання дітей, що підтверджується фотокарткам, які містяться в матеріалах справи (а.с.23-48), а тому має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обов'язків. Однак, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітніх дітей виїхати за кордон порушує їх законні права та інтереси, зокрема ст.33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Окрім того, суд вважає, що виїзд дітей за кордон сприятиме розширенню світогляду останніх та добре позначиться на їх фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей, не порушить прав відповідача як батька дітей і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітніх сина та доньки, та відповідатиме волі та бажанню дітей щодо відпочинку та оздоровлення разом з матір'ю за кордоном. З огляду на вищенаведене, суд вважає, за можливе надати позивачці дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон малолітніх сина та доньки без згоди відповідача, надати дозвіл малолітнім дітям на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі позивачки без згоди та супроводу відповідача до 31.12.2014 року до країн Європи та Туреччини. Судові витрати по справі залишити за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved