Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, після уточнення якого просять: визнати недійсними договори дарування нерухомого майна: ѕ частини кафе за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частина будинку за адресою: [ADDRESS] - укладені між [PERSON] та [PERSON] ; застосувати наслідки недійсності правочинів, а саме договорів дарування нерухомого майна. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що на розгляді Богодухівського районного суду Харківської області знаходилась цивільна справа № 613/459/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення коштів за розписками - договорами та збитків, завданих невиконанням зобов`язання на загальну суму 692 719 грн. 82 коп. У приватній власності [PERSON] знаходиться: ѕ частини кафе за адресою: [ADDRESS] та Ѕ частина будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з метою ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачами, а також з метою уникнення можливого подальшого звернення стягнення на належне їй майно, 15 червня 2015 року подарувала його [PERSON] , про що у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було складено два договори дарування нерухомого майна. Дані правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки вони укладалися з метою уникнення боргових зобов`язань перед позивачем, а тому договори дарування нерухомого майна є недійсними. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кандиба Т.О. в судовому засіданні уточнений позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання, відповідно до змісту якого просила справу розглядати за її відсутності. Заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник - адвокат Векленко В.І. в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. Також від відповідача до суду надійшли заперечення, відповідно до змісту яких, остання з позовом не згодна, просила відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що у якості обґрунтування позову позивачі вказують ту обставину, що на розгляді Богодухівського районного суду Харківської області знаходилась справа за позовом [PERSON] та [PERSON] до неї, про стягнення коштів за розписками - договорами. Позивачі зазначають, що з метою ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачами, а також з метою уникнення можливого подальшого звернення стягнення на належне їй майно, 15 червня 2015 року, вона нібито, подарувала його [PERSON] . Однак, дане твердження позивачів є хибним та необґрунтованим, оскільки ще у 2011 році вона почала думати про те, щоб подарувати вказані об`єкти нерухомого майна [PERSON] , оскільки хотіла розширити свою підприємницьку діяльність та переїхати до м. Харкова. 20 листопада 2011 року вона взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 112 000 грн., про що написала розписку. Дана розписка була розрахована на 3 роки, а саме до 20 вересня 2014 року, та у якості закладу по позиці були використані належні їй: ѕ частини будівлі кафе та Ѕ частина будинку. Повернути кошти вона мала в доларах США. У разі порушення зобов`язання до визначеної дати, вона зобов`язалась [PERSON] подарувати зазначене нерухоме майно. Оскільки вчасно повернути грошові кошти вона не змогла, [PERSON] наполягала на виконанні зобов`язання, у зв`язку з чим вона подарувала останній належне їй майно, а саме: ѕ частини кафе за адресою: [ADDRESS] та Ѕ частина будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] прийняла у дар вказані об`єкт нерухомого майна, остання зареєстрована у спірному будинку та проживає у ньому разом зі своєю сім`єю. Вона в свою чергу, переїхала до м. Харків та планує припинити підприємницьку діяльність в с. Кленове та продовжити її в м. Харків, а тому договори дарування нерухомого майна є дійсними правочинами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, відповідно до змісту якої проти позову заперечувала в повному обсязі, просила відмовити в його задоволенні. Також відповідачем надано до суду заперечення, згідно змісту яких остання просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що у якості обґрунтування позову позивачі вказують ту обставину, що на розгляді Богодухівського районного суду Харківської області знаходилась справа за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , про стягнення коштів за розписками - договорами. Позивачі зазначають, що 15 червня 2015 року [PERSON] з метою ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань перед ними, а також з метою уникнення можливого подальшого звернення стягнення на належне їй майно подарувала його їй. На підставі даних тверджень позивачі роблять висновок, що правочини щодо дарування нерухомого майна не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки укладались лише з метою уникнення виконання боргових зобов`язань. Однак, дане твердження позивачів є хибним та необґрунтованим, оскільки у 2011 році [PERSON] виразила бажання подарувати їй нерухоме майно, а саме: ѕ частини кафе за адресою: [ADDRESS] та Ѕ частина будинку за адресою: [ADDRESS] , оскільки мала намір зайнятися підприємницькою діяльністю в м. Харків. 20 листопада 2011 року [PERSON] взяла у неї в борг грошові кошти в сумі 112 000 грн. (еквівалентом 14 000 доларів США), які вони оформили розпискою - договором. Дана розписка була розрахована на 3 роки, а саме до 20 вересня 2014 року, при цьому, борг [PERSON] повинна була повернути в доларах США. У якості закладу по позиці були використані належні [PERSON] ѕ частини будівлі кафе та Ѕ частину будинку. Оскільки [PERSON] у визначений строк грошові кошти не повернула, вона наполягла на виконанні зобов`язань, у зв`язку з чим остання подарувала їй спірне нерухоме майно. Вона прийняла у дар об`єкти нерухомості, зареєструвалась у подарованому будинку, де проживає разом зі своєю сім,єю, також планує займатись підприємницькою діяльністю та здавати магазин в оренду. Її мати [PERSON] переїхала до м. Харкова. Таким чином, договори дарування є дійсними та такими, що не суперечать чинному законодавству. Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причини, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено, що відповідно до копії договору дарування частини житлового будинку від 15 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., [PERSON] , 1967 року народження подарувала, а [PERSON] , [INFO] , прийняла у дар Ѕ частку будинку [ADDRESS] надвірних будівель в с . Кленове Богодухівського району Харківської області. Даний договір зареєстровано в реєстрі за № 2018. Згідно копії договору дарування від 15 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., [PERSON] , 1967 року народження подарувала, безоплатно передала у власність [PERSON] , [INFO] , належні їй на праві приватної спільної часткової власності ѕ частки будівлі кафе, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Даний договір зареєстровано в реєстрі за № 2016. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна від 22 липня 2015 року, [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 15 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., належить Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна від 22 липня 2015 року вбачається, що [PERSON] , на підставі договору дарування від 15 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., на праві приватної власності належить 3/4 частини будівлі кафе, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розписки-договору від 20 вересня 2011 року, [PERSON] , 1967 року народження, взяла у [PERSON] , 1991 року народження, грошові кошти у сумі 14 000 доларів США. Термін розписки-договору дійсний три роки, а саме до 20 вересня 2014 року. Даним договором передбачене повернення боргу у доларах США. Заклад розписки - ѕ частини кафе за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частини будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зобов`язалась, що у випадку, якщо не поверне кошти вчасно, а саме до 20 вересня 2014 року, то до 01 вересня 2015 року подарує [PERSON] заклад позики - ѕ частини кафе за адресою: [ADDRESS] ; Ѕ частини будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Виконавчого комітету Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 17 вересня 2015 року № 02-31/514, [PERSON] , 1991 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім,ї: донька [PERSON] , 2010 року народження, син [PERSON] , [INFO] та чоловік [PERSON] , 1987 року народження, який проживає в будинку без реєстрації. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 02 грудня 2016 року (справа № 613/459/15-ц), присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за розпискою-договором від 19 вересня 2011 року у розмірі 151 778 грн. 14 коп. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 19 128 грн. 18 коп., всього - 170 906 грн. 32 коп.; присуджено до стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] суму боргу за розпискою - договором від 19 серпня 2012 року у розмірі 217 924 грн. 70 коп. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 23 114 грн. 89 коп., всього - 241 039 грн. 59 коп. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 27 липня 2015 року заборонено відповідачам [PERSON] та [PERSON] вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження майна: ѕ частини кафе за адресою: [ADDRESS] , які відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належать [PERSON] Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 07 серпня 2015 року присуджено до витребування у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. належним чином завірені копії договорів дарування ѕ частини кафе за адресою: [ADDRESS] Ѕ частини будинку за адресою: [ADDRESS] від 15 червня 2015 року, укладених між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 13 листопада 2015 року провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , . третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання недійсними договорів дарування, було зупинено до набрання законної сили рішення у справі №613/459/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення коштів. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2017 року відновлено провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , . третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання недійсними договорів дарування. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року по даній цивільній справі призначено судову експертизу технічного дослідження документу, проведення якої доручено експертам ХНДІСЕ ім. Бокаріуса. Справу слуханням зупинено до закінчення експертизи. Ухвалою суду Богодухівського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року поновлено провадження у справі, оскільки відпали обставини, що викликали зупинення провадження у справі. Згідно висновку судово-технічної експертизи документів № 24810/9704 від 03 травня 2018 року, встановити давність (конкретну дату) складання «Розписки-Договору» від 20 вересня 2011 року, а саме виконання рукописних записів та підписів, що нанесені пастою (пастами) для кулькових ручок в наданому на дослідження документі, який починається словами «Розписка - Договор село Кленове Богодухівський район Харківська область Україна дві тисячі одинадцятого року вересня місяця двадцятого числа Я, [PERSON] …», та закінчується словами «Підпис Підпис [PERSON] Підпис підпис [PERSON] », не представилося можливим через відсутність у Харківському НДІСЕ спеціального обладнання». Встановити у якому році виготовлено папір наданого для дослідження документа «Розписки - Договору» від 20 вересня 2011 року та паста для кулькової ручки, за допомогою якої виконані текст та підписи для дослідження розписці, не представилось можливим. Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року по справі призначено судову експертизу технічного дослідження документа, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Справу слуханням зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 07 червня 2019 року поновлено провадження у справі, оскільки відпали обставини, що викликали зупинення провадження у справі. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 17 травня 2019 року № 21227/18-34, записи і підпис від імені [PERSON] та підпис від імені [PERSON] у розписці, датованій 20 вересня 2011 року, виконані кульковою ручкою (ручками), спорядженою пастою (пастами), які на момент дослідження мають різні відтінки сірого кольору. На розписку, датовану 20 вересня 2011 року, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів. Відповісти на питання ухвали суду « - коли орієнтовно було складено [PERSON] розписку від 20 вересня 2011 року про позику у [PERSON] коштів у розмірі 14 000 доларів США» та «-чи відповідає дата, що зазначена у розписці від 20 вересня 2011 року, реальній даті її складання», не видається можливим, у зв`язку з тим, що на розписку, датовану 20 вересня 2011 року, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання її реквізитів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. Правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми ( договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Постановами Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц викладено розширювальне тлумачення статті 234 Цивільного кодексу України і кваліфіковано договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, як фіктивний. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.ч. 2,3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів. Боржник (дарувальник), якому достеменно відомо про перебування на розгляді суду справи про стягнення з нього грошових коштів, який при цьому укладає договори дарування, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами кредиторів, оскільки укладаються договори дарування, які порушують майнові інтереси інших осіб і направлені на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Дана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, яка окрім вищевикладеного зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ , який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, оплатною угодою на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом . Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд не приймає до уваги розписку від 20 вересня 2011 року, надану [PERSON] [PERSON] , оскільки вона не є ні належним, ні допустимим, ні достовірним доказом по справі. Згідно висновку судово-технічної експертизи документів записи і підпис від імені [PERSON] та підпис від імені [PERSON] виконані кульковою ручкою (ручками), спорядженою пастою (пастами), які на момент дослідження мають різні відтінки сірого кольору, крім того на вищезазначену розписку, здійснювався вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання її реквізитів. Крім того, згідно заперечень [PERSON] , остання зазначає, що у 2011 році у [PERSON] з`явилося бажання подарувати їй зазначені об`єкти майна, оскільки бажала займатися підприємницькою діяльністю у м. Харкові, при цьому у 2011 році вона не дарує майно доньці, а ніби то бере в борг кошти, про що надає розписку. Дані факти викликають сумнів у достовірності розписки - договору, а отже і отриманні [PERSON] від [PERSON] , грошових коштів. Також, договір дарування укладається у червні 2015 року, в той час, коли в провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває справа за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення коштів за розписками-договорами на суму 422 954,23 гривен. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю . У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Визнання недійсним правочинів не створює для сторін тих прав і обов`язків, які вони мають встановлювати, а породжує наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у ст. 16 ЦК України, як один із способів захисту, проте норма ч. 1 ст. 216 ЦК України є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв`язку з недійсністю правочину, оскільки у України немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав. Також, право власності позивача на спірне майно підлягає відновленню. Враховуючи те, що визнаний недійсним правочин не створює для сторін тих прав і обов`язків, які вони мають встановлювати, а породжує наслідки, передбачені законом, а тому право власності позивача на житлове приміщення підлягає відновленню. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Доказів того, що за вказаною розпискою [PERSON] дійсно отримала грошові кошти від [PERSON] , та у зв`язку з неповерненням вчасно позики, подарувала останній нерухоме майно, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та [PERSON] , та визнання недійсними договорів дарування, укладених 15 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , оскільки під час їх укладення [PERSON] з метою ухилення від виконання своїх боргових зобов`язань перед позивачами, а також з метою уникнення можливого подальшого звернення стягнення на належне їй майно, подарувала його своїй доньці [PERSON] . Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За проведення судово - технічної експертизи документів від 03.05.2018 позивачем [PERSON] було сплачено 1 980 грн., суд вважає за необхідне стягнути дані кошти солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь. За проведення судово - технічної експертизи документів від 17.05.2019 позивачами [PERSON] та [PERSON] було сплачено 4 576 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути дані витрати солідарно з відповідачів у справі на користь позивачів. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. сплачений позивачами при подачі позову до суду. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів.

Outcome: approved