Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] в якому просять виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], про стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 15 000 гривень, про стягнення судових витрат. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.09.2003р. та розпорядження органу приватизації від 22.09.2003 р. №176651 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. В належній позивачам квартирі без реєстрації проживає відповідачка по справі - [PERSON] Сумісне подальше проживання разом з відповідачем є неможливим. Між позивачами та відповідачем склалися напружені та неприємні стосунки, постійно виникають сварки, що доходили до виклику міліції та притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідачем постійно здійснюється психологічний тиск на позивачів. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12.12.2013 року, зобов'язано [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у користуванні позивачами власністю - квартирою [ADDRESS]; вселено позивачів до вказаної квартири. Однак до теперішнього часу фактично це рішення не виконано. Позивачі не можуть знаходитися у власній квартирі завдяки діям відповідачки [PERSON] Позивачі є літніми людьми, пенсіонерами, таке неповажне ставлення, лайки, образи, дуже ганьблять їх. Постійне психологічне та моральне напруження та страх повторення нападів та насильства спричиняють страждання та погіршення стану психічного та фізичного здоров'я. Протягом тривалого часу позивачам прийшлося шукати інше місце для проживання, оскільки сумісне проживання відповідач робила неможливим та небезпечним. Вони не мали змоги користуватися своїм власним житлом, речами, що знаходяться в квартирі. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого вони почали до всього нервово відноситися. Від такого стану страждає уся родина, це призвело до розладу стосунків у родині. Розмір заподіяної моральної шкоди позивачами оцінюється в 15 000 гривень. Ціна враховує в собі усі страждання, які довелося перенести, зокрема: порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров'я, а також моральних страждань, пов'язаних з діями відповідача, що унеможливили сумісне проживання. Відповідач не реагує на прохання та вимоги припинити таку аморальну та неповажливу поведінку, щоб дати змогу усім мешканцям та власникам квартири та відновити нормальний стан співжиття, добровільно залишити належну квартиру відмовляється, тому вони змушені звернутися до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили задовольнити з наведених у позові підстав. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обґрунтованість вимог позивачів. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], вважає, що позов є частково обґрунтованим, частково доказаним, тому підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, про те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, яке видано 22 вересня 2003 року Управлінням житлово-комінального господарства Одеської міської ради, згідно розпорядження УЖКГ Одеської міської ради від 22.09.2003 року №176651, та зареєстровано і записано в реєстрову книгу за №12-26005, співвласниками квартири [ADDRESS], в рівних частках, є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( а.с.12,13); Відповідно до технічного паспорту, який виданий 17.06.2003 року, квартира [ADDRESS] загальною площею 70,6 кв.м., житловою площею 40,5 кв.м. складається з трьох житлових кімнат 9,7 кв.м., 18.4 кв.м., 12.4 кв.м. відповідно, кухні площею 7,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., коридору площею 9,2 кв.м., шафи площею 2,8 кв.м. (а.с.11); Відповідно до довідки про склад сім'ї та прописку, яка видана КП «ЖКС «Північний» за № 797 від 07.08.2014 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1949 р.н. - відповідальний квартиронаймач, [PERSON], 2011 р.н. - онука, [PERSON], 2004 р.н. - онук, [PERSON], 1984 р.н. - син, [PERSON], 2007 р.н. - онук, [PERSON], 1973 р.н. - син, [PERSON], 2011 р.н. - онука, [PERSON], 1948 р.н. - дружина. (а.с.15); Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12.12.2013 року, позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, про зобов'язання нечинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням, про відшкодування моральної шкоди задоволено частково - вселено [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартиру [ADDRESS], зобов'язано [PERSON], [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні позивачам квартирою [ADDRESS]. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.7). Постановою Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеської області від 07.03.2012 року, в порушенні кримінальної справи за ст.296 КК України - відмовлено, за заявою [PERSON] (а.с.20); Листами Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеської області №51/24-2556 від 07.03.2012 року, №31/24-725 від 21.01.2013 року, [PERSON] повідомлено про розгляд її заяв від 05.03.2012 року та 18.01.2013 року, а саме про відсутність складу злочину у діях [PERSON], [PERSON] та притягнення їх до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КпАП України (а.с.19,21); Відповідно до листа Прокуратури міста Одеси №722-14 від 27.05.2014 року, за результатами розгляду звернення [PERSON] внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та для організації досудового розслідування направлено до прокуратури Суворовського району міста Одеси. (а.с.22,23); Із матеріалів справи вбачається про те, що відповідачка [PERSON] прописана у м.Київ Дніпропетровського району по [ADDRESS], з 20 травня 1978 року, про що є відмітка у її паспорті, серія [NUMBER], який виданий 07 грудня 2006 року Дніпропетровськм РУ ГУМВС України у м.Києві. Згідно до ст.150 ЖК України, громадяни які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей та вправі розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співвжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться за рішенням суду без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.157 ЖК України, членів сімї власника жилого будинку /квартири/ може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. При таких обставинах суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині виселення відповідачки з спірної квартири, яка на праві власності на законних підставах належить позивачам по справі, і вони можуть вимагати виселення відповідачки з спірної квартири [ADDRESS]. Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу всі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін. Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами, про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 15 000 гривень, про стягнення судових витрат. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до привил ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, що позивачі не надали суду письмових доказів про причинення їм моральної шкоди відповідачкою [PERSON], а також позивачі не довели суду ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги в частині про стягнення моральної шкоди - задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.ст.88 ЦПК України на користь позивачів підлягають стягненню з відповідачки витрати понесені за оплату судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного, та

Outcome: partial