Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивачі звернися до суду з позовом, в якому просили визнати ними право власності в порядку спадкування за законом по 1/3 частині кожному на земельну ділянку площею 2,4292 га розташованої на території Тростинської сільської ради Васильківського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ№010201 9554 кадастровий номер 3221487800030010010 після смерті їх матері [PERSON], яка померла 12.11.1999 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.11.1999 року померла мати позивачів [PERSON]. На підставі розпорядження Васильківської районної державної адміністрації від 01.04.2004 року на імя померлої 12.11.1999 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ№010201 9554, кадастровий номер 3221487800030010010, площею 2,4292. Позивачі вказують, що вони є спадкоємцями першої черги, і мають право на вказану земельну ділянку, натомість нотаріус постановою відмовив позивачам у вчиненні нотаріальної дії, оскільки правоздатність фізичної особи припинилася в момент її смерті. Позивачі в судове засідання не зявилися. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його\~ присутності, заперечень на позов не надав. Треті особи повідомлені належним чином, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч. 3 ст. 10 цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розуміння вказаної норми процесуального закону наведено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При чому зазначені норми не встановлюють презумпції доведеності позиції ні позивача, ні відповідача, що означає, що кожен з них має довести перед судом переконливість своєї позиції в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом установлено, що [PERSON] померла 12.11.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.11.1999 року № 1-БК№111533. [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.09.1949 року, свідоцтвом про одруження від 07.11.1965 року, і 26.04.2000 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.09.1949 року, свідоцтвом про укладення шлюбу від 06.06.1972 року, і 12.04.2000 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.12.1952 року, свідоцтвом про одруження від 27.02.1971 року, 26.04.2000 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. 08.06.2004 року на підставі розпорядження Васильківської районної державної адміністрації від 01.04.2004 року на імя [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ№010201 9554, кадастровий номер 3221487800030010010, площею 2,4292. Відповідно до постанови державного нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області від 03.10.2015 року № 2018/02-31 позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку, оскільки на час видачі державного акту у спадкодавця право на земельну ділянку не виникло. Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-138 цс 13 відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом ч.. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Оскільки позивачі прийняла спадщину, після померлої [PERSON], то спадкове майно було прийнято позивачем до набрання чинності Цивільним Кодексом України. Тому норми ЦК України щодо регулювання спадкових правовідносин до спірних правовідносин не застосовуються. Отже, посилання позивачів в позовній заяві на норми ЦК України є хибним, оскільки до вказаних спірних правовідносин підлягає застосуванню інший закон, а саме ЦК Української РСР. Згідно ст. 6 ЦК УРСР захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом, арбітражем або третейським судом шляхом, зокрема, визнання цих прав. Нормою ст. 9 ЦК УРСР передбачено, що здатність мати цивільні права і обов'язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами [PERSON] РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Зміст правоздатності громадян полягає, в тому що громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права (ст. 10 ЦК УРСР). Статтею 554 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації (такі ж підходи викладено в листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13). Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачі просять визнати право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221487800030010010, площею 2,4292, в прядку спадкування після смерті [PERSON], яка (земельна ділянка) на час смерті [PERSON] не належала. Більше того, згадана земельна ділянка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ№010201 9554 надана у власність на імя особи з іншим іменем - [PERSON]. За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджується та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed