Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Тарутинської селищної ради про визначення часток та визнання права власності на 2/5 частки квартири. Свої вимоги мотивує тим, що її родина в ході приватизації отримала на праві приватної, спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло виданим Тарутинським агентством по приватизації житла 19 листопада 1993 року на підставі розпорядження №320 від 18 листопада 1993 року. Згідно рішення сесії Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області №3 від 15 квітня 1996 року проведена зміна нумерації будинків у [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на житло та технічного паспорту на вказану квартиру вбачається, що власників п'ятеро: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Спадкоємицею майна померлого [PERSON] є позивачка, як мати останнього та його дружина [PERSON], яка від спадщини відмовилась. Після смерті [PERSON], позивачка звернулась до Тарутинської районної державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину як спадкоємиця першої черги, однак їй в видачі останнього було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно у спадкодавця та відсутністю його реєстрації в Тарутинському районному бюро технічної інвентаризації. Крім того, позивачці було роз'яснено, що свідоцтво про право власності на житло не відповідає вимогам чинного законодавства,так як в графі «прізвище, ім'я, по батькові» членів сім'ї власника зазначені лише прізвища та ініціали, замість повного написання прізвища, ім'я та по батькові. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 13 січня 2016 року було встановлено факт належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло, виданого Тарутинським агентством по приватизації житла від 19 листопада 1993 року на підставі розпорядження №320 від 18 листопада 1993 року [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи вище викладене позивач просить в судовому порядку: визначити, що її частка та частки всіх членів їх сім'ї, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] є рівними та складають по 1/5 частці за кожним; визнати за нею право власності на 2/5 частки вказаної квартири, з яких 1/5 в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, на розгляд суду від позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с.47). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась. На адресу суду надійшла заява від відповідачки [PERSON], в якій вона зазначила, що згодна з позовними вимогами позивачки та просить розглянути справу без її участі (а.с.41), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник відповідача Тарутинської селищної ради - селищний голова у судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивачки та просить розглянути справу без його участі (а.с.42), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON], в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивачки та просить розглянути справу без його участі (а.с.43), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшла заява від відповідача [PERSON], в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивачки та просить розглянути справу без його участі (а.с.44), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч.3 п.17 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року, частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриті спадщини. З свідоцтва про право власності на житло виданого Тарутинським агентством по приватизації житла 19 листопада 1993 року на підставі розпорядження №320 від 18 листопада 1993 року, вбачається що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.17). Згідно рішення сесії Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області №3 від 15 квітня 1996 року проведена зміна нумерації будинків у [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області №186 від 11 лютого 2015 року (а.с. 23). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 20 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області (а.с.7). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 05 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції Одеської області (а.с.34). Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 13 січня 2016 року було встановлено факт належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло, виданого Тарутинським агентством по приватизації житла від 19 листопада 1993 року на підставі розпорядження №320 від 18 листопада 1993 року [PERSON] та членам його сім'ї - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина, до якої увійшли частки квартири [ADDRESS], однак оскільки частки співвласників не визначені спадкоємці не можуть прийняти спадщину. За цих підстав суд вважає, що можливо визнати ідеальні частки вищезазначеної квартири, а саме по 1/5 частині за кожним співвласником. Розглядаючи вимогу позивачки про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на 1/5 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], суд користується нормами Цивільного Кодексу /в редакції 1963 року/, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася з його смертю, а саме [INFO] року, тобто до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України /в редакції 2004 року/. Згідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 527 ЦК УРСР 1963 року регламентовано, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що при спадкоємстві за законом, спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 548 ЦК УРСР /в редакції 1963 року/, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР /в редакції 1963 року/, вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] на підставі ч.1 ст. 529 ЦК УРСР /в редакції 1963 року/ є : його дружина (відповідачка по справі) [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 25 листопада 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області (а.с.10) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 17 грудня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с.11); його мати (позивачка по справі) [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133,135 Сімейного кодексу України (а.с.8). Позивачка [PERSON] належним чином прийняла спадщину, так як на момент смерті спадкодавця [PERSON] і по теперішній час зареєстрована та мешкає в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області №452 від 25 лютого 2016 року (а.с.13). Відповідачка [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не зверталась. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Що стосується вимог позивачки, щодо визнання за нею права власності на 1/5 частку квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, суд прийшов до наступного. Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону) передбачено, що забезпечення проведення державної реєстрації входить до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав. Стаття 11 Закону регламентує, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття. З п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону вбачається, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката. Пунктом 52 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року передбачено, що для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу (у тому числі у результаті виділення окремого об'єкта нерухомого майна із складу об'єкта нерухомого майна, що складається з двох або більше об'єктів), виділу частки або об'єднання кількох об'єктів, подаються: документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його поділу, виділу частки чи об'єднання (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли державна реєстрація права власності проводиться на підставі договорів про поділ спільного майна або про виділ частки в натурі); технічний паспорт на новостворений об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння новоствореному об'єкту нерухомого майна окремої адреси (крім випадків, коли присвоєння окремої адреси новоствореному об'єкту нерухомого майна не передбачається); письмова згода всіх співвласників (у разі, коли поділ, виділ частки або об'єднання здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності). Так, з матеріалів справи не вбачається, що позивачка [PERSON] зверталась до суб'єктів державної реєстрації прав з заявою про реєстрацію права власності на належну їй 1/5 частку вказаної квартири та отримувала відмову в проведенні реєстрації. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачка [PERSON] передчасно звернулась до суду з вимогою про визнання за нею належного їй на підставі свідоцтва про право власності на житло права власності на 1/5 частку квартири [ADDRESS], а тому в цій частині позовних вимог їй слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial