Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять витребувати із чужого володіння квартиру [ADDRESS] та визнати за ними право власності на вказану квартиру. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі у 1986 році, згідно рішення Київської міської рад народних депутатів від 21.07.86 року № 717 «Про забезпечення жилими приміщеннями працівників організацій Міністерства енергетики та електрифікації СРСР» отримали квартиру [ADDRESS]. Вказували, що відповідно ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи», вказана квартира надана їх сім'ї в особисту власність, що не передбачало процедури приватизації, проте в подальшому районна державна адміністрація розпорядилась вказаним житлом в інтересах інших осіб. Посилаючись на наведені обставини, та оскільки спірна квартира передана в результаті приватизації іншим особам, вважали свої права порушеними та просили позов задовольнити. В судовому засіданні позивач з представником підтримали позовну заяву в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Київської міської рад народних депутатів від 21.07.86 року № 717 «Про забезпечення жилими приміщеннями працівників організацій Міністерства енергетики та електрифікації СРСР» позивачам надано у користування квартиру [ADDRESS]. Позивач [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 27.12.88 року по 20.05.93 року. Згідно довідки Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації спірна квартира належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], згідно з розпорядженням органу приватизації № 8927 від 28.02.94 року. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави встановленні частиною 1 статті 1212 ЦК України де зазначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 19 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація не є належним відповідачем, оскільки не власником та не володіє спірним майном, а стороною позивачів клопотання про залучення належного відповідача не заявлялося, суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed