Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні та вселення. З урахуванням уточнень просить суд: визнати домоволодіння [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], розділити майно, яке є спільною власністю позивачки та відповідача, визнавши за [PERSON] право власності на 35/100 часток домоволодіння [ADDRESS] (завершене будівництвом та не введене до експлуатації). Виділивши [PERSON] по житловому дому: кухня «5-9» площею 15,5 кв.м. в літ. В1-1, по надвірним спорудам: веранда в-2, погріб 0, паркан №4, паркан №3, хвіртка №6. Виділивши [PERSON] по житловому дому: в літ В1 житлова кімната «5-2» площею 13,9 кв.м. та житлова кімната «5-3» площею 17,2 кв.м. в літ. В1-1 ванна «5-7» площею 5,3 кв.м., уборная «5-6» площею 1,1 кв.м. , гардероб «5-5» площею 3,8 кв.м., коридор «5-8» площею 9,1 кв.м., котельня «5-4» площею 5,1 кв.м., по надвірним спорудам: уборная З, паркан №4, паркан №3, хвіртка №6. Усунути перешкоди з боку відповідача [PERSON] в користуванні позивачкою домоволодінням [ADDRESS] та вселити позивачку [PERSON] у домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали повністю та в обгрутовання своїх позовних вимог надали пояснення, що шлюб між сторонами було укладено 25 грудня 1993 року, зареєстровано у Центральному палаці одруження, про що зроблено запис за № 2481.До укладення шлюбу 28 червня 1990 року відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу було придбано домоволодіння [ADDRESS]. Домоволодіння складалось з будинку літ.В-1, який складався з однієї жилої кімнати площею 17,2 кв.м, кухні площею 13,1 кв.м., сіней літ. «в» площею 8,4 кв. м., надводні будівлі сарай літ. И, вбиральня літ З. Загальна площа житлового будинку складала 38,7 кв.м. У домоволодінні не було газу, опалення, води та каналізації. За час шлюбу подружжям було зроблено перебудову будинку, з 1998 по 2005 роки було зроблено наступні роботи: побудовано фундамент навколо будинку, проведено водопостачання та каналізація, домоволодіння підключено до центрального водопостачання та водовідведення, до будинку проведено газ та газове опалення , знесені сарай літ.И та сіні літ. «в» на їх місці побудовано житлову прибудову 8 м на 8 м., поставлені металеві ворота для заїзду автотранспорту. Після перебудови будинкок складається вже з двох житлових кімнат площею 13,9 кв.м та 17,2 кв.м, котельної площею 5,1 кв.м, гардероба площею 3,8 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., ванної кімнати площею 5,3 кв.м., коридору площею 9,1 кв.м, кухні площею 15,5 кв.м. Загальна площа будинку складає 71,0 кв.м. Будинок обладнаний двоконтурним газовим котлом (тобто газовим опаленням та гарячою водою), має централізоване водопостачання та водовідведення. Тобто, за час шлюбу сторін домоволодіння [ADDRESS] істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЄ ім..засл. проф. М.С.Бокаріуса №3180/7670 від 29.07.2016 року частка побудованого подружжям за період шлюбу складає 70/100 частин від усього домоволодіння. Враховуючи вказане, частка, яка повинна належати [PERSON] складає 35/100 часток із домоволодіння, а [PERSON] 65/100 частин, при цьому найбільш близьким до ідеальних часток та найбільш доцільним є другий з варіантів розподілу домоволодіння запропонований експертом. На цей час відповідач перешкоджає позивачці та їх спільній доньці [PERSON] ([INFO]) користуватися домоволодінням [ADDRESS], посилаючись на те що він є єдиним власником будинку. Позивачка та їх спільна з відповідачем донька [PERSON] зареєстровані та багато років проживали за вказаною адресою та в них немає іншого місця проживання. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, без надання жодних пояснень по суті спору. Суд вислухавши пояснення позивачки, їх представників сторін, свідків вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог і заперечень. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справ і виникає спір. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 1993 року, у Центральному палаці одруження, зареєстровано шлюб між сторонами по справі про що зроблено запис за № 2481. Під час розгляду справи судом , рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 26 жовтня 2015 року шлюб було розірвано. 28 червня 1990 року відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу було придбано домоволодіння [ADDRESS]. Домоволодіння складалось з будинку літ. В-1, який складався з однієї жилої кімнати площею 17,2 кв.м, кухні площею 13,1 кв.м., сіней літ. «в» площею 8,4 кв. м., надвірні будівлі сарай літ. И, вбиральня літ З. Загальна площа житлового будинку складала 38,7 кв.м. Технічний стан домоволодіння незадовільний. Водопостачання, водовідведення та газопостачання відсуне, опалення пічне, що підтверджується матеріалами інвентарної справи №59700. У період з 1995 по 2005 роки було зроблено наступні роботи: проведено водопостачання та каналізація (до матеріалів справи надано копію узгодженого проекту водопроводу № 356 від 31.07.1995 року з посилання на технічні умови №490 від 24.07.1995 року), до будинку проведено газ та газове опалення (до матеріалів справи надано копію узгодженого проекту від 07.2005 року), що підтверджено листом ПАТ Харківміськгаз № 03/12/8102 від 10.12.2015 року, згідно дозволу наданого рішенням Ленінської райради у м. Харкові від 15.08.2003 року №187/24 знесені малоцінні сарай літ.И та сіні літ. «в» на їх місці побудовано житлову прибудову 8 м на 8 м., поставлені металеві ворота для заїзду автотранспорту. Відповідно до даних інвентарної справи №59700 домоволодіння [ADDRESS], станом на 21.06.2005 року КП Харківське міськБТІ було проведено інвентаризацію домоволодіння, складено технічних паспорт, згідно якого домоволодіння складається з житлового будинку літ. В-1, житлової прибудови літ. В1-1, веранда в-2, уборная З, погріб 0, паркан №4, паркан №3, хвіртка №6. Житловий будинок літ. В-1 та житлова прибудова літ. В1-1 складаються з кухні «5-9» площею 15,5 кв.м. , житлової кімнати «5-2» площею 13,9 кв.м. та житлової кімнати «5-3» площею 17,2 кв.м. , ванни «5-7» площею 5,3 кв.м., уборної «5-6» площею 1,1 кв.м. , гардеробу «5-5» площею 3,8 кв.м., коридору «5-8» площею 9,1 кв.м., котельної «5-4» площею 5,1 кв.м. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЄ ім..засл. проф. М.С.Бокаріуса №3180/7670 від 29.07.2016 року частка побудованого подружжям за період шлюбу складає 70/100 частин від усього домоволодіння, при цьому частка, яка повинна залежати [PERSON] складає 35/100 часток із домоволодіння, а [PERSON] 65/100 частин. При цьому відповідно до висновку експертизи вартість житлового будинку без урахування проведених вищевказаних робіт склала 395086 гривень, з урахуванням проведених ремонтних робіт 966429 гривень, різниця між вартість домоволодіння з проведеними роботами та без таких складає 571343 грн. Допитаними у судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] було підтверджено, що дійсно за період шлюбу сторонами було зроблено усі названі позивачкою роботи у будинку та будинок з незадовільного стану був реконструйований у досить гарне домоволодіння. При цьому свідки зазначили, що позивачка багато працювала та заробляла кошти для ремонту будинку, при цьому свідки пояснили, що про те щоб відповідач працював їм не відомо. За таких обстави, судом робиться висновок, що за час шлюбу сторін домоволодіння [ADDRESS] істотне збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя. Згідно ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Зміст наведених положень закону, вказує на те, що суд може визнати майно дружини (чоловіка) об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, але при визначені часток подружжя в даному майні враховується вартість майна, що належало одному із подружжя в порядку ст. 57 СК України. Рівність часток подружжя у даному випадку застосовується лише до вартості майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом. При цьому, судом встановлено, що житлову прибудову літ. В1-1 сторонами не було введено до експлуатації, відповідно до вимог чинного законодавства, дану прибудову було побудовано, згідно дозволу наданого рішенням Ленінської райради у м. Харкові від 15.08.2003 року №187/24 на місті знесених малоцінних сараю літ. И та сіней літ. «в». Згідно даних інвентарної справи та технічного паспорту на домоволодіння прибудова була побудована у 2005 році та сторонами було самовільно переобладнана кухня «5-2» у житлову кімнату, але дані щодо введення реконструйованого домоволодіння (з прибудовою літ. В1-1) до експлуатації відсутні. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки реконструкція будинку відбулась за час шлюбу, але його не було введено до експлуатації такий будинок (завершений будівництвом) може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя й частки такого майна є рівними. Враховуючи, що фактично відбулась інвентаризація домоволодіння в органах БТІ, такий будинок може бути об'єктом права спільної сумісної власності та суд вправі провести поділ будинку (завершений будівництвом, не введеного до експлуатації), якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЄ ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса №3180/7670 від 29.07.2016 року експертом було запропоновано декілька варіантів розподілу домоволодіння, найбільш доцільним суд вважає другий варіант, який найбільш приближений до ідеальних часток, є технічно можливим та потребує мінімальних затрат з боку сторін, а саме, виділити [PERSON] по житловому дому: кухня «5-9» площею 15,5 кв.м. в літ. В1-1, по надвірним спорудам: веранда в-2, погріб 0, паркан №4, паркан №3, хвіртка №6, виділити [PERSON] по житловому дому: в літ В1 житлова кімната «5-2» площею 13,9 кв.м. та житлова кімната «5-3» площею 17,2 кв.м. в літ. В1-1 ванна «5-7» площею 5,3 кв.м., уборная «5-6» площею 1,1 кв.м. , гардероб «5-5» площею 3,8 кв.м., коридор «5-8» площею 9,1 кв.м., котельня «5-4» площею 5,1 кв.м., по надвірним спорудам: уборная З, паркан №4, паркан №3, хвіртка №6. З урахуванням вище вказаного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки, щодо усунення перешкод з боку відповідача [PERSON] в користуванні позивачкою домоволодінням [ADDRESS] та вселення позивачки [PERSON] у домоволодіння [ADDRESS]. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved