Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивачка 29.07.2015 року звернулася до суду зі позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що 06.03.2006 року її мати - [PERSON] подарувала їй належний їй на праві власності будинок в с. Супрунівка Полтавського району та області по вул. Луначарського, 23, що підтверджується договором дарування ВСО №18972. В даному будинку, окрім неї зареєстровані як члени сім»ї власника : її мати -[PERSON], [INFO], її донька - [PERSON]. [INFO] і колишній чоловік - [PERSON], [INFO] ( з 1997 року), що дтверджується довідкою із Супрунівської сільської ради від 23.07.2015 року. року шлюб між ними був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу 1-КЕ № 023550 виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського районного управління стиції Полтавської області 30.01.2007 року. У вересні 2010 року відповідач зібрав свої речі та вивіз їх з в невідомому напрямку. Саме з цього часу [PERSON] не проживає у її будинку, комунальні послуги не сплачує, всі витрати як зі сплати комунальних послуг так і з витрат по утриманню житла в належному стані покладені лише на неї, її матір та доньку. Факт не проживання [PERSON] з вересня 2010 року у будинку пдтверджується актом від 23.07.2015 року, складеного [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який завірений Супрунівською сільською радою. Зазначені особи можуть підтвердити цей факт в судовому засіданні в якості свідків. Відповідач добровільно не знімається із реєстрації, в наслідок чого вона позбавлена можливості в повній мірі використовувати свої права власника квартири. Інформація відносно нового постійного місця проживання відповідача відсутня. Відповідно до ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 47 Конституція України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). На сьогодні відносини користування житлом в приватному житловому фонді врегульовані главою 59 ЦК України та главою 6 ЖК УРСР. При цьому, необхідно звернути увагу на те, що положення глави 6 ЖК УРСР застосовуються в частині, що не суперечить ЦК України, та розповсюджувались на відносини щодо найму житла, яке належить на праві приватної власності громадянину. Ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Питання судового збору суд вирішує на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягнувши його з відповідача в дохід Держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Прохала визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком в с. Супрунівка Полтавського району та області по вул Луначарського, 23 та стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір у сумі 243,60 гривень. В судове засідання сторони у справі не з»явилися. Позивачка та представник третьої особи, що не звяляє самостійених вимог УДМС України у Полтавській області, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де позивачка позов підтримала, прохала задовольнити та не заперечувала щодо заочного розгляду справи у відсутності відповідача ( а. с. 43 ). А представник третьої особи, не висловив заперечення щодо позову ( а. с. 28, 37 - 38 ). Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, хоча заздалегідь повідомлялася належним чином про день та час розгляду справи за місцем своєї реєстрації ( а. с. 18 ), але кореспонденція пошти повернулася до суду з відмітками пошти : «за закінченням терміну зберігання», про що є докази в матеріалах справи ( а. с. 39 - 41 ). На підставі чого судом було дано оголошення в пресу щодо належного виклику відповідача ( а. с. 36, 42 ). Від нього не надійшло будь-якої заяви про причини неявки або про відкладення справи слуханням. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини на які послалася в позові позивачка і вони доводяться матеріалами справи на а. с. 5 - 18. Судом не встановлено будь-яких поважних причин відсутності відповідача понад один рік щодо не проживання за спірною адресою або чинення будь-яких перешкод з боку позивачки щодо його проживання в разі бажання за спірною адресою. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 71, 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України, так як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку та член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судові витрати по справі понесені позивачкою підлягають відшкодуванню в повному обсязі із відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved