Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, уточнивши його, в якому просять визнати незаконними та скасувати розпорядження Франківської РА ЛМР від 28.01.2003 року №57 та 07.04.2003 року №368, визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинок по [ADDRESS] у м. Львові, скасувати державну реєстрацію права власності на будинок по [ADDRESS] у м. Львові та визнати недійсним витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнати недійсним договір дарування частини будинку від 14.10.2004 року, визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 16.03.2004 року та державний акту на землю ЯГ№515004. Свій позов мотивують тим, що позивачі є власниками квартир [ADDRESS] у м. Львові. В подальшому, спірним розпорядженням Франківської РА ЛМР від 28.01.2003 року №57 «Про присвоєння поштового номера на [ADDRESS]», такий присвоєно частині будинку, де знаходиться квартира №1А, що належить відповідачу [PERSON] Між тим, 07.04.2003 року оформивши право власності на загаданий будинок за новим номером №30, за договором дарування стали співвласники даного приміщення стали відповідачі [PERSON] та [PERSON] Оскільки є незаконним розпорядження про присвоєння поштового номеру, тому і незаконним є свідоцтво про право власності на будинок по [ADDRESS] в м. Львові, видане [PERSON] Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради 07.04.2003 року та розпорядження, на підставі якого його було видано. Також недійсним є договір дарування від 14.10.2004 року, який укладений з порушенням вимог ст. 203, 215, 656, 658 ЦК України, оскільки [PERSON] не був власником будинку по [ADDRESS], а був власником квартири [ADDRESS] в м. Львові. Крім того, незаконною є також реєстрація права власності на будинок по [ADDRESS], здійснену ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», оскільки створення такого окремого об'єкту права власності є протиправною. Відтак витяги про реєстрацію права власності, видані відповідачам є недійсними. Після прийняття оскаржуваного розпорядження, на підставі ухвали Львівської міської ради від 16.03.2006р. № 3593 [PERSON], [PERSON] і [PERSON] 08.08.2006р. видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Львові, площею 0,0149 га., однак, видача державного акту на право приватної власності на землю на ім'я відповідачів є також незаконною, а тому просять позов задовольнити. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позові, а відтак просять позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Франківської РА ЛМР позов заперечив та пояснив, що позовні вимоги є безпідставними, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник ЛМР та представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Заслухавши думку позивачів та їх представника, представника відповідача Франківської РА ЛМР, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №57 від 28.01.2003 року «Про присвоєння поштового номера на [ADDRESS]». присвоєно частині будинку, в якій розташована квартира [ADDRESS] у м. Львові. Крім того, розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №368 від 07.04.2003 року «Про оформлення права власності на будинок [ADDRESS]» оформлено право власності на будинок [ADDRESS] у м. Львові, враховуючи договір купівлі-продажу квартири від 19.08.2002 року, реєстраційне посвідчення від 02.09.2002 року та вищезазначене розпорядження Франківської РА ЛМР №57 від 28.01.2002 року. Згідно із Інструкцією про порядок виділу житлових будинків зі складу домоволодінь в містах та селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником міністра комунального господарства Української PCP 27.08.1968 року, що була чинна на момент прийняття оскаржуваного розпорядження, вбачається, що для прийняття рішення органом місцевого самоврядування про присвоєння поштового номеру обов'язковим є висновок БТІ щодо розподілу. Крім того, згідно із п. 3.15 Положення про міжвідомчу комісію при районній адміністрації виконкому Львівської міської ради народних депутатів, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 06.04.1995 року № 141, є обов'язковим висновок міжвідомчої комісії при розподілі реальних і ідеальних часток житлових приміщень та господарських споруд. Як вбачається зі змісту ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Крім того, згідно ст.14 ПК України, житловий будинок - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості, а згідно наказу «Про затвердження Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах» (Інструкція, п.1.4) 08.12.2010 N 491 Державного комітету статистики України, житловий будинок - це незалежна споруда, що має дах, зовнішні або розподіляючі стіни, які сягають від фундаменту до даху, має поштовий номер та основна частина якої (більше половини загальної площі) використовується під житлові приміщення. Так, у відповідності до наказу «Про затвердження інструментарію щодо складання квартальних списків житлових будинків і списків сільських населених пунктів для проведення пробного перепису населення 2010 року» (Інструментарій, п.1.4) 20.08.2010 N 346 Державного комітету статистики України, житловий будинок - будівля, що має поштову адресу та більше половини загальної площі якої використовується під житлові приміщення. На підтвердження зазначених положень, згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи від 21.03.2014 року, приміщення, якому присвоєно поштовий номер «[ADDRESS]», не може бути виділено як окремий будинок. Відтак, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, прийнявши розпорядження про присвоєння окремого поштового номера, розпорядилась конструктивними елементами будинку без згоди їх співвласників, що й підтверджено ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06.06.2011 року (а.с.55-57). Крім того, відповідно до зазначеної вище Інструкції про порядок виділу житлових будинків зі складу домоволодінь в містах та селищах міського типу Української PCP, обов'язковою умовою поділу будинковолодінь була наявність в одному будинковолодінні двох та більше житлових будинків та поділ земельної ділянки між новоутвореними будинковолодіннями, який проводиться виконавчим комітетом місцевої ради. Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо визнання незаконними та скасування розпоряджень Франківської РА ЛМР від 28.01.2003 року №57 та 07.04.2003 року №368 є підставними та підлягають до задовлення. Крім того, відповідачем [PERSON] на підставі спірного розпорядження Франківської РА ЛМР №368 від 07.04.2003 року оформлено право власності на будинок [ADDRESS] у м. Львові із подальшою державною реєстрацією прав власності та отримання відповідних витягів. Задовольняючи позовні вимоги щодо скасування спірних розпоряджень, на підставі яких оформлено право власності на нерухоме майно, тягне за собою недійсність оформленого права власності на будинок [ADDRESS] у м. Львові та відповідно видані на ім'я відповідачів витяги про реєстрацію права власності. Відповідно до вимог ст. 64 Конституції України, конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Зі змісту ст.10, ст.60 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.06.2005 року виділено сторонам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в користування земельну ділянку по [ADDRESS] у м. Львові із визначенням відповідних часток. В подальшому, відповідача [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 08.08.2006 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Так, позивачі не вказали в чому полягає порушення їх прав та інтересів з приводу державного акту на землю, так як зазначеним рішенням спір щодо земельної ділянки вирішено. Згідно п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, взявши до уваги, що позивачами не були надані допустимі докази того, що договір дарування частини будинку може бути визнаним недійним, не було надано також доказів, які б свідчили про підставність визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради від 16.03.2004 року та державного акту на землю ЯГ№515004, які й не здобуті судом, при цьому оскаржуваним рішенням Львівської міської ради жодних майнових прав позивачів (в т.ч. й права власності) порушено не було, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позову в цій частині відсутні. З наведених міркувань та

Outcome: partial