Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить суд визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) в землях, що перебували в колективній власності колишнього КСП «Рось» с. Дибинці Богуславського району Київської області в розмірі 1,9 умовних кадастрових гектара, посилаючись на те, що її дід [PERSON] з 1 січня 1946 року був прийнятий в члени колсгопу «ім. Жданова» с. Дибинці Богуславського району Київської області та працював в цьому колгоспі до 1990 року, після чого пішов на пенсію. 25 квітня 1995 року КСП «Рось» було видано державний акт на право колективної власності на землю. На час видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Рось» [PERSON] був членом КСП як пенсіонер, що раніше працював в колгоспі, правонаступником якого стало КСП «Рось», але його помилково не включили до списків членів КСП, які мали право на земельну частку (пай) та не видали відповідний сертифікат. 03 травня 1996 року [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла його дружина [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено 09 грудня 1996 року секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Богуславського району Київської області, згідно якого все своє майно заповіла позивачці по справі [PERSON] 23 грудня 1996 року [PERSON] померла. Після смерті своєї баби [PERSON] позивачка прийняла спадщину, але відсутність сертифіката на право на земельну частку (пай) на імя спадкодавця перешкоджає їй (позивачці), як спадкоємцю за заповітом після смерті своєї баби [PERSON], оформити в нотаріальній конторі право на спадкове майно. Посилаючись на Указ Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року, позивачка просить задовольнити її вимоги та визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) в розмірі 1,9 в умовних кадастрових гектарів, яку отримували інші бувші члени КСП «Рось». Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] районна державна адміністрація Київської області свого представника в судове засідання не направила, але надіслала заяву, в якій просить розглядати справу без представника адміністрації, а також зазначила, що позов визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] сільська рада Богуславського району Київської області свого представника в судове засідання не направила, але надіслала заяву, в якій просить розглядати справу без представника, а також зазначила, що позов визнає в повному обсязі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачами, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті баби [PERSON], яка померла 23 грудня 1996 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця та копією заповіту посвідченого 09 грудня 1996 року секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Київської області. Спадкодавець [PERSON] за життя прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 03 травня 1996 року, що підтверджується довідками виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Богуславського району Київської області за №86 від 05 березня 2018 року та №87 від 05 березня 2018 року. Спадкодавець [PERSON] із 1 січня 1946 року був членом колгоспу ім. Жданова с. Дибинці Богуславського району Київської області та працював в колгоспі до 1990 року до виходу на пенсію, а потім після реорганізації колгоспу набув членство в КСП «Рось», як пенсіонер, який раніше працював в колгоспі. Даний факт підтверджується копією представлення колгоспу ім. Жданова с. Дибинці Богуславського району Київської області на призначення пенсії від 07.08.1990 року, копією протоколу комісії по призначенню пенсій і допомоги колгоспникам Богуславського району Київської області від 13.08.1990 року. Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Богуславському районі Київської області від 20.11.2017 року Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Рось» був виданий 25 квітня 1995 року. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України в редакції від 13 березня 1992 року, який діяв на час розпаювання земель колективної власності, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі на місцевості і одержання документа, що посвідчує це право. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно розяснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, повязані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Оскільки спадкодавець [PERSON] на час одержання колективним сільськогосподарським підприємством «Рось» с. Дибинці Богуславського району Київської області державного акта на право колективної власності на землю станом на 25 квітня 1995 року був членом даного КСП, як пенсіонер колгоспу, то він мав право на земельний пай і на його імя помилково не видали сертифікат на право на земельну частку (пай) при розпаюванні землі. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини після померлого [PERSON], для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнавалася належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За змістом п. 1, 2 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Довідками виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Богуславського району Київської області від 05 березня 2018 року підтверджується факт, що після смерті [PERSON], який помер 03 травня 1996 року спадщину прийняла його дружина [PERSON]. Після смерті [PERSON], яка померла 23 грудян 1996 року, спадкоємець за заповітом ЛюбченкоТетяна Василівна прийняла спадщину, в тому числі і право на земельну частку (пай), яке належало спадкодавцю. Загальновідомим є факт, що колишні члени КСП «Рось» вже отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) та в послідуючому державні акти на земельну частку (пай). Довідкою відділу Держгеокадастру у Богуславському районі від 20.11.2017 року підтверджується, що розмір земельної частки (паю) на одну особу КСП «Рось» в умовних кадастрових гектарах складає 1,9. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельні частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону є документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України). Оскільки право спадкодавця [PERSON] на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Рось» було порушено, суд виходячи з принципу земельного законодавства щодо забезпечення рівності права власності на землю громадян, що визначено п. б) ч. 1 ст. 5 ЗК України, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки шляхом визнання за нею в порядку спадкування права на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього КСП «Рось» с. Дибинці Богуславського району Київської області, що буде підставою для виділення їй в натурі (на місцевості) земельної ділянки, як власнику земельної частки (паю), за рахунок вільних земель на території [PERSON] сільської ради. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 гривні 40 коп. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved