Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON], звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять суд: визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є співвласниками трикімнатної квартири [ADDRESS], в якій зареєстровані і проживають. В 2000 році їх родич [PERSON], був депортований з Прибалтики до України і попросив тимчасово, до придбання власної квартири, зареєструвати в квартирі його з дружиною та донькою, на що вони погодились. [PERSON] підписав з [PERSON] договір від 17 травня 2000 року, за яким зобов'язався надати [PERSON] в оренду жиле приміщення за адресою [ADDRESS] без визначення істотних умов цього договору (строк дії, орендної плати, тощо). Після підписання договору, приміщення в оренду фактично не передавалося, Акт прийому-передачі не підписувався, відповідачі ніколи в квартирі не проживали, власних речей не завозили, жодної оплати не здійснювали. Оплату комунальних платежів за них вимушені здійснювати вони. Даний договір став підставою для реєстрації відповідачів за вказаною адресою і визнання за ними права користування квартирою № 221 будинку № 24. Своє право на користування житлом відповідачі ніколи не використовували. Згідно Акту ЖРЕО-409 від 13 березня 2014 року, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] відповідачі фактично за даною адресою не проживали з моменту реєстрації. Із заявою про розшук відповідачів [PERSON] звертався до міліції, на що отримав відповідь про те, що міліція не змогла встановити місцезнаходження відповідачів. Відповідачі не повідомляли про причини своєї відсутності у вказаному житловому приміщенні, їм не перешкоджали у доступі до вказаного житла і між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж порядок встановлений законом. Позивачі в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, з проханням розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, суд про причини неявки не повідомили. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачів, відповідачів, та за згодою позивачів постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 листопада 1999 року (а.с.3). 17 травня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого [PERSON] передає в найм, а [PERSON] приймає в оренду житлове приміщення, належне [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно довідки форми 3, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 409 від 29 січня 2014 року № 65, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - з 19 листопада 1999 року, [PERSON], [INFO] - з 20 липня 2000 року, [PERSON], [INFO] - з 18 травня 2000 року, [PERSON], [INFO] - з 15 лютого 2001 року, [PERSON], [INFO] - з 15 лютого 2001 року (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з акту свідчень сусідів-мешканців будинку № 24 по пр-ту Ватутіна в м. Києві від 13 березня 2014 року, складеного комісією у складі майстра технічної дільниці № 2 ЖРЕО № 409 Шевчук О.М. та сусідів-свідків [PERSON], [PERSON] та затвердженого начальником ЖРЕО № 409, при обстеженні квартири [ADDRESS] встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але фактично за даною адресою не проживали з моменту реєстрації (а.с.6). Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 17 лютого 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із відповідним поясненням, відповідно до якого просив вчинити розшук [PERSON] [PERSON], [PERSON] (а.с.8). Відповідно до листа-відповіді Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 20 березня 2014 року № 48/Б-601, проведеними заходами місцезнаходження [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не встановлено (а.с.7). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved