Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, в обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони являються співвласниками квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] із відповідачем проживала в зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 24.12.1978 року в Чадир-Лунгському відділі ЗАГС Молдавської Республіки, але на сьогоднішній день шлюб розірвано Новоукраїнським відділом РАЦС 13.03.2009 року, й вони з відповідачем фактично не проживають з 2004 року. Дана квартира належала сторонам згідно приватизації нерухомості по 1/4 частині кожному, але відповідач свою частину квартири подарував сину - [PERSON], шляхом договору дарування частини квартири від 15.05.2015 року, тому своє право власності на дану квартиру він втратив і його з ними нічого не пов'язує. Відповідач не проживає з нами у вказаній квартирі з 2004 року, але так і залишається по сьогоднішній день зареєстрований в ній, що підтверджується актом обстеження депутата міської ради. Сторони в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, позивач [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а тому суд ухвалив про заочний розгляд справи, згідно положень 97,224 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. Сторони являлися співвласниками квартири [ADDRESS], відповідач подарував свою частку синові - відповідачу [PERSON], згідно договору дарування від 15.05.2015 року (а.с.11-14). Відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2004 року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов (а.с.15). Виходячи із норм статтей 316 і 317 Цивільного Кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується^ розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13, від 28.01.2013 при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. Суд погоджується із доводами позивачів про те, що відповідач без поважних причин протягом тривалого часу не проживає за зареєстрованим місцем проживання, факт реєстрації відповідач створює для позивачів перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм майном, відповідач добровільно не користується квартирою, доказів чинення йому при цьому перешкод судом не встановлено, а тому позов є підставним і підлягає до задоволення.

Outcome: approved