Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі посилаються на те, що є власниками житлового будинку в [ADDRESS]. Разом з ними зареєстрований відповідач по справі, проте з 2013 року за зазначеною адресою не проживає, участі в утриманні житла не приймає, домовленості щодо збереження за сином житлового приміщення між ними не було. Реєстрація відповідача у належному позивачам будинку створює їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а тому визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є єдиним способом захисту її прав та інтересів. Ухвалою судді від 29 грудня 2018 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. Позивачі в судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Крім того просять повернути зайво сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн згідно квитанції № 90 від 18 грудня 2018 року. Відповідач відзив на позов на надав, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, причини його неявки суду не відомі, а тому, у відповідності до ст.281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного: У відповідності до свідоцтв про право на спадщину за законом ВМС № 244436/945 № ВМС 244437/948 від 11 березня 2009 року, та витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24999956, № 25000067 від 11 січня 2010 року - житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] - належить на праві приватної власності по Ѕ частці [PERSON], [PERSON], дата прийняття рішення про реєстрацію права власності - 11 січня 2010 року. З виписки із будинкової книги та довідки, виданої Підволочиською селищною радою 26 жовтня 2018 року № 3682, убачається, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані: заявники [PERSON], [PERSON], [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], зять [PERSON] пасинок [PERSON] та онуки. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов будинку від 14 грудня 2015 року, 30 травня 2017 року, 21 вересня 2017 року, 31 травня 2018 року, 03 серпня 2018 року, 02 жовтня 2018 року [PERSON], 1988 року народження, за адресою [ADDRESS] на час обстеження не проживав. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав власності і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Частина 4 ст. 3 СК України передбачає, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON]є власниками житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON]є членом сім'ї заявників, зареєстрований за адресою: [ADDRESS], однак відсутній у житловому приміщенні з 2013 року, тобто понад встановлені законом строки, участі в утриманні будинку не бере, в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, крім того між сторонами не було домовленості щодо збереження житлового приміщення за відповідачем. Крім того судом встановлено, що при зверненні до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовною заявою немайнового характеру (визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням) позивачами сплачено судовий збір в сумі 1420,88 грн, тобто в більшому розмірі ніж встановлено законом, що підтверджується квитанціями № 90, 91 від 18 грудня 2018 року. Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. У відповідності до ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі:1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням); 5) закриття провадження у справі. У відповідності до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява позивачів про повернення зайво сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн згідно квитанції № 90 від 18 грудня 2018 року є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог у зв'язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

Outcome: approved