Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], та визначення часток в спільній сумісній власності, а саме визначення, що [PERSON] належить 2/3 частини спірної квартири, [PERSON] - 1/3 частина. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що зазначений договір оформлявся на Одеській Товарній біржі 29.09.1995 року під № 10013, всіх істотних умов угоди дотримано, договір купівлі-продажу позивачі зареєстрували в КП «ОМБТІ та РОН», на сьогоднішній момент вони проживають в спірній квартирі та сплачують комунальні послуги. Відповідачі ухиляються від реєстрації договору, чим порушують права позивачів, які не можуть повноцінно володіти та розпоряджатися своїм нерухомим майном без реєстрації. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала в повному обсязі. Позивач [PERSON] у судовому засіданні змінив позовні вимоги в частині визначення часток в спільній сумісній власності, просив визначити що кожному з співвідповідачів належить по Уг частині квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі неодноразово в судове засідання не зявлялись, сповіщались належним чином про причини неявки суд не повідомили. Суд, у звязку з неявкою відповідачів, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень від позивачів, ухвалив слухати справу у порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 29.09.1995 року між [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], яка діяла від свого імені а також від імені [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за номером № 10013, зареєстрований на Одеській Товарній біржі, згідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] ^ купили квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу № 10013 від 29.09.1995 року. Спірна квартира станом на 04.10.1995 року зареєстрована за позивачами [PERSON] та [PERSON] за правом приватної власності. Судом встановлено, що сторони договору здійснили усі вимоги щодо даного правочину: позивачі фактично стали власниками квартири, поселилися у ній, офіційно зареєструвалися в квартирі, яка є їх постійним місцем мешкання. У відповідності з ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Позивачі повністю виконали угоду, відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення угоди. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладеного сторонами по справі 29.09.1995 року, дійсним. Визначаючи розмір часток в праві спільної сумісної власності, суд керується положеннями ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 372 України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. На час розгляду справи домовленості між сторонами стосовно часток в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру не досягнуто, суд, відповідно до положення ч. 2 ст. 372 ЦК України, визначає, що частки позивачів в праві спільної сумісної власності - є рівними. Таким чином, кожному з співвідповідачів належить по 'А частки квартири за адресою: [ADDRESS].

Outcome: partial