Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є спадкоємцями першої черги за законом, у встановлений законодавством строк не звернулись із заявою про прийняття спадщини, однак прийняли її в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України, інших спадкоємців першої черги не має. Пізніше, 07.10.2015 р., позивачі звернулись до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивачі у підготовче судове засідання не з`явились, представник позивачів адвокат Златі Д.С. (ордер серії ОД № 328055 від 06.05.2019 р.) направив до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть [PERSON] , помер - [INFO] ; свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу - « [PERSON] »; свідоцтво про народження [PERSON] , мати - [PERSON] , батько - [PERSON] ; копія домової книги; копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , власники: [PERSON] - 2/3 частини; [PERSON] - 1/3 частина, самочинних споруд не має; звіт про проведення незалежної оцінки вартості 2/3 часток житлового будинку по [ADDRESS] ; свідоцтво про право власності на 2/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] , власник - [PERSON] ; постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/3 частин житлового будинку по [ADDRESS] . Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, у зв`язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є донька - [PERSON] та дружина - [PERSON] , які є позивачами по справі. У встановлений законодавством строк ніхто із спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак, на момент відкриття спадщини, позивачі постійно проживали разом із спадкодавцем, що підтверджується відомостями про їх реєстрацію у будинковій книзі та їх паспортах, від спадщини не відмовлялись. Інших спадкоємців першої черги спадщину не має. 07.10.2015 р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їм було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Це пояснюється тим, що спадкодавець за життя не зареєстрував належним чином нерухоме майно в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Ця обставина змусила позивачів звернулись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивачі прийняли спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї в рівних частинах, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців першої черги не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину фактично, шляхом постійного проживанням із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, відмову від спадщини не заявляли. Інших спадкоємців першої черги не має. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляли про відмову від неї, однак оформити її не можуть у зв`язку з обставинами, які не залежать від них. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є суб`єктами набуття права власності на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їх вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно в рівних частинах.

Outcome: approved