Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 04.05.2018р. звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що із відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу із [PERSON] у них народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що дитина проживає разом з нею, позивачкою, та перебуває на її утриманні, так як відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає та не піклується про його матеріальне забезпечення, хоча має таку можливість. Стверджує, що відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, однак має стабільний високий дохід, оскільки займається підприємницькою діяльністю (торгівлею) на ринку в м.Дрогобич Львівської області. Також зазначає, що відповідач не має на утриманні інших осіб. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісячно. Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29 травня 2018 року, ухваленому у справі за даним позовом, було постановлено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 (двох тисяч п`ятисот) гривень щомісячно, починаючи з 04.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 27.08.2019р. задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29.05.2018р. по цивільній справі №448/569/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, заочне рішення Мостиського районного суду Львівської області від 29.05.2018р. скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково з тих підстав, що не відповідають дійсності твердження позивачки [PERSON] про те, що він займається торгівлею на ринку в м.Дрогобич та має високий стабільний дохід; він (відповідач) не є працевлаштований та не має постійного заробітку, підробляє вантажником на продовольчому ринку м.Дрогобич, де отримує тимчасовий мізерний дохід; він, відповідач надає матеріальну допомогу їхній дитині - сину [PERSON] , зокрема приймає участь в придбанні одягу та інших необхідних речей; позивачка є працевлаштованою та у рівній мірі повинна утримувати сина; спроможний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000-1200 грн. щомісячно. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 вересня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, про що зроблено актовий запис №179. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.06.2018р. шлюб між сторонами розірвано. Від подружнього життя в сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі, та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно не надає кошти на утримання дитини. Відповідач [PERSON] є фізично здоровим, працездатним, такий офіційно ніде не працевлаштований. Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: поясненнями відповідача [PERSON] ; копією свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] ; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.06.2018р. про розірвання шлюбу між сторонами; копією паспорта позивачки [PERSON] ; довідкою про склад сім`ї позивачки [PERSON] ; витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що [PERSON] не зареєстрований як ФОП; іншими матеріалами справи. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Змістом ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Судом враховано матеріальне становище та стан здоров`я сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з позивачкою [PERSON] , остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач [PERSON] ухиляється від утримання дитини, а також те, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, офіційно ніде не працевлаштований, на утриманні жодних інших дітей чи непрацездатних осіб немає та такий частково визнав даний позов. Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дитини саме в твердій грошовій сумі,

Outcome: partial