Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, про визнання відповідачів такими, що втратили право користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності. В позові вказали, що позивачам та відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва № 13513 про право власності на квартиру від 25.08.1994 року належить по 1/3 частині зазначеної квартири. Зазначене право зареєстроване в товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ». Відповідачі, які є онуками позивачів, зареєстровані в зазначеній квартирі, але з 2004 року в ній не проживають, своїх речей там не мають, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несуть. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку в належній позивачам квартирі створює перешкоди у здійсненні ними права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вони просить визнати їх такими, що втратили право користування зазначеною квартирою, оскільки вони не мешкають в ній без поважних причин понад встановлені законом строки. При цьому законний представник відповідачок, який доводиться позивачам сином і є учасникам права спільної часткової власності на житло, надав нотаріально посвідченуза місцем його проживання - у м. Олексіївці Білгородської області Російської Федерації - згоду на припинення реєстрації доньок в житлі позивачів. Позивачі до суду не зявились, надавши письмові звернення, які містять прохання про задоволення позову, розгляд справи без їх участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не зявились з невідомих причин. Заперечень проти позову не надали. За згаданих обставин зі згоди позивачів суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачам та [PERSON] на підставі свідоцтва № 13513 про право власності на квартиру від 25.08.1994 року належить по 1/3 частині зазначеної квартири. Зазначене право зареєстроване в товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ». Відповідачі, які є онуками позивачів, зареєстровані в зазначеній квартирі, але з 2004 року в ній не проживають, своїх речей там не мають, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несуть. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідачів права користування належним позивачам житлом на користь позивачів, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач [PERSON] впродовж дванадцяти років в квартирі не мешкає, а відповідач [PERSON] взагалі не проживала в ній; перебування їх на обліку створює для позивачів перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. На користь вказаних умовиводів суду сідчить нотаріально посвідчена згода співвласника житла на припинення реєстрації в ньому його доньок (а. с. 10). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У звязку з викладеним право позивачів, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ними спосіб.

Outcome: approved