Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з даною позовною заявою до відповідача, свої вимоги мотивують тим, що на підставі рішення виконкому Забузької сільської ради від 03.11.1972 року за № 20 під будинковолодінням виділялась земельна ділянка, про що видано свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах на ім`я [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 20.05.1987 року виданого на підставі рішення Сокальського райвиконкому від 16.04.1987 року за № 112 будинок на праві приватної власності зареєстровано за [PERSON] , як головою колгоспного двору про, що зроблено запис № 46 від 20.05.1987 року в Червоноградському МБТІ. Зазначає, що позивачка [PERSON] вступила в шлюб з [PERSON] , який став проживати в спірному будинку, та вести з ними спільне господарство. [INFO] [PERSON] помер і головою колгоспного двору стала [PERSON] , 1922 р.н.. Вказують, що в 2015 році позивачі, а також [PERSON] звертались до суду із позовом про визнання права власності. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 19.06.2020 року позов задоволено та визнано право спільно власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на спірний будинок. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.10.2015 року дане рішення скасовано та в позові відмовлено. Зазначають, що відмовлено у вказаному позові із двох причин, перша те, що в провадженні Сокальського районного суду була справа № 454/116/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини спірного будинку, друга це не звернення позивачем до органів ДАБІ для введення в експлуатацію реконструйованого будинку. Ухвалою ВССУ від 20.01.2016 року рішення апеляційного суду залишено без змін. По справі за позовом дружини позивача [PERSON] - [PERSON] рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 14.02.2018 року визнано за [PERSON] право спільної власності на 2/3 частини будинку по [ADDRESS] та право власності на 1/3 ідеальну частину цього будинку, а також визнано право спільної власності на будівельні матеріали. Постановою Львівського апеляційного суду від 05.09.2018 року в цій частині скасовано рішення суду та [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог. Основною підставою у відмові стало те, що вона не надала доказів участі у реконструкції спірного будинку і співвласники будинку сім`я [PERSON] їй згоди не надавали на таку участь. Фактично суд апеляційної інстанції констатував факт відсутності у [PERSON] будь яких прав на спірне будинковолодіння. Постановою Верховного Суду від 15.07.2020 року постанова апеляційного суду залишена без змін, касаційна скарга без задоволення. [PERSON] померла [INFO] , членами колгоспного двору станом на 15.04.1991 року були: донька [PERSON] , зять [PERSON] , внук [PERSON] , онука [PERSON] . Згідно Державного акту на право власності на землю, виданого на підставі рішення IX ceciї I скликання Опільськоі сільської ради від 29.02.2000 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,1903га для будівництва та обслуговування житлового будинку i господарських будівель. 24.02.2015 року [PERSON] отримала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1903га. з кадастровим номером 4624884600:00:09:005:1111 і їй було видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 047316 по [ADDRESS] . 28.02.2017 року [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець після смерті бабці по заповіту. Державним нотаріусом Сокальської нотаріальної контори було відмовлено у прийнятті спадщини про що [PERSON] повідомлено листом від 02.10.2020 року. Відповідно, єдиним правовстановлюючим документом на даний час на спірний будинок залишається свідоцтва про право власності від 20.05.1987 року виданого на підставі рішення Сокальського райвиконкому від 16.04.1987року за № 112 будинок на праві власності (колгоспний двір) був зареєстрований за [PERSON] (голова двору) про що зроблено запис № 46 від 20.5.1987 року в Червоноградському МБТІ. Також, увесь період із 1987 року по 2000 рік [PERSON] , а пізніше [PERSON] та [PERSON] здійснювали реконструкцію будинку та збільшили його площу до 258 м.кв. та добудували господарські будівлі згідно технічного паспорту. [PERSON] та інші члени сім`ї не оформили право власності на даний будинок після смерті голови колгоспного двору [PERSON] .. Таким чином, станом на даний час у позивачів не має права звертатись до ДАБІ із декларацію про закінчення реконструкції (будівництва) будинку так, як титульний власник [PERSON] помер [INFO] , а титульний власник земельної ділянки [PERSON] померла [INFO] . Крім цього, спірний будинок по [ADDRESS] відносився до колгоспного двору. Таким чином, фактично члени колгоспного двору стали співвласниками даного будинку та стали члени колгоспного двору, а саме: батько [PERSON] , дружина [PERSON] , донька [PERSON] , зять [PERSON] , внук [PERSON] , онука [PERSON] . Усім належалось по 1/6 частині будинку. [PERSON] помер [INFO] і його частку прийняла дружина та донька фактичним вступом в управління спадковим майном. [PERSON] померла [INFO] і фактично онук як єдиний спадкоємець прийняв спадщину по заповіту своїм проживанням та зверненням до нотаріуса. Таким чином, із вирахуванням часток співвласників будинку на даний час співласниками будинку в частках є: [PERSON] - 5/12, [PERSON] - 3/12, [PERSON] - 2/12, [PERSON] - 2/12. У зв`язку із тим, що нотаріус не має можливості оформити спадщину на будинок по [ADDRESS] , позивачі позбавлені можливості оформити спадщину, окрім як в позасудовому порядку. Крім цього, право власності на земельну ділянку під будинком зареєстроване за [PERSON] , яка за життя в органи архітектурно будівельної інспекції не звернулась із декларацією про введення об`єкта в експлуатацію, тому позивачі фактично не можуть зареєструвати своє право власності, а нотаріус відмовляється оформляти земельну ділянку без правовстановлюючих документів на будинок в порядку спадкування. Просять суд визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер (4624884600:09:005:1111) для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1903га. із визначенням часток наступним чином, за [PERSON] визнати право на 3/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки , [PERSON] право на 5/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки, [PERSON] визнати право на 2/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки, [PERSON] визнати право на 2/12 частину будинковолодіння та земельної ділянки. В заяві про уточнення позовних вимог від 22.02.2021р. представник позивачів - адвокат Огорілко Ю.В. просив визнати за позивачами згідно вказаних часток за кожним земельної ділянки та житлового будинку по [ADDRESS] , загальною площею 94,1м.кв., з якої житлова 57м.кв., який складається із кімнат згідно технічного паспорта і приміщень 1-7 площею 24м.кв., 1-6 площею 18,8м.кв., 1-5 площею 13м.кв., 1-8 площею 8м.кв., 1-9 площею 14,2м.кв., 1-10 площею 5,1 м.кв., 1-12 площею 9,4м.кв., 1-11 площею 1,8м.кв.. Представник позивачів - адвокат Огорілко Ю.В. в судове засідання не прибув, у наданій суду заяві просиві розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача Сокальської міської ради в судове засідання не прибув, у наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, щодо прийняття рішення у справі покладається на розсуд суду. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 20.05.1987 року виданого на підставі рішення Сокальського райвиконкому від 16.04.1987 року за № 112 будинковолодіння [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору [PERSON] , про що зроблено запис № 46 від 20.5.1987 року в Червоноградському МБТІ. Із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , встановлено, що 13.07.1966р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії довідки Опільської сільської ради №30 від 13.02.2015р., встановлено, що головою колгоспного двору в [ADDRESS] згідно записів погосподарської книги №2 за 1977-1979р.р. був [PERSON] . Членами двору були: дружина - [PERSON] , дочка [PERSON] , тітка [PERSON] , зять - [PERSON] , внук [PERSON] , внучка - [PERSON] .. Після смерті [PERSON] головою двору була [PERSON] та членами двору: дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] , внук - [PERSON] , внучка - [PERSON] , яка вибула 09.02.1995р. Також дослідженим витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.05.2015р., встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1903га. кадастровий номер (4624884600:09:005:1111) для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва; для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Як встановлено в ході розгляду справи [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до копії заповіту [PERSON] від 09.08.2002р., встановлено, що все належне їй майно і те на яке за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] . Згідно копії листа Сокальської державної нотаріальної контори від 02.10.2020р., що адресований [PERSON] , встановлено, що таким відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку для його обслуговування в [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Також із копії рішення Сокальського районного суду Львівської області від 19.06.2015р. в справі №454/1406/15-ц, встановленого, таким задоволено позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третьої особи КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», а саме визнано право спільно власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на спірний будинок. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27.10.2015 року вказане рішення Сокальського районного суду скасовано та в позові відмовлено. Згідно змісту рішення, відмова у позові базувалась на тому, що у провадженні Сокальського районного суду знаходилась справа № 454/116/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини спірного будинку, а також те, що позивачі не зверталися до ДАБІ для введення в експлуатацію реконструйованого будинку. Ухвалою Верховного Суду України від 20.01.2016 року рішення апеляційного суду залишено без змін. Також із копії рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14.02.2018р. в справі №454/116/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання майна спільною власністю та поділ спільного майна подружжя, встановлено, що таким позов задоволено частково, зокрема визнано за [PERSON] право спільної власності на 2/3 частини будинку по [ADDRESS] та право власності на 1/3 ідеальну частину цього будинку, а також визнано право спільної власності на будівельні матеріали. Постановою Львівського апеляційного суду від 05.09.2018 року в цій частині скасовано рішення суду та [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Верховного Суду України від 15.07.2020 року постанова апеляційного суду залишена без змін, касаційна скарга без задоволення. Відтак, згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені вищезазначеними рішеннями судів, що набрали законної сили, відносно правового статусу спірного будинковолодіння не підлягають доказуванню при розгляді даної спарви. Згідно приписів ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч.2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року N 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року N 69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до ст. ст. 1216, 1225 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (статті 1217, 1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). В ході розгляду справи встановлено, що будинок по [ADDRESS] відносився до колгоспного двору. Таким чином, члени колгоспного двору стали співвласниками даного будинку. Фактично, співвласники будинку стали і члени колгоспного двору, а саме: батько [PERSON] , дружина [PERSON] , донька [PERSON] , зять [PERSON] , внук [PERSON] , онука [PERSON] . Всім їм належалось по 1/6 частині будинку.. [PERSON] помер [INFO] і його частку прийняла дружина та донька фактичним вступом в управління спадковим майном. [PERSON] померла [INFO] і фактично онук як єдиний спадкоємець прийняв спадщину по заповіту своїм проживанням та зверненням до нотаріуса. Відтак, із вирахуванням часток співвласників будинку на даний час співвласниками будинку в частках є: [PERSON] - 5/12, [PERSON] - 3/12, [PERSON] - 2/12, [PERSON] - 2/12. Разом з тим, представником позивачів уточнено позовні вимоги щодо спірного будинку, а саме ставиться вимога щодо визнання за позивачами права власності на будинок у фактичних розмірах до його реконструкції, а саме згідно даних технічного паспорта, де загальна площа становить 94,1м.кв., з якої житлова 57м.кв., будинок складається із кімнат та приміщень: 1-7 площею 24м.кв., 1-6 площею 18,8м.кв., 1-5 площею 13м.кв., 1-8 площею 8м.кв., 1-9 площею 14,2м.кв., 1-10 площею 5,1м.кв., 1-12 площею 9,4м.кв., 1-11 площею 1,8м.кв.. Відповідно, суд розглядає даний спір в межах заявлених позивачами вимог та не досліджує обставини щодо самочинної реконструкції (добудови) спірного будинку. В ході розгляду справи судом встановлено, що власник спірного будинковолодіння [PERSON] помер в 1991р., як і померла в 2016р. власник земельної ділянки для будівництва та обслуговування спірного будинку [PERSON] , відповідно позивачі позбавлені можливості звернутися у ДАБІ із декларацією про закінчення реконструкції (будівництва) будинку. Крім цього, встановлено, що позивачу [PERSON] відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок та земельну ділянку після смерті [PERSON] , яка була головою колгоспного двору після смерті чоловіка. Відтак, вимоги позивачів щодо визнання за ними права спільної часткової власності на спірне будинковолодівння та земельну ділянку для його будівництва та обслуговування підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved