Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звенулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] ,3-ті особи: [PERSON] , КП «Постачальник послуг Солоніцевської Селищної ради » та просить суд визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме запис про право власності № 30930946 від 29 березня 2019 року Державним реєстратором КП «Постачальник послуг» Луценко Павло Геннадійович, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46207465 від 29 березня 2019 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт громадянина України, серія та номер [NUMBER] , виданий 04.08.2008 року, видавник Московським РВ ХМУ ГУМВС України в харківській області, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь розмір сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що 12 серпня 2019 року нею було отримано судову повістку про виклик її у судове засідання до Московського районного суду м. Харкова щодо виселення. Цього ж дня, вона у Московському районному судді м. Харкова отримала копію позову про виселення, до якого додана копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30930946 від 29.03.2019 року,Державний реєстратор КП «Постачальник послуг» Луценко Павло Генадійович, згідно якого власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Між [PERSON] та позивачкою 30.04.2014 року укладений Договір позики на суму 132 000, 00 грн. з зобов`язанням повернути борг у строк до 01.11.2014 року. 29.10.2014 року між сторонами укладений Договір №1 про внесення змін до договору позики, згідно якого була уточнена дата повернення боргу до 01.05.2015 року. Для забезпечення виконання умов Договору позики, 30.04.2014 року між сторонами укладений Договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є., зареєстрований 30.04.14 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 5528671 та на її квартиру було накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень № 5527702. 10.06.2016 року [PERSON] був поданий до Московського районного суду м. Харкова позов про стягнення з позивача боргу у розмірі 33250 доларів США та зняття з реєстрації місця проживання. Рішенням Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 643/7066/16-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , задоволені частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] ,в рахунок повернення боргу за Договором позики від 30.04.2014 року, 192721 грн. 08 коп. та три відсотка річних - 13844 грн. 24 коп., в задоволенні вимог щодо зняття з реєстрації місця проживання відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 16.01.2019 року, вищезазначене Рішення суду залишено без змін. 29.01.2019 року [PERSON] отримано виконавчий лист. Весь час позивачка намагалася повернути реальну суму боргу [PERSON] , навіть шляхом звернення до нотаріуса, так 27.04.2017 року вона звернулась до приватного нотаріуса Мангушевої О.С., яка склала відповідну заяву з пропозицією позивача повернення, однак відповідач відмовлявся від погашення та наполягав на неправомірно збільшеної сумі. Тому, дізнавшись про отримання [PERSON] виконавчого листа позивач сподівалась повернути борг у законному русі. На даний час всі правовстановлюючі документи на дану квартиру знаходяться у позивачки , як у власника спірної квартири. Позивачка зазначає, що щодо отримання у суді 12.08.2019 року, копії Витягу, вона не була належним чином повідомлена [PERSON] про вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Такий спосіб захисту свого порушенного права, як звернення до суду, позивач вважає найбільш ефективним, що узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду України від 12.06.2012р. по справі № 6-32цс13: «Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.» Позивач вважає неправомірною та незаконною реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за відповідачем [PERSON] ,у зв`язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом. Представник позивача -адвокат Проніна В.М. в судовому засіданні надала пояснення відносно обставин викладених в позовній заяві , позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та 3-ті особи [PERSON] , КП «Постачальник послуг Солоніцевської Селищної ради » в судове засідання не з`явились , про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріли справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 30.04.2014 року укладений Договір позики на суму 132 000, 00 грн. з зобов`язанням повернути борг у строк до 01.11.2014 року. 29.10.2014 року між сторонами укладений Договір №1 про внесення змін до договору позики, згідно якого була уточнена дата повернення боргу до 01.05.2015 року. Для забезпечення виконання умов Договору позики, 30.04.2014 року між сторонами укладений Договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Руденко О.Є., зареєстрований 30.04.14 року в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 5528671 та на її квартиру було накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, яке зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень № 5527702. Рішенням Московського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 643/7066/16-ц позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , задоволені частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] ,в рахунок повернення боргу за Договором позики від 30.04.2014 року, 192721 грн. 08 коп. та три відсотка річних - 13844 грн. 24 коп., в задоволенні вимог щодо зняття з реєстрації місця проживання відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 16.01.2019 року, вищезазначене Рішення суду залишено без змін. 29.01.2019 року [PERSON] отримано виконавчий лист. Позивач зазначає, що вона не була належним чином повідомлена [PERSON] про вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1ст. 33 Закону № 898-IV). Згідно з положеннями частин першої та третьоїстатті 36 Закону №898-IVсторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленомустаттею 37 цього Закону. Відповідно до частини 1статті 37 Закону №898-IVіпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною тринадцятої статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Так, п. 61 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки без дотримання вимог законодавства, не перевіривши наявність всіх законних підстав для здійснення такої дії. Крім того, згідно ч.5 статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Так, державним реєстратором при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності, яке начебто виникло на підставі договору іпотеки, не було враховано також, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, а такої оцінки проведено не було. Інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог іпотекодержателя - відсутня, при цьому ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Вказане узгоджується з висновком викладеним в Постанові Великої Палати ВС від 20.03.2019 у справі №306/2053/16-ц. Державним реєстратором порушено порядок проведення реєстраційної дії. Частиною 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, викладених в ч.1 ст. 24 цього Закону, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Відповідачем [PERSON] не спростовано обставин щодо відсутності документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Так, п. 61 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки без дотримання вимог законодавства, не перевіривши наявність всіх законних підстав для здійснення такої дії. Крім того, згідно ч.5 статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Так, державним реєстратором при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності, яке начебто виникло на підставі договору іпотеки, не було враховано також, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, а такої оцінки проведено не було. Інформація про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог іпотекодержателя - відсутня, при цьому ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна. Вказане узгоджується з висновком викладеним в Постанові Великої Палати ВС від 20.03.2019 у справі №306/2053/16-ц. Для того, щоб звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності іпотекодержатель повинен направити позичальнику та іпотекодавцю вимогу про порушення вимог кредитного договору та договору іпотеки. Самому реєстратору кредитор подає докази спливу тридцятиденного строку вручення такої вимоги. Якщо у іпотекодержателя відсутні докази отримання повідомлень та спливу зазначеного строку, то реєстратор не має права здійснити реєстрацію права власності за кредитором. До таких. правових висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: № 638/20000/16-ц від 24.04.2019 року; № 521/18393/16-ц від 24.04.2019 року; № 306/2053/16-ц від 20.03.2019 року; № 306/1224/16-ц від 23.01.2019 року При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» кредитор повинен провести оцінку предмету іпотеки на момент звернення стягнення. До цього кредитори, як правило, не проводили оцінку предмету іпотеки, так як реєстратори та нотаріуси не вимагали її при зверненні стягнення шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за кредитором. Проте, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20.03.2019 року № 306/2053/16-ц вказала, що так як у відповідності до положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» після звернення стягнення кредитор повинен повернути іпотекодавцю 90 % від суми перевищення вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених вимог, то визначення вартості предмету іпотеки станом на дату звернення стягнення є істотною передумовою перереєстрації права власності. Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що кредитор при реалізації статті 37 Закону України «Про іпотеку» повинен провести ще й оцінку предмету іпотеки з метою визначення суми, яка буде зарахована в рахунок погашення заборгованості, а яка повинна бути повернута іпотекодавцю. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Відповідно до копій Реєстраційної справи 351133863101, яка була витребувана судом з Департаменту реєстрації та цифрового розвитку ХМР ( витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30930946 від 29.03.2019 р.) відсутні копії заяв номер 1-325, видане 6-а ХДНК та заява 140, видавник: приватний нотаріус ХМНО Місіяж О.А., оригінали яких обов`язково повинні бути в реєстраційній справі. Таким чином, рішення державного реєстратора про реєстрацію за [PERSON] права власності на Предмет іпотеки здійснено з порушенням вимог Закону. Згідно з ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 цього Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 353 цього Кодексу. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. За приписами статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, судом встановлено,що відповідач [PERSON] неправомірно використав своє право звернення стягнення на предмет іпотеки - на спірну квартиру, поспішно вчинив дії щодо переходу до нього права власності, порушуючи порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, та, крім, поспішно вчинив дії щодо переходу до нього права власності, порушуючи порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, та, крім того, з порушенням вчинення такої реєстраційної дії, у зв`язку з відсутністю оцінки предмету іпотеки під час набуття [PERSON] права власності на нього та відсутності належного отримання вимоги про усунення порушень [PERSON] , що дає підстави для задоволення позову про визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved