Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивачі звернулись в суд із позовом, де зазначили, що згідно договору купівлі-продажу від 02 липня 2002 року, укладеного [PERSON] , останнім була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2009 року по справі №2-1983/09 [PERSON] було визнано власником Ѕ ідеальної частки спірного майна. У серпні 2010 року державним виконавцем Богунського ВДВС Житомирського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Богунського районного суду про стягнення в солідарному прядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь кредитної спілки оберіг «Оберіг» заборгованості за кредитним договором в сумі 21 220 грн. 30 коп. На виконання вищевказаного судового рішення 18 червня 2011 року державним виконавцем було описано та арештовано зазначену вище квартиру. Відповідно до договору, укладеного Богунським ВДВС Житомирського міського управління юстиції управління та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 21 листопада 2012 року, здійснено продаж спірної квартири з прилюдних торгів, що відбулися 15 лютого 2013 року, на користь [PERSON] за 135 700 грн. В подальшому [PERSON] за договором купівлі-продажу від 14 травня 2013 року провела відчуження цієї ж квартири на користь - [PERSON] . 22 липня 2015 року рішенням Апеляційного суду Житомирської області по справі №295/1884/13-ц було визнано недійсними прилюдні торги від 15 лютого 2013 року та складений за результатом їх проведення протокол №14/781/12/А-1 від 15 лютого 2013 про проведення прилюдних торгів з реалізації квартири за адресою: [ADDRESS] . 23.11.2016 року на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира по справі №295/15354/15-ц витребувавано із чужого незаконного володіння [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] ; виселено [PERSON] з 1/2 частини квартири [ADDRESS] ; витребувано із чужого незаконного володіння [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] ; виселено [PERSON] з 1/2 частини квартири [ADDRESS] . 16.10.2015 року на підставі договору дарування квартири, укладеного [PERSON] та [PERSON] право власності було зареєстровано за [PERSON] . Позивачі посилаються на підстави витребування майна з чужого незаконного володіння та просять витребувати з володіння добросовісного набувача [PERSON] Ѕ ідеальної частини квартири на користь [PERSON] ; витребувати з володіння добросовісного набувача [PERSON] Ѕ ідеальних частини квартири на користь [PERSON] ; виселити відповідача [PERSON] із займаного приміщення. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача позовні вимоги підтримали. Позивач [PERSON] надіслав заяву про можливість слухання справи у його відсутності. Інші учасники про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02.07.2002 року. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19.03.2009 року за [PERSON] визнано право власності на Ѕ ідеальних частини вищевказаної квартири. Відповідно до договору, укладеного Богунським ВДВС Житомирського міського управління юстиції управління та ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 21 листопада 2012 року, останнім здійснено продаж спірної квартири з прилюдних торгів від 15 лютого 2013 року покупцю [PERSON] за 135 700 грн. Згідно рішення Апеляційного суду Житомирської області від 22.07.2015 року визнано недійсними прилюдні торги від 15 лютого 2013 року та складений за результатом їх проведення протокол №14/781/12/А-1 від 15 лютого 2013 про проведення прилюдних торгів з реалізації квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідач [PERSON] набула право власності на квартиру по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.10.2015 року. За змістом ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Майно може бути витребувано від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Витребування застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпну сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто, за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Суд погоджується із доводами позивачів з приводу того, що відчуження майна з володіння власників на підставі визнаних недійсними прилюдних торгів від 15 лютого 2013 року з реалізації квартири за адресою: [ADDRESS] вказує на відсутність відповідного волевиявлення осіб на таку передачу, а відчуження майна здійснено особою - ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», яка не мала на це права. Встановлення обставин за іншими, укладеними в подальшому договорами відносно спірного майна, не має правового значення в розрізі вимог власників про його витребування. У постанові від 13 листопада 2019 року по справі № 645/4220/16-ц Верховний Суд звернув увагу на необхідності уникнення «конструкцій, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат з покладенням індивідуального та надмірного тягара». У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. При вирішення даного спору судом надано оцінку балансу інтересів учасників з врахуванням способу набуття та, відповідно, втрати майна власниками, періоду проживання, наявності іншого придатного до проживання житла учасників. За обставинами справи квартира отримана відповідачем на підставі договору дарування від 16.10.2015 року, тобто під час судових проваджень по спорах відносно даного майна. На думку суду, захист порушених прав позивачів в інший, альтернативний спосіб, не може вважатись ефективним, а тому, з огляду на викладене, суд вважає необхідним задовольнити вимоги про витребування майна з незаконного володіння. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки проживання відповідача [PERSON] у квартирі, яка належить на праві власності позивачам, порушує законні інтереси останніх, пов`язані зокрема із вільним використанням та розпорядженням майном на власний розсуд, заявлені вимоги про виселення особи підлягають до задоволення.

Outcome: approved