Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивачі просять визнати за ними право власності на житловий будинок разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частині за кожним. В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок разом із належними до нього господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частині кожному та земельна ділянка площею 0,0550 га за вказаною адресою. Позивачі без належного дозволу та належно затвердженого проекту здійснили прибудову до належного їм житлового будинку «А-2» житлових приміщень літ. «А`-2», веранди літ. «а2», веранди літ «а3», мансарди літ. «а4». Під час проведення будівельних робіт ними було дотримано будівельні, архітектурні, санітарні норми. З початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг щодо будівництва не надходило, що свідчить про відсутність порушень ними прав інших осіб. Стрийським МБТІ проведена технічна інвентаризація та виготовлено технічний паспорт на будинковолодіння в складі двох будинків садибного типу. За загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво, не набуває права власності на таке, тому позивачі звертаються до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Олексишин І.Б. позов підтримав, покликаючись на викладені в ньому обставини, просив його задовольнити. Представник відповідача Темник Н.С. подала клопотання, в якому просить розглянути дану справу за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи - Державної архітектурно-будівельної інспекції України в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вирішив розгляд справи по суті проводити за його відсутності, оскільки неявка останнього не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивачів, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти, позов задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Позивачі скористалися своїм правом та звернулися до суду з позовом про визнання за ними права власності на будинковолодіння по [ADDRESS] . В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивачів у межах заявлених позовних вимог, встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 31.07.2017 та витягів з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93279106, № 93279369 [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить: житловий будинок разом із належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , по 1/2 частині кожному. Згідно зі свідоцтвами про право на спадщину за законом від 31.07.2017 та витягами з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93268409, № 93268509 позивачам на праві спільної часткової власності належитьземельна ділянка, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 4611200000:05:052:00068, площею 0,0550 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на якій розташований вищевказаний житловий будинок. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , житловою площею 96,7 кв.м, загальною площею 206,6 кв.м, будинковолодіння має наступні характеристики: житловий будинок «А-2» з житловою прибудовою «А`-2», верандою «а1», верандою «а2», верандою «а3», мансардою «а4», терасою «а5», терасою «а6», воротами «№ 3», огорожею «№ 4», колонкою питною «к», вимощенням «І». При цьому житлова прибудова «А`-2», веранда «а2», веранда «а3», мансарда «а4» збудовано самчинно, дозвільних та проектних документів не надано /а.с. 11-13/. З технічного висновку про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку [ADDRESS] , наданого Дрогобицьким відділенням Державного інституту проектування міст «Містпроект», судом встановлено, що за результатами проведеного технічного обстеження прибудови житлових приміщень «А`-2», веранди «а2», веранди «а3», мансарди «а4» до житлового будинку по [ADDRESS] визначено: будівельні конструкції та інженерні мережі знаходяться в доброму стані. Будівельні та оздоблювальні роботи виконано якісно. Рівень комфорту житлових приміщень відповідає вимогам ДБН «Житлові будинки. Основи проектування», санітарно-гігієнічним вимогам, вимогам державних будівельних норм України ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Вказані будівлі придатні для подальшої експлуатації і можуть бути легалізовані згідно з вимогами чинного законодавства /а.с. 14-17/. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу). Із контексту норм частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить. Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на об`єкт нерухомості за такою особою. Слід зазначити, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 2-962/2009. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено спосіб захисту цивільного права шляхом його визнання. Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 2 п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 № 6, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, визнаються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, копіями витягів з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією технічного паспорта, копією технічного висновку про стан будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку [ADDRESS] . Як вбачається з листа виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № С-587/3.22 від 15.10.2019, для визнання права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] внаслідок проведення його самочинної реконструкції позивачам рекомендовано прийняти об`єкт в експлуатацію відповідно до п. 10 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та отримати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації /а.с. 18/. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] намагалася вирішити порушене питання у позасудовому порядку та зверталася із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Грабовецької сільської ради Стрийського району, однак отримала рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 49815063 від 21.11.2019 у зв`язку з відсутністю документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Як роз`яснено в абзаці 4 пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Таким чином, судом встановлено, що самочинне будівництво спірного нерухомого майна позивачами здійснено на земельній ділянці площею 0,0550 га, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що належить їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.07.2017 та витягу з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з дотриманням будівельних норм і правил, таке будівництво не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб, відповідач не оспорює право позивачів на спірне будинковолодіння, позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] і [PERSON] та визнання за останніми права власності на будинковолодіння [ADDRESS] , по 1/2 частині за кожним. Судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачами на вимогу їх представника.

Outcome: approved