Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивачка 05.06.2018року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10.01.2014року розірвано. За час шлюбу у них народилася одна дитина дочка [PERSON], 12.11.2012року народження, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Зазначає, що згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.09.2013року відповідач сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі 350 гривень щомісячно. Стверджує, що з часу визначення за рішенням суду розміру аліментів у сумі 350 гривень суттєво збільшилися витрати на утримання дитини, а відповідно і погіршився матеріальний стан одержувача аліментів. Без допомоги відповідача позивачу забезпечувати дитину матеріально важко, оскільки коштів на повноцінне забезпечення дочки недостатньо. Дитина потребує придбання дитячих книг, зошитів, повноцінного харчування, одягу, взуття тощо. Крім того, зросли тарифи на оплату комунальних послуг. Також зазначає, що з часу призначення аліментів у сумі 350 гривень змінився прожитковий мінімум на дитину і такий у 2018 році для дітей віком до 6 років становить з 01.01.2018 року 1492 гривні, з 01.07.2018року 1559 гривень, з 01.12.2018року 1626 гривень. З огляду на наведене просить суд збільшити розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дочки [PERSON], 12.11.2012року народження, з 350 гривень до 1500гривень щомісячно до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Відповідач був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не зявився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивачки, яка не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що сторони з 30.08.2012року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10.01.2014року. За час даного шлюбу у них народилася одна дитина - дочка [PERSON], 12.11.2012року народження, яка проживає разом із матірю (позивачкою) та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Згідно з рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.09.2013 року з відповідача в користь позивачки стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Вищевказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.03.2013року; копією свідоцтва про народження дитини [PERSON]; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10.01.2014року; довідкою про склад сімї позивача [PERSON] №657 від 14.05.2018року. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З наведеної статті вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як встановлено судом, з часу ухвалення вищевказаного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 11.09.2013 року погіршилось матеріальне становище одержувача аліментів позивача [PERSON] На думку\~суду,\~такі зміни\~зумовлені,\~зокрема, збільшенням розміру витрат на утримання та виховання дитини, про що свідчить збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018рік» дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня 2018 року становить 2027 гривень. Беручи до уваги наведені обставини, враховуючи підвищення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та те, що у звязку з інфляційними процесами в державі зросли ціни на споживчі товари і послуги, харчові та промислові продукти, ліки тощо, і тим самим збільшилась величина витрат позивачки на утримання себе та членів своєї сім'ї, суд вважає, що з моменту винесення судового рішення, яким призначено аліменти, погіршилося матеріальне становище позивачки, а аліменти, які сплачує відповідач в розмірі\~350\~гривень щомісячно, є недостатніми для утримання дитини, тому є всі підстави для збільшення розміру аліментів. Відповідач не побажав прибути в судове засідання, щоб надати свої пояснення чи заперечення щодо заявленого позову. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище відповідача та дитини, зокрема відсутність відомостей про те, що відповідач є непрацездатним, тобто такий може бути працевлаштований та отримувати дохід не менше встановленої законом мінімальної заробітної плати, також беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та збільшити розмір аліментів на утримання дочки [PERSON], стягуваних з відповідача за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 11.09.2013 року, і визначити такі в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 704,80 гривень.

Outcome: approved