overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на нього. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.14) Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги визнав (а.с.18). Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з підстав передбачених ст.220, 392, 655 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що 10 серпня 2016 року позивачка [PERSON] придбала у відповідача [PERSON] за договором купівлі-продажу житловий будинок, загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м. з господарськими будівлями, які позначені на плані літерами: «А» - житловий будинок, літера «а» - веранда, літера «Б» - літня кухня, літера «В» - погріб, літера «Г» - сарай, літера «Д» - сарай, №1 - огорожа, №2 - хвіртка, №3 - ворота, І - криниця, які знаходяться в [ADDRESS] (а.с.4-10). За зазначений будинку з господарськими будівлями позивачка [PERSON] заплатила відповідачу [PERSON] гроші в сумі 52 000 (п'ятдесят дві тисячі) гривень, що підтверджується письмовою розпискою про отримання коштів від 10 серпня 2016 року (а.с.3). На виконання зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] передала відповідачу гроші, а він в свою чергу передав позивачці документи на будинок. Проте договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально позивачка оформити не має змоги, так як відповідач деякий час не з'являвся до нотаріальної контори. Факт правомірного відчуження вищевказаного об'єкту нерухомості з боку [PERSON], шляхом укладення договору купівлі-продажу, підтверджується наявними у справі письмовими доказами (а.с.3-10). З моменту придбання зазначеного будинку позивачка проживає в ньому, користується житловим будинком, здійснює ремонтні роботи, сплачує належні комунальні послуги та зберігає документи на житловий будинок. Проте документація залишається не переоформленою на ім'я позивачки. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на нього. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.22) Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги визнала (а.с.15). Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заявлені вимоги позивачки підлягають задоволенню з підстав передбачених ст.220, 392, 655 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що 28 серпня 2017 року позивачка [PERSON] придбала у відповідачки [PERSON] за договором купівлі-продажу житловий будинок з господарськими будівлями, які позначені на плані літерами: «А» - житловий будинок, літера «Б» - сарай, літера «В» - сарай, літера «Д» - сарай, літера «Г» - погріб, №1 - огорожа, №2 - хвіртка, №3 - ворота, які знаходяться в [ADDRESS] (а.с.4,5,6-8). За зазначений будинку з господарськими будівлями позивачка [PERSON] заплатила відповідачці [PERSON] кошти в сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) гривень, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] про отримання коштів від 28 серпня 2017 року (а.с.7). На виконання зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] передала відповідачці [PERSON] гроші, а вона в свою чергу передала позивачці документи на будинок. Проте договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально позивачка оформити не має змоги, так як відповідачка деякий час не з'являлась до нотаріальної контори. Факт правомірного відчуження вищевказаного об'єкту нерухомості з боку [PERSON], шляхом укладення договору купівлі-продажу, підтверджується наявними у справі письмовими доказами (а.с.7-14). З моменту придбання зазначеного будинку позивачка проживає в ньому, користується житловим будинком, здійснює ремонтні роботи, сплачує належні комунальні послуги та зберігає документи на житловий будинок. Проте документація залишається не переоформленою на ім'я позивачки. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, суд може визнати такий договір дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку таким, що відбувся та визнання права власності на житловий будинок. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала (а.с.11) Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги визнала (а.с.12). З матеріалів справи вбачається, що 24 травня 2017 року позивачка [PERSON] придбала у відповідачки [PERSON] за договором купівлі-продажу житловий будинок з господарськими будівлями, які розташовані за адресою: Одеська область, Миколаївський район, село Богданівка, вулиця Мостова, будинок №4 (чотири) (а.с.6-9). За зазначений будинку з господарськими будівлями позивачка [PERSON] заплатила відповідачці [PERSON] гроші в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, що підтверджується письмовою розпискою про отримання коштів від 24 травня 2017 року (а.с.10). На виконання зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] передала відповідачці [PERSON] гроші, а вона в свою чергу передала позивачці документи на будинок. Проте договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально позивачка оформити не має змоги, так як відповідачка деякий час не зявляється до нотаріальної контори. Факт правомірного відчуження вищевказаного обєкту нерухомості з боку [PERSON], шляхом укладення договору купівлі-продажу, підтверджується наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією договору купівлі-продажу житлового будинку №4 по вулиці Мостова в селі Богданівка Миколаївський район Одеська область; технічним паспортом на житловий будинок; письмовою розпискою [PERSON] (а.с.3,6-9,10). З моменту придбання зазначеного будинку позивачка проживає в ньому, користується житловим будинком та зберігає документи на житловий будинок. Проте документація залишається не переоформленою на імя позивачки. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 334 ч.3 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору було домовлено про усі істотні умови договору, відбулося повне виконання договору, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Свій позов мотивувала тим, що 19.11.2005 року вона уклала з відповідачем шлюб у Снітинській сільській раді Лубенського району. 11.01.2006 року ними було придбано частину будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу було посвідчено нотаріусом, а пізніше він був зареєстрований в КП «Лубенське МБТІ». Сімейне життя у них з відповідачем не склалось і 07.04.2008 року шлюб між ними було розірвано, після чого відповідач виїхав на постійне місце проживання в с.Вовчик Лубенського району Полтавської області. З того часу вона сама проживала у придбаному домоволодінні, сплачувала за комунальні послуги та утримувала домоволодіння у належному стані. В даний час вона вдруге зареєструвала шлюб з гр..[PERSON], змінивши своє прізвище. Позивачка прохає суд визнати придбану, згідно договору купівлі-продажу від 11.01.2006 року частину будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав, щодо задоволення позову не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу [PERSON] та представник третьої особи - КП «Лубенського МБТІ» в судове засідання не з»явились, надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, щодо позову не заперечують. Дослідивши матеріали, докази справи, заслухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2005 року, який вони зареєстрували у Виконавчому комітеті Снітинської сільської ради Лубенського району актовий запис №7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). 07.04.2008 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.9). Позивачка [PERSON] вдруге зареєструвала шлюб з гр..[PERSON], змінивши попереднє прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 11.01.2006 року (а.с.12), який посвідчений нотаріально, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі між [PERSON] та [PERSON], подружжям було придбано частину домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Вищевказаний договір було зареєстровано в КП «Лубенське МБТІ» 18.01.2006 року. Оскільки, домоволодіння було придбано за спільні кошти і під час перебування у зареєстрованому шлюбі між позивачкою та відповідачем, що визнається сторонами, суд вважає, що придбана частина домоволодіння є дійсно спільною сумісною власністю подружжя, а тому позов слід задовольнити. Оплату судових витрат взяла на себе позивачка і не прохає їх стягнути з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням в якому зазначила, що зареєстрована та проживає у [INFO]. В квартирі вона мешкає на підставі ордеру № 1993 від 02.04.1993 року , виданого Рішенням Виконкому Ленінського районного суду народних депутатів № 89/1 . В зазначеній квартирі також зареєстрований та мешкає син позивачки [PERSON], а також колишній чоловік [PERSON] , який з березня 2016 року не проживає. Реєстрація відповідача в квартирі, створює позивачу перешкоди в користуванні зазначеною квартирою, оскільки на відповідача нараховуються комунальні послуги, які він не сплачує, що змушує його звертатись із позовом до суду. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився,причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином,у звязку з чим, відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Третя особа [PERSON] надав до суду заяву, в якій позов підтримує. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що до відповідно до ордеру № 1993 від 02.04.1993 року , виданого Рішенням Виконкому Ленінського районного суду народних депутатів № 89/1, в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] та [PERSON]. Станом на 21.12.2016р. в квартирі зареєстрована [PERSON], згідно довідки 04-19/4 Департаменту реєстраційних послуг. У відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Реєстрація відповідача [PERSON] у вищезазначеній квартирі чинить позивачці перешкоди в користуванні власністю. [PERSON] з березня 2016 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, добровільно залишив квартиру, забравши усі свої речі. В разі втрати особою права власності на житло, або право користування житловим приміщенням, така особа, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підлягає зняттю з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] з березня 2016 року не проживає у [INFO], перешкод в користуванні цією квартирою йому не чинили, тому відповідач втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником домоволодіння, розташованого в [ADDRESS] У вищевказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який з 2013 року в будинку не проживає, речей своїх там не має, однак, добровільно знятись з реєстрації не бажає. Реєстрація відповідача у квартирі створює перешкоди в отриманні субсидії та збільшує нарахування комунальних послуг. Позивачка [PERSON] прохає суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] Також прохає стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, прохали задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов визнали. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності належить домоволодіння в [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно (а.с.9). У вищевказаній квартирі зареєстрований також відповідач [PERSON], який з 2013 року у будинку не проживає і викладене підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов №328 (а.с.13). Відповідно до ст.163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Позивачці в більшому розмірі нараховуються комунальні послуги по причині реєстрації відповідача в належному їй будинку, також це створює їй інші перешкоди, зокрема, в отриманні субсидії, що порушує права позивачки як власника. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для задоволення позову і визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. Позивачкою при подачі до суду матеріалів позову було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок (а.с.1), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 21.06.1993 року. У вказаній квартирі крім позивачки зареєстрований її син [PERSON], [INFO] . З липня 2014 року відповідач у квартирі не проживає, відомостей про його фактичне місце проживання позивачці невідомо. Особистих речей у квартирі відповідача не має. Коштів на оплату комунальних послуг відповідач не надає, що становить позивачку у скрутне матеріальне становище та позбавляє можливості отримати субсидію. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 54 в будинку № 52 по вул. Ювілейній у м. Краматорську. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву с проханням розглядати справу в її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, з невідомої суду причини, про день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до вимог статті 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішенняна підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про слухання справи, не сповістив суд про причини своєї відсутності. Позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивачка є власницею\~\~квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.06.1993 року. Відповідач [PERSON] з 02.06.1999 року зареєстрований у [INFO], про що свідчить довідка КП «СЄЗ» від 21.11.2016 року. [PERSON] не проживає у [INFO] з лютого 2011 року відповідно до акту від 22.11.2016 року. \~\~ Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні з лютого 2011 року без поважних причин. У зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 319, 391 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. В зазначеному будинку зареєстрована і не проживає з 2015р. відповідач [PERSON] та її реєстрація створює позивачці труднощі у здійсненні свого права власності. У зв'язку з чим просив суд винести рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житлом. Позивач [PERSON], її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, до початку судового засідання надала заяву, у якій у повному обсязі визнавала позовні вимоги та просила розглянути справу за її відсутності. У зв'язку з чим на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] у повному обсязі визнала позов і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, беручи до уваги, що відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном та що відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, і відповідач не проживає за адресою реєстрації більше року, що було визнано відповідачем, а оскільки згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved