Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 06 вересня 1958 р. [PERSON] був укладений шлюб з [PERSON]. Це підтверджується свідоцтвом про укладення між ними шлюбу. Під час шлюбу, а саме у 1967 р., [PERSON] та [PERSON] вирішили побудувати будинок. Для цього [PERSON] звернувся з заявою до Гірської міської ради. 21 квітня 1967 р. [PERSON] рішенням виконкому Гірської міської Ради було надане право індивідуального будівництва житлового будинку на земельній ділянці [ADDRESS]. 29 квітня 1967 р. з ним був укладений договір про надання йому у безстрокове користування земельної ділянки, розміром 600 кв. м. під будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS], та складений акт про відвід земельної ділянки. Все це підтверджується рішенням виконкому, договором на земельну ділянку та актом відводу земельної ділянки. Після цього [PERSON] почав будівництво будинку на виділеній йому земельній ділянці. Будувати будинок [PERSON] також допомагала його дружина [PERSON] Надалі у зв'язку з будівництвом індивідуальних будинків по [ADDRESS], була змінена нумерація будинків і земельна ділянка, на якій [PERSON] будував будинок, одержала нумерацію під [ADDRESS]. Це підтверджується довідкою та технічним паспортом на будинок, виданими Первомайським міським госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації. Тому, що у Денисик не було достатньо коштів, будинок вони будували тривалий час. Тільки у 1969 р. Денисик закінчили будівництво свого будинку. Це також підтверджується технічним паспортом на будинок. Тоді ж у 1969 р. [PERSON] та його сім'я, у тому числі і [PERSON], були зареєстровані за даною адресою, що підтверджується записом у паспорті [PERSON], а також записом у будинковій книзі. Крім будинку [PERSON], з дозволу виконкому Гірської міської ради, у 1985 р. також були побудовані на земельній ділянці побутові та господарські будови. Згідно зі ст. 22 Кодексу Про шлюб та сім'ю України 1969 р., майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Тобто, починаючи з 1985 р., а саме з моменту закінчення будівництва будинку, а також побутових і господарських будов за адресою: [ADDRESS], [PERSON] та його дружина [PERSON] стали фактично кожний власником 1/2 частини будинку, побутових і господарських будов за цією адресою. Але так, як всі документи по будівництву будинку за адресою: [ADDRESS], були оформлені саме на [PERSON], то для реєстрації права власності на будинок, побутові і господарські будови за адресою: [ADDRESS], саме [PERSON] необхідно було звернутися з відповідною заявою у виконком Гірської міської Ради для складання акту технічного обстеження будинку на предмет чи виконано його будівництво відповідно до технічних вимог і містобудівних норм та прийняття будинку в експлуатацію. Після чого зареєструвати право власності на цей будинок у КП Первомайському міському госпрозрахунковому бюро технічної інвентаризації. Але чому ним цього не було зроблено своєчасно - невідомо. [PERSON] вважала, що усі документи по будівництву будинку її чоловіком були належно оформлені. Оформити будинок у власність на своє ім'я [PERSON] не мала можливості, так як дозвіл на будівництво був оформлений на її чоловіка. [PERSON] помер [INFO] р. у м.Гірське. Це підтверджується свідоцтвом про його смерть. На час його смерті разом з ним проживала тільки його дружина [PERSON], це підтверджується відомостями з будинкової книги та актом депутата Гірської міської ради. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме 1/2 частина будинку з побутовими та господарськими будовами за адресою: [ADDRESS], який він побудував разом зі своєю дружиною на підставі дозволу виконавчого комітету Гірської міської Ради. Відповідно до ст.549 ЦК УСРС 1963 р. (який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON].): «Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.» Відповідно до ст.529 ЦК УСРС 1963 р.: «при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого». Так як [PERSON] фактично проживала із [PERSON] на час його смерті за адресою: [ADDRESS] та залишилася там проживати, тому вона одна протягом шести місяців фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, яке залишилося після смерті її чоловіка [PERSON] Тобто, після 05 грудня 1995 р., так як [PERSON] не заявила про відмову від прийняття спадщини, яка належала [PERSON], то вона, згідно зі ст. 549 ЦК УСРС 1963 р., фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] Крім [PERSON] спадкоємцями за законом першої черги фактично також вважаються діти [PERSON] та [PERSON], а саме [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], але вони у листопаді 1980 року виїхали на постійне місце проживання у Білорусію, де і проживають до наступного часу, де саме - невідомо. Тобто, на час смерті [PERSON] ні [PERSON], ні [PERSON] разом з батьком не проживали, та після смерті [PERSON] фактично не вступали в управління або володіння спадковим майном. Все це підтверджується записом у будинкової книги та актом депутата Гірської міської ради. Інших спадкоємців першої черги, які б могли та бажали прийняти спадщину після смерті [PERSON], немає. Те, що [PERSON] та [PERSON] не бажали та не бажають приймати спадщину після смерті свого батька підтверджується і відомостями нотаріуса, згідно з якими до наступного часу ніхто за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не звертався. Так як у [PERSON] не було коштів на оформлення спадщини після смерті її чоловіка та не було у цьому необхідності, то вона тільки у березні 2014 р. звернулася до нотаріуса за свідоцтвом про право на спадщину, що належала її чоловікові [PERSON], а також за визнанням за нею права власності на другу 1/2 частину спірного будинку з побутовими і господарськими спорудженнями, як придбану за час шлюбу. Коли нотаріус ознайомився з документами, які є у [PERSON], то з'ясувалося, що її чоловік [PERSON] збудував новий будинок за адресою: [ADDRESS], але право власності на цей будинок своєчасно до смерті не оформив та не зареєстрував. Це підтверджується відомостями з КП Первомайське міське госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації. У зв'язку з чим нотаріус відмовив [PERSON] у оформленні за нею права власності на спірний житловий будинок і роз'яснив їй, що їй необхідно для оформлення права власності на будинок звертатися до суду. Згідно з технічним обстеженням будинку [ADDRESS], яке було проведено у березні 2014 р. КП Первомайським МГБТІ слідує, що будинок з господарськими та побутовими спорудженнями були побудовані ще у період з 1969 по 1985 рр. Відповідно до ст.88 ЦК УСРС 1963 р. (який діяв на час будівництва спірного будинку) основу особистої власності громадян становлять трудові доходи. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. Відповідно до ст.100 ЦК УСРС 1963 р. в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Згідно зі ст.328 ЦК України 2003 р. право власності виникає з підстав, що не суперечать закону, в тому числі за правочинами. Право власності вважається придбаним правомірно, якщо неправомірність прямо не витікає з закону, чи незаконність права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час смерті [PERSON].) праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно зі ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, виготовлену особою, здобувається їм, якщо інше не встановлене договором або законом. Право власності на знову створене нерухоме майно (жилі будинки, будови, спорудження й т.п.) виникає з моменту завершення будівництва( створення майна). [PERSON] мав дозвіл на будівництво будинку. Він разом з [PERSON] збудували будинок власноруч. З означених підстав [PERSON] вважає, що її чоловік [PERSON] та вона придбали будинок з побутовими і господарськими будовами відповідно до закону. Відповідно до Постанови КМУ від 09.09.2009 р. № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва. Відповідно до оглядового листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ [ADDRESS]-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 р. і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 р., тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 р. № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Тобто технічний паспорт. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно з висновком обстеження технічного стану будинку за адресою: [ADDRESS], яке проводилося у березні 2014 р. КП Первомайське МГБТІ, технічний стан будинку знаходиться у належному для проживання стані. [PERSON] вважає, що вона має право на оформлення вказаного будинку у свою власність, але юридично оформити це право може тільки за рішенням суду, що не суперечить закону, а саме ст. 392 ЦК України, де вказано, що власник майна має право звертатись з позовом про визнання права власності, як що це право не визнається чи оспорюється іншими особами. Згідно з експертною оцінкою, вартість будинку за адресою: [ADDRESS], складає 45600 грн. 00 коп. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, площею 67,3 кв.м., житловою площею 41,3 кв. м., за адресою: [ADDRESS], з усіма побутовими та господарськими спорудженнями (сіни-а1, літня кухня з прибудовою -Д, погріб-Б,Е, сараї-В,И,Л, гараж-Г, навіс-Ж, душ-М, вбиральня-К, огорожа-1,2,3, водопровід- 4,5, колодязь -6) як побудованих нею та її чоловіком [PERSON] з дозволу власноруч у період шлюбу; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на другу 1/2 частину житлового будинку, площею 67,3 кв.м., житловою площею 41,3 кв. м., за адресою: [ADDRESS], з усіма побутовими та господарськими спорудженнями (сіни-а1, літня кухня з прибудовою-Д, погріб-Б,Е, сараї-В,И,Л, гараж-Г, навіс-Ж, душ-М, вбиральня-К, огорожа-1,2,3, водопровід-4,5, колодязь-6), які фактично належали її чоловікові [PERSON] на праві приватної власності, який помер [INFO] р. У судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали та просили розглянути справу за їх відсутності. Представник Гірської міської ради Литишева А.Ю. в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник Реєстраційної служби Первомайського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, ця установа заперечень проти позову не має, справу просить розглянути у відсутність їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В суді встановлено: [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.09.1958 року /а.с. 12/ [PERSON] помер [INFO] року в м. Гірське. /а.с.13/ Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS], у 1969 році побудований кам'яний житловий будинок, погріб. У 1975 та в наступні роки були побудовані побутові та господарські споруди /а.с.5-7/ Відповідно до рішення виконкому гірської міської ради № 7/34 від 21.04.1967 р. [PERSON] надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під [ADDRESS], площею 600 кв.м. /а.с. 8/. 29 квітня 1967 р. з [PERSON] був укладений договір про виділення йому земельної ділянки, розміром 600 кв. м. під будівництво індивідуального житлового будинку по [ADDRESS], в цей же день, згідно з актом, земельна ділянка була виділена в натурі. /а.с. 9-10,11/. Згідно з довідкою КП «ПМГБТІ» Первомайської міської ради право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано /а.с.19/ ФОП [PERSON] станом на 24.01.2014 року оцінив зазначений будинок у 45 600 грн. /а.с.22-28/ Після смерті [PERSON] у 1995 році, відомості у Спадковому реєстрі про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні /а.с. 20/ Згідно з актом депутата Гірської міської ради за адресою: [ADDRESS], з 1969 р. по теперішній час проживає [PERSON] До 1995 р. з нею проживав чоловік - [PERSON], який [INFO] р. помер. На момент смерті [PERSON] за вище вказаною адресою мешкала тільки його дружина [PERSON], яка одна фактично після смерті чоловіка прийняла спадщину. У [PERSON] є діти - син та дочка, які в листопаді 1980 р. виїхали на постійне проживання до Білорусії, де і проживають по теперішній час, в Україну не приїздять та участі в утриманні спадщини не приймають /а.с. 40/. Таким чином, зазначений будинок не має ознак самочинного будівництва, і право власності на нього може бути визнано в судовому порядку. Перешкодою для нотаріального оформлення права на спадщину є відсутність держаної реєстрації права власності на зазначений будинок за спадкодавцем. Відповідно до ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР 1963 року, тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР 1963 року, в тому числі при визначенні права власності на новостворене нерухоме майно, кола спадкоємців, порядку та строків прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. (Із змінами, внесеними Указом ПВР N 2135-08 від 15.10.73). Позивачка, згідно з даними паспорта громадянина України, з 1969 року по цей час зареєстрована в [ADDRESS] /а.с. 18/. Ці дані з достатньою повнотою свідчать про фактичне прийняття спадщини позивачкою. Разом з тим, ЦК УРСР 1963 року у разі фактичного прийняття спадщини строку звернення за отриманням свідоцтва про право на спадщину зовсім не обмежував. Таким чином, право [PERSON] на спадщину за законом, як спадкоємниця першої черги, ніким не заперечується та повністю підтверджується наявними документами, та ґрунтується на законі. Перепоною для отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату є відсутність держаної реєстрації нерухомого майна, разом з тим, наявність нерухомого майна - жилого будинку з господарськими і побутовими спорудами, правомірність його набуття спадкодавцем в результаті власної праці, його відповідність вимогам, що пред'являються до такого майна, також підтверджені документально і ніким не заперечуються. За таких обстави право позивачки на спадщину підлягає судовому захисту. Згідно зі ст. 22 Кодексу Про шлюб та сім'ю України 1969 р., майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, позивачка, яка пережила свого чоловіка, відповідно до закону має право на ? частину спільного майна, придбаного в період шлюбу. На підставі викладеного і

Outcome: approved