Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказали, що вони є співвласниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у якому також зареєстрований відповідач. Зазначили, що попереднім власником даного житлового будинку була [PERSON] , яка й прописала у себе свого внука [PERSON] Відповідач не являється членом сім`ї позивачів та з 2011 року по даний час не проживає за місцем своєї реєстрації, оскільки мешкає в Російській Федерації. [PERSON] інтересу до житла не проявляє, витрат на його утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, будь-які домовленості між сторонами щодо проживання відповідача в житлі відсутні. Факт реєстрації [PERSON] в житловому будинку позбавляє їх можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, чим порушуються їхні права співвласників майна, а також призводить до необхідності нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене, просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати просять залишити за ними. До початку судового засідання позивачами подано до суду аналогічні за своїм змістом заяви з проханням проводити судовий розгляд без її участі, позов підтримують у повному обсязі, будь-яких заперечень щодо заочного розгляду справи у них немає (а.с. 31-32). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується судовими повістками (а.с. 18, 28) та судовим оголошенням, розміщеним на офіційному веб-порталі судовоої влади України (а.с. 27), відповідно до положень ст. 128 ЦПК України. Заява про розгляд справи за відсутності, про відкладення розгляду справи, а також відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з Договору дарування частини житлового будинку від 25.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Дунаєвою Ю.О. (зареєстрований у реєстрі під № 1285 від 25.07.2002 року), [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 39/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських і побутових будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 5). З договору міни від 28.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Дунаєвою Ю.О. (зареєстрований у реєстрі під № 1532 від 28.08.2002 року) вбачається, що [PERSON] передала у власність [PERSON] належних їй на праві власності 15/100 частин житлового будинку, що знаходиться в будинку [ADDRESS] в обмін на 11/100 частин цього ж будинку, що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 6). Таким чином, судом встановлено, що в позивача [PERSON] у приватній власності знаходиться 35/100 (39/100 15/100 + 11/100) частин житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, як вбачається з договору дарування від 03.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області (зареєстрований у реєстрі під № 1249), [PERSON] [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв безоплатно у власність 65/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] а.с. 7-8). Отже, у приватній власності позивача [PERSON] знаходиться 65/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Дана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140070683 від 03.10.2018 року (а.с. 9). З вищезазначеного слідує, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , у даному житловому будинку також зареєстрований, зокрема, відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-12). Про дану обставину також свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № [NUMBER] від 04.03.2019 року (а.с. 13). Як вбачається з повідомлення Луцького ВП ГУНП у Волинській області № 46082/03-19 від 03.01.2019 року, співробітниками відділу дільничних офіцерів поліції при опитуванні сусідів було встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] , із 2011 року по даний час, оскільки останній мешкає в Росії (а.с. 14). Судом встановлено, що [PERSON] не є членом сім`ї позивачів. Доказів іншого суду надано не було. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Вищевказана норма чинного законодавства кореспондується з положенням ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , порушує права власників вказаного житла вільно володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також змушує останніх нести додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, тому є всі передбачені законодавством підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких\~належних,\~допустимих та\~беззаперечних доказів\~на підтвердження\~того,\~що відповідачу\~чиняться перешкоди\~у користуванні\~житловим будинком\~та проживанні\~в ньому,\~про поважність\~причин його\~відсутності з\~2011\~року,\~наявність між\~ним і\~власниками житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У своїй позовній заяві позивачі просили судові витрати залишити за ними. На підставі ст. 150 ЖК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved