Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] 16.06.2014 року звернулася до суду із позовом до відповідачів : [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення ( а. с. 2 4 т. 1 ), згідно якого прохала вселити її та зобов»язати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні квартирою № 10 по вул. Шевченка, 20 в с. Розсошенці Полтавського району та області, а саме надати їй ключі від вхідних дверей квартири. 10.09.2014 року позивачка [PERSON] надала суду уточнену позовну заяву ( а. с. 37 39 т. 1 ), згідно якої прохала вселити її та зобов»язати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні квартирою № 88 по вул. Шевченка, 34 в с. Розсошенці Полтавського району та області, а саме надати їй ключі від вхідних дверей квартири. Ухвалою суду від 09.07.2015 року за заявою позивачки [PERSON] прийнято судом відмову від уточнених позовних вимог щодо вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою № 88 по вул. Шевченка, 34 в с. Розсошенці Полтавського району та області, закрито провадження у цій частині справи ( а. с. 210 211 т. 1 ). 23.01.2015 року відповідач позивач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивачки - відповідачки [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ( а. с. 216 219 т. 1 ), посилаючись на те, що провадженні Полтавського районного суду Полтавської області на розгляді знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до нього та про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення в квартиру [ADDRESS]. [PERSON] є його колишньою дружиною, з якою він знаходився у шлюбі з 09.08.1999 року по 18.11.2014 року. Від цього шлюбу у них є дитина : син - [PERSON], [INFO], інвалід з дитинства, який після розірвання шлюбу між ними проживає разом з ним в спірній квартирі. Спірна однокімнатна квартира [ADDRESS] жилою площею 16,4 кв.м., належить йому на праві приватної власності згідно договору дарування від 27.12.2004 року. В даій спірній квартирі з 22.04.2008 року зареєстровані він - [PERSON], колишня дружина - [PERSON], та їх син - [PERSON]. Весною 2009 року, вони були ще сім»єю перейшли жити з квартири [ADDRESS], в квартиру [ADDRESS], в якій йому належала 1/3 частки на праві приватної власності згідно акту приватизації, де вони спільно проживали до 07.03.2014 року. Переселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] відбулося добровільно, за її згоди, без примусу. Фактично, протягом п»яти років, а саме з 2009 по 2014 рік [PERSON] за основним місцем проживання не проживала. Положеннями ст. 107 ЖК України закріплено, що наймач або член його сім»ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням від дня вибуття, незалежно від пред»явлення позову з цього приводу. На підтвердження вибуття необхідно брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання ( повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, несплата комунальних платежів, утворення сім»ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк тощо ), на що вказує і п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за № 2. Проживаючи в [INFO], [PERSON] наполягала на вселенні в неї своєї матері, проти чого він категорично заперечував. Після чергової суперечки з данного приводу в знак протесту 07.03.2014 року [PERSON] залишила сім»ю, та перейшла проживати за адресою в [INFO] до своєї матері. Дана обставина призвела до розірвання шлюбу, який було розірвано на підставі рішення Полтавського районного суду. Залишивши квартиру [ADDRESS], [PERSON] 21.03.2014 року забрала з неї свої особисті речі, спільно нажите в шлюбі майно, та перевезла їх за місцем проживання своєї матері в с. Розсошенці, вул. Бригадна,1, а не за місцем реєстрації в квартиру [ADDRESS]. Даним поступком [PERSON] визнала, що право проживання в [INFO] нею фактично втрачено. Відповідно до п.4.ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. До поважних причин ст. 71 ЖК України закон відносить : призов на строкову військову службу або направлення на альтернативну ( невійськову ) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п»яти років перебування на військовій службі; тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв»язку з навчанням ( учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо ), у тому числі за кордоном, протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; влаштування дитини ( дітей ) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім»ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; виїзду у зв»язку з виконанням обов»язків опікуна чи піклувальника; влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому; взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення. Жодна з наведених причин не може слугувати підставою для визнання права проживання [PERSON]І в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 317, 318 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Усі суб»єкти права власності с рівними перед законом. Власник, згідно ст. 319 ЦК України, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Вирішуючи питання можливості вселення необхідно враховувати факт розірвання шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON]. Оскільки, відповідно до ст. 50 ЖК України спільне їх проживання в одній кімнаті не можливе, самостійно визначити порядок користування він не в змозі, необхідно також враховувати висновок судово-будівельної експертизи щодо можливих варіантів визначення порядку користування квартирою № 10 по вул. Шевченка, 20 в с. Розсошенці. Прохав визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 10 по вул. Шевченка, 20 у с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області. В судовому засіданні відпоівідач-позивач по зустрічному позову - [PERSON] та його адвокат ( а. с. 157 158 т. 1 ) зустрічний позов підтримали та прохали задовольнити із викладених в ньому підстав, надавши и суду можливі докази на його підтвердження, та в подальшому надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності ( а. с. 105 т. 2 ). Позивачка по первісному позову відповідачка по зустрічному - [PERSON], спочатку зустрічний позов не визнала, а свій первісний позов підтримала, та ухвалою суду від 09.07.2015 року було прийнято її відмову від уточнених позовних вимог щодо вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою № 88 по вулиці Шевченка, 34 в с. Розсошенці Полтавського району та області ( а. с. 210 211 т. 1 ), але в подальшому надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, де зустрічні позовні вимоги визнала, а свій первісний позов прохала залишити без розгляду ( а. с. 104 т. 2 ). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача по зустрічному позову, залучена ухвалою суду до участі у справі від 21.03.2016 року ( а. с. 86 ) [PERSON] підтримала вимоги зустрічного позову та прохала задовольнити, про що надала заяву суду ( а. с. 106 т. 2 ). Решта сторін у справі : відповідачка [PERSON] та представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - К%П «ЖКК с. Розсошенці Полтавського району» в засідання не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності по наявним матеріалам справи ( а. с. 30, 67 т. 2, 180, 194, 245 т. 1 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін за наявності від них відповідних заяв та по наявним матеріалам справи. Судом встановлено обставини зазначені у зустрічному позові та вони повністю доводяться матеріалами справи на а. с. 220 - 227 т. 1, 56 61, 71 - 78 т. 2 ). Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовуються зустрічний позов, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Відповідачем по первісному позову позивачем по зустрічному позову обставини вказані в його позові ним доведено, тому на підставі ст. 405 п. 4 ЦК України та ст. 50, 71 ЖК України позивачка по первісному позову - [PERSON] втратила право користування спірною квартирою № 10 по вул. Шевченка, 20 с. Розсошенці Полтавського району, так як протягом року без поважних причин не проживала в ній. Крім того, в зв»язку із укладенням шлюбу відповідачем, тобто створенням нової сім»ї та врахуванням висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 1 від 12.02.2016 року, то враховуючи об»ємно-планувальне рішення однокімнатної квартири № 10…по вул. Шевченка, 20 с. Розсошенці Полтавського району, надати варіанти порядку користування об»єктом дослідження між : [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не представляється можливим ( а. с. 56 71 т. 1 ), тому спільне їх проживання в квартирі не можливе. Щодо заяви позивачки по первісному позову [PERSON] про залишення без розгляду її первісної позовної заяви, то дана заява підлягає задоволенню відповідно до ст. 207 ч.1 п.5 ЦПК України, оскільки це є її правом.

Outcome: approved