Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять постановити рішення яким: 1. Встановити факт родинних відносин, що спадкодавець [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], померлий 02.12.2010 року є батьком [PERSON], [INFO], уродженця [INFO]. 2. Визнати за [PERSON] право власності на: - 1/8 частину житлового будинку господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Молодіжна, №12, с. Дмитрівка, Болградський район, Одеська область, як за членом колгоспного двору; та - 1/24 частину цього ж житлового будинку як за спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 02.12.2010 року; 3. Визнати за [PERSON] право власності на: - 1/8 частину житлового будинку господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Молодіжна, №12, с. Дмитрівка, Болградський район, Одеська область, як за членом колгоспного двору; та - 1/24 частину цього ж житлового як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого 02.12.2010 року; 4. Визнати за [PERSON] право власності на: - 1/8 частину житлового будинку господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вул. Молодіжна, №12, с. Дмитрівка, Болградський район, Одеська область, як за членом колгоспного двору; та - 1/24 частину цього ж житлового будинку як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], померлого 02.12.2010 року. В обґрунтування своїх вимог стверджують, що житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: вул. Молодіжна, №12 с.Дмитрівка, Болградський район, Одеська область станом на 14.04.1991 рік відносився до суспільної групи колгоспний двір, до складу якого входили, вони позивачі, їх чоловік та батько [PERSON], а також інші родичі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та відповідно кожному з них належало по 1/8 частці. З цих підстав позивачі просять визнати за ними право власності на 1/8 часку вказаного домоволодіння як за членами колгоспного двору та за кожним на 1/24 частку як за спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON]. Також син померлого [PERSON]- [PERSON] не може оформити спадщину в звязку з розбіжностями у написанні прізвища батька у свідоцтві про його смерть - «Бобогло», а у нього - сина «Бабогло». Вказані обставини стали приводом для звернення з даним позовом до суду. Позивачі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися згідно вимог чинного законодавства (а.с.45,71,84,86,87). До суду надали кожен окремо заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а.с.89, 94, 96, 98). Відповідач [PERSON] сільська рада Болградського району Одеської області\~ до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений\~ відповідно до вимог чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.45,73,84). Позовні вимоги визнав\~ у повному обсязі, просив\~ розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну\~ заяву до суду (а.с.93). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.62, 68, 72, 77, 84, 85, 88, 92). До суду надали кожен окремо заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а.с.95, 97, 100, 101-102). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією\~ з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину\~ на\~ нерухоме\~ майно.\~\~ Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що\~ право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. [PERSON] на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за № 12 по вулиці Молодіжна, в селі Дмитрівка, Болградського району, Одеської області на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору [PERSON], його дружина [PERSON], діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], онуки: [PERSON], [PERSON]. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час\~ законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.\~ Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).\~ Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. В силу зазначених вимог, позивачі, відповідачі та померлий [PERSON] фактично є власниками зазначеного домоволодіння в рівних частках як члени колгоспного двору. Судовим розглядом встановлено, що позивачі мали намір зареєструвати право власності на свої частки зазначеного домоволодіння, однак державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням від 10.08.2018 року та приватний нотаріус [PERSON] відмовили позивачам у реєстрації права власності в звязку з відсутністю документів, що підтверджують набуття позивачами права власності на частку житлового будинку за названою адресою (а.с.35-40). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40). Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з по господарської книги; 2) виписка з по господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивач реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі та інші члени родини, будучи власниками кожний 1/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Молодіжна, № 12, с. Дмитрівка, Болградський район, Одеська область, не можуть зареєструвати право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників, що підлягають захисту в судовому порядку. За період з 1991 року по теперішній час рішення [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області щодо визнання права власності на вказане домоволодіння не приймалося. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів в частині визнання на кожним з них права власності на належну частку домоволодіння як за членом колгоспного двору є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 02 грудня 2010 року помер [PERSON],\~ запис акту про смерть №55 від 09.12.2010 року, складений виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії І-ЖД № 239155 (а.с.21). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/8\~ частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою:\~ вул. Молодіжна, № 12, с. Дмитрівка, Болградський район, Одеська область (а.с.22-26). Спадкоємцями за законом першої черги є: - його дружина [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ № 284506 від 15.11.1968 року (а.с.19); - [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД №560682 від 27.06.2018 року (повторно) (а.с.17); - донька [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії ІІ-ЖД №468556 від 03.08.1979 року (а.с.18) та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД №292002 від 29.09.2000 року (а.с.20); - [PERSON] та [PERSON]. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: його дружина [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON], онук [PERSON], що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області\~ № 554 від 18.07.2018 року (а.с.29). З матеріалів спадкової справи №108/2018, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] щодо майна померлого 02.12.2010 року [PERSON] вбачається (а.с.54-61), що з заявами від 27.06.2018 року до нотаріуса звернулися дружина [PERSON] (а.с.57), син [PERSON] (а.с.55), донька [PERSON] (а.с.56). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до\~ч.1,\~ч.3,\~ч.5\~ст.1268\~ЦК України\~спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ст.1273 ч.1 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, позивачі як спадкоємці за законом в силу вимог ст.ст.1261, 1268 ЦК України прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті чоловіка та батька. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування за законом, позивачі набули право на це майно, тобто кожний на 1/24 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: вулиця Молодіжна, № 12, с.Дмитрівка, Болградський район, Одеська область. Інші спадкоємці: [PERSON], [PERSON] на час відкриття спадщині зі спадкодавцем не проживали і не були зареєстровані. Заяву нотаріусу про прийняття спадщини не подавали. Як відповідачі по справі позовні вимоги визнали цілком і беззаперечно, про що кожен окремо подали заяви суду (а.с.100, 101). На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів в частині визнання за кожним з них права власності на 1/24 частку домоволодіння в порядку спадкування після смерті [PERSON] також підлягають задоволенню. Щодо встановлення факту родинних відносин: 02 серпня 1986 року народився позивач по справі [PERSON] в с.Дмитрівка, Болградського району, Одеської області, що вбачається з паспорту громадянина України (а.с.14). Його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії IЖД № 560682, виданим повторно 27.06.2018 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Крім того, і його прізвище в свідоцтві про народження значиться «Бобогло» (а.с.17). Актовий запис про народження заявника №87 від 28.08.1986 року складений виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Болградського району Одеській області, в якому батьком та матірю при первинній реєстрації зазначено: [PERSON] та [PERSON]. Актовий запис складено російською мовою, а тому прізвище усіх , в тому числі і позивача зазначено саме «Бобогло» (а.с.51). Батько заявника [PERSON] помер 02.12.2010 року, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 239155. Прізвище батька як в актовому запису про смерть №55 від 09.12.2010 року, так і в свідоцтві про смерть значиться: «Бобогло» українською мовою (а.с.21). Досліджуючи родинні звязки між померлим 02.12.2010 року [PERSON] та заявником [PERSON], 02.08.1986 року, суд встановив, що з актового запису про смерть [PERSON] № 55 від 09.12.2010 року, складеного виконавчим комітетом [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області вбачається, що і померлий до своєї смерті і заявник на час смерті батька проживали за однією адресою: вул. Молодіжна, № 12, с. Дмитрівка, Болградський район, Одеська область. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Болградського району Одеської області від 18.07.2018 року за №554, вбачається, що дійсно померлий [PERSON] і позивач [PERSON], є родиною і проживали весь час в одному домоволодінні (а.с.29). Болградським районним відділом ДМС України в Одеській області надано суду Ф1 (заява про видачу паспорту) на імя [PERSON], де в графі відомості про батьків зазначено: «[PERSON], [PERSON]», місце проживання: [INFO]. Паспорт серії КМ №032615 був виданий 11.10.2002 року був виданий на підставі свідоцтва про народження серії ІV-ЖД №308148 виданому [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області від 28.08.1986 року (а.с.64, 65). Саме це свідоцтво про народження було видано на підставі актового запису про народження позивача № 87 від 28.08.1986 року, в якому прізвище позивача «Бобогло» (а.с.51). Щодо Ф1 на імя батька позивача, то і його прізвище зазначено [PERSON]. В даному документі є відмітка про сина: [PERSON], [INFO] (а.с.67). Встановлені судом обставини свідчать, що мають місце розбіжності в написанні прізвища позивача та його батька. Однак, досліджені документи, є безумовним доказом того, що батьком [PERSON] є [PERSON]. А тому факт родинних відносин підтверджується переліченими дослідженими вище документами. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами: п. 10, 12 Постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» \~зі змінами від 25.05.1998 року, ст. 315-319 ЦПК України. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача [PERSON] про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає позовні вимоги позивачів цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved