Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивачі звернулися до Богунського районного суду м. Житомира із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначають, що є співвласниками квартири [ADDRESS] . Отримавши 03.06.2020 року у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Катюхи О.В. інформаційну довідку, позивачам стало відомо, що на квартиру накладено арешт на підставі постанови ВДВС Богунського РУЮ від 15.04.2004 року, яка була прийнята на виконання ухвали Богунського районного суду м. Житомира по справі №2-7933/03 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. У свою чергу згідно з повідомленням відповідача на виконанні державної виконавчої служби не перебуває виконавче провадження, в рамках якого було винесено вказану постанову. Позивачі вказують, що до спору по справі №2-7933/03 відношення не мали, право власності на квартиру виникло 18.08.2004 року, натомість арешт на майно попереднього власника [PERSON] зареєстровано 11.05.2006 року. Наявність арешту по зобов`язанням попереднього власника нерухомого майна порушує право позивачів на вільне розпорядження своїм майном, а тому позивачі просять суд зняти арешт та заборону на відчуження нерухомого майна: квартири [ADDRESS] , який накладений на підставі постанови, виданої 15.04.2004 року ВДВС Богунського РУЮ, та виключити відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт майна. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 25.06.2020 дану цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивачі не з`явилися, подали заяву про розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, проти заочного рішення справи не заперечують. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву на адресу суду не надходив. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивачів провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або у інший спосіб, що встановлений договором, законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18.08.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сербіною О.П. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме манно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого манна від 03.06.2020 року вбачається існування обтяження у вигляді арешту на квартиру [ADDRESS] , зареєстрованого 11.05.2006 року за №3194714 реєстратором - Перша житомирська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: постанова Відділу державної виконавчої служби Богунського РУЮ. Власником зазначеної квартири за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є [PERSON] . Житомирським обласним державним нотаріальним архівом позивачу [PERSON] на його заяву надана відповідь листом від 04.06.2020 року, із якої слідує, що на зберіганні в архіві знаходиться наряд Першої житомирської державної нотаріальної контори «Розпорядження по накладенню заборони відчуження нерухомого майна» (розпочато 16.04.2004 року - закінчено 14.06.2004 року), в якому наявна постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.04.2004 року, винесена ВДВС Богунського РУЮ (державний виконавець Радченко В.М.) про накладення арешту на майно, що належить [PERSON] із зазначенням адреси: [ADDRESS] . Підстава винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - ухвала Богунського районного суду м. Житомира №2-7933 від 27.08.2003 року. Із відповіді Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 22.06.2020 року вбачається, що згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження, в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №553677 від 15.04.2004 року, згідно якої накладено арешт на все нерухоме майно боржника за адресою: [ADDRESS] станом на 22.06.2020 року на примусовому виконанні у відділі не перебуває. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом, що передбачено ч. 2 ст. 328 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, що унеможливлює вільно володіти, користуватись та розпоряджуватись ним. Способи захисту права власності передбачені, серед іншого, нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить її, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання на це майно право власності і про зняття з нього арешту. Виходячи з викладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначеного обтяження. На підставі викладеного,

Outcome: approved