Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивачі [PERSON],[PERSON] звернулись в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] з залученням третьої особи Моторного (транс моторного) страхового бюро України про відшкодування шкоди , завданої внаслідок вчинення злочину , в обґрунтування позову послались на те , що 09.05.2013 р. близько 19 год. 30 хв. відповідачка керуючи автомобілем марки «Mitsubishi L-400» з н.з. [NUMBER] на перехресті вул. Івасюка та пр.Шевченка у м. Червонограді Львівської області, здійснила наїзд на їх малолітнього сина [PERSON], який в цей час переходив дорогу на пішохідному переході та внаслідок наїзду отримав численні тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, а саме: закритий перелом лівої кульшової западини; закритий надвиростковий перелом лівого стегна; закриту черепно-мозкову травму (струс головного мозку); забій грудної клітки; забій нирок; забійну гематому правого кульшового суглобу; садна в ділянці крила клубової кістки; забійну рану та крововилив на підборідді та правій половині обличчя. Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 18.07.2013 р. [PERSON] визнано винною у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та засуджено до штрафу в розмірі 3400 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 роки. Внаслідок вчиненого злочину, сину позивачів була завдана матеріальна та моральна шкода, оскільки син отримав групу інвалідності , продовжує лікуватись . Матеріальна шкода , яка полягає у понесених видатках на лікування сина [PERSON] внаслідок ДТП позивачем [PERSON] оцінена 4103 грн. 46 коп. , тому він просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 2051 грн. 73 коп. з кожного . [PERSON] не вжила жодних заходів для уникнення наїзду на її сина, та своєчасного надання допомоги, натомість, вчинивши наїзд цинічно втекла з місця пригоди. Таким чином, внаслідок вчиненого [PERSON] злочину, її сину завдані і продовжують завдаватись численні глибокі душевні страждання, сильні хвилювання та переживання, а відтак виходячи із засад розумності та справедливості розмір завданої моральної шкоди оцінюють в користь [PERSON] - 40000 грн. , в користь [PERSON] - 50000грн . . Однак, вважає, що частково завдана моральна шкода повинна бути відшкодована власником транспортного засобу так як на момент вчинення ДТП [PERSON] керувала автомобілем не маючи полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, відповідачем [PERSON] допущено недбалість та надано в користування транспортний засіб за відсутності полісу обов'язкового страхування. Вважає, що вина останнього становить 50% та просить позов задовольнити, стягнувши з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] по 20000 грн. , стягнувши з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] по 25000 грн. заподіяної [PERSON] моральної шкоди. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник в судовому засіданні підтримали заявлений позов , в його обґрунтування зіслались на обставини , аналогіні підставам звернення до суду .Однак збільшили розмір моральної шкоди по 35000 грн. з кожного відповідача . Просили позов задовольнити . Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково , пояснила, що дійсно скоїла ДТП , внаслідок якого потерпів син позивачів , позов визнає частково, згідна відшкодувати по 10000 грн. кожному з позивачів . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав та пояснив , що оскільки він не є співучасником злочину , вчиненого [PERSON] , тому відсутні правові підстави для відшкодування ним завданої шкоди внаслідок ДТП .Просить в задоволенні позову відмовити стосовно стягнення з нього будь-яких коштів. Представник третьої особи Моторного (трансмоторного) страхового бюро України в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 18.07.2013 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, що мав місце 9.05.2012 р., внаслідок чого остання керуючи автомобілем марки «Mitsubishi L 400» з н.з. [NUMBER] по вул. Івасюка, у напрямку до пр.Шевченка у м. Червонограді, грубо порушуючи вимоги ПДР, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не маючи полісу цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, створивши аварійну обстановку здійснила наїзд на малолітнього [PERSON], який переходив нерегульований пішохідний перехід. Вироком суду, [PERSON] було призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки, що стверджується копією вироку . Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів кримінального провадження відносно [PERSON] №459/3320/13-к , а саме з копії висновку експерта № 181/2012 від 20.05.2013 р., вбачається , що при зверненні у лікувальний заклад у неповнолітнього [PERSON] [INFO] були виявлені тілесні ушкодження у вигляді, закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась струсом головного мозку, забою грудної клітки та нирок, закритого перелому лівої кульшової западини, закритого над виросткового перелому лівого стегна, забійної гематоми правого кульшового суглобу, садна в ділянці крила клубової кістки справа, забійної рани та крововиливу на підборідді, крововиливу на правій половині обличчя, що могли утворитись 9.05.2013 р. від дії тупих твердих предметів і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості по ознаці тривалого розладу здоров'я. В період з 9.05.2013 р. по 31.05.2013 р., [PERSON] проходив стаціонарне лікування у Червоноградській ЦМЛ, що стверджується виписним епікризом Червоноградської ЦМЛ № 5310/605. Відповідно частини 1 статті 1167 Цивільного Кодексу України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 р., слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім того, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищенаведене, досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження підстави стягнення моральної шкоди, факт заподіяння зі сторони відповідачки [PERSON] моральних страждань сину позивачки, які полягають у спричиненні стресу з приводу отримання ним тілесних ушкоджень в результаті ДТП, порушенні нормального ритму життя та відпочинку, після скоєного злочину. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням того, що шкода, спричинена малолітній дитині, суд приходить до переконання, що з відповідачів в користь [PERSON] та [PERSON] слід стягнути по 40000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення по 70000 грн. моральної шкоди кожному з позивачів є завищені та належним чином не обґрунтовані. Відповідно до вимог ст.. 1166 ЦК України , суд вважає підставними вимоги позивача [PERSON] про необхідність відшкодування відповідачами порівну завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди , що становить затрати на лікування малолітнього сина позивача в розмірі 4103 грн. 46 коп.. Оскільки розмір завданої шкоди позивач ствердив письмовими доказами , а саме медичними чеками та платіжними документами , що свідчить про придбання медичних засобів . Доводи відповідачів , що позов в цій частині є необґрунтованим , на думку суду , є безпідставними та не спростовують доводів позивача. Що стосується вимог позивачки заявлених до відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Доводи відповідача [PERSON] , що він є неналежним відповідачем , оскільки не являється співучасником скоєння злочину [PERSON] , а саме спірного ДТП , є необґрунтованими . Відповідач [PERSON] являється власником транспортного засобу , керування якого він доручив відповідачці [PERSON] , котра скоїла ДТП . Транспортний засіб був переданий відповідачці без страхового полісу про обов*язкове державне страхування транспортних засобів , через відсутність вказаного полісу . Суд погоджується з доводами позивачів , що при наявності страхового полісу відшкодування завданої шкоди позивачам було б проведено після настання страхового випадку повністю чи частково страховиком , тобто страховою компанією . Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Суд погоджується з доводами позивачів , що частково завдана моральна шкода повинна бути відшкодована власником транспортного засобу так як на момент вчинення ДТП відповідачка керувала автомобілем не маючи полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, [PERSON] допущено недбалість та надано в користування транспортний засіб за відсутності полісу обов'язкового страхування , вважає, що вина останнього становить 50% . Пунктом 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: partial