Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачі та їх представники просять суд визнати незаконною відмову Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 30.06.2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просять суд зобовязати вказану нотаріальну контору видати [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтво про право на спадщину частку у праві спільної сумісної власності на квартиру №141 по пр..Московському, 302 в м.Харкові, що належала [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовують тим, що після смерті [PERSON], померлого 15.05.2014 року, вони звернулися до вказаної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але нотаріус [PERSON] відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що мається арешт на нерухоме невизначене майно [PERSON], який був накладений Орджонікідзевським ВДВС Харківського МУЮ на підставі постанови від 29.12.2011 року. Представник Четвертої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, покладається на розсуд суду. Судом встановлено, що листом від 30.06.2015 року (а.с.12) за підписом В.О. завідувача Четвертої Харківської державної нотаріальної контори було повідомлено [PERSON] щодо неможливості видати свідоцтво про право на спадщину з посиланням на те, що нотаріусом було виявлено арешт нерухомого майна, який був накладений Орджонікідзевським ВДВС Харківського МУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника №25237368 від 29.12.2011 року (реєстраційний номер обтяження 12168678). Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносилась, що не заперечується сторонами по справі. Згідно до Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна стосовно [PERSON], який є спадкодавцем в даних спірних правовідносинах, 15.02.2012 року за реєстраційним номером обтяження - 12168678 було зареєстровано арешт нерухомого майна [PERSON] на підставі постанови Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ від 29.12.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Цей арешт та заборона були чинними на той час, коли нотаріальна контора повідомила [PERSON] щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину, і є чинними на цей час. Також судом установлено, що спадкодавець [PERSON] помер 15.05.2014 року (а.с.6), що йому належала на праві спільної сумісної власності разом із позивачами по справі - квартира №141 по пр..Московському, 302 в м.Харкові (а.с.7-10). Після смерті [PERSON] відповідачем по даній справі була заведена спадкова справа №252/2015. Згідно повідомлення нотаріальної контори з заявою до спадкоємців звернувся ПАТ «УкрСиббанк». Позивачі по справі спадщину після смерті [PERSON] прийняли. Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Частиною 1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Згідно до ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід, і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п.4.17 [PERSON] 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Приймаючи до уваги викладене, що на спадкове майно після смерті [PERSON] накладено арешт, суд приходить до висновку про те, що нотаріальною конторою правомірно було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як видача свідоцтва на арештоване майно буде суперечити законодавству України. При цьому суд не бере до уваги заперечення позивачів про те, що у відповідності до ч.2 ст.321 Цивільного кодексу України вони не можуть бути обмежені у здійсненні права власності, так як право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку у них ще не зареєстровано. Згідно до п.3 [PERSON] 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Із матеріалів справи видно, що за зверненням [PERSON]І, [PERSON] нотаріусом не виносилася постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вказаними позивачами не доказано факт відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому передчасним і не доказаним є висновок позивачів [PERSON]І, [PERSON] про те, що їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Викладене також свідчить про відсутність підстав для задоволення позову щодо позивачів [PERSON]І, [PERSON] При цьому суд також суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вказану норму слід розуміти так, що право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Із матеріалів справи видно, що вказаним вище листом нотаріальної контори було відмовлено в оформленні спадщини саме [PERSON], а не іншим спадкоємцям. Діти спадкодавця, які є позивачами по справі, не надали суду докази того, що зверталися до нотаріуса і отримали відмову у видачі свідоцтва, однак оскаржують відмову нотаріуса в суді. Вказане також є підставою для відмови в позові позивачам [PERSON] і [PERSON] Вимоги позивачів щодо зобовязання нотаріальної контори видати [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтво про право на спадщину частку у праві спільної сумісної власності на квартиру №141 по пр..Московському, 302 в м.Харкові, що належала [PERSON], задоволенню не підлягають виходячи із того що відсутні правові підстави для зобовязання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину. Суд враховує, що згідно до п.11 Інформації про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні, обговореної 07 лютого 2014 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1300 ЦК саме рішення суду про зобовязання державної нотаріальної контори внести зміни в свідоцтво про право на спадщину є підставою для видачі нотаріусом нових свідоцтв про право на спадщину, а тому вимоги в частині зобовязання нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину та ухвалене в цій частині рішення суду є безпідставним. Зобовязуючи нотаріуса видати нові свідоцтва, суд виходить за межі повноважень, а також заявлених вимог, оскільки видача нотаріусом нових свідоцтв про право на спадщину є уже стадією виконання рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні всіх позовних вимог.

Outcome: dismissed