Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі Філії Дніпропетровське обласне Управління АТ «Ощадбанк», Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [PERSON] є чоловіком [PERSON], 12 років працював інкасатором - водієм автотранспортних засобів на підприємстві Філія Дніпропетровське обласне Управління АТ «Ощадбанк». Однак, [INFO] він, трагічно загинув при виконанні ним трудових обов'язків. Смерть чоловіка, відповідно до висновку №2011 від 28 серпня 2013 року настала від несумісного з життям сліпого поранення голови у вигляді розтрощення кісток черепу з розчавленням і розмізченням речовини головного мозку. З його смертю вони з сином втратили саме найцінніше, що у них було, втратили його любов, турботу, захист та моральну підтримку. Останні роки її життя поруч з нею знаходився чоловік, який був для неї та її сина опорою, захистом в житті. Після його смерті вони відчувають себе дуже самотніми. Найбільших моральних страждань вони як дружина та син перенесли в день його загибелі та в день його поховання. Відповідачем було порушено норму права в результаті чого її чоловік та батько загинув. В п.10 Акту розслідування нещасного випадку за формою Н-1 від 16 вересня 2013 року зазначено посадових осіб дії чи бездіяльність яких привела до трагічного випадку з її чоловіком. Крім того, з 01 квітня 2011 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду є відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим від нещасних випадків. Тому просять суд стягнути на користь [PERSON] та [PERSON] з кожного з відповідача окремо в рахунок відшкодування моральної шкоди по 290000,00грн. Позивачі [PERSON] та [PERSON], які були присутні в судовому засіданні на позовних вимогах наполягали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі в підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» Самсонова Н.О., яка була присутня в судовому засіданні позов не визнала просила суд відмовити в задоволені позовних вимог посилаючись на наступні підстави викладені у відзиві. Зазначила, що дійсно [INFO] [PERSON], який був членом родини позивачів, трагічно загинув. Однак з твердженнями, що смерть настала при виконанні ним трудових обов'язків, внаслідок протиправних дій Банку, на справді не відповідає дійсності так, як вказана особа померла внаслідок незаконних та протиправних дій іншої особи, а саме - [PERSON], який [INFO] застрелив [PERSON] Вказане свідчить про відсутність вини Банку чи посадових осіб Банку у завданні позивачам моральної шкоди, що виключає відповідальність за загальним правилом. Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина. Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоду. Проте особа (фізична або юридична) звільняється від відповідальності по відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання завдана не з її вини. До того ж зазначила, що Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розглянуто кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.1, 6, 8 ч.2 ст.115 КК України. В якості потерпілих в зазначеному кримінальному провадженні залучено позивача [PERSON], яка протягом розгляду кримінального провадження не заявили до [PERSON] претензій майнового та немайнового характеру. Також, в супереч п.4 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Всупереч вище зазначеному, в позовній заяві не зазначено, якими неправомірними діями Банк завдав позивачам моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, слід зазначити, що на виконання постанови правління АТ «Ощадбанк» сім'ї загиблого інкасатора - водія [PERSON] було надано матеріальну допомогу в сумі 120000,00грн. Між тим, крім цього, Банком членам сім'ї загиблого проведено відшкодування витрат на поховання інкасатора-водія [PERSON] у розмірі 24686,00грн. Як зазначалось вище, згідно вироку Центрально-Міського районного суду від 21 жовтня 2015 року відносно [PERSON], яким встановлено його вину в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому [PERSON] з корисливих мотивів, слід зробити висновок, що шкода завдана працівником ([PERSON]В.) в робочий час, але злочинними діями, які за своїм змістом випливають з його становища працівника Банку, тобто, які не пов'язані з виконанням трудових (службових) обов'язків, хоча вчинені у робочий час, не тягнуть за собою відповідальності Банку. Посилання на те, що вказаний нещасний випадок віднесено до такого, що пов'язаний з виробництвом, а тому Банк, з яким винна особа перебувала у трудових відносинах, повинен відшкодовувати завдану позивачам моральну шкоду вважає неповним та необґрунтованим, оскільки згідно Акту №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 16 вересня 2013 року, основною причиною настання нещасного випадку є смерть внаслідок протиправних дій інших осіб, тобто, таких дій, які за своєю суттю не можуть відноситись до посадових обов'язків винної особи. Нещасний випадок віднесено до такого, що пов'язаний із виробництвом виключно через загибель працівників у робочий час, однак через протиправні злочинні діяння іншого працівника - навмисне вбивство, а не через порушення на виробництві, що спричинили смерть. Крім того, стверджує те, що позивач [PERSON] котрий є сином [PERSON] не має право на відшкодування шкоди на підставі ст.1168 ЦК України, так, як не доказано, що він був усиновлений загиблим [PERSON], чи навіть проживав з ним на момент смерті однією сім'єю. Вказане свідчить про безпідставність звернення [PERSON] до суду із вказаною позовною заявою. З викладеного вище представник відповідача стверджує, що про помилковість пред'явлення позову до АТ «Ощадбанк», а не до винної особи, яка спричинила шкоду - засудженого вироком суду [PERSON] Тому звісно й вважає, що підстави задоволення позову є відсутні. Заперечення залучення до матеріалів справи (а.с.51-53). Представник відповідача Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди з Фонду відмовити в повному обсязі. В відзиві зазначила, що ст.ст.21, 28, 34 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачено відшкодування моральної шкоди потерпілим, а не членам їх сімей. Тому, відповідно до норм зазначених статей, відсутні законі підстави для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди. Вважає, що належним відповідачем по справі повинно бути саме підприємство. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується винною особою. Актом Н-1 винним визнано підприємство. Таким чином, вбачається, що оскільки відшкодування моральної шкоди потерпілому на виробництві незалежно від часу настання страхового випадку не є страховою виплатою, а тому, відсутні підстави для покладення на Відділення обов'язку здійснювати таку виплату. Відзив залучено до матеріалів справи (а.с.49-50). Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, надані суду відзиви на позовну заяву, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював на посаді інкасатора водія автотранспортних засобів на підприємстві Філія Дніпропетровське обласне Управління АТ «Ощадбанк», що підтверджено трудовою книжкою від 31 травня 1971 року (а.с.10-13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть виданого Центрально-Міським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції в Дніпропетровській області, атів запис №753 (а.с.25). З акту №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом вбачається, що смерть [PERSON] настало в наслідок навмисного вбивства, заподіяне іншою особою. Крім того, з п.10 Акту вбачається, що уповноваженими особами ДОУ АТ «Ощадбанк» були порушені вимоги законодавства про охорону праці (а.с.14-24). У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов'язком держави. Згідно частин 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 ст.1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2016 року встановлено факт проживання [PERSON], [INFO], з [PERSON], однією сім'єю, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу, з 01 січня 2004 року по [INFO], день смерті [PERSON] (а.с.28-31). З свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що [PERSON] не записаний в графі батько, свідоцтво видане Центрально-Міським відділом РАГС 26 березня 1987 року, актовий запис №420 (а.с.26). Зокрема, згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст.77-80 ЦПК України). Доказів про те, що померлий [PERSON] за життя усиновив [PERSON], чи те, що вони проживали однією сім'єю до суду не надано, за таких обстави суд приходить висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно п.2 ч.44 Розділу 2 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет на 2008 року» - У Законі України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 1 січня 2008 року». Конституційний Суд України не визнав ці норми такими, що суперечать Конституції України. З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Згідно ч.8 ст.36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимог [PERSON] до Філії Дніпропетровське обласне Управління АТ «Ощадбанк», то суд задовольняє їх частково з урахуванням наступного. Відповідно до ст.16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно з ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку із смертю чоловіка встановлений в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, у зв'язку з цією подією, яка змінила все подальше її життя. Страждання жінка відчуває через невлаштованість свого особистого життя, тощо. Таким чином, факт моральних страждань у зв'язку зі смертю чоловіка, навряд чи потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україною визнається найвищою соціальною цінністю. Згідно роз'яснень, викладених в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин, підстави для стягнення з Філії Дніпропетровського обласного Управління АТ «Ощадбанк» на користь [PERSON] моральної шкоди наявні, проте розмір в 290000,00грн., суд вважає завищеним, а тому позовна вимога підлягає до задоволення частково, в розмірі 150000,00грн. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з Філії Дніпропетровське обласне Управління АТ «Ощадбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 640,00грн., оскільки позивачі на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» були звільнені від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі викладеного, та

Outcome: partial