Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] міської ради Липовецького району Вінницької області про визначення часток співвласників у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, що видане 31 травня 1996 року [PERSON] районною державною адміністрацією Липовецького району Вінницької області, вони, [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] є співвласниками квартири за №2 в житловому будинку за №10, що розташована в місті [PERSON] по вул. Шевченка, Вінницької області, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки її частки є невизначеними. Право власності за ними зареєстроване у визначеному чинним законодавством порядку. 17 жовтня 2011 року померла [PERSON] - мати позивача [PERSON] (дошлюбне прізвище Романчук). Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті остання не зробила. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшли діти спадкодавця: дочки - [PERSON] та [PERSON], син [PERSON]. Інші спадкоємці першої черги за законом відсутні. Вона, [PERSON], будучи спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняла шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від спадщини, протягом строку, встановленого законодавством. Крім цього, нею було подано нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту. Інші спадкоємці - діти спадкодавця, таке своє право не використали у визначений законодавцем шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, а тому згідно законодавства, вважаються такими, що її не прийняли. Однак успадкувати частку у нерухомості, що належала матері вона, [PERSON], позбавлена можливості, оскільки постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 19.11.2015 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла 17 жовтня 2011 року. Підставою для відмови послугувало те, що згідно правовстановлюючого документа на квартиру за №2 в будинку за №10 по вул. Шевченка в місті Липовець Вінницької області не вказано, яка частка належала померлій [PERSON], оскільки майно відноситься до спільної сумісної власності, у якій частки є невизначеними. Ураховуючи те, що право позивачів як співвласників спільної сумісної власності не визнається, вони просили суд визначити, що їх, [PERSON], [PERSON], [PERSON], частки, а також [PERSON] (Костівни), яка померла 17 жовтня 2011 року в місті Липовець Вінницької області, в квартирі за № 2 в будинку за №10 по вулиці Шевченка в місті Липовець Вінницької області, що є обєктом спільної сумісної власності осіб становили в розмірі по ? кожного. Також позивач [PERSON] просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири № 2 в будинку за №10, що розташована по вулиці Шевченка в місті Липовець Вінницької області, по спадщині за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 17 жовтня 2011 року в місті Липовець Вінницької області. В судове засідання позивачі не з'явились, однак надали суду заяву, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд позов задовольнити, а розгляд справи просили проводити за їх відсутності. Відповідач [PERSON] міська рада Липовецького району Вінницької області в судове засідання свого представника не направили, хоча про день та час розгляду справи були оповіщені за адресою місцезнаходження, в підтвердження чого слугує розписка, що наявна в матеріалах справи із проставленням підпису одержувача. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у відсутності представника суду також не направили. Враховуючи те, що позивачі скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами та давши їм оцінку в сукупності, дійшов висновку про таке. 17 жовтня 2011 року в місті Липовець, Вінницької області, померла [PERSON] на що вказує свідоцтво про смерть серія 1-АМ № 211374, видане 20.11.2011 року відділом ДРАЦС Липовецького районного управління юстиції, Вінницької області (а.с. 30). Після її смерті відкрилась спадщина. У відповідності до правил п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судом було витребувано матеріали спадкової справи № 169/2015 до майна померлої, 17 жовтня 2011 року з якої вбачається, що спадщина відкрилась за законом, оскільки заповідального розпорядження на випадок своєї смерті [PERSON] не залишила. З даної спадкової справи слід, що [PERSON], будучи дочкою померлої та являючись спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняла шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на що вказують довідки [PERSON] міської ради від 18.11.2015 року за № 6734 та від 19.11.2015 року за № 6747 та № 3238 в яких зазначено, що до дня смерті [PERSON], [PERSON] проживала з матірю за однією адресою в [ADDRESS], разом із своєю сімєю: чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] [PERSON] доглядала матір [PERSON], та дійсно її поховала. Також даний факт підтверджується записами в домовій книзі, де зафіксовано факт їх спільного проживання із [PERSON] (а.с. 24-29). Протягом строку, встановлено ст. 1270 ЦК України [PERSON] не заявила про відмову від спадщини. 19.11.2015 року [PERSON] подала нотаріусу заяву за місцем відкриття спадщини про видачу свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці, діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] своє право на прийняття спадщини не використали, надавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про відмову від спадщини. Наведене свідчить, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], що остання була матір'ю позивача, підтверджується свідоцтвом про народження позивача, де її матірю зазначено [PERSON]; свідоцтвом про народження матері де її зазначено (оригінал російською мовою) «Кравець Лидия Константиновна»; свідоцтвом про укладення шлюбу, згідно якого після реєстрації шлюбу позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Романчук) набула прізвище «Ревацька»; паспортними даними померлої, де на першій сторінці вказано як: «Кравець Лідія Костівна», а на сторінці 2 зазначено: «Кравец Лидия Константиновна»; довідкою [PERSON] міської ради від 18.11.2015 року №6734, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] це одна і та ж особа. Згідно Словника правопису власних імен за редакцією [PERSON]Г, [PERSON] «Власні імена людей: Словник-довідник. К.: Наукова думка, 1996., написання чоловічих імен їх форми та по батькові правильним є: Костянтин, кл.в.- не (Костянтинович, Костянтинівна) і Кость, кл.в.- те (Костьович, Костівна), що є як Константин. Встановлені судом обставини та перевірені судом належними та допустимими доказами підтверджують факт родинних відносин між спадкоємцем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON]. Однак оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на частку у нерухомості, що належала матері, [PERSON] позбавлена можливості, оскільки постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 19.11.2015 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла 17 жовтня 2011 року, так як в правовстановлюючому документі на дану квартиру не вказано яка частка належала померлій [PERSON], оскільки майно відноситься до спільної сумісної власності, у якій частки є невизначеними. Правовідносини, що є предметом даного спору регулюються Главою 26 «Право спільної власності» Книги третьої та Книгою шостою «Спадкове право» Цивільного кодексу України, оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась після 01.01.2014 року. На підставі ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України). В силу ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1 ст.372 ЦК України). У разі поділу майні, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України)). Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.372 ЦК України). На підставі ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зібрані у справі докази вказують на те, що квартира № 2, що розташовано по вулиці Шевченка, 10, в місті Липовець, Липовецького району Вінницької області є об'єктом спільної сумісної власності чотирьох осіб, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка померла 17 жовтня 2011 року. Підтвердженням цьому є: свідоцтво про право власності на житло, що видане 31 травня 1996 року [PERSON] районною державною адміністрацією Липовецького району Вінницької області. Право власності зареєстровано Вінницьким ОО БТІ у відповідності до положень, які діяли на час реєстрації. Отже, квартира під № 2 в буд.10 в м. Липовець по вул. Шевченка, є спільною сумісною власністю чотирьох осіб, частки кожної з них завідомо не визначені. У даному обєкті власності наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею. Здійснити поділ нерухомого майна (квартири) за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників ([PERSON] (Константинівна) померла, а за її життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, укладеним не був. Так як у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між співвласниками та законом, суд вважає, що кожному із співвласників належить по 1/4 частці вищевказаної квартири. Що ж стосується вимог позивача про визнання за позивачем [PERSON] права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, то варто вказати на наступне. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст. ст. 1217-1219, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Враховуючи те, що частина квартири входить до складу спадкового майна та належала спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, проте право власності її припинилось внаслідок смерті, позивач має право на спадкування на об'єкт нерухомості, як спадкоємець першої черги за законом, яка спадщину прийняла шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, інших спадкоємців не має, однак в нотаріальному порядку позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, тому суд вважає, що порушене право позивача в даному випадку підлягає захисту судом у спосіб визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1226, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved