Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до Кролевецького районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10 жовтня 2003 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося і вона змушена була переїхати проживати разом з сином до своїх батьків, на даний час в суді знаходиться справа за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідач практично припинив утримувати сина, а її доходу не вистачає для належного забезпечення дитини. На даний час син проживає разом з нею та її батьками та знаходиться на її утриманні і вихованні. [PERSON] проживає окремо, він офіційно не працює, заробіток одержує не регулярно, інших дітей та утриманців не має. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на дитину [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю (а.с. 15). Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, згоден сплачувати аліменти на сина у мінімальному розмірі, передбаченому законом (а.с.16). Згідно ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання сторін суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кролевецького районного управління юстиції, актовий запис №134 (а.с.3). Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-БП №089876, виданим 7 квітня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції Сумської області, у якому відповідач записаний батьком дитини, а позивачка матірю (а.с. 3). Сторони разом з дитиною зареєстровані [INFO] (а.с.4), однак за змістом позовних вимог позивачка з сином проживає окремо у своїх батьків в [ADDRESS], дитина перебуває на її утриманні. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання сина [PERSON]. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Стаття 141 СК України передбачає, що мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За заявленими вимогами позивачка просить стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач за змістом позовних вимог є працездатним, має добрий стан здоровя, інших осіб на утриманні не має, офіційно не працює, і повинен влаштовувати своє життя так, щоб забезпечувати свою дитину. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розгляд справи відбувався з дотриманням вимог ЦПК України, сторонам, зокрема позивачці, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Позивачка не надала доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про те, що відповідач допомогу на дитину взагалі не надає, має нерегулярний, мінливий дохід, незважаючи на те, що просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а також не надала доказів на підтвердження своїх вимог про те, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити 1000 грн. Враховуючи положення ст.ст.11, 60 ЦК України суд позбавлений можливості самостійно витребовувати докази. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.180, 182, 184 Сімейного кодексу України, а також визнання відповідачем позову в частині його обовязку сплачувати аліменти, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний організовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обовязки щодо дитини, в тому числі утримувати її і з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини [PERSON], розмір яких суд визначає 506 грн. 70 коп. щомісячно, що становить 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» з 1 січня 2017 року у розмірі 1689 грн. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх безпідставністю. Суд вважає, що позивачка не позбавлена можливості за погодженням з відповідачем, чи шляхом звернення до суду ставити питання про зміну розміру аліментів згідно ч.1 ст.192 СК України, а також щодо участі відповідача у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, хвороба дитини тощо) згідно ст.185 СК України. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за місяць. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial