Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВМІСЬКГАЗ», в якому просять припинити право власності Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» на трикімнатну ізольовану квартиру загальною площею 65,5 кв.м. за адресою [ADDRESS] , та визнати право власності [PERSON] на 1/3 частки спірної квартири, [PERSON] на 1/3 частки спірної квартири, [PERSON] на 1/3 частки спірної квартири. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що з 2009 року проживають у квартирі за адресою [ADDRESS] , в яку вселились на підставі ордеру на житлове приміщення №099759 від 08.04.2009, який в подальшому скасовано рішенням Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради. Зазначають, що добросовісно заволоділи зазначеною квартирою і більше 10 років спільно, відкрито та безперервно проживають у ній, факту свого проживання у квартирі не приховують, за місцем знаходження квартири зареєстровано їх місце проживання. Також позивачі стверджують, що з квартири не виселялись, іншого житла на праві власності або користування не мають, утримують та доглядають квартиру, власними силами та за власний рахунок забезпечують схоронність зазначеного нерухомого майна, підтримують його у справному стані. Позивачі вважають, що з огляду на зазначені обставини та в силу положень ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України вони набувають право власності за набувальною давністю на квартиру. 06.11.2019 року через канцелярію суду представником позивачів подано заяву про зміну предмету позову, якою просив змінити предмет позову та розглядати позовні вимоги в наступній редакції: визнати право спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на трикімнатну ізольовану квартиру загальною площею 65,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 15.11.2019 року через канцелярію суду надійшла заява від представників сторін про проведення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, судове засідання просили проводити за їх відсутністю. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.11.2019 року задоволення вказане клопотання, постановлено здійснювати розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження. 15.11.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти позовних вимог та зазначає, що спірна квартира перебуває на балансі відповідача, згідно статуту підприємства, затвердженого загальними зборами акціонерів відповідача 03.04.2018, органами управління та контролю за діяльністю Товариства є Наглядова рада. Рішення Наглядової ради щодо надання дозволу на відчуження нерухомого майна стосовно спірної квартири не приймалося. 15.11.2019 року представником сторін подано заяви про закриття підготовчого провадження та призначення справи для судового розгляду по суті. Інших заяв по суті справи, що передбачені ч. 2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, сторонами не подано. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, перевіривши доводи, викладені сторонами в обґрунтування заявлених вимог, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають у квартирі за адресою [ADDRESS] з 2009 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачам видано службовий ордер на спірне житлове приміщення №099759 від 08.04.2009, який в подальшому скасовано рішенням Виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради. Згідно копії листа АТ «Оператор газорозподільної системи «ХАРКІВМІСЬКГАЗ» № 611007-Лв-9501-1019 від 16.10.2019 року вбачається, що [PERSON] повідомлено про те, що остаточне вирішення питання щодо надання дозволу на відчуження нерухомого майна можливо у судовому порядку. Як вказують позивачі, що протягом всього часу проживання у спірній квартирі, тобто більше десяти років, утримують її, слідкують за її технічним станом, обслуговують, зокрема власними силами та за власний рахунок здійснили капітальний та поточний ремонт, оздоблювальні роботи, систематично сплачують комунальні платежі. Зазначене підтверджується письмовими документами, наявними в матеріалами справи, зокрема: копіями розрахункових документів на придбання будівельних матеріалів для здійснення ремонту, акту про прийняття закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання від 11 жовтня 2011, довідки №271 від 24.10.2011 про виконання вимог ТУ КП «ХТМ» у зв`язку з відключенням від мереж ЦО та ГВП, квитанції про сплату монтажних та проектних робіт, квитанцій про сплату за технічні умови на відключення теплопостачання, квитанції про оплату видачі технічних умов, квитанцій про оплату технічного обслуговування ВБГО, квитанцій за здійснення технічного нагляду, а також копіями договору від 07.05.2009 з СПДФО [PERSON] та копією товарного чеку від 15.05.2009, копією договору від 16 березня 2012 з ФОП [PERSON] , копією договору підряду по встановленню натяжних стель від 29.10.2011 з ФОП [PERSON] , Копією акту прийому-здачі виконаних робіт №185 від 22.04.2010 та квитанції №2507 про сплату, копією акту первинного опломбування квартирних засобів обліку холодної і гарячої води від 03.06.2009. Також позивачами надано копії розрахункових документів, які підтверджують оплату вартості будівельних матеріалів для проведення ремонтних робіт у спірній квартирі. Жодних заперечень з боку відповідача щодо зазначених фактів заявлено не було. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Так, набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов`язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачі заволоділи спірною квартирою добросовісно, відкрито та безперервно проживають у ній більше десяти років, власними силами та за власний рахунок утримують зазначене майно. Доводи відповідача щодо відсутності рішення Наглядової ради про відчуження майна позивачам не спростовують наявність підстав для визнання за останніми права власності на спірне майно за набувальною давністю. Згідно п. 13 Постанови пленуму №5 можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Пункт 14 Постанови пленуму №5 зазначає, що виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, на їх належність, допустимість, достовірність, достатність , беручи до уваги, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і понад десяти років продовжують відкрито та безперервно користуватись спірною квартирою, що відповідач по справі не спростував зазначених вище обставин, не заявляв вимог про повернення спірної квартири, тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені матеріалами справи. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved