Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачі - [PERSON] та [PERSON] звернулись до Фрунзенського районного суду м. Харкова з первісним позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дванадцята Харківська міська нотаріальна контора та [PERSON], в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просили суд: - визнати право власності за [PERSON] після смерті її батька - [PERSON] на 89/600 та на 191/1200 після смерті її матері [PERSON], всього на 123/400, яка складається з 1/2 приміщення 2-3 коридор площею 5,3 м.кв.; 1/2 приміщення 2-4 - жила кімната площею 8,9 м. кв.; 1/2 приміщення 2-5 жила кімната 20,6 м. кв.; 1/2 приміщення 2-1 кухня площею 9,3 м.кв.; 1/2 приміщення 2-2 жила кімната площею 6,8 м.кв.; 1/2 приміщення 1-тамбур площею 2,2 м.кв.; 1/2 приміщення 1-1 кухня площею 4,2 м.кв.; 1/2 приміщення 1-2 - жила кімната площею 8,7 м.кв.; 1/2 приміщення 1-3 жила кімната площею 7,0 м.кв. в будівлі під літ. «А»; 1/2 сараю літ. «В», 1/2 льоху літ. «Е»; 1/4 частини огородження №3; 1/2 душа літ. «М» на 25/72 льоху літ. «П» та 25/75 вбиральні літ. «К»; 1/4 частини паркану - 1; та на 25/72 частин паркану № 2; і на 119/2400 будови під літ. «Б», а всього на 857/2400 (89/600+191/1200+119/2400=857/2400) домоволодіння по [ADDRESS]; - визнати право власності за [PERSON] після смерті її батька - [PERSON] на 89/600 та на 191/1200 після смерті її матері [PERSON], всього на 123/400, яка складається з 1/2 приміщення 2-3 коридор площею 5,3 м.кв.; 1/2 приміщення 2-4 - жила кімната площею 8,9 м. кв.; 1/2 приміщення 2-5 жила кімната 20,6 м. кв.; 1/2 приміщення 2-1 кухня площею 9,3 м.кв.; 1/2 приміщення 2-2 жила кімната площею 6,8 м.кв.; 1/2 приміщення 1-тамбур площею 2,2 м.кв.; 1/2 приміщення 1-1 кухня площею 4,2 м.кв.; 1/2 приміщення 1-2 - жила кімната площею 8,7 м.кв.; 1/2 приміщення 1-3 жила кімната площею 7,0 м.кв. в будівлі під літ. «А»; 1/2 сараю літ. «В», 1/2 льоху літ. «Е»; 1/4 частини огородження №3; 1/2 душа літ. «М» на 25/72 льоху літ. «П» та 25/75 вбиральні літ. «К»; 1/4 частини паркану - 1; та на 25/72 частин паркану № 2; і на 119/2400 будови під літ. «Б», а всього на 857/2400 (89/600 + 191/1200 + 119/2400 = 857/2400) домоволодіння по [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що власниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (який помер [INFO]) - 89/200; [PERSON] (яка померла [INFO]) - 51/200; [PERSON] (яка померла [INFO]) - 34/200 та [PERSON] - 26/200. За життя власниками домоволодіння був визначений порядок користування домоволодінням, затверджений нотаріально, виходячи з якого, позивачі просили визнати право власності на 857/2400 спірного домоволодіння за кожною з них в порядку спадкування за законом після померлого батька позивачів - [PERSON], та після померлої матері позивачів - [PERSON]. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON], в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просить суд визнати за нею право власності на обов'язкову частку 17/200 усього спадкового майна померлої [PERSON] в домоволодінні по [ADDRESS]. Зустрічний позов мотивований тим, що її матері [PERSON] за життя належало 51/200 домоволодіння по [ADDRESS]. Відповідно до умов заповіту від 31.05.1994 року [PERSON] заповідала: [PERSON] належну їй частину жилого будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS], та [PERSON] - належну їй частину жилого будинку літ. «Б-1» з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS]. Разом з тим, позивач за зустрічним позовом наголосила, що їй, відповідно до положень ст. 535 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, належить 2/3 від частки, яка належала б їй при спадкуванні за законом після смерті її матері [PERSON], та оскільки за законом майно [PERSON] мали успадковувати її син - [PERSON] та донька - [PERSON], обов'язкова частка [PERSON] складає 2/3 від 1/2 спадкового майна, тобто 17/200 домоволодіння по [ADDRESS], до якого, на думку позивача за зустрічним позовом, входить як будинок літ «А-1», так і будинок літ. «Б-1», оскільки виділ в натурі в домоволодінні не проводився. Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору - [PERSON] звернувся до суду з позовом до до [PERSON] та [PERSON], в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 17/200 усього спадкового майна померлої [PERSON] в домоволодінні по [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що [PERSON] за життя належало 51/200 домоволодіння по [ADDRESS] як в домоволодіння літ. «А-1», та і в домоволодінні літ. «Б-1». Відповідно до умов заповіту від 31.05.1994 року [PERSON], [PERSON] успадковує відповідну частину домоволодіння по [ADDRESS] під літ. «А-1», та [PERSON] - відповідну частину вказаного домоволодіння під літ. «Б-1». Крім того [PERSON], відповідно до вимог ст. 535 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, належить 2/3 від частки, яка належала б їй при спадкуванні за законом після смерті її матері. Таким чином, [PERSON] вважає, що спадщина після смерті [PERSON], що складається з 51/200 частини майна в домоволодінні, розташованому по [ADDRESS], до якого входить як будинок літ. «А-1», так і будинок літ. «Б-1», оскільки виділ в натурі в домоволодінні не проводився, згідно заповіту від 31.05.1994 року з урахуванням обов'язкової частки [PERSON], має бути розподілений наступним чином: оскільки за законом майно [PERSON] мали успадковувати її син [PERSON] та донька [PERSON], обов'язкова частка [PERSON] складає 2/3 від 1/2 усього спадкового майна, тому обов'язкова частка [PERSON] має складати 17/200 вказаного домоволодіння. Решту майна мають успадкувати в рівних частинах [PERSON] - 17/200 та [PERSON] - 17/200 домоволодіння. Позивачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд задовольнити позов. Зустрічний позов [PERSON] визнали частково, та вважали, що останній, як спадкоємцю, що має обов'язкову долю у спадщині, яка складає 2/3 від частки, яка належала б їй при спадкуванні за законом після смерті її матері, має належати 17/300 (або 136/2400) будівлі під літ. «Б», яка належала [PERSON] згідно з договором про порядок користування спірним домоволодінням від 1990 року, крім того, вважали, що [PERSON] також успадковує 2/18 льоху під літ. «П», 2/18 вбиральні під літ. «К» та 2/18 паркана-2, посилаючись на те, що [PERSON] мала трьох дітей: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], та, відповідно, [PERSON] мала б трьох спадкоємців за законом, у зв'язку з чим, обов'язкова доля [PERSON] має обраховуватись з урахуванням долі усіх спадкоємців за законом померлої [PERSON]. Проти решти зустрічного позову заперечували. Крім того, [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] частково визнали позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON], та вважали, що останній, як спадкоємець за заповітом, складеним за життя [PERSON], має успадкувати 119/1200 (або 238/2400) будівлі під літ. «Б», 7/36 льоху під літ. «П», 7/36 вбиральні під літ. «К» та 7/36 паркана - № 2, згідно з договором про порядок користування домоволодінням від 1990 року, з урахуванням обов'язкової долі [PERSON], яка складає 17/300 (або 136/2400) будівлі під літ. «Б» з відповідними надвірними спорудами. Проти решти позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору заперечували. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав уточнений зустрічний позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Проти первісного позову заперечував, посилаючись на те, що предметом позову є визнання права власності на ідеальні частки в домоволодінні, а не виділ часток співвласників в натурі, та наголосив, що оскільки після смерті спадкодавців ідеальні частки спірного домоволодіння не визначені, вважає, що питання про виділ в натурі спірного домоволодіння можна вирішити лише після проведення відповідної експертизи після визначення ідеальних часток, з обов'язковою компенсацією тим співвласникам, доля яких буде меншою, ніж ідеальна частка або її взагалі не можна буде виділити в натурі. Крім того, вважає безпідставними позовні вимоги позивачів за первісним позовом про визнання за ними права власності на частини домоволодіння в порядку спадкування з визначенням конкретних приміщень та надвірних споруд з урахуванням нотаріально посвідченого договору про порядок користування спірним домоволодінням від 1990 року, посилаючись на те, що вказаний договір не породжує жодних правових наслідків для спадкоємців сторін цього договору щодо права власності спадкоємців. На підставі викладеного, представник [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні первісного позову. Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву від 23.02.2015 року про розгляд справи за його відсутності (т. І, а.с. 250). З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги первісного позову, зустрічного позову та позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процессу, їх представників, суд встановив наступне. Згідно з довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 6808 від 14.08.2012 року (т. І, а.с. 5), право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], зареєстрований за наступними особами: - [PERSON] - 43/100 частини на підставі свідоцтва про право власносності, виданого 27.06.1980 року ЖЕВ Фрунзенського району м. Харкова, та 3/200 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.04.1985 року Дванадцятою ХДНК, р. № 1-1089; - [PERSON] - 51/200 частина на підставі договору дарування, посвідченого 02.07.1985 року Дванадцятою ХДНК, р. № 1-378; - [PERSON] - 26/200 частини на підставі договору дарування, посвідченого 09.08.1980 року Дванадцятою ХДНК, р. № 1-1821; - [PERSON] - 34/200 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 17.12.1997 року Дванадцятою ХДНК, р. № 1-5027. Судовим розглядом встановлено, що 10 лютого 1988 року Дванадцятою Харківською нотаріальною конторою засвідчено угоду про розірвання договору дарування 51/200 частини домоволодіння по [ADDRESS] (р. № 1-318), посвідченого 02.07.1985 року Дванадцятою Харківською нотаріальною конторою 02.07.1985 року р. № 1-378, між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 203 інвентаризаційної справи). Таким чином, вказане домоволодіння зареєстровано за: [PERSON] - 89/200; [PERSON] - 51/200; [PERSON] - 34/200; [PERSON] - 26/200. З матеріалів справи вбачається, що у червні 1990 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір про порядок користування спільним будинком та надвірними будівлями, засвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори Зінченко Р.П., р. № 1-3423 (т. І, а.с. 14). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (т. І, а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 51/200 домоволодіння по [ADDRESS]. Судом встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт від 31.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори Зінченко Р.П., р. № 3218, згідно з яким [PERSON] заповідала належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у [ADDRESS], літ. «А-1» своєму синові - [PERSON]; а також заповідала належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у [ADDRESS], літ. «Б-1» гр. [PERSON] (т. І, а.с. 53). Зі спадкової справи № 331/1997, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що 07 травня 1997 року до Дванадцятої Харківської нотаріальної контори звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] її син - [PERSON], та її дочка - [PERSON] (т. І, а.с. 45-46). Згідно з пунктами 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу 2004 року», положення зазначеного кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. За змістом пункту 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно з ч. 1 ст. 532 ЦК Української РСР, діючого на момент відкриття спадщини, кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, син [PERSON] - [PERSON], що є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину що після померлої, оскільки звернувся до Дванадцятої Харківської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також, судовим розглядом встановлено, що [PERSON], який також є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON], також прийняв спадщину після смерті останньої, оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав у домоволодінні по [ADDRESS] (т. І, а.с. 101). Разом з тим, судом встановлено, що на момент смерті [PERSON], її донька [PERSON] була непрацездатною, оскільки за віком перебувала на пенсійному забезпеченні, що підтверджується пенсійним посвідченням, копія якого міститься в матеріалах справи (т. І, а.с. 122-123). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується посвідкою про народження [NUMBER], з якої вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (т. І, а.с. 125-126). Згідно зі свідоцтвом про одруження [NUMBER], після укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 27.07.1958 року, дружині присвоєно прізвище [PERSON] (т. І, а.с. 127). У відповідності до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що не заперечувалось сторонами у справі, що [PERSON] мала трьох дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які, за умови відсутності заповіту [PERSON], на підставі ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року були б спадкоємцями першої черги у рівних частках, тобто по 51/600 спірного домоволодіння (51/200 : 3 = 51/600). Таким чином, суд вважає, що [PERSON], яка прийняла спадщину після померлої матері [PERSON], оскільки подала в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, успадкувала, незалежно від змісту заповіту, складеного її матір'ю за життя, не менше двох третин частки, яка належала б їй при спадкуванні за законом, а саме 17/300 домоволодіння по [ADDRESS] (51/600 х 2/3 = 102/1800, при скороченні - 17/300). На підставі зазначеного, з урахуванням обов'язкової долі [PERSON] (17/300), решта належного спадкодавцеві майна має успадковуватись за заповітом [PERSON] та [PERSON] наступним чином: 51/200 (загальна доля спадкодавця) - 17/300 (обов'язкова доля [PERSON].) = 119/600. Таким чином, [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON], успадковує 119/1200 (119/600 : 2 = 119/1200) домоволодіння по [ADDRESS]. У свою чергу [PERSON], який був спадкоємцем за заповітом після померлої матері [PERSON], мав успадкувати 119/1200 (119/600 : 2 = 119/1200) домоволодіння по [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], копія якого міститься в матеріалах справи (т. І, а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після його смерті відкрилась спадщина яка складається з 89/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованої по [ADDRESS], у тому числі 43/100 частини на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27.06.1980 року ЖЕВ Фрунзенського району м. Харкова; 3/200 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.04.1985 року Дванадцятою Харківською нотаріальною конторою, реєстровий № 1-1089, а також 119/1200 частини за заповітом після померлої [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що позивачі за первісним позовом є доньками [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] та [NUMBER] відповідно, копії яких містяться в матеріалах справи (т. І, а.с. 71, 72). Спадкоємці прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року. Так, з матеріалів спадкової справи № 391/2000 до майна померлого [INFO] [PERSON], засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що донька спадкодавця [PERSON] звернулася до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т. І, а.с. 44). Крім того, судовим розглядом встановлено, що не заперечувалось сторонами у справі, що [PERSON] після смерті батька [PERSON], прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. З урахуванням зазначеного, після смерті [PERSON] спадкоємцями належного йому майна є його доньки: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 6). Після ї смерті відкрилась спадщина яка складається з 34/200 частини домоволодіння по [ADDRESS], яка належала останній на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 17.12.1997 року Дванадцятою ХДНК, р. № 1-5027. Порядок здійснення права на спадкування визначений главою 87 ЦК України. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З матеріалів спадкової справи № 797/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON], засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що 08.12.2012 року її доньки: [PERSON] та [PERSON] звернулася до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т. І, а.с. 48-49). Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцями належного їй майна є її доньки: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Таким чином, після смерті [PERSON] та [PERSON], позивач [PERSON] має право на спадщину за законом на 857/2400 домоволодіння по [ADDRESS] (89/600 + 191/1200 + 119/2400 = 857/2400); та позивач [PERSON] - має право на спадщину за законом на 857/2400 домоволодіння по [ADDRESS] (89/600 + 191/1200 + 119/2400 = 857/2400). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про можливість задоволення первісного позову в частині визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на 857/2400 домоволодіння по [ADDRESS] за кожною з позивачів. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні первісного позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на визначені приміщення спірного домоволодіння та відповідні надвірні споруди з урахуванням порядку користування спільним будинком та надвірними будівлями згідно укладеного договору від 1990 року, засвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори Зінченко Р.П., р. № 1-3423. Так, відповідно до ст. 118 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, що діяла на час укладення вказаного договору, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. Враховуючи, що договір про порядок користування спільним будинком та надвірними будівлями був укладений 1990 року, відповідно до положень ст. 118 Української РСР в редакції 1963 року, за вимогами якої вимагалась його реєстрація у виконкомі місцевої ради. Втім, ані матеріали справи, ані матеріали інвентаризаційної справи не містять доказів реєстрації цього договору у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Крім того, частки спадкодавців [PERSON] та [PERSON] на відособлені приміщення спірного домоволодіння, порядок користування якими був встановлений вказаним договором, успадковуються кожним з їх спадкоємців не в тому порядку, що встановлений договором від 1990 року за кожною з сторін цього договору. З урахуванням наведеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення первісного позову в цій частині. Разом з тим, суд вважає необхідним частково задовольнити зустрічний позов [PERSON] та визнати за нею право власності на обов'язкову частку 136/2400 усього спадкового майна померлої [PERSON] в домоволодінні по [ADDRESS]. Також, суд дійшов висновку про часткове задовольняє позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - [PERSON] та визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на 238/2400 усього спадкового майна померлої [PERSON] в домоволодінні по [ADDRESS]. З урахуванням наведеного та

Outcome: partial