Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши, що позивач [PERSON] з 23.02.2010 року є власником 1/2 частин квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач [PERSON] з 04.11.2002 року є власником 1/2 частин квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.11.2002 року. Відповідач був зареєстрований в квартирі за згоди власників як чоловік позивача [PERSON] в період з 10.08.2002 року по 13.04.2018 року. 13.03.2018 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем розірвано, однак відповідач з реєстрації в квартирі добровільно не знімається, в квартирі не проживає, виселився добровільно, витрат на утримання квартири не несе, власних речей в ній не зберігає. Реєстрація в квартирі відповідача перешкоджає їм здійснювати повноваження власника, не можуть отримати субсидію на оплату комунальних послуг, провести в квартирі ремонт, проживати в квартирі. Просили визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивачі заявлені вимоги підтримали. позивач [PERSON] пояснила, що відповідач є її колишнім чоловіком, після розірвання шлюбу у травні 2018 року з квартири, виїхав, забрав свої речі, створив нову сім`ю, в квартирі не з`являється, оплату за неї не проводить. Вона просила його знятись з реєстрації, однак він відмовився. Позивач [PERSON] пояснила, що відповідач в спірній квартирі не проживає більше трьох років, особисті речі забрав, тривалий час не відвідує помешкання. Відповідач в судові засідання не прибув, своїх пояснень не надав, подав заяву, в якій заперечив проти позовних вимог, оскільки вважає що на даний час відсутні належні правові підстави для порушення вимог та визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, з дати складання акту про непроживання у вказаній квартирі не сплинув 6-ти місячний строк, який є визначальним для вирішення питання про втрату права користування житловим приміщенням, твердження позивачів про те, що він не зберігає за зазначеною адресою свої речі та майно, необгрунтоване. Представник позивача в додаткових письмових поясненнях зазачила про те, що права позивачів порушені в контексті ст.8 Конвенції, а саме порушено їх права, як власників житлового приміщення, гарантовані також ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Інтереси позивачів, як власників житла та користувачів цим житлом, перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном. Правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть із ним спільне господарство. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (висновок Великої Палати Верховного суду у справі №447/455/17 в постанові від 13.10.2020 року). Вкаазала, що в даний час в провадженні суду перебуває позов про поділ майна колишнього подружжя [PERSON] , у відзиві в якій відповіджач вказував про те, що сімейні відносини між ними фактично припинились ще до тарвня 2017 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не подано. Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування приміщенням квартири, власниками якої являються позивачі. Спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст.391, 406,ч.2 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, право користування чужим майном може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Позивач [PERSON] з 23.02.2010 року є власником 1/2 частин квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач [PERSON] з 04.11.2002 року є власником 1/2 частин квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Позивач [PERSON] та відповідач перебували в шлюбі, який було розірвано13.04.2018 року. Відповідач, який в квартирі зареєстрований, житловою площею квартири позивача не користується, витрат по її утриманню не несе, за користування нею позивачам не сплачує. Вказані обставини відповідачем не спростовані. Після розірвання шлюбу відповідач втратив статус члена сім`ї власника майна. Враховуючи, що відповідач, який з 13.04.2018 року не являється членом сім`ї власників майна, користування майном позивачів не здійснює добровільно, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, за користування ним позивачам оплати не проводить, він втратив право на користування ним, тому вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню, оскільки зняття відповідача з реєстрації може бути проведено в позасудовому порядку на підставі даного рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial