Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який мотивував тим, що 30 квітня 2014 року померла мати позивачів [PERSON]. За життя спадкодавець на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження 08.01.2004 року відповідно до якого заповіла належне їй майно в рівних частка своїм дітям, тобто їм позивачам. В позові позивачі зазначають, що причинами пропуску строку для прийняття спадщини послугувало те, що після смерті близької людини вони переживали важкий психологічний стрес. Також віддаленість місця проживання від місця відкриття спадщини далась в знаки, оскільки це потребувало значних коштів та часу. Зрештою проінформованість їх працівниками сільської ради щодо строків прийняття спадщини після збігу шестимісячного строку також була взята ними до уваги. Усі наведені вище обставини в сукупності призвели до того, що при зверненні до нотаріуса було вказано на пропущення строку для прийняття спадщини. Позивачі вважають, що строк для прийняття спадщини ними пропущено з обєктивних причин, незалежних від їх волі, тому просили суд визначити їм додатковий, достатній строк для прийняття спадщини після смерті їх матері 30 квітня 2014 року [PERSON] Іванвни. \~ В судове засідання позивачі та їх представник не зявились, в заяві, яку надали суду зазначили про підтримання позову, просили суд розгляд справи здійснювати у їх відсутності. Представник відповідача сільський голова Зозівської сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності їх представника. Враховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності сторін на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 30.04.2014 року в селі Зозів Липовецького району Вінницької області померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія І-АМ №286770. За життя спадкодавець на випадок своєї смерті зробила особисте розпорядження відповідно до якого заповіла усе належне їй мано в рівних частинах своїм дітям [PERSON] та [PERSON]. Родинні стосунки позивачів із спадкодавцем підтверджено свідоцтвами про народження та відповідно свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] На виконання положень п.24 постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.08.2008 року за №7, судом було витребувано матеріали Спадкової справи до майна померлої [PERSON], однак з отриманої з нотаріальної контори інформації було зясовано про відсутність заведеної спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] Судом встановлено, що дані правовідносини є спадковими, спадщина відкрилась після 01.01.2004 року, а відтак вони регулюються нормами Цивільного кодексу України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В п. 24 Постанови №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування Пленум Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, що у випадку, коли особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. При цьому при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами визнаються територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (абз.2 п. 24 Постанови). Суд вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Про обов'язкову наявність поважних причин пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій висловлена правова позиція у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року та 04 листопада 2015 року (справа № 6-85цс12 та відповідно № 6-1486цс15). Оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов до переконання, що наведені позивачами обставини щодо пропуску строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їх матері [PERSON] є поважними, оскільки пов'язані вони з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців на вчинення цих дій, тому суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, відповідач позов визнав. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову На підставі вищевикладеного, враховуючи рекомендації що викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 р., «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування,

Outcome: approved