overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.03.2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Підставами своїх вимог вважає те, що 21.03.1991 року вона з відповідачем вперше зареєстрували шлюб, від даного шлюбу в них є спільна дитина - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області, відповідний актовий запис № 59. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою № 993 від 26.03.2015 року, яка видана виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради Черкаської області. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задоволити, про що подала до суду заяву від 05.05.2015 року. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце розгляду справи повідомлений у встановленому діючим законодавством порядку, заперечення проти позову, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, і вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого діючим законодавством на дитину відповідного віку. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України обов'язок утримувати своїх неповнолітніх та непрацездатних дітей лежить на їх батьках. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей (аліменти) стягуються в судовому порядку. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.03.2017р. звернулась до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 17.02.2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Мотивуючи тим, що спільне життя у них не склалося через те, що вони не зійшлися характерами, в звязку з чим шлюбні відносини між ними припинені з 21.05.2015 року, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши їй теперішнє прізвище. Позивачка в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не зявився та не повідомив причину своєї неявки, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином судовими повістками, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, сторони вступили в зареєстрований шлюб 17.02.2015 року (а.с.3). Від даного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.4). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає з 21.05.2015 року та не має наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін та їх малолітньої дитини, тому вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею присвоєного після укладення шлюбу прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.110,112,113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.03.2017р. звернулася до Березанського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона 18.09.1999р. зареєструвала шлюб з відповідачем і проживала з ним до 01.02.2017р.. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося по причині несумісності характерів, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши теперішнє прізвище. Сторони в судове засідання не зявились, направили до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони вступили в зареєстрований шлюб 18.09.1999 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зважаючи на те, що шлюбні відносини між подружжям припинені з 01.02.2017р. та в подальшому вони не мають наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей, тому вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею присвоєного після укладення шлюбу прізвища підлягають задоволенню. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст.110,112,113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.03.2017р. подала в суд позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів в свою користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. В позовній заяві позивач зазначає, що з 28 серпня 2015 року у відділі ДРАЦС реєстраційної служби Бродівського РУЮ у львівській області вона зареєструвала шлюб з відповідачем по даній справі, актовий запис № 106. Дошлюбне прізвище Дзьоба. Від цього шлюбу у неї 09 лютого 2016 року народилась дочка [PERSON]. Перебуваючи в шлюбі відповідач не приділяв жодної уваги сімї, не брав участі у вихованні дитини, не забезпечував належним чином матеріально. Дитина повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Позивач також звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Одночасно бажає вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки. Відповідач працює і може надавати таку допомогу дитині. З тих підстав вона змушена з даною заявою звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, однак подала суду письмову заяву, в якій просить суд дану цивільну справу розглядати у її відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав суду письмову заяву, в якій просить суд дану цивільну справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Суд розглянув справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги вимоги ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття, враховуючи, що відповідач є працездатною людиною, суд вважає, що позов підлягає до задоволення і з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 від суми сукупного доходу батька, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду із позовною заявою і до досягнення донькою повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.04.2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони вступили в зареєстрований шлюб 27 березня 2010 року. Від даного шлюбу вони мають одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя з відповідачкою не склалося по причині втрати взаємоповаги та взаєморозуміння, що є перешкодою для подальшого існування сім’ї. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Сторони в судове засідання не з’явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, відповідач повідомив суд про визнання ним позову та згоду на розірвання шлюбу без надання строку на примирення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Матеріалами справи встановлено, що сторони вступили в зареєстрований шлюб 27.03.2010 року (а.с.3). Від даного шлюбу мають одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.4). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає і не підтримує шлюбні стосунки, а також на те, що в подальшому сторони не мають наміру зберегти подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв’язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею шлюбного прізвища підлягають задоволенню . На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.08.2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони вступили в зареєстрований шлюб 09.09.2000 року. Від даного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони не зійшлися характерами, у звязку з чим шлюбні відносини між ними припинені 30 травня 2016 року. Посилаючись на викладені обставини та зазначивши, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі, позивачка просить шлюб між нею і відповідачем розірвати, та залишити їй теперішнє прізвище. Сторони в судове засідання не зявились, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивачка зазначила, що позов підтримує в повному обсязі (а.с.28), відповідач повідомив суд про визнання позову (а.с.27). Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч.4. ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони вступили в зареєстрований шлюб 09.09.2000 року (а.с.3). Від даного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає з травня 2016 року і не підтримує шлюбні стосунки, а також на те, що в подальшому сторони не мають наміру зберегти подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам позивачки, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею шлюбного прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.08.2016 року звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], у якому зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що діти знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від утримання дітей, і матеріальної допомоги добровільно не надає, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання заяви і до повноліття дітей. Сторони в судове засідання не зявилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.25-26), позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач повідомив про визнання позовних вимог. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до положень ч.4. ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів позову, позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на існування між нею та відповідачем відносин, які регулюються СК України, та наявністю у них з відповідачем спільних дітей, обовязок по утриманню яких несе відповідач відповідно до ст.ст.121, 180 СК України. Таким чином, враховуючи, що відповідач не заперечує наявність правовідносин та обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги та визнає позов, за відсутності підстав вважати, що визнання позову відповідачем порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити у відповідності з положеннями ч.4 ст.174 ЦПК України, оскільки для цього є законні підстави. Відповідно до викладеного, на підставі ст.ст.121, 122, 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.09.2015 року звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2012 року. Від цього шлюбу вони мають спільну дитину: [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від її утримання, матеріальної допомоги добровільно не надає, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Сторони в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач повідомив про визнання позовних вимог. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач -визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до положень ч.4. ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів позову, позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на існування між нею та відповідачем відносин, які регулюються СК України, та наявністю у них з відповідачем спільної дитини, обов'язок по утриманню якої несе відповідач відповідно до ст.ст.121, 180 СК України. Таким чином, враховуючи, що відповідач не заперечує наявність правовідносин та обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги та визнає позов, за відсутності підстав вважати, що визнання позову відповідачем порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити у відповідності з положеннями ч.4 ст.174 ЦПК України, оскільки для цього є законні підстави. Відповідно до викладеного, на підставі ст.ст.121, 122, 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.09.2015р. подала в суд позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь щомісячно аліменти в розмірі 1/3 заробітку ( але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку) на утримання та виховання дітей [PERSON],2011р.н., [PERSON],[INFO] В позовній заяві позивач зазначає, що, з 26 вересня 2002 року у відділі РАЦС м. Броди Львівської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем по даній справі, актовий запис №155. Від цього шлюбу у неї народилось двоє дітей - [PERSON] 01 жовтня 2011 року та [PERSON] 09 серпня 2003 року. З серпня 2015 року вона з відповідачем разом не проживає. Позивачка зазначає, що відповідач часто зловживає спиртними напоями, не дбає про сім?ю, не забезпечує належним чином матеріально, не займається вихованням дітей, а тому вона змушення з даною позовною заявою звернутися в суд. В судове засідання позивач не зявилася, але подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає просить його задовольнити. Суд, розглянув справу у відсутності позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги вимоги ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття, враховуючи, що відповідач є працездатний, працює у ПЧ-17 Львівської залізниці машиністом, суд рахує, що позов підлягає до задоволення і з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 від суми сукупного доходу батька, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду із позовною заявою і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.10.2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони вступили в зареєстрований шлюб 08.08.2008 року. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, у зв'язку з чим шлюбні відносини між ними припинені з 01.06.2013 року. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, та залишити їй теперішнє прізвище. Сторони в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивачка наполягала на розірванні шлюбу без надання строку на примирення (а.с.18), відповідач повідомив суд про визнання ним позову та згоду на розірвання шлюбу (а.с.20). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Матеріалами справи встановлено, що сторони вступили в зареєстрований шлюб 08.08.2008 року (а.с.2). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.3), та [PERSON], [INFO] (а.с.4). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, яке разом не проживає з 01.06.2013 року і не підтримує шлюбні стосунки, та в подальшому не мають наміру зберегти подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам сторін, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею шлюбного прізвища підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України, та

Outcome: approved