Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та повернення сторін договору до первісного стану, третя особа: приватний нотаріус Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що на підставі свідоцтва про право власності [PERSON] та [PERSON], належав житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований за адресою: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Ювілейна, буд. 16, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,10 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю, виданий Новоайдарською селищною радою Новоайдарського району Луганської області 10 травня 1993 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 346. На підставі договору дарування житлового будинку від 31 березня 2009 року [PERSON] та [PERSON], подарували [PERSON] житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований за адресою: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Ювілейна, буд. 16. Договір посвідчений приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за номером 369. На підставі договору дарування земельної ділянки від 31 березня 2009 року [PERSON] та [PERSON], подарували [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану за адресою: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Ювілейна, буд. 16, яка надана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Договір посвідчений приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за номером 370. Укладаючи 31 березня 2009 року договір дарування, позивачі помилилися щодо фактичних обставин правочину, які мають істотне значення, що вплинуло на їх волевиявлення, а саме вони вважали, що був укладений договір довічного утримання замість договору дарування. Такими обставинами є: їх похилий вік, стан їхнього здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у них спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальниками обдаровуваному та те, що вони продовжили проживати в спірному будинку після укладення договору дарування. Позивачі мають похилий вік, а саме: [PERSON] - 84 роки, [PERSON] - 85 років. [PERSON] є інвалідом першої групи безстроково. Згідно висновку про умови та характер праці до акту огляду МСЕК зазначено, що хворий має різко виражене обмеження життєдіяльності. Потребує постійного стороннього догляду. [PERSON] пересувається виключно за допомогою інвалідного візка. [PERSON] взагалі не виходить з дому. [PERSON], за домовленістю після укладення договору здійснював догляд за ними, тому вони вважали, що відповідач виконує умови договору довічного утримання. З початку 2014 року відповідач перестав здійснювати догляд за ними, та в спілкуванні з відповідачем вони дізналися, що своє майно подарували, а, ні як вважили раніше, уклали договір довічного утримання. Таким чином, фактично позивачі дізналися про помилковість укладення договору лише в березні 2014 року, тому вважають, що строк позовної давності звернення до суду ними не пропущений. Догляд за позивачами здійснює [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], яка може підтвердити, що вони вважали, що уклали договір довічного утримання, а не договір дарування. На підставі викладеного, позивачі просять суд визнати договір дарування житлового будинку та договір дарування земельної ділянки недійсними та скасувати реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви, у яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що договори дарування укладалися сторонами вільним волевиявленням, усвідомлено та відповідала їх внутрішній волі. Третя особа - приватний нотаріус Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що при посвідченні договорів дарування сторонами обумовлені всі істотні умови укладання договорів дарування. [PERSON] та [PERSON] були зрозумілі умови договору, які відповідали реальній домовленості сторін. Окрім цього, відповідач є сином [PERSON], що включало припущення щодо укладання договору довічного утримання. Вислухавши пояснення відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що згідно технічного паспорту на житловий будинок, що розташований за адресою: Луганська область, смт. Новоайдар, вул. Ювілейна, попередніми власниками зазначеного домоволодіння були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-12). 31.03.2009 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, які посвідчені приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] (а.с. 13-14, 15-16). Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Згідно\~ст. 229 ЦК України\~, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно п. 19 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, відповідно до статей\~229, 223 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] на момент укладання договорів дарування 31.03.2009р. були ознайомлені з усіма умовами, наслідками укладання договору дарування, про що їм неодноразово розяснювала нотаріус, що їм було зрозуміло. Укладання договорів дарування проводилось з ініціативи позивачів, які розуміли значення прав та обовязків сторін за цим договором, що являється предметом договору дарування. Як зазначили позивачі, підставою для визнання договорів дарування недійсними є не виконання відповідачем взятих на себе обовязків щодо виконання договору довічного утримання, після того, як відповідач перестав здійснювати за ними догляд, вони дізналися, що уклали договір дарування, їх похилий вік та стан здоровя, що не може\~визнаватися помилкою при укладанні договору дарування. Виходячи з вищенаведеного суд прийшов до висновку, що позивачі на час укладання договорів не помилялися щодо\~вчинення ним правочинів 31.03.2009р., доказів на підтвердження укладання ними договорів дарування внаслідок помилки, суду не надали,\~а тому в задоволенні\~позову про\~визнання договорів дарування недійсними слід відмовити. Всі ці обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях відповідача та третьої особи. Жодних достовірних доказів про те, що відповідач при укладанні договору дарування ввів в оману позивачів судом не добуто. Суд не приймає до уваги посилання позивачів на відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваними договорами дарування дарувальниками обдарованому та те, що вони продовжували проживати в спірному будинку після укладання договору дарування, оскільки п. 6 Договору дарування житлового будинку, та п. 8 Договору дарування земельної ділянки, передбачено, що сторони домовились, що дарувальники зберігають за собою право безоплатно та безстроково користуватися відчужуваними житловим будинком та земельною ділянкою відповідно до їх цільового призначення. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним та повернення сторін договору до первісного стану не підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 203, 717 ЦК України, Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: dismissed