Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, просить стягнути з відповідача на її користь 8 352,40 грн. на відшкодування матеріальних збитків, завданих їй пошкодженням належного їй на праві власності транспортного засобу - автомобіля «Opel Vectra», внаслідок ДТП яке сталось 14.08.2018 в м. Полтаві, внаслідок зіткнення з автомобілем [NUMBER], належним відповідачу, під керуванням відповідача, яка на думку позивачки, визнана винуватою у даній ДТП. Розмір шкоди складається з вартості ремонту пошкодженого автомобіля. Ухвалою суду від 28 січня 2019 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву, письмові матеріали справиі проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішен-нями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному об-сязі особою, яка її завдала. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина. Суд не може залишити поза увагою, що, звернувшись до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків, завданих відповідачем, позивач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував вину відповідача у заподіянні збитку. Так, позивачем не надано суду постанови або вироку суду, якими було встановлено вину [PERSON] у вчиненні ДТП, внаслідок якої було спричинено позивачеві матеріальну шкоду. В обґрунтування своїх вимог позивачем додано постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2018 року якою адміністративну справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП провадженням закрито за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення. В цій постанові суду відсутній факт встановлення вини відповідача у вчиненні ДТП. Також слід зауважити, що відносно відповідачки навіть протокол не складався. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд вста-новлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення збитків (шкоди) з відповідача [PERSON], як з винної особи, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами вину [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та у заподіянні матеріальної шкоди. За таких даних, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed