Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивачі звернулися до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищевказаною позовною заявою. Позов неодноразово уточнювався, в останній редакції від 11.10.2019 року просять суд визнати право часткової власності на земельну ділянку площею 0,0626 гектарів, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій розташовано житловий будинок з господарськими будівлями, в таких частках: 1/2 частка належить [PERSON] , 1/4 частка - [PERSON] , 1/4 частка - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на ті обставини, що житловий будинок з господарськими спорудами та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] , придбано 05.07.2006 року за договором купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] [PERSON] помер, після його смерті позивачі [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку домоволодіння кожний, проте у видачі права власності на землю їм відмовлено, оскільки спадкодавець не встиг переоформити земельну ділянку на своє ім`я. Позивач [PERSON] отримала у власність 1/ 2 частку зазначеного домоволодіння на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та нею, земельна ділянка на ім`я [PERSON] не переоформлена, тому вона не може оформити земельну ділянку на себе. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні присутніми не були, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Правом надання відзиву на позов не скористався. Третя особа, - Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Черник О.П. , про час та місце розгляду справи повідомлена, про причину неявки суд не повідомила. Третя особа - представник Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області в особі Відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області в судовому засіданні присутнім не був, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у вирішенні позову покладалася на розсуд суду. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку загального позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивачі не заперечують проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року. Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно п.9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 22.02.2019 року вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Так, судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельною ділянкою від 05.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Н.М., укладеного між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з другої сторони, покупці отримали у власність домоволодіння у рівних частках (а.с.12, 13). У відповідності до ст.210 ЦК України договір підлягає державній реєстрації. 12.07.2006 року домоволодіння з господарськими спорудами, розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстровано в електронному реєстрі прав власності: 1/2 частка на праві приватної спільної часткової власності за [PERSON] та - 1/2 частка за [PERSON] (а.с.16, 17). Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] та [PERSON] не здійснено. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №872442 власником земельної ділянки площею 0,0626 га по [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки 1211000000:02:046:0007) залишається [PERSON] , цільове призначання - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.250). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.4). Після його смерті спадкове майно у вигляді 1/2 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] перейшло у власність [PERSON] та [PERSON] , яким 27.07.2015 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких кожним з них отримано у спадщину по 1/4 частці домоволодіння (а.с.5, 6, 18, 19). У видачі свідоцтва про право власності на землю відмовлено, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на частину земельної ділянки, листом приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Черник О.П. (а.с.27). Інша 1/2 частка домоволодіння, яка належала [PERSON] подарована нею [PERSON] 05.03.2016 року на підставі договору дарування 1/2 частки домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіда Н.М. (а.с.7, 18, 19). Рішенням державного кадастрового реєстратора №РВ-1200778452018 від 15.06.2018 року [PERSON] відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру через невідповідність поданих документів, вимогам установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: технічна документація не відповідає вимогам п.п. «г» та «е» ч.10 ст.5 Закону України «Про землеустрій» - відсутні відомості про надання згоди власником земельної ділянки на відновлення меж земельної ділянки користувачем; відсутні копії документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Доповнити технічну документацію відомостями щодо підстави переходу речового права на земельну ділянку до замовників документації із землеустрою (а.с.101). Право власності на домоволодіння з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] за позивачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровано в установленому законом порядку, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №54833262 від 10.03.2016 року (а.с.18, 19). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.2 ст.1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, судом встановлено, що [PERSON] за договором купівлі-продажу отримав у власність частку спірної земельної ділянки, проте не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в установленому законом порядку. Статтею 1225 ЦК України зазначено про спадкування права на земельну ділянку: право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, що передбачено частиною першою статті 78 Земельним кодексом України. Відповідно до частини першої статті 79 ЗК України земельна ділянка представляє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Земельним кодексом України (частина перша статті 81 цього Кодексу) встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). За змістом частини 1 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положеннях п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд зазначає, що відповідно до п.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне визначено та закріплено положеннями ч.1 ст.321 ЦК України. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. В зв`язку з цим, через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку на ім`я спадкодавця по [ADDRESS] , нотаріусом відмовлено позивачам [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд, з урахуванням положень ст.ст.81, 120 Земельного кодексу України приходить до висновку, що [PERSON] за свого життя отримав у власність 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0626 га по [ADDRESS] в передбаченому законом порядку, але не отримав нового державного акту на землю. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку по [ADDRESS] позбавлені можливості оформити своє право власності на частку земельної ділянки, а тому їхнє право підлягає захисту в частині визнання права власності. Позивач [PERSON] , яка отримала за договором дарування у власність 1/2 частку домоволодіння, а відтак має право на частку земельної ділянки, на якій розміщено домоволодіння, проте у проведенні державної реєстрації частки земельної ділянки їй відмовлено державним кадастровим реєстратором. Суд, враховуючи положення ЦК України та ЗК України, з метою захисту невизнаних прав позивачів, приходить до висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька, шляхом подачі до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини, позбавлені можливості оформити спадщину за законом в повному обсязі, тому їх вимога є законною, обґрунтованою, зважаючи на відмову приватного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з підстав ненадання правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця про його право власності на частку земельної ділянки; позивач [PERSON] не може оформити право власності на земельну ділянку на себе через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку на ім`я дарувальника, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задовольнити. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст.16, 210, 392, 1216, 1218, 1223, 1225 ЦК України, ст.ст.78, 79, 81, 120 ЗК України,

Outcome: approved