Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба в справах дітей Черкаської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що вона є власником кімнати у гуртожитку [ADDRESS] , яку вона набула у власність відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 9461. Попереднім власником вказаної кімнати був [PERSON] , [INFO] , який втратив право користування внаслідок припинення його права власності на це майно згідно договору купівлі-продажу від 27.11.2019 року. Останній згідно з пункту 3.1.4 вищевказаного договору зобов`язався знятися та зняти з реєстраційного обліку зареєстрованих осіб у вище зазначеній кімнаті, звільнити кімнату від речей з оплатою всіх комунальних послуг і обов`язкових платежів, передати ключі від квартири до 05.12.2019 року. Також вказує, що відповідач передав ключі від кімнати [ADDRESS] , однак із реєстраційного обліку за даною адресою не знявся. Просить врахувати, що наявність юридичного факту реєстрації відповідача за вищевказаною адресою, за відсутності у останнього юридичного права та підстав продовжувати користуватися таким приміщенням, фактично перешкоджає позивачу реалізації своїх правомочностей власника, оскільки квартира фактично обтяжена правом на проживання у ній колишнього власника. Отже, порушується справедливий баланс інтересів сторін у справі, оскільки новий власник несе «індивідуальний і надмірний тягар», який полягає у тому, що він не може в повній мірі використовувати свою власність внаслідок вказаних обставин. А тому, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою у гуртожитку [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.01.2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] - [PERSON] та адвокат Топор І.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою в гуртожитку [ADDRESS] . В судовому засіданні представник Служби в справах дітей Черкаської міської ради - Дахновська Т.В. просила задовольнити позовні вимоги, оскільки задоволення позову буде відповідати інтересам дитини - [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом (направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання) та розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди представників позивачки щодо такого порядку розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представників позивачки [PERSON] - [PERSON] , адвоката Топора І.О., пояснення представника служби у справах дітей - Дахновської Т.В., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником кімнати в гуртожитку [ADDRESS] , що стверджується Договором купівлі-продажу від 27.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О., зареєстрованим в реєстрі за № 9461 (а.с. 8-9), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 190535540 від 27.11.2019 року (а.с. 10), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №207560400 від 27.04.2020 року (а.с. 61). Також в судовому засіданні встановлено, що в кімнаті [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Однак останній у вказаній кімнаті не проживає. Вказане стверджується актом опитування сусідів №24 від 13.05.2020 року, засвідченим головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Богданівський» - Маліковою О.П. (а.с. 68). В силу ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист всіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 389 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача - [PERSON] порушуються відповідачем, оскільки позивач не може на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю - кімнатою [ADDRESS] , в тому числі несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, в якій зазначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, пред`явивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в кімнаті [ADDRESS] , особистих речей у вказаній кімнаті не має, підстав для збереження за ним права на проживання у вказаній квартирі судом не встановлено, тому суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] . Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved