Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилались на те, що є співвласниками квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично в квартирі з 2010 року не мешкає, комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не бере. Особистих речей в квартирі не має та квартирою не цікавиться. Пререшкод в користуванні квартирою відповідачу не чинилось. З урахуванням наведеного, позивачі просили усунути їм перешкоди в користуванні власністю, визнавши відповідача таким, що втратив право користування квартирою. В наданій письмовій заяві позивачка [PERSON] зазначила про підтримання позову та просила розглянути справу без її участі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити останній. Відповідач в наданій письмовій заяві визнав залишення квартири в 2010 році за власним бажанням, проти задоволення позову не заперечував та просив розглядати справу за його відсутності. Третя особа в наданій заяві також просила розглядати справу без участі їх представника та прийняти рішення у відповідності до діючого законодавства. Враховуючи подані учасниками справи заяви та відповідно до положень ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за фактичної явки учасників справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.11.1998 року та свідоцтва про право на спадщину за законом є співвласниками квартири [ADDRESS]. Згідно довідки №7198 від 19.10.2018 року у вказаній квартирі з 15.11.1986 року також значиться зареєстрованим син позивачки [PERSON] - відповідач [PERSON] Як зазначили позивачі та згідно поданої заяви визнано відповідачем, останній з 2010 року в квартирі не проживає, виїхавши з нею в добровільному порядку для постійного проживання за іншою адресою. У відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщення нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. А відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачам. Відповідач співвласником квартири не являється, добровільно залишив останню в 2010 році та таким чином не проживає в останній на протязі більше одного року, втративши право користування квартирою в силу положень ч.2 ст.405 ЦК України. За вказаних вище обставин та наведених положень законодавства, суд приходить до висновку, що позивачами обрано належний спосіб захисту порушеного права та позовні вимоги останніх є обґрунтованими та доведеними належними доказами. В зв'язку з цим, позов слід задовольнити, визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки [PERSON] також слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved