Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивачі звернулись до Київського районного суду м. Харкова із позовом до Харківської міської ради, ФОП [PERSON] , [PERSON] , Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Харківської міської ради, Регіональне відділення Фонду Державного майна України, КП «Жилкомсервіс», Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції Харківської області з позовом, в якому з подальшим уточненням просять: визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.05.2007р. видане виконавчим комітетом ХМР на нежитлові приміщення: підвальної частини №І, ІІ площею 72,6 кв.м., 1-го поверху №1-10 площею 124,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4» загальною площею 197,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; скасувати запис в реєстрі права власності на нерухоме майно щодо реєстрації за територіальною громадою м. Харкова в особі ХМР право власності на спірне нерухоме майно, та витребувати його із незаконного володіння відповідача [PERSON] . Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують положеннями ст. 382 ЦК України, відповідно до яких усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Так, позивачі за даною позовною заявою є власниками квартир №26,28,30, 31, 32,36,37,38 у житловому будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку знаходяться нежитлові приміщення на першому поверсі та підвалу. Протягом всього періоду існування будинку в нежитлових приміщеннях першого поверху знаходилась аптека, яка також використовувала й приміщення підвалу. В приміщеннях підвалу знаходяться внутрішньобудинкові мережі (опалення, водопостачання, водовідведення), необхідні для обслуговування всього житлового будинку. Мешканці будинку, завжди мали доступ до вказаних приміщень у разі необхідності з метою доступу до внутрішньобудинкових мереж. Однак, декілька років тому аптека припинила свою діяльність, нежитлові приміщення не використовувались. Восени 2016 року у вказаних приміщеннях розпочалися будівельні роботи без дозволу на їх проведення. В подальшому позивачам стало відомо, що Харківська міська рада без згоди останніх, на їх думку, незаконно заволоділа та зареєструвала за територіальною громадою спірні приміщення, а в подальшому провела їх відчуження ФОП [PERSON] , який в свою чергу [PERSON] Відповідачами - Харківською міською радою, Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, [PERSON] , ФОП [PERSON] через своїх представників надано до суду Відзиви (заперечення) на позов, відповідно до яких Відповідачі вважають позові вимоги необґрунтованими з огляду на те, що спірні нежитлові приміщення підвалу не є приміщеннями загального користування, та тривалий час використовуються для ведення різноманітної господарської діяльності, а тому у Позивачів ніколи не виникало право спільної сумісної власності на спірне майно. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та представник позивачів - адвокат Лисун В.С. в судовому засіданні свої уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Від інших позивачів надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити. Враховуючи, що ухвалою суду від 26.12.2018 року було визнано явку позивачів обов`язковою, але у зв`язку з тим, що судовий розгляд почався без їх участі, та враховуючи тривалість розгляду вказаної справи, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Представники відповідачів ХМР, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР, [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на обставини, які викладені в поданих запереченнях. Від відповідача ФОП [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити у зв`язку з його необгрунтованістю. Представники третіх осіб в судове засідання також не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх відсутності. 11.01.2017 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Якуша Н.В. Ухвалою судді від 16.02.2017 року відкрито провадження по справі, та призначено судовий розгляд. Ухвалою суду від 21.02.2017 року заяву про забезпечення позову задоволено, а саме накладено арешт на спірні приміщення, та заборонено вчиняти будь-які дії щодо будівництва, реконструкції, перепланування, переобладнання, капітального та поточного ремонту приміщення спірного підвалу, яку ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.04.2017 року скасовано в частині накладення арешту та заборони відчудження приміщення підвалу, відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині. 13.03.2017 року вказану справу було перерозподілено судді Зуб Г.А. у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Якуші Н.В. Ухвалою судді від 16.03.2017 року дану справу прийнято до провадження. Ухвалою суду від 22.05.2017 року скасовано заборону вчиняти будь-які дії щодо будівництва, реконструкції, перепланування, переобладнання, капітального та поточного ремонту приміщення спірного підвалу, яку ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21.09.2017 року скасовано, та відмовлено у задоволенні заяви. Ухвалою суду від 24.10.2017 року задоволено клопотання про витребування доказів. 07.02.2018 року заявлено відвід судді Зуб Г.А., який ухвалою суду від 07.02.2018 року визнано необгрунтованим, та передано для вирішення судді, визначеному у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України, та зупинено провадження по справі. Ухвалою судді Ніколаєнко І.В. від 08.02.2018 року у заяві про відвід головуючому судді Зуб Г.А. - відмовлено. Ухвалою суду від 14.02.2018 року відновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 06.03.2018 року провадження у справі зупинено, та в задоволенні клопотань про призначення повторної будівельно-технічної експертизи та застосуванні заходів процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів - відмовлено. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 23.06.2018 року ухвала суду від 06.03.2018 року скасована в частині зупинення провадження по справі, та справу направлено до того ж суду для продовження розгляду. Ухвалою суду від 07.02.2018 року заяву представника [PERSON] - [PERSON] про відвід судді Зуб Г.А. передано для вирішення судді визначеному у порядку встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України через його необгрунтованість. Ухвалою суду від 14.11.2018 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Зуб Г.А. - відмовлено. Ухвалою суду від 26.12.2018 рокув задоволенні клопотання представників позивачів про проведення підготовчого провадження по справі відмовлено, та визнано обов`язковими явки в судові засідання представника відповідача ХМР, та позивачів по справі. Ухвалою суду від 23.04.2019 року в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі відмовлено. Ухвалою суду від 22.05.2019 року в задоволенні клопотання про призначення по справі експертизи, та витребування доказів - відмовлено. Судом встановлено, що позивачі по справі є власниками квартир № 26,28,30, 31, 32,36,37,38 у житловому [ADDRESS] . У вказаному будинку знаходяться нежитлові приміщення на першому поверсі та підвалі. Протягом всього періоду існування будинку в нежитлових приміщеннях першого поверху знаходилась аптека, яка також використовувала й приміщення підвалу. В приміщеннях підвалу знаходяться внутрішньобудинкові мережі (опалення, водопостачання, водовідведення), необхідні для обслуговування всього житлового будинку. Мешканці будинку, завжди мали доступ до вказаних приміщень у разі необхідності з метою доступу до внутрішньобудинкових мереж. Однак, декілька років тому аптека припинила свою діяльність, нежитлові приміщення не використовувались. Восени 2016 року у вказаних приміщеннях розпочалися будівельні роботи без дозволу на їх проведення. В подальшому позивачам стало відомо, що Харківська міська рада без згоди останніх, на їх думку, незаконно заволоділа та зареєструвала за територіальною громадою спірні приміщення, а в подальшому провела їх відчуження ФОП [PERSON] , який в свою чергу [PERSON] , що і стало підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Так, дійсно нежитлові приміщення підвалу № І, ІІ загальною площею 72,6 кв.м., 1-го поверху №1-10 площею 124,5 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку літ. «А-4» [ADDRESS] належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 10.11.2016, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Серветник А.Г., реєстровий номер 1820. Придбані спірні приміщення у ФОП [PERSON] , який набув спірні приміщення за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень №5141-В-С від 06.06.2014, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саутенко Н.В., реєстровий номер 1661. Вказаний договір був укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР та ФОП [PERSON] До [PERSON] спірні приміщення перебували у власності територіальної громади міста Харкова на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.05.2007, виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі розпорядження Харківського міського голови №1301 від 16.05.2007. Позивачі вказують, а відповідачі не заперечують проти, що протягом всього періоду існування будинку в нежитлових приміщеннях першого поверху знаходилась аптека, яка також використовувала й приміщення підвалу. Тобто, спірні приміщення перебували у володінні та користуванні суб`єктів господарювання для ведення господарської діяльності, у володінні та користуванні мешканців будинку, а тому числі і позивачів не перебували. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» містить визначення поняття приватизації державного житлового фонду, зміст якої полягає у відчуженні на користь громадян України, як квартир, будинків, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Відповідно до статті 1 цього Закону, у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Перелік таких приміщень не є вичерпним. Згідно зі статтею 10 цього Закону та Рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року допоміжні приміщення передаються у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Разом з тим, у багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 ЖК України), і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Отже, частина 2 статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на порядок користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням. У той же час законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення. Згідно зі статтею 1 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК). Судом встановлено, що матеріали справи не містять жодного доказу того, що нежитлові приміщення підвалу №І, ІІ площею 72,6 кв.м., 1-го поверху №1-10 площею 124,5 кв.м. у спірному будинку є допоміжними, адже, виходячи із способу і порядку їх використання, місця їхнього розташування та загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, не доведено, що вони призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, оскільки вони були об`єктом комунальної власності Територіальної громади м. Харкова на підставі рішення ХІІ сесії ХМР народних депутатів І скликання від 28.09.1992 року, та були на балансі КВЖРЕП №1 Київського району. Згідно з положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до статей 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 12 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази віднесення спірних приміщень до допоміжних приміщень загального користування, натомість із позовної заяви вбачається, що вони ніколи не були у загальному користування мешканців будинку, використовувались різноманітними суб`єктами господарювання для ведення господарської діяльності. Натомість Відповідачем [PERSON] надано письмові докази, а саме листи КП «Харківські теплові мережі» (том 7 а.с. 92), КП «Харківводоканал» (том 7 а.с. 93), КП «Жилкомсервіс» (том 7 а.с. 94), АК «Харківобленерго» (том 7 а.с. 90), якими дані підприємства підтвердили відсутність у спірних приміщеннях інженерного обладнання, запірної арматури центрального опалення, холодного водопостачання, водовідведення. Таким чином, посилання позивачів на те, що в спірному приміщенні знаходяться внутрішньобудинкові мережі (опалення, водопостачання, водовідведення), необхідні для обслуговування всього житлового будинку без доступу до яких експлуатація житлового будинку є неможливою, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки за наданою інформацією КП «ХТМ», КП «Харківводоканал», КП «Жилкомсервіс» через вказані приміщення проходить транзитний трубопровід центрального опалення, управління системами центрального опалення, холодної води і електропостачання з даного приміщення не здійснюється, запірна арматура демонтована в повному обсязі, крани на стояках відсутні. Вхід в підвальне приміщення здійснюється з боку двору, приміщення зачинено, встановлений кодовий замок, але доступ для обслуговування є. Водовідведення здійснюється окремими випусками кожного під`їзду безпосередньо в мережеву міську систему водовідведення. Електрощитова житлового комплексу розміщена в 6-му під`їзді, наявний вільний доступ до її обслуговування. Вказані відповіді позивача не спростовані. Твердження позивачів на те, що через спірні приміщення проходять комунікації із тепло-, водопостачання та водовідведення, не може бути прийняті судом як ознака віднесення їх до допоміжних, оскільки такі комунікації проходять по всьому будинку, в тому числі по квартирах позивачів та інших мешканців. Відповідачем [PERSON] до матеріалів справи також наданий висновок будівельно-технічної експертизи №10243 від 11.06.2018, проведеною Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса (том 7 а.с. 96-108). Відповідно до висновків експерта: з технічної точки зору нежитлові приміщення № І, ІІ загальною площею 72,6 кв. м, згідно технічного паспорту КП «Харківське міське БТІ» інв. № 34355 від 07.02.2014 розташовані у підвальній частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , літ. « А-4 », не відносяться до допоміжних приміщень, необхідних для забезпечення технічної експлуатації та обслуговування житлового будинку. Вказані висновки повністю підтверджують висновок фахівця №10701 від 23.01.2007 (том 4 а.с. 28-34) Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса, копія якого надана до матеріалів справі Відповідачем Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Підстав для визнання вказаних висновків не повними, або підстав їм не довіряти у суду не має, оскільки позивачами для підтвердження своїх вимог до суду відповідного висновку експерта надано не було. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачі, як власники приватизованих квартир в будинку [ADDRESS] , ніколи не набували у спільну сумісну власність спірні нежитлові приміщення з огляду на те, що вказані приміщення не відносяться до допоміжних приміщень будинку. Не наводять у своєму позові позивачі і підстав для витребування спірного майна у добросовісного набувача [PERSON] , що придбала його за відплатним договором у іншої особи. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності за територіальною громадою міста Харкова на спірні нежитлові приміщення судом встановлено наступне. Нежитлові приміщення підвалу № І, II площею 72, 6 кв.м., та 1-го поверху № 1-10 площею, 124,5 кв.м., загальною площею 197, 1 кв.м., у житловому будинку літ. А-4 по [ADDRESS] перейшли до комунальної власності Територіальної громади м. Харкова на підставі рішення XII сесії Харківської міської ради народних депутатів І скликання від 28.09.1992 та відображались на балансі КВЖРЕП № 1 Київського району. Зазначені обставини підтверджуються довідкою Управління комунального майна та приватизації від 26.12.2005 № 1955/1 та довідкою-інформацією від 12.03.2006 № 1182, яка міститься в матеріалах справи. Рішенням Харківської міської ради від 25.04.2007 №112/07 (із змінами) Харківському міському голові було доручено здійснювати оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності за юридичними та фізичними особами. Розпорядженням Харківського міського голови від 23.04.2007 №954 (чинного на час видачі спірного Свідоцтва) затверджено Порядок оформлення та підготовки свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна. Згідно пп. 1.2, 1.3 даного Порядку підготовка проектів розпоряджень міського голови про видачу свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, та висновків на ім`я міського голови про наявність або відсутність підстав для оформлення права власності на об`єкт нерухомості здійснює КП «Харківське МіськБТІ». Управління комунального майна звернулось до КП «ХМБТІ» з заявою про видачу свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення підвалу № І , II площею 72, 6 кв.м., та 1-го поверху № 1-10 площею, 124,5 кв.м., загальною площею 197, 1 кв.м., у житловому будинку літ. А-4 по [ADDRESS] . КП «ХМБТІ» було складено висновок про можливість розгляду питання щодо оформлення свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення підвалу № І , II площею 72, 6 кв.м., та 1-го поверху № 1-10 площею, 124,5 кв.м., загальною площею 197, 1 кв.м., у житловому будинку літ. А-4 по [ADDRESS]. Розпорядженням Харківського міського голови від 16.05.2007 № 1301 «Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно» оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської на нежитлові приміщення підвалу № І, II площею 72, 6 кв.м., та 1-го поверху № 1-10 площею, 124,5 кв.м., загальною площею 197, 1 кв.м., у житловому будинку літ. А-4 по [ADDRESS] . Вказане розпорядження на час ухвалення рішення у справі є чинним. А тому вважати, що оскаржуване свідоцтво про право власності територіальної громади міста Харкова на спірні приміщення видано із порушенням законодавства, не має підстав. Вказане розпорядження на разі оскаржується позивачами у судовому порядку, однак судове рішення на разі ухвалено не було. Питання щодо достовірності зазначених у розпорядженні даних, джерел їх походження та документів, на підставі яких розпорядження прийнято, не стосується предмета позову у цій справі. Також, представником відповідача [PERSON] -[PERSON] заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в заявлений позивачами спосіб, оскільки позовна вимога про скасування запису в державному реєстрі про право власності є похідною, , а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. Також, суд зазначає, що у задоволенні вказаного позову судом відмовлено у зв`язку з тим, що вказані позовні вимоги є безпідставними, тому підстави для застосування строків позовної давності в даному випадку відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок позивачів.

Outcome: dismissed