Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] \~ 01 жовтня 2019 року звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів за період з жовтня 2017 року по серпень 2019 року в розмірі 78409 гривень 50 копійок. Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу, що при попередньому підрахунку становлять 2000 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що судовим наказом Богуславського районного суду Київської області від 13 жовтня 2017 року постановлено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку боржника, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак відповідач ухиляється від виконання рішення суду та допустив заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 78409 гривень 50 копійок станом на 01 вересня 2019 року. Посилаючись на положення ст. 196 СК України позивачка просить задовольнити її вимоги. В судовому засіданні під час судового розгляду представник позивачки [PERSON] позов підтримала, посилаючись на вищевказані факти та докази. Також представник позивачки уточнила свої вимоги щодо стягнення суми пені по аліментах з урахуванням того факту, що відповідач добровільно сплатив частину заборгованості по аліментах, а тому просить стягнути із відповідача 29609 гривень пені за прострочення зі сплати аліментів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, але заперечував проти стягнення з нього судових витрат понесених на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 гривень. Суд, заслухавши представника позивачки, відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] згідно судового наказу Богуславського районного суду Київської області від 13 жовтня 2017 року зобов`язаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку боржника, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач останнім часом не сплачував аліменти і його заборгованість станом на 01.12.2019 року становить 44609 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, складеним державним виконавцем відділу Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Згідно платіжного доручення від 28.11.2019 відповідач [PERSON] перерахував позивачці [PERSON] \~ 15000 гривень на погашення заборгованості по аліментах. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 22\~ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки /пені/ настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Суд дослідивши докази по справі в їх сукупності, дійшов до висновку про те, що у виникненні заборгованості є вина відповідача, оскільки він є працездатним за віком та відсутні відомості, що він за період виникнення заборгованості приймав міри до пошуків роботи, чи були перешкоди щодо працевлаштування, чи мав він тимчасову непрацездатність. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц зроблено висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно розрахунку позивачки, пеня за прострочку відповідачем сплати аліментів становить 200301,81 гривню, з чим суд погоджується. Разом з тим, враховуючи обмеження встановлені ч. 1 ст.196 СК України, оскільки сума заборгованості зі сплати аліментів становить 29609 гривень, стягненню підлягає пеня за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 29609 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних\~ з розглядом справи. Згідно з п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані\~ з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Представником позивачки надано суду договір від 30 вересня 2019 року, укладений між\~ позивачкою [PERSON] \~ та адвокатом Орло Ю.В. про надання правничої допомоги. Також суду надано акт приймання-передачі виконаних робіт від 29.11.2019 та розрахункову квитанцію\~ про сплату адвокату Орло Ю.В. 2000 гривень. Аналізуючи наданий представником відповідача розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги, суд приходить до висновку, що він\~ є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом, а тому із відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 2000 гривень судових витрат понесених на оплату правничої допомоги адвоката. Відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved