Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому з уточненням просять: визнати право власності за позивачами на самочинно влаштовану веранду до квартири [ADDRESS] площею 10,3 кв.м; зобовязати [PERSON] міське управління юстиції у Львівській області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зареєструвати квартиру за позивачами право власності на самочинно прибудовану веранду, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Угорська, 10/108; загальна площа квартири 40,6 кв.м, а з самочинно встановленою верандою загальна площа становить 50,9 кв.м. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS]. З метою покращення житлових умов позивачами було здійснено реконструкцію власного житла, а саме проведено будівельні роботи по прибудові веранди площею 10,3 кв.м на дворовому фасаді будинку №10. Дана реконструкція квартири за рахунок прибудови проводилася у відповідності до проектних пропозицій до будинку по вул.Угорській, 10 в м.Львові, розробленими МП ТАМ «Комплекс» 2015 р., однак департаментом містобудування [PERSON] міської ради про надання висновку про можливість експлуатації квартири було відмовлено. У звязку з наведеним позивачі не можуть оформити права власності на реконструйовану квартиру з прибудової на території будинковолодіння. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в ньому, та просить такий задоволити. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судовому засіданні згідно з письмовими запереченнями проти позову заперечив з підстав відсутності підтвердження у позивачів права користування або власності на земельну ділянку, на якій здійснено самочинне будівництво. Крім того, оформлення права власності чи користування на частину прибудинкової земельної ділянки мешканцям комунального багатоквартирного житлового будинку для прибудови до будинку не передбачено чинним законодавством України. Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не зявилися, хоча належним чином викликалися, а відтак суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідачі самовільно здійснили добудову до даної квартири веранду площею 10,3 кв.м з одночасним зайняттям частини земельної ділянки. Вказане підтверджується матеріалами справи та визнається особами, які беруть участь у справі, а відтак в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. З обставин справи вбачається, що предметом даного спору є визнання права власності на добудову веранду площею 10,3 кв.м до квартири [ADDRESS], вчиненої [PERSON] та [PERSON] Статтями\~316,\~317 ЦК України\~визначено, що право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч.2\~ст.376 ЦК України\~не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності. За змістом ч. 1\~ст. 376 ЦК України\~самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна,\~якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, будова на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, та відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч.1\~ст. 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2\~ст. 376 ЦК України). Разом із цим, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.376 ЦК України). Позивачі же належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.ст.57-59 ЦПК України не довели, що земельна ділянка, на якій здійснено добудову, надана їм для цього, що б могло бути підставою для визнання права власності в порядку ч.3 ст.376 ЦК України. При цьому, відповідно до вимог положень Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що сторонами підтверджено в суді, позивачі здійснили самовільне будівництво на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді в особі [PERSON] міської ради (комунальна власність). Представником відповідача [PERSON] міської ради в суді та в листі департаменту містобудування від 26 лютого 2015 р. за №24-24 заперечено визнання права власності на самочинну добудовану веранду з підстав відсутності оформлення позивача землекористування. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачами не доведено підставність вимог про визнання права власності на самочинно збудовану веранду, що в свою чергу є підставою для відмови в позові в цій частині. Матеріали справи не містять інших доказів в спростування даного рішення суду. Вимога ж позивачів до [PERSON] міського управління юстиції у Львівській області в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно про зобовязання державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, як похідна від вимоги про визнання права власності, не підлягає задоволенню та в такій слід відмовити. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем відповідно до вимог ст.382 ЦК України, ст.42 Земельного кодексу України та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не доведено, що позивачі здійснили самовільне будівництво саме на прибудинковій території. Однак зазначене не впливає на висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed