Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом, в якому зазначили, що вони є власниками квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.11.2006 року. В квартирі зареєстровані позивачі та їхні батьки : мати [PERSON] та відповідач [PERSON] З дня дарування квартири та по теперішній час відповідач не проживав у вказаній квартирі та не користувався даним майном, тому позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивачі позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити в повному обсязі. Також просили судові витрати по справі залишити за ними. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначив, що дійсно вже довгий час не проживає у зазначеній квартирі та не приймає участь в утриманні квартири. Самостійно знятись із реєстрації він не може, оскільки має прострочений паспорт. Вислухавши позивачів, представника позивачів, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Позивачі є власниками по ? частині квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24.11.2006 року за реєстровим № 5343. Відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні з 2006 року, що визнається сторонами по справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 72 ЖК України передбачено, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт непроживання відповідача у вищевказній квартирі доведений належними і допустимими доказами. Позивачі довели той факт, що відповідач не проживає в зазначеній квартирі значний час та не утримує цю квартиру, а відповідач визнав позовні вимоги. За заявою позивачів судові витрати слід залишити за ними.

Outcome: approved