Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, де зазначають, що 10 січня 2014 року дізнались про порушення їхніх прав власності на земельні ділянки, що полягає у протиправних перешкодах та обмеженнях, що чиняться з боку відповідача, шляхом протиправного заявлення ним та реєстрації прав оренди земельних ділянок на підставі недійсних договорів оренди земельних ділянок №[NUMBER] та № [NUMBER], начебто укладених між ними та відповідачем 20 травня 2013 року. Заявляють, що особисто не мали волевиявлення щодо передачі земельних ділянок в оренду акціонерного товариства імені Кірова, оскільки не укладали цей правочин і не підписували договори оренди землі № [NUMBER] і [NUMBER] від 20 травня 2013 року. Особа, яка замість них підписала договори оренди, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, передбачених ст.ст. 4,13,14 Закону України «Про оренду землі» та статтями 317, 319 ЦК України. Вважають, що зазначені договори оренди земельних ділянок є недійсними, оскільки їх зміст суперечить вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 19, 22 ЗК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України ст. 52 Закону України «Про землеустрій». Просять визнати недійсними договори оренди земельних ділянок № [NUMBER], № [NUMBER] від 20 травня 2013 року, укладені між ними та відповідачем. У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала і пояснила, що з відповідачами у 2006 році були укладені договори оренди земельних ділянок строком на сім років. Тому у 2013 році виникла необхідність укладання з орендодавцями договорів на новий термін, які виявили таке бажання, а також із тими, які не надіслали листа-повідомлення про заперечення у поновленні договорів оренди землі, з подальшою реєстрацією цих договорів. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар має переважне право перед іншими особами на укладання договору оренди землі на новий строк. У зв'язку з цим, товариство імені Кірова запропонувало громадянам [PERSON] та [PERSON] укласти договори оренди землі, на що останні погодились, і як з власниками, яким згідно ст. 317 ЦК України належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, узгодило з орендарями всі істотні умови договору оренди землі. З цими договорами позивачі ознайомилися та особисто засвідчили своє погодження підписами в присутності трьох працівників СПрАТ імені Кірова у приміщенні адміністративної будівлі товариства. При цьому надали копії документів , що посвідчують їх особистість. 04 квітня 2013 року позивачі уповноважили [PERSON] здійснити реєстрацію речового права - права власності на земельні ділянки, а також здійснити реєстрацію речового права оренди на підставі договорів оренди землі, що укладені між ними та товариством імені Кірова. Довіреності видані Преображенською сільською радою та зареєстровані в реєстрі за № 90 і № 91. Доповнила, що договори оренди земельних ділянок № [NUMBER] і № [NUMBER] укладені на основі типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03 березня 2004 року. У цих договорах оренди визначені всі істотні умови, які зазначені в ст. 15 Закону України «Про оренду землі», та містять всі його невід'ємні частини. Наявність проекту відведення земельної ділянки не є обов'язковою вимогою в даному випадку, оскільки відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 123, 124 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються при наданні земельних ділянок в оренду із земель державної та комунальної власності у разі зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону та надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Предметом договорів оренди землі № [NUMBER] і № [NUMBER] від 20 травня 2013 року є передача в оренду землі, що належать на праві приватної власності позивачам. Термін дії договорів встановлений на 10 років, що не суперечить вимогам ст. 93 ЗК України. Згідно ст.ст. 18,31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації і припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Тому вважає, що укладені договори оренди № [NUMBER] і № [NUMBER] повністю відповідають вимогам чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України. Оренда земельної ділянки може бути короткостроковою - не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років. Поняття договору оренди, його форма, умови та порядок укладання, чинність, термін дії, державна реєстрація визначені Законом України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року зі змінами і доповненнями. Договір оренди відповідно до ст. 14 цього Закону укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форму договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Статтями 202, 203 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладання договору оренди і його державної реєстрації. Судом установлено, що 20 травня 2013 року між сторонами були укладені договори оренди земельних ділянок № [NUMBER] і № [NUMBER] строком на десять років, які 08 січня 2014 року зареєстровані реєстраційною службою Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області. Строк дії договорів не суперечить вимогам ст. 93 ЗК України. У цих договорах визначені істотні умови, які передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», та містять всі невід'ємні його частини. Позивачі стверджують, що відсутність проекту відведення земельних ділянок як невід'ємної частини договору оренди є підставою для визнання договорів оренди недійними згідно до прямої вказівки ст. 15 Закону України «Про оренду землі». З таким твердженням суд не погоджується, оскільки відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 123, 124 ЗК України проекти землеустрою складаються при наданні земельних ділянок в оренду державної та комунальної власності у разі зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону та надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Предметом договорів оренди землі № [NUMBER] і № [NUMBER] від 20 травня 2013 року є передача в оренду землі, що належить на праві приватної власності громадянам [PERSON] та [PERSON] Крім того, як вбачається з п.17 укладених договорів оренди, сторонами узгоджено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. У судовому засіданні не знайшло свого підтвердження і посилання позивачів на відсутність волевиявлення щодо передачі земельних ділянок в оренду СПрАТ імені Кірова. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] кожен окремо пояснили, що в їх присутності, у приміщенні адміністративної будівлі товариства, позивачі ознайомилися та засвідчили своїми підписами договори оренди, надавши при цьому оригінали державних актів на землю і копії документів, що посвідчували їх особистість. При цьому ніяких заперечень з приводу укладання договорів оренди від них не надійшло. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Заявляючи позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди землі , позивачами не надано доказів, які б свідчили про порушення їхніх прав та інтересів при укладанні договорів оренди земельних ділянок. У судовому засіданні теж не встановлено сукупності доказів на підтвердження обставин, на які посилаються позивачі, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed