Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебуває в юридичному шлюбі з відповідачем з 09.09.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З лютого 2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені і з того часу проживають окремо. Причиною припинення шлюбних відносин є несумісність характерів та у зв»язку з наявністю постійних сварок та суперечок. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивачка не з»явилась, просила справу розглядати у її відсутність, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. В судовому засіданні не встановлено, що повідомлення, які прийшли на адресу суду про слуханні справи без участі відповідача надійшли саме від відповідача по справі [PERSON], та у зв»язку з цим не може прийняти їх до уваги. Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки належним чином повідомлений про день і час слухання справи відповідач не з»явився в судове засідання, причини своєї неявки суду не повідомив, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши докази по справі , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб , зареєстрований Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 09.09.2011 року, актовий запис № 965 ( а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] ( а.с. 11). Судом також встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2015 року, сторони втратили почуття поваги один до одного по причині несумісності характерів. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов»язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами, суд вважає примирення між сторонами неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved