Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом позбавлення права користування жилим приміщенням, та просили усунути перешкоди, які чинить їм [PERSON] в користуванні та розпорядженні належним їм на праві приватної власності житлом за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання його таким, що втратив право користування вказаною квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є власниками [ADDRESS] однак у даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (брат позивача [PERSON].), який у ній не проживає, своїх речей не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачам як власникам житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом), що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позові, не заперечувала проти заочного розгляду спрви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення-повідомлення на офіційному веб-порталі судової влади України, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] не заперечували проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 8, 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 3 ст. 8 Конституції України, її норми є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що згідно Договору міни квартири від 04.05.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Демчуковою К.М., зареєстрованого в реєстрі за №668, позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] Право власності позивачів на зазначенуну квартиру зареєстровано 15.06.1998 року КП «ВООБТІ» за реєстровим №392, записано в реєстрову книгу за №308 (а.с.10). Належність квартири [ADDRESS] на права приватної спільної часткової власності позивачам також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.34-35). Рішенням 2 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 25.12.2015 року №71 вулицю Свердлова перейменовано на вулицю Князів Коріатовичів (а.с. 16). Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» №9800 від 22.09.2018 року, позивачі [PERSON], [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] за даною адресою також зареєстрований відповідач [PERSON] (брат) з 25.10.2006 року (а.с. 12). Аналогічні відомості містяться і у особовому рахунку [NUMBER] (а.с. 11). Згідно Актів, складених ТОВ «ЖЕО» 12.04.2017 року, 09.04.2018 року, 17.09.2018 року, відповідач [PERSON] у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] не проживає з осені 2012 року без поважних причин (а.с.13-15). Отже, з вищезазначеного слідує, що у спірній квартирі відповідач [PERSON] не проживає з осені 2012 року, тобто понад рік, своїх речей у ній не зберігає, комунальні послуги не оплачує, проте у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, чим створює позивачам як власникам житла перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном (житлом). Суд бере ці докази до уваги, оскільки вони зібрані з дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] по 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved