Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування вимог зазначають, що відповідач позичив, згідно розписки від 04.01.2011 року, у позивача [PERSON] 46 165 доларів США та 11 238 євро, а у позивачки [PERSON], згідно розписки від 13.01.2010 року, 5200 доларів США та 8500євро, під зобов'язання повернути позичені кошти в зазначений у розписках строк, однак кошти не повернув й у добровільному порядку повертати не збирається, а тому лише в судовому порядку позивачі можуть захистити порушене право. Надалі сторона позивача уточнила позовні вимоги, зазначила що [PERSON] в лютому 2011 року склав повторну розписку про позику коштів в [PERSON] на суму 47 550 доларів США та 11575 євро, й написанням цієї розписки скасовується дія попередньої розписки від 04.01.2011 року, оскільки позичені, згідно січневої розписки кошти, включено до суми, зазначеної в лютневій розписці. Крім того позивачі подали заяву про збільшення позовних вимог, згідно змісту якої просять суд додатково стягнути з відповідача 3% річних за невиконання зобов'язання з своєчасного повернення позичених коштів. Остаточно, згідно заяви від 10.02.2013 року, позивачі просять стягнути з відповідача [PERSON] - на користь [PERSON] позичені, згідно розписки від 01.02.2011 року, кошти в сумі 47550 доларів США та 11575 євро, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 07.02.2014 року становить 550 088, 39 гривень; суму нарахованих за період з 01.02.2011 року по 07.02.2014 року (1103 днів) 3% річних в розмірі 49 869, 66 гривень, - на користь [PERSON] позичені, згідно розписки від 13.01.2010 року, кошти в сумі 5200 доларів США та 8500 євро, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 07.02.2014 року становить 145 168, 89 гривень; суму нарахованих за період з 13.01.2010 року по 07.02.2014 року (1486 днів) 3% річних в розмірі 17 730, 49 гривень, В судовому засіданні позивачі та їх представник уточнені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. В останнє судове засідання представник позивачів подав заяву з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони позивача, на підставі наявних доказів, та з врахуванням змісту заяви від 10.02.2013 року. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили за безпідставністю, суду пояснили, що розписки є фіктивними правочинами, оскільки відповідач позичав у позивачів значно менші суми, а в розписках відображені суми з нарахованими процентами. Крім того відповідач суду склав заяву про те, що ним оспорюється дійсність розписок про позику коштів, про що наявна ухвала суду про відкриття провадження у справі. В останнє судове засідання відповідач не з'явився, однак доказів, в обґрунтування поважності причин неявки, суду не навів, а тому ухвалене рішення про продовження судового розгляду за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення сторін, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини. 04.01.2011 року [PERSON] позичив у [PERSON] 46 165 доларів США і 11 238 євро, та зобов'язався повернути кошти до 01.05.2011 року , що стверджується письмовою розпискою з власноручним підписом [PERSON], оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Крім того, 01.02.2011 року, [PERSON] склав розписку про позику у [PERSON] 47 550 доларів США і 11 575 євро, котрі зобов'язався повернути до 01.06.2011 року, що стверджується письмовою розпискою з власноручним підписом [PERSON], оригінал якої знаходиться в матеріалах справи. Щодо обставин складання даних розписок, [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що [PERSON] в лютому 2011 року допозичив у нього гроші, а тому склав повторну розписку про позику коштів в [PERSON] на суму 47 550 доларів США та 11575 євро, й написанням цієї розписки скасовується дія попередньої розписки від 04.01.2011 року, оскільки позичені, згідно січневої розписки кошти, включено до суми, зазначеної в лютневій розписці. Також судом встановлено, що 13.01.2010 року [PERSON] позичив у [PERSON] 5200 доларів США і 8500 євро, та зобов'язався повернути кошти до нового 2011 року, стверджується письмовою розпискою з власноручним підписом [PERSON], оригінал якої знаходиться в матеріалах справи Натомість в судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що розписки є фіктивними правочинами, оскільки відповідач позичав у позивачів значно менші суми, а в розписках відображені суми з нарахованими процентами, й також відповідачем оспорюється дійсність розписок про позику коштів. Вирішуючи спір суд зазначає наступне. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. (ч.1 ст.1047 ЦК України). Таким чином, відповідно до ст. 1046 ЦК України, сторони спору уклали договори позики: від 01.02.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], та від 13.01.2010 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк . (ч.1 ст.530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Однак доказів виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за вищезазначеними договорами позики, тобто повернення позивачам грошей, судом не встановлено та відповідачем не доведено. Відповідно ст. 192 ЦК України, платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У п.14 Постанови №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного суду України зазначає, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Системний аналіз доказів дозволяє суду зробити висновок про порушення договірних зобов'язань зі сторони відповідача, а тому позов [PERSON] та [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на їх користь позичених коштів у гривневому еквіваленті, за офіційним курсом НБУ, станом на дату ухвалення рішення . Згідно офіційного курсу НБУ, станом на 12.02.2014 року, 1 долар США = 8, 55 гривень, а 1 євро = 11,69 гривень. Відтак з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути, позичені згідно розписки від 01.02.2011 року, 47 550 доларів США, що еквівалентно 406 552 гривень, та 11575 євро, що еквівалентно 135 311 гривень - загалом 541 863 гривень. З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути, позичені згідно розписки від 13.01.2010 року, 5200 доларів США, що еквівалентно 44 460 гривень, та 8500 євро, що еквівалентно 99 365 гривень - загалом 143 825 гривень. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів 3% річних за невиконання грошового зобов'язання, суд наголошує на наступному. Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України, враховуючи специфіку грошового зобов'язання, передбачає стягнення за порушення грошового зобов'язання процентів річних та інфляційних витрат. Такі проценти річних не є неустойкою, оскільки неустойка у ст. 534 ЦК України, і проценти розглядаються як окремі категорії, тому й обмеження, передбачені законом для неустойки, не можуть застосовуватися, а є формою цивільно - правової відповідальності за користування грошовими коштами. Вищезазначено, що позичені у [PERSON] кошти, згідно розписки від 01.02.2011 року, відповідач зобов'язався повернути до 01.06.2011 року, а позичені у [PERSON] кошти, згідно розписки від 13.01.2010 року, відповідач зобов'язався повернути до 01.01.2011 року. Позивач наполягає на стягненні з відповідача на користь позивачів 3% річних за період: - з 01.02.2011 року (дати написання розписки про позику [PERSON] коштів у [PERSON]В.) до 07.02.2014 року, тобто за 1103 днів. - з 13.01.2010 року (дати написання розписки про позику [PERSON] коштів у [PERSON]М.) до 07.02.2014 року, тобто за 1486 днів. Проте суд не погоджується з даним періодом нарахування позивачами 3% річних, за невиконання відповідачем грошового зобов'язання, оскільки період слід обраховувати з визначеної текстом розпискок, очікуваної дати повернення позичальником коштів кредиторам: по розписці про позику в [PERSON] - з 01.06.2011 року, а по розписці про позику в [PERSON] - з 01.01.2011 року. А тому, на думку суду, підставною є вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останнього на користь позивачки 3% річних за невиконання грошового зобов'язання, взятого згідно розписки від 13.01.2010 року, за період з 01.01.2011 року по 07.02.1014 року, тобто за 1132 дні, що становить 13 368 гривень. Також підставною є вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останнього на користь позивача 3% річних за невиконання грошового зобов'язання, взятого згідно розписки від 01.02.2011 року, за період з 01.06.2011 року по 07.02.2014 року, тобто за 982 дні, що становить 43 735 гривень. Водночас суд, виходячи з презумпції дійсності правочину, критично оцінює заперечення відповідача проти задоволення позову позивачів з посиланням на фіктивність спірних розписок - належними та допустимими доказами, станом на дату ухвалення судового рішення, відповідачем не доведено недійсності договорів позики, оформлених розписками з позивачами, від 01.02.2011 року з [PERSON], та, відповідно, від 13.01.2010 року з [PERSON]

Outcome: partial