Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивачі звернулися до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачів про визнання дійсним договору № Н/99-0145 купівлі - продажу нерухомого майна від 15.06.1999 року, укладений на Одеській Універсальній товарній біржі «Центр» та зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 17.06.1999 року (номер запису: № 41 на стр. 10 в кн. 331 пр.), за яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м. Підставою звернення до суду позивачі вказують те, що вказана квартира була придбана ними на підставі договору купівлі - продажу, який був укладений на Одеській Універсальній товарній біржі «Центр» та зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 17.06.1999 року (номер запису: №41 на стр. 10 в кн. 331 пр.). Так, [INFO] помер [PERSON] , та [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка складається, зокрема, з частини вищезазначеної квартири, як спадкоємець першої черги, однак, їй було відмовлено, так як спірний договір не був нотаріально посвідчений. Тому, вона не може реалізувати свої права спадкоємця, та звернулася з відповідною заявою до суду. Позивач [PERSON] та її представник приймали участь у судовому засіданні, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні участі не приймали, однак надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені у встановленому законом порядку. Про причини неявки до суду не повідомили, відзиви на позовну заяву або пояснення по суті позовних вимог до суду надано не було. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що достатньо підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15 червня 1999 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір № Н/99-0145 купівлі - продажу нерухомого майна від 15.06.1999 року, укладений на Одеській Універсальній товарній біржі «Центр» та зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 17.06.1999 року (номер запису: №41 на стр. 10 в кн. 331 пр.), за яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках квартиру [ADDRESS] , загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м. Позивачі після придбання квартири зареєструвалися з 27.10.1999 року та проживають по теперішній час, що підтверджується довідками КП ЖКС «Хмельницький» від 08.10.2019 року №810, 809. Так, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина, та [PERSON] , як спадкоємець першої черги, звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у прийняті спадщини, оскільки спірний договір не було нотаріально посвідчено. Відповідно до спадкової справи, яка була витребувана судом та досліджена у судовому процесі, встановлено, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем до майна померлого, тому як інший спадкоємець - [PERSON] відмовився від спадщини. Судом встановлено, при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім пунктам договору. Так, позивачі, з однієї сторони, передали відповідачам обговорену заздалегідь суму грошей, а відповідачі, у свою чергу, передали правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру, фактично передали у користування. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивачі здійснюють право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, сплачують всі комунальні послуги, здійснюють поточний ремонт. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. При таких обставинах суд вважає, що такий договір підлягає визнанню дійсним.

Outcome: approved