Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами, в яких просять визнати за ними як наймачами право користування квартирою №76 в будинку №1 по вулиці Генерала Бочарова в м.Одесі та зобовязати відповідача укласти з ними договір найму на вказану квартиру. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що вони постійно проживають в зазначеному вище приміщенні, яке було отримане їх батьком [PERSON] ще в 1989 році за обмінним ордером, займаються його впорядкуванням, проте, після смерті батька у 2017 році, котрий був основним квартиронаймачем, між ними та відповідачем не укладався договір найму житлових приміщень, які ним зайняті. Відсутність договору найму житлових приміщень перешкоджає йому в реалізації свого права на приватизацію. Дані обставини стали підставою для звернення до суду. Представник позивачів звернувся до суду із заявою, в якій підтримав предявлені позовні вимоги та просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином та своєчасно повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності чи будь-яких клопотань по справі від нього до суду не надходило, своєї думки щодо заявлених вимог у тій чи іншій формі не висловив. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] постійно проживають у [INFO]. Основним квартиронаймачем вказаного житлового приміщення на підставі обмінного ордеру №7581 серії БО від 02.09.1989 року (а.с.12), був батько позивачів [PERSON], котрий 07.02.2017 року помер, актовий запис про смерть №1648 по відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції (а.с.10), після його смерті у квартирі залишилися проживати його діти позивачі у справі, сплачуючи комунальні послуги, підтримуючи квартиру у належному стані. Факт постійного проживання у квартирі позивачів разом з батьком і по цей час підтверджується письмовими поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.13-16). Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. В силу п.4 ст.3 Закону Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні №1382-ІУ від 11.12.2003року (далі Закон), місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ч.2 ст.2 того ж Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частина 1 ст.63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно ч.2 ст.65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члені сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з ст.106 ЖК України, повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таким чином, встановлені в судовому засіданні факти дають підстави вважати, що позивачі правомірно набули право користування спірним житлом, а як наслідок набули всі права та обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Згідно Положення про районну адміністрацію [PERSON] міської ради районна адміністрація є виконавчим органом [PERSON] міської ради та виконує функції уповноваженого органу власника житлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають судовому захисту шляхом визнання права користування житловим приміщенням та зобовязання відповідача укласти з позивачами договір найму на спірну квартиру. З боку відповідача суду не представлено жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на безпідставність предявленого позову або спростовував докази, на які посилалися позивачі в обґрунтування предявлених позовних вимог.

Outcome: approved