Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, який мотивують тим, що [PERSON] 03 листопада 2009 року та 25 грудня 2015 року звертався до Сумського міського центру зайнятості за сприянням працевлаштування. Спеціалістами центру при зверненні заповнювалися персональні картки № 18500040911300003 та №18501512250008, достовірність внесених даних до яких засвідчена особистим підписом шукача роботи. Починаючи з 10 листопада 2009 року та з 25 грудня 2015 року відповідачу було надано статус безробітного, а з 10 листопада 2009 року та з 01 січня 2016 року призначено та розпочато виплату допомоги. У період з 22 червня 2010 року по 24 червня 2010 року [PERSON] проходив профнавчання за направленням Сумського міського центру зайнятості за навчальною програмою «Основи службового етикету». Реєстрація [PERSON] як безробітного була припинена з 03 жовтня 2010 року та з 01 квітня 2016 року. При наступному зверненні відповідачем за сприянням у працевлаштуванні Сумським міським центром зайнятості встановлено факт його зайнятості у період попередньої реєстрації безробіттю з 10 листопада 2009 року по 06 серпня 2010 року та з 25 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року, про що було складено акт. Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] з 15 квітня 2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності проведено 09 грудня 2016 року. Позивачі вказують, що відповідачем у заявах від 10 листопада 2009 року та 25 грудня 2015 року надано недостовірні дані, внаслідок чого незаконно отримано статус безробітного з 10 листопада 2019 року та з 25 грудня 2015 року, соціальну послугу з профнавчання та завдано шкоду у розмірі незаконно отриманої допомоги по безробіттю і вартості соціальної послуги з профнавчання. В періоди з 10 листопада 2009 року по 06 серпня 2010 року, з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року відповідачу виплачена допомога по безробіттю у розмірі 10629,54 грн., витрати на організацію соціальної послуги з профнавчання відповідача склали 29,78 грн. Вказані кошти [PERSON] добровільно не повернув, посилаючись на вимоги ст. 1166 ЦК України позивачі просять стягнути з [PERSON] суму незаконно отриманої допомоги та вартість соціальної послуги. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 14 червня 2017 року проти задоволення позову заперечував, просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судових засіданнях проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення (а.с.41-44, 52-56) та вказував, що вимоги про стягнення з [PERSON] незаконно отриманої допомоги за період з 10 листопада 2009 року по 06 серпня 2010 року на суму 6174,18 грн. та стягнення на суму 29,78 грн. у зв'язку з наданням соціальної послуги з профнавчання у період з 22 червня 2010 року по 24 червня 2010 року пред'явлені поза межами загального трирічного строку позовної давності, та просив суд відмовити в задоволенні цих вимог в зв'язку з пропущенням строку позовної давності. Із приводу внесення відповідачем у заявах про надання статусу безробітного недостовірних відомостей про те, що відповідач не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, представник відповідача вказав, що в період з 2003 по 2004 роки [PERSON] подав державному реєстратору заяву про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи. Реєстратор направив його до податкової інспекції для зняття з податкового обліку. Після надання реєстратору відповідних довідок, реєстратор повідомив [PERSON], що його буде виключено з Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності, так як він прийняв рішення про припинення підприємницької діяльності. Відповідач вважав, що з цього часу він вчинив всі необхідні дії для припинення підприємницької діяльності. Лише в грудні 2016 року, після того як [PERSON] звернувся до центру зайнятості, йому стало відомо, що він залишається зареєстрованим як фізична особа-підприємець. Як наслідок, [PERSON] повторно звернувся до реєстратора та вніс дані про припинення підприємницької діяльності. Представник вказав, що на його звернення до уповноважених органів було надано відповідь про відсутність облікової справи ФОП [PERSON] у ДПІ у м. Сумах, а управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» СМР процедура включення ФОП [PERSON] до ЄДР відбувалася на підставі аналогічної інформації, отриманої від міжвідомчої комісії по збору та обробленню інформації про суб'єктів господарювання, які самостійно до 2012 року не змогли включитися до ЄДР. Одночасно зазначено, що відомості про ФОП [PERSON] були включені до акту прийому-передачі справ лише як електронний файл. Паперова форма реєстраційної справи не була сформована. Таким чином, на думку представника відповідача, відсутня вина відповідача в тому, що своєчасно не було внесено відомості про припинення його підприємницької діяльності до ЄРД, тому в задоволенні позову слід відмовити. Вислухавши представників сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 листопада 2009 року відповідач [PERSON] звертався до Сумського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, при зверненні було заповнено персональну картку № 18500040911300003 (а.с.4). 10 листопада 2009 року відповідач в своїй заяві про надання статусу безробітного особисто зазначав, що він не є суб'єктом підприємницької діяльності (а.с.6). Як вбачається з витягу із наказів про прийняті рішення від 05 жовтня 2010 року, [PERSON] з 10 листопада 2009 року надано статус безробітного та призначено грошову допомогу по безробіттю відповідно до наказу від 10 листопада 2009 року № НТ091110 (а.с. 9). Відповідно до договору № 114к/10-1 від 16 червня 2010 року [PERSON] направлений на підвищення кваліфікації Інформаційно-консалтінгового центру «ІНКОМІЛ» строком на 0,10 міс. у період з 22 червня 2010 року по 24 червня 2010 року з метою сприяння подальшому працевлаштуванню (а.с.13). 25 грудня 2015 року відповідач звертався до Сумського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, при зверненні було заповнено персональна картка № 185015122500008 (а.с. 5). Як вбачається з наданих суду письмових доказів, 25 грудня 2015 року відповідач звертався до Сумського міського центру зайнятості з заявою про перерахування коштів (а.с.7), а з листка відвідувань центру зайнятості [PERSON] вбачається, що останній 25 грудня 2016 року особисто зазначив, що він ніколи не реєструвався як приватний підприємець (а.с.8). З витягу із наказів про прийняті рішення від 28 грудня 2015 року [PERSON] вбачається, що з 28 грудня 2015 року надано статус безробітного та призначено грошову допомогу по безробіттю відповідно до наказу від 04 січня 2016 року № НТ160104 (а.с. 11). При наступному зверненні [PERSON] за сприянням у працевлаштуванні до Сумського міського центру зайнятості було встановлено що він з 15 квітня 2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та встановлено факт його зайнятості у період попередньої реєстрації по безробіттю з 10 липня 2009 року по 06 серпня 2010 року та з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (а.с.16), про що складено акт про встановлення факту неправдивих відомостей та одержання матеріального забезпечення по безробіттю незаконним шляхом № 29 від 12 грудня 2016 року (а.с. 17). Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 15 квітня 2002 року (а.с. 14-15). Як зазначено у Витязі, відомості про ФОП отримані в порядку взаємного обміну інформацією з відомчих реєстрів органів статистики, Міндоходів, Пенсійного фонду України. Крім того, у Витязі зазначено про те, що 09 грудня 2016 року припинено підприємницьку діяльність [PERSON] на підставі внесеного рішення фізичної особи-підприємця (а.с.14 зворот). Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на виконання ухвали суду направив паперову форму реєстраційної справи ФОП [PERSON], з якої вбачається, що заяву про припинення підприємницької діяльності [PERSON] подав 08 грудня 2016 року (а.с.82-89). Таким чином, судомо встановлено, що в період часу з 15 квітня 200 року по 08 грудня 2016 року [PERSON] числився зареєстрованим як фізична особа-підприємець. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували доводи сторони відповідача, що [PERSON] припинив підприємницьку діяльність ще у 2003-2004 роках, суду не надано. При цьому суд вважає непереконливим доводи самого відповідача [PERSON] про те, що він в усній формі звертався до реєстратора та до органів державної податкової служби з питання припинення своєї підприємницької діяльності, і потім був впевнений у тому, що вжив у всіх необхідних заходів для припинення підприємницької діяльності - оскільки ці доводи відповідача жодним чином не підтверджуються доказами. Зокрема, його твердження, що він звертався до податкової інспекції із заявою про припинення підприємницької діяльності - спростовуються листом ДПІ від 13.07.2017 року про те, що згідно реєстраційних та облікових даних ДПІ в м. Сумах ФОП [PERSON] перебував на обліку як фізична особа - підприємець 29.04.2002 року (дата реєстрації в ДПІ) по 09.12.2016 року (дата проведення державної реєстрації припинення) (а.с.67). Таким чином, усні пояснення [PERSON] не підтверджені з його боку жодними допустимими доказами. Статус фізичної особи - підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Саме у господарських відносинах фізичні особи - підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи, та лише на підставі їх реєстрації і внесення відомостей про них до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців. З 01 липня 2004 року набрав чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» № 755-IV від 15.05.2003 року. Відповідно до п. 2 прикінцевих положень зазначеного Закону в редакції від 15.03.2003 року державний реєстратор протягом 2004 - 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов'язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується. Відповідно до довідок Сумського міського центру зайнятості 08 грудня 2016 року у період з 10 листопада 2009 року по 03 жовтня 2010 року [PERSON] була виплачена грошова допомога по безробіттю у розмірі 6174,18 грн. (а.с. 19), в період з 25 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року [PERSON] виплачена грошова допомога по безробіттю у розмірі 4455,36 грн. (а.с. 20). Відповідно до довідки Сумського обласного центру зайнятості від 12 грудня 2016 року, витрати на професійне навчання [PERSON] за період з 22 червня 2010 року по 24 червня 2010 року склали 29,78 грн. (а.с.21). 14 грудня 2016 року Сумський міський центр зайнятості видав наказ про повернення незаконно отриманого матеріального забезпечення за період з 10 листопада 2009 року по 06 серпня 2010 року у сумі 6174,18 грн. з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року у сумі 4455,36 грн. та вартість соціальної послуги з професійного навчання за період з 22 червня 2010 року по 24 червня 2010 року в сумі 29,78 грн. (а.с.18). Сумський міський центр зайнятості листом від 01 січня 2017 року № 07/21 повторно повідомив [PERSON] про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю сумою 10 629,54 грн. та вартості соціальної послуги з профнавчання сумою 29,78 грн. протягом 15 календарних днів з дня отримання цього повідомлення (а.с. 22). Згідно ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законом, доходів. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, щодо зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну і (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. У відповідності до п. п. 1 п. 37 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу та ведення обліку осіб, які шукають роботу» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 р. № 198передбачено: центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня працевлаштування за наймом на умовах трудового договору (контракту). Частиною 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 219 від 14.02.2007 р., у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку. Згідно з п. 7 Порядку, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ст. 1212 ЦК України). Судом встановлено, що при зверненні до Сумського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні [PERSON] надав неправдиві відомості щодо його зайнятості у період реєстрації по безробіттю з 10 листопада 2009 року по 06 серпня 2010 року та з 25 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року, у зв'язку з цим він незаконно отримав матеріальне забезпечення по безробіттю та вартість наданої соціальної послуги з профнавчання, які ним у добровільному порядку не були повернуті у повному обсязі. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач звернувся з позовом до суду 03 травня 2017 року (а.с.2). Так згідно ч.ч. 3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року №6-152цс 14 зазначено, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати обставини порушення її прав. При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх об'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення прав, покладених на позивача. У п. 137 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Волков проти України» вказано, що строк давності забезпечує правову визначеність та захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які вкрай важко спростувати, та дозволяє запобігти несправедливості, що може виникнути внаслідок рішень щодо подій, що мали місце у далекому минулому, та на підставі доказів, що з часом стають неналежними на недостатніми. Вбачається, що з вимогою про стягнення допомоги по безробіттю за період з 10 листопада 2009 року по 06 серпня 2010 року у сумі 6174,18 грн. та вартості соціальної послуги з професійного навчання за період з 22 червня 2010 року по 24 червня 2010 року в сумі 29,78 грн. - позивач звернувся до суду через сім років після виплати даної допомоги, тобто після спливу строку позовної давності, визначеного в ст.257 ЦК України, а тому в даній частині позовних вимог слід відмовити в зв'язку з пропуском позивачем позовної давності. Водночас, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] допомоги по безробіттю за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року у розмірі 4455,36 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог (задоволено на 42 %), та в зв'язку з тим, що позивач за законом звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави частину судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 269 грн. (42% від ставки судового збору 640 грн.) Згідно ст. 84, 89 ЦПК України, оскільки позивачу було відмовлено в частині позовних вимог (відмовлено на 58%), суд вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача частину понесених відповідачем витрат на правову допомогу пропорційно вимогам, у яких відмовлено, а саме 58% від суми правової допомоги 2500 грн., що становить 1450 грн. (а.с. 74-76).

Outcome: partial