Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в особі представника Павчука С.І. , звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади с. Рудка в особі Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, в якій просять визнати за кожним із них право власності на 1/3 частку у нежитловому приміщенні «Магазин», 1968 року побудови, що розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить нежитлове приміщення «Магазин», 1968 року побудови, загальною площею 73,10 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями вказаного майна за законом є її чоловік - [PERSON] , 1958 р.н. та доньки - [PERSON] , 1987 р.н. та [PERSON] , 1988 р.н., позивачі по справі, які спадщину після смерті спадкодавиці прийняли, користується всім спадковим майном та з метою її оформлення звернулися до нотаріуса із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивачі змушені в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Представник позивача Павчук С.І. в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав вказаних у позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача - територіальної громади с. Рудка в особі Веренчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, врахувавши заяву представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с. Бабин Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.01.2009. Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] по місцю її останнього проживання, а саме в [ADDRESS] , відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить нежитлове приміщення «Магазин», 1968 року побудови, загальною площею 73,10 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане вбачається із довідки виконавчого комітету Бабинської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 157 від 13.03.2017 та копії договору купівлі-продажу від 18.07.2002. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповідального розпорядження щодо свого майна на випадок смерті не вчиняла, спадкоємцями її майна за законом є чоловік покійного - [PERSON] , [INFO] , а також її доньки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Наведене вбачається із матеріалів спадкової справи №422/2010 від 21.01.2009, заведеної щодо майна померлої [PERSON] . Відповідно ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , будучи спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] спадщину після смерті матері не прийнялаи та відмовляється від прийняття належної їй частки в спадковому майні. В свою чергу позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки вони на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавицею та у шестимісячний термін після смерті спадкодавці звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, за якою було заведено спадкову справу №422/2010. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно позивачі звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом у вигляді спірного житлового будинку нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачами не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на нежитлове приміщення. Наведене підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №24809489 від 22.09.2010 та постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №258/02-31 від 27.08.2021. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. Судом встановлено, що нежитлове приміщення «Магазин», розташоване по [ADDRESS] , належав і рахується за померлою [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18.07.2002. В п. 3.3 Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула право власності на спірне нежитлове приміщення, проте його не оформила належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно звіту про незалежну оцінку вартості від 31.08.2021 вартість нежитлової будівлі « Магазин », розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 156068 (сто п`ятдесят шість тисяч шістдесят вісім) гривень. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачами своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1261-1265, 1268, 1270, 1272, 1297 ЦК України,

Outcome: approved