Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] в селище Садове Мелітопольського району Запорізької області, зазначивши, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON], та був зареєстрований в квартирі як член сімї. Також, в квартирі була зареєстрована відповідач [PERSON] Однак, відповідач [PERSON] не проживає у належній їм квартирі з 1992 року, а відповідач [PERSON] з 2000 року, претензій щодо проживання в квартирі не мають, їх речей в квартирі немає, тому вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання представник позивачів не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідачі у судове засідання не зявились, не повідомили суд про причини неявки, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності, а також відзив на позов від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на квартиру [ADDRESS] в селище Садове Мелітопольського району Запорізької області зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30 листопада 1993 року, виданого Мелітопольською районною адміністрацією, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2011 року /а.с.7-9/. Вказана обставина також підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав № 29760028 від 21 квітня 2011 року /а.с.10/. Згідно довідок, виданих виконавчим комітетом Новенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області №№ 1022, 1024 від 27 серпня 2018 року за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, селище Садове, [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та [PERSON], однак за вказаною адресою [PERSON] не проживає з 2000 року, а [PERSON] з 1992 року /а.с.11/. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що відповідачі [PERSON] більше шести місяців, а відповідач [PERSON] більше одного року в квартирі [ADDRESS] в селище Садове Мелітопольського району Запорізької області не проживають, їх речей та іншого майна в квартирі немає, вимог щодо проживання у вказаній квартирі відповідачі не предявляли. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved