Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування з питань земельних відносин. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, надали суду заяву згідно якої просили справу слухати в їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. В судове засідання представник відповідача - Білгород-Дністровської районної державної адміністрації не з`явився, але надав на адресу суд заяву, в якій пояснив наступне. У зв`язку з тим, що земельною ділянкою щодо якої прийнято оскаржуване позивачем рішення, у відповідності до вимог Земельного кодексу має розпоряджатись Білгород-Дністровська районна державна адміністрація, як земельною ділянкою, що знаходиться за межами населеного пункту, та до повноважень якої належало таке розпорядження земельною ділянкою, що знаходилась у державній формі власності, Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області вважає, що оскаржуване позивачем рішення прийнято всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України, та порушує права позивача як власника земельної ділянки, відносно якої, поза компетенцією сільської ради прийнято оскаржуване рішення, і Білгород-Дністровська районна державна адміністрація Одеської області, як відповідач, визнає даний позов, і обставини, на які посилається позивач у своєму позові, та просить суд розглянути дану справу без участі представника Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області; ухвалити рішення про задоволення позовних вимог та направити копію рішення відповідачу по справі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є власником земельної ділянки площею 2.00000 га, в тому числі : ріллі - 2. 00000 га (кадастровий номер [NUMBER] ) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства (землі сільськогосподарського призначення), яка розташована на території Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту) на підставі Наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 03 серпня 2017 року № 15-7966/13-17СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення». 17 квітня 2018 року з Єдиного державного реєстру судових рішень при ознайомленні із рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2018 року у адміністративній справі № 815/203/17 позивачці стало відомо, що рішенням 11-сесії Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області XXII скликання «Про розміщення селянського (фермерського) господарства» від 30 вересня 1992 року [PERSON] виділена земельна ділянка для ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі 10 га у тому числі, пашні 10 га у постійне користування із земель запасу Випасненської сільської ради народних депутатів та розпорядженням Білгород- Дністровської районної ради від 09 лютого 2001 № 20/2001-р «Про дачу згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства [PERSON] на території Випасненської сільської ради» дано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства «Локомотив», голові [PERSON] . загальною площею 10,0 га ріллі із земель запасу Випасненської сільської ради. Оскільки позивачка є власником вказаної земельної ділянки, вважає, що зазначеним правовим актом органу місцевого самоврядування, яким виділено громадянину [PERSON] земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства в розмірі 10 га, у тому числі пашні 10 га в постійне користування із земель запасу Випасненьської сільської ради народних депутатів та вказаним розпорядженням Білгород-Дністровської районної ради, розпорядження земельною ділянкою, що належала до державної форми власності, у відповідності до пп. «а» ч. 1 ст. 17 та ч.2 ст. 122 Земельного кодексу України здійснювалось Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією, якими взагалі порушуються її права як власника земельної ділянки, у зв`язку із чим такий правовий акт індивідуальної дії підлягає скасуванню. Відповідно до п.10 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. їхніх посадових і службових осіб. Згідно із ч. 1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії. виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності с непорушним. Гарантоване основним Законом право власності на майно та його непорушність врегульовано нормами Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст.316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положення ст.319 Цивільного кодексу України визначають, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1ст.321 визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, згідно положень ст.41 Конституції України, ст.ст.316 - 319. ст.ст.373- 374 Цивільного кодексу України, ст.ст.78-81 Земельного кодексу України будучу власником вищевказаної земельної ділянки, я маю право на вільне володіння, користування та розпорядження нею, жоден орган державної влади, орган місцевого самоврядування, фізична чи юридична особа не має право створювати перешкодити у його здійсненні та приймати управлінські рішення, внаслідок яких мене буде фактично позбавлено право вільного володіння, користування та розпорядження зазначеною земельною ділянкою та обмежено реалізації цього конституційного права. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 01.03.2013 року №7, спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно я статтею 15 ЦПК (в новій редакції - ст. 19 ЦПК України) розглядаються в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3. земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права «а них. у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим позовна заява [PERSON] до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про визнання незаконним правового акту органу місцевого самоврядування з питань земельних відносинпідлягає задоволенню. Згідно ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Згідно статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказі в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Outcome: approved