Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30 листопада 2015 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів в розмірі 1500 гривень, щомісячно, на повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 лютого 2013 року розірвано шлюб між нею та відповідачем, від шлюбу є повнолітній син [PERSON] , [INFO], який після розлучення залишився проживати з нею та з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року навчається в Тернопільському національному економічному університеті на денній контрактній формі навчання з розміром оплати 4800 гривень на рік. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 червня 2014 року з відповідача у її користь стягувалися аліменти на сина в розмірі 900 гривень до досягнення ним повноліття, які відповідач припинив сплачувати після досягнення сином повноліття. Вказує, що після розлучення вона із сином залишилась без житла, тому змушена була винаймати квартиру, при цьому вона самостійно несе витрати на утримання сина, забезпечуючи його житлом, харчуванням, одягом, значні кошти витрачає на його оздоровлення та навчання, у звязку з чим її доходу не вистачає для забезпечення усіх потреб сина. При цьому, відповідач ні морально, ні матеріально не піклується про сина, хоча має високі доходи та можливість його забезпечити. З цих підстав просить задовольнити позов. 18 грудня 2015 року представником відповідача [PERSON] подано до суду письмові заперечення проти позову, згідно яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що його син [PERSON], [INFO] є повнолітньою самостійною людиною, матеріально забезпеченим, який не потребує матеріальної допомоги. Відповідач не може надавати додаткової матеріальної допомоги повнолітньому сину, оскільки має на своєму утриманні дочку [PERSON], [INFO] та оплачує її навчання у Тернопільському національному педагогічному університеті, його підприємницька діяльність не приносить прибутків. Також зазначає, що позивачка не має права стягувати із нього аліменти, оскільки син не проживає разом із нею. В судовому засіданні представник позивачки за договором [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечив проти задоволення позову, покликаючись на мотиви викладені в письмових запереченнях проти позову. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є спільною дитиною позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 червня 2014 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягувалися аліменти на сина [PERSON] в розмірі 900 гривень до досягнення ним повноліття. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами [PERSON], [INFO] навчається на денній контрактній формі навчання в Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету. Вказане стверджується також довідкою №367 виданою виконуючим обовязків директора Коледжу економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету, згідно якої [PERSON] навчається на IV курсі в Коледжі економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодший спеціаліст на платній основі денної форми навчання за спеціальністю Обслуговування компютерних систем та мереж, терміном навчання з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року. Як встановлено судом, з моменту досягнення сином повноліття, відповідач припинив виплату аліментів та не надає кошти на утримання сина, незважаючи на те, що в даний час син навчається та є студентом контрактної форми навчання Коледжу економіки, права та інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету. У звязку з навчанням позивачка самостійно несе всі витрати на утримання сина. Разом із цим, у судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що дохід позивачки становить одну мінімальну заробітну плату. Як вбачається із будинкової книги [PERSON] зареєстрований та проживає разом із матірю [PERSON] за адресою: вул. Б. Хмельницького, 13 в с. Біла Тернопільського району Тернопільської області. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обовязків і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Суд критично оцінює доводи представника відповідача про те, що відповідач не може надавати додаткової матеріальної допомоги повнолітньому сину, оскільки має також повнолітню дочку та оплачує її навчання у Тернопільському національному педагогічному університеті, на даний момент дохід від його підприємницької діяльності є неприбутковим, а повнолітній син [PERSON] є самостійною людиною, матеріально забезпеченим, який не потребує матеріальної допомоги, оскільки вказані обставини не підтверджуються матеріалами справи. суду податкових деклараційї платника єдиного податку фізичної особи-підприємця загальна сума доходу відповідача за 2013 рік становить 920 тисяч гривень, за 2014 рік - 277 тисяч гривень. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Положеннями ч.1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі 1500 гривень на повнолітнього сина, який продовжує навчання, підлягають до задоволення та є підставними. Також, в силу ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в доход держави в розмірі 551, 20 гривень.

Outcome: approved