Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] через представника [PERSON] , звернулися\~\~ до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод в її користуванні. Позивачі просять суд встановити порядок користування квартирою виділивши в користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] одну кімнату, площею 17,1м. кв., яка є не ізольованим приміщенням, у квартирі № 68 у б. 90 по вул. Соборності (Косіора) у м. Кривий Ріг, виділити в користування [PERSON] та [PERSON] другу кімнату, площею 12,7м.кв. яка є окремим ізольованим приміщенням, у квартирі № 68 у б. 90 по вул. Соборності (Косіора) у м. Кривий Ріг. Залишити у спільному користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підсобні приміщення - коридори, кухню, туалет та ванну кімнату квартири № 68 у б. 90 по вул. Соборності (Косіора) у м. Кривий Ріг. Усунути перешкоди у здійсненні [PERSON], [PERSON]Є та [PERSON] право користування майном- квартирою № 68 у б. 90 по вул. Соборності (Косіора) у м. Кривий Ріг шляхом їх вселення у вказану квартиру. Стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] суму понесених судових витрат. В обгрунтування позовних вимог позивачі вказали, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № Д3539, виданого 02.12.1994року органом приватизації Управління житлово-комунального . господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачі [PERSON],[PERSON] є співвласниками квартири, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Соборності (Косіора), б. 90, кв. 68. При отриманні квартири у власність всі разом мешкали у ній. Але, [PERSON]З з весни 2011р, [PERSON] з весни 2005, [PERSON] з вересня 2013р, через недоброзичливі стосунки з відповідачами були змушені переїхати в інше місце проживання. На цей час склались такі умови, що на винайм житла у позивачів коштів немає, тому необхідно заселитись до свого власного житла. Але відповідачі всіляко перешкоджають такому, просто не пускають до квартири, у розмові повідомляють, що це є тільки їх житло, позивачі не мають права тут жити та відповідачі ніколи не дозволять позивачам заселитись. Ключі від квартири вони отримали у лютому 2017р, коли знову намагались заселитись у своє житло, позивачів не пускали, і вони були змушені звернутись з цього приводу до поліції, і тільки коли приїхала поліція відповідачі надали ключі, але повідомили, що доки немає рішення суду про вселення, вони позивачів не пустять. Квартира, що належить сторонам є двокімнатною, загальна площа 44,11 м.кв., житлова площа 29,8 м. кв., одна кімната 12,7 м. кв. (ізольована кімната) , друга кімната 17,1 м. кв (не ізольована кімната). Угоди про спосіб виділення в натурі частки із сумісного спільного володіння на цей час між сторонами не досягнуто. Відповідачі постійно займають цілком всю квартиру аргументуючи це тим, що вони є єдиними власниками цього житла. На неодноразові звернення позивача, щодо усунення перешкод в користування квартирою, відповідачами було надано негативну відповідь. Позивач [PERSON]\~\~та представник всіх позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги кожен окремо, підтримали, дали пояснення відповідно позову просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що вона хоче щоб кімнату, площею 17,1м2, яка є не ізольованим приміщенням, у квартирі № 68 у б. 90 по вул. Соборності у м. Кривий Ріг виділили в користування відповідачам, а позивачам кімнату площею 12,7 м 2 яка є окремим ізольованим приміщенням, у квартирі . Відповідач [PERSON] надала письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність та встановити такий порядок користування квартирою : відповідачам кімнату розміром 17,1 кв.м. , а позивачам - кімнату розміром 12,7 кв.м. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.\~10,\~60 ЦПК України, кожна сторона повинна доводити ті обставини на які посилаються як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Згідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 2\~ст. 59 ЦПК України, передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3\~ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № Д3539, виданого 02.12.1994 року органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачі [PERSON],[PERSON] є співвласниками квартири, що розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Соборності (Косіора) , б. 90, кв. 68. При отриманні квартири у власність всі разом сторони мешкали у ній та зареєстровані в ній. (а.с. 11, 12, 13, 14). Квартира, що належить сторонам є двокімнатною, загальна площа 44,11 кв.м., житлова площа 29,8 кв.м., одна кімната 12,7 кв.м. (ізольована кімната) , друга кімната 17,1 кв.м. (не ізольована кімната). Відповідно до позовної заяви позивачі [PERSON] з весни 2011р, [PERSON] з весни 2005р., [PERSON] з вересня 2013 р, змушені переїхати в інше місце проживання. Стаття 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. \~ Відповідно до ч. 1\~ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~\~\~\~\~\~\~\~Цивільний кодекс регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що складає зміст права спільної сумісної власності . При реалізації права одного з співвласників на виділ частки із спільного майна необхідно попередньо визначити розмір частки в праві спільної сумісної власності, що належить цьому співвласникові, адже при спільній сумісній власності частки заздалегідь не визначені. Частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.\~\~ Відповідно дост. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1ст. 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежених у його здійсненні. Нормою частини третьоїстатті 358 ЦК Українивизначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У силу положень ст. ст.\~21,\~24,\~41 Конституції України, ст. ст.\~319,\~358 ЦК України\~всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно ч.2\~ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1\~ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до п. 14\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справам про захист прав приватної власності» № 20 «… квартира, яка є спільною сумісною або спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає розподілу в натурі, коли можливо виділити сторонами ізольовані житлові і інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна перепланувати в такі квартири. Звертаючись до суду з позовом про визначення порядку користування житловим приміщенням, позивач вказував на те, що частки в квартирі не виділені , і не дійшли згоди щодо встановлення порядку користування спірною квартирою. Відповідно до\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що у випадку неможливості виділити сторонам у натурі ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири. Відповідач запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою спростував, позовні\~\~вимоги\~\~не визнала, бажаючи щоб кімната з більшою площею була виділена в користування двом відповідачам, а кімната з меншою площею, трьом позивачам. Суд вважає, що такий порядок буде не справедливим, адже позивачів більше. За таких обставин, суд вважає допустимим запропонований позивачами варіант встановлення порядку користування спірною квартирою. Враховуючи, що спірна квартира не може бути поділена між співвласниками у натурі,встановлення такого порядку користування квартирою є доцільним для вирішенням існуючого між сторонами спору та не порушує права власності кожного з власників. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, а отже з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280,00 грн. , оскільки дві позовні вимоги немайнового характеру.

Outcome: approved