Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.01.2002 р. Лисогірською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 01. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Сімейне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з різними поглядами несімейне життя та ведення спільного господарства. Сім'я фактично розпалась, її збереження є неможливим. З 2017 року шлюбні відносини фактично припинились. У судове засідання сторони не з'явились, надали заяви в яких позивач позов підтримала, просила задовольнити та розглянути справу за її відсутності у підготовчому засіданні, а відповідач позов визнав, також просив розглянути справу за його відсутності у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 29.01.2002 р. Лисогірською сільською радою Запорізького району Запорізької області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 29.01.2002 р. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.09.2007 р., видане Лисогірською сільською радою Запорізького району Запорізької області) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.12.2016 р. видане Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області). Згідно із ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду та виходячи зі змісту ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписами ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки сторони фактично припинили шлюбні відносини з 2017 року, досягнути їхнього примирення не вдалося, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. При цьому суд констатує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні, а тому суд приймає визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved