Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять: встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з травня 1996 року по 15 лютого 2004 року, ведення спільного господарства, побуту і бюджету та факт придбання внаслідок спільної праці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] визнати, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON], [INFO], та [PERSON], який помер [INFO] та їх частки у праві спільної власності є рівними; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], до складу домоволодіння входять: двохкімнатний житловий будинок літ. «А» загальною площею 31,90 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г» та огорожа №1,2; встановити факт проживання [PERSON], [INFO], однією сім'єю з [PERSON], який помер [INFO], протягом періоду з травня 1996 року до часу відкриття спадщини - [INFO]; визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування, як спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], до складу домоволодіння входять: двохкімнатний житловий будинок літ. «А» загальною площею 31,90 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г» та огорожа №1, 2; визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування, як спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на наступне нерухоме майно: 1) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] до складу домоволодіння входять: житловий будинок літ. «А-І» загальною площею 45,80 кв.м., житловою площею 24,70 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», огорожа №1-2 та колонка №3; 2) земельну ділянку площею 1,63 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована в селі Мошанець Кельменецького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 3) земельну ділянку площею 1,21 га, кадастровий номер [NUMBER], що, розташована в с. Мошанець Кельменецького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Представник відповідача Кельменецької селищної ради Чернівецької області Білик Л.В. подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Також в заяві зазначила, що селищна рада не оспорює право власності позивачів на спірне нерухоме майно. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Представник позивачів [PERSON] пояснив, що позов підтримує повністю, з підстав, зазначених в позовній заяві. Також представник позивачів пояснив, що позивачі, з травня 1996 року почали проживати з [PERSON] однією сім'єю, почали вести спільне господарство та формувати спільний сімейний бюджет. В період з травня 1996 року до середини серпня 2000 року вони проживали в селі Мошанець Кельменецького району Чернівецької області як одна сім'я, спільно вели домашнє господарство, мали спільний сімейний бюджет. Позивачка [PERSON] вела домашнє господарство, а [PERSON] працював в колгоспі, проте це були дуже складні роки і зарплата [PERSON] в колгоспі не виплачувалася тому доходи їх сім'ї були в основному від ведення підсобного господарства. Позивач [PERSON] з 4-х річного віку почав проживати однією сім'єю з покійним [PERSON] і сприймав його, як батька аж до кінця його життя. Покійний теж відносився до нього і виховував, як свого рідного сина, вони любили один одного. В 2000 році позивач [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти сімейного бюджету придбали будинок в [ADDRESS]. 15.02.2008 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на даний будинок, Позивач [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб 16.02.2004р., і далі продовжували проживати в даному будинку. В 2013 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Але після розірвання шлюбу [PERSON] продовжував проживати з позивачами в даному будинку. Незважаючи на розірвання шлюбу, взаємини між позивачем [PERSON] та покійним [PERSON], не змінилися і вони продовжували ставитись один до одного як батько і син. Після розірвання шлюбу [PERSON] тривалий час перебувала за кордоном, [PERSON] та покійний [PERSON] проживали разом, спільно вели домашнє господарство, мали спільний бюджет, морально і матеріально підтримували один одного. [INFO] [PERSON] помер, і [PERSON] здійснював комплекс заходів та обрядових дій для його поховання. Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З цих підстав за ним має бути визнано право власності на ? частки житлового будинку та інше спадкове нерухоме майно в порядку спадкування, як за спадкоємцем четвертої черги за законом. [PERSON], у встановленому законом порядку звернувся до Кельменецької державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини. Але у прийнятті даної заяви йому було усно відмовлено на тій підставі, що відсутнє підтвердження належності його до спадкоємців четвертої черги за законом, оскільки факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю повинен встановити суд. В пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), ВСУ роз'яснив, що спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української PCP та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною другою статті 112 ЦК Української PCP 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КЗпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. До такого висновку дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 25.12.2013р. у справі 6-135цс13. Між позивачем та [PERSON] та покійним [PERSON] жодні угоди про визначення часток у спільному майні не складались, і житловий будинок придбаний внаслідок їхньої спільної праці. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Зважаючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні, тому за ним має бути визнано право власності на нерухоме майно, яке зазначено в позові та належало спадкодавцеві. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що позивачка [PERSON] та покійний [PERSON] є її знайомими і вони почали спільно проживати як чоловік та дружина в 1996 році в селі Мошанець Кельменецького району Чернівецької області. Вони вели спільне підсобне господарство. [PERSON] працював в колгоспі, але заробітну плату йому не виплачували, тому вони жили за рахунок ведення підсобного господарства - розводили свиней, мали корову, домашню птицю, обробляли присадибну ділянку. Залишки вони продавали та складали гроші для купівлі будинку в смт. Кельменці. В 2000 році вони переїхали в смт. Кельменці та придбали будинок за спільно накопичені кошти. Тут вони всі проживали до смерті [PERSON] з ними також проживав [PERSON], який вважав [PERSON] своїм батьком, а останній вважав [PERSON] своїм сином. Між ними були добрі відносини. Коли позивач [PERSON] та [PERSON] розлучилися, то [PERSON] Р продовжував проживати з [PERSON] однією сім'єю і в них збереглися сімейні стосунки. Коли [PERSON] хворів, то [PERSON] йому допомагав, доглядав його, тобто відносними між ними не змінилися. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що позивач [PERSON] та [PERSON] розпочали спільно проживати однією сім'єю з 1996 року в селі Мошанець Кельменецького району Чернівецької області. Вони вели спільне господарство, мали багато птиці, худоби. Веденням домашнього господарства в основному займалася позивачка, а [PERSON] працював в колгоспі і йому не виплачували заробітну плату, тому вони жили та накопичували кошти за рахунок ведення підсобного господарства. З [PERSON] вони жили як одна сім'я. Коли [PERSON] з позивачкою розлучилися, то [PERSON] продовжував жити з ним та між ними збереглися добрі відносини. Останнім часом [PERSON] хворів і позивач [PERSON] йому допомагав. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що покійний [PERSON] та позивач [PERSON] проживали з 1996 року разом, вели спільне господарство, вони мали спільний сімейний бюджет. Вони мали корову та іншу худобу. За рахунок підсобного господарства вони жили та робили грошові заощадження, так як зарплату [PERSON] не давали. Домашнім господарством в основному займалася позивач [PERSON], від чого і мали доходи. Гроші заощаджували на будинок і в 2000 році переїхали в смт. Кельменці, де проживали як сім'я і в 2004 році зареєстрували шлюб. [PERSON] був для [PERSON] як син. Коли останній хворів то [PERSON] йому допомагав та доглядав його. В них були відносини як між рідними батьком та сином. Вони разом проживали та вели спільне господарство. Після розлучення з позивачкою [PERSON] продовжував проживати в одному будинку з [PERSON], який йому допомагав та здійснював його похорон. В ході судового засідання судом були досліджені такі інші докази: копія договору купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] від 05.10.2000 року, копія витягу № 17756195 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.02.2008 року, копія свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON] [NUMBER], видане 16 лютого 2004 року відділом РАГС Кельменецького РУЮ Чернівецької області, копія рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 717/2619/13-Ц від 12 грудня 2013 року, копія свідоцтва про смерть [PERSON] [NUMBER], видане [INFO] Кельменецьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Чернівецькій області, копія адвокатського запиту № 23/17 від 18.07.2017 року, копія повідомлення Кельменецької державної нотаріальної контори № 347/02-14/7/2017 від 09.08.2017 року, копія довідки Кельменецької селищної ради Чернівецької області № 2479 від 04.08.2017 року, копія висновку про вартість майна по [ADDRESS] № 40/09/2017 від 01.09.2017 року, копія звіту про оцінку майна по [ADDRESS] від 01.09.2017 року, копія паспорта громадяни на України [PERSON] [NUMBER], копія паспорта громадянина України [PERSON] [NUMBER], копія спадкової справи № 7/2017 на 17-ти аркушах, довідка № 0-24-0.210-57/105-17 видана 26.10.2017 року відділом у Кельменецькому районі головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, копія державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], видана 21.03.2005 року Кельменецькою РДА, копія державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], видана 25.08.2003 року Кельменецькою РДА, рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 717/1148/15-ц від 08 липня 2015 року, копія витягу № 41090068 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.07.2015 року, копія технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], висновок про вартість майна № 45/10/2017 від 30.10.2017 року, копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 101533105 від 25.10.2017 року, інформаційна довідка експерта про вартість земельної ділянки № 47/10/2017 від 30.10.2017 року, інформаційна довідка про експертну грошову оцінку земельної ділянки № 47/10/2017 від 30.10.2017 року, звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки № 46/10/2017 від 30.10.2017 року, звіт про оцінку майна по [ADDRESS] № 45/10/2017 від 30.10.2017 року, копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.2012 року, висновок експерта про вартість земельної ділянки № 46/10/2017 від 30.10.2017 року. Судом встановлено, що з травня 1996 року позивачі [PERSON] та [PERSON] розпочали спільно проживати з [PERSON], який помер [INFO]. Між позивачем [PERSON] та покійним [PERSON] склалися сімейні відносини, як подружжя. Вони постійно спільно проживали як сім'я в с. Мошанець Кельменецького району Чернівецької області, вели спільне господарство та формували спільний сімейний бюджет. 5 жовтня 2000 року [PERSON] та позивач [PERSON], за спільні кошти, тобто внаслідок їх спільної праці, як членів сім'ї придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], а саме: житловий будинок, позначений в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 31,90 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м., сарай - «Б», сарай - «В», вбиральню - «Г» та огорожа - №1,2. 15 лютого 2008 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказаний вище будинок. Жодних письмових угод стосовно даного нерухомого майна позивач [PERSON] та [PERSON] не укладали. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» ( чинної на момент виникнення спірних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї якщо письмовою угодою між членами сім'ї не передбачено інше. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім'ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Отже, суд вважає, що позивач [PERSON] та [PERSON] станом на 5 жовтня 2000 року проживали однією сім'єю, тобто були членами сім'ї та придбали вказаний вище житловий будинок внаслідок спільної праці, тому позивач [PERSON] є співвласником ? частки даного житлового будинку. 16.02.2014 року [PERSON] та позивач [PERSON] зареєстрували шлюб і далі продовжували проживати у вищезазначеному будинку у зареєстрованому шлюбі. 12 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано згідно рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області. Після розірвання шлюбу, позивач [PERSON] деякий час перебувала за межами України, а позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] продовжували постійно проживати однією сім'єю в будинку по [ADDRESS]. Вони вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки до дня смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та за заявою кредитора - публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» Кельменецькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 7/2017. Згідно ч.4 ст.3 Сімейного кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON], [INFO], проживав по [ADDRESS] однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Вказані вище обставини підтверджуються письмовими доказами, дослідженими судом та показаннями свідків, допитаних судом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п1) ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; У справі немає будь-яких фактичних даних про те, що право власності позивача [PERSON] порушується, не визнається або оспорюється відповідачем Кельменецькою селищною радою чи іншими особами, а позивач [PERSON] та його представник в порушення ст. 60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність спору про право між [PERSON] та іншими особами з приводу спадкового майна і що дане право чи інтерес позивача [PERSON] потребує захисту в судовому порядку. Так, з матеріалів спадкової справи №7/2017 після смерті [PERSON], який помер [INFO], вбачається, що спадщину після його смерті інші спадкоємці за законом чи за заповітом на момент розгляду справи не приймали, що вказує на відсутність спору про право на спадщину між позивачем [PERSON] та іншими можливими спадкоємцями та свідчить про відсутність будь - яких перешкод для позивача [PERSON] оформити свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріуса. В даному спорі за змістом позовних вимог Кельменецька селищна рада не може бути відповідачем, оскільки відповідно до ст. 1277 ЦК України спадщина може бути визнана відумерлою лише за умови відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, а в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи дане рішення суду, позивач [PERSON], враховуючи, встановлені в даному рішенні суду факти, може одержати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] Крім того відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, на підставі даного рішення суду, якщо воно не буде скасовано чи змінено, позивач [PERSON], зобов'язаний звернутися до нотаріуса і може одержати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно після смерті [PERSON] Якщо ж після такого звернення виникне спір про право, то позивач [PERSON] не позбавлений права на звернення до суду за захистом свого права. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити повністю та позов [PERSON] слід задовольнити частково. Суд вважає, що слід визнати за [PERSON],[INFO], право власності на ? частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами а саме: житловий будинок, позначений в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 31,90 кв.м., житловою площею 24,00 кв.м., сарай - «Б», сарай - «В», вбиральню - «Г» та огорожа - №1,2, які розташовані по [ADDRESS]. Суд вважає, що слід встановити той факт, що [PERSON], [INFO], проживав по [ADDRESS] однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO], не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування слід відмовити повністю за безпідставністю. На підставі ст.17 Закону України «Про власність», ст. 15, 1264 ЦК України,

Outcome: partial