Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом та просять визнати ними в порядку спадкування за законом після смерті 04 липня 2004 року [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 2,930 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії Р1 № 204404 від 16.08.2002. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що витяг з Державного земельного кадастру на спадкову земельну ділянку отримати неможливо, оскільки на земельну ділянку не відкрита Поземельна книга, тому нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Ухвалою від 26.03.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В підготовчому засіданні 23.04.2019 позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні 23.04.2019 позов визнав, не заперечує проти його задоволення. З урахуванням положень ч.3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд прийняв визнання позову відповідачем та вирішив розглянути справу з ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, без участі сторін на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Судом встановлено наступне. 04 липня 2004 року померла баба позивачів [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі на земельну ділянку загальною площею 2,930 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії Р1 № 204404 від 16.08.2002. Позивачі являються єдиними спадкоємцями, оскільки їх батько [PERSON] не має права на спадкування, так як позбавив свою матір спадкодавця [PERSON], життя. На час відкриття спадщини позивачі були неповнолітніми. Позивачі є спадкоємцями пятої черги за законом та прийняли спадщину належним чином відповідно до вимог ст. 1269, 1270 ЦК України, подавши заяви нотаріусу про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Іншим спадкоємцем за законом першої черги є син спадкодавця [PERSON] [PERSON], який відповідно до ч.1 ст. 1224 ЦК України не має права на спадкування, оскільки він умисно позбавив життя спадкодавця, про що свідчить ксерокопія вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.09.2004. Інших спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом, ні тих, які мають право на обовязкову частку, не має. 07 серпня 2018 року приватний нотаріус Переяслав-Хмельницького районного нотаріального округу Київської області своєю постановою відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку.\~ Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 2,930 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю Серії Р1 № 204404 від 16.08.2002; копією звіту від 01.03.2018 про експертну грошову оцінку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,930 га, що розташована на території Улянівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області. Право позивачів на спадкування підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] [PERSON] І-ОК № 433777, видано 11.04.2018 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області; ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] І-БК № 281760 від 01.09.1975; копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00019280436від 22.12.2017 відносно [PERSON]; ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] VII-БК № 374017 від 02.11.1991; ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] [PERSON] VII-БК № 373763 від 10.03.1993; ксерокопією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54190099 від 22.11.2018; ксерокопією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.2018 на житловий будинок; копіями паспортів; матеріалами спадкової справи № 11 за 2018 рік відносно померлої [PERSON] Подані позивачем докази визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності разом з витребуваними судом матеріали спадкової справи є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує положення глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, якими врегульовані питання спадкування, а також загальні та спеціальні норми законодавства про право власності. Відповідно до розяснень, викладених в п.2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1224 ЦК України не мають\~права на\~спадкування особи,\~які умисно\~позбавили життя\~спадкодавця чи\~будь-кого\~з можливих\~спадкоємців або\~вчинили замах\~на їхнє\~життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Відповідно до\~вимог ст.\~1265\~ЦК України\~упяту\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають інші\~родичі спадкодавця\~до шостого\~ступеня споріднення\~включно,\~причому родичі\~ближчого ступеня\~споріднення усувають\~від права\~спадкування родичів\~подальшого ступеня\~споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В розумінні положень ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-ІV від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до пунктів 9, 10 Розділу VII «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр №3613-VI від 07 липня 2011 року» до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачою державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними». В досліджуваній\~ситуації виникнення\~права власності\~на земельну\~ділянку у\~[PERSON] не залежало від державної реєстрації цього права в Державному земельному кадастрі, оскільки її права, як власника зазначеного нерухомого майна виникли на підставі законодавства, що діяло раніше та посвідчувались Державним актом на право приватної власності на землю Серії Р1 № 204404 від 16 серпня 2002 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 27. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає, що невнесення спадкодавцем [PERSON] до державного земельного кадастру земельної ділянки, набутої у 2002 році, не позбавляє її спадкоємців прав на таке майно та оформлення його за собою у відповідності до вимог діючого законодавства. Встановивши, що спадкове майно, яке є предметом даного позову, на момент смерті належало спадкодавцю; позивачі прийняли спадщину за законом після смерті своєї баби; інших спадкоємців-претендентів на спадщину немає; визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved