Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Буцнівської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08 квітня 1978 року [PERSON] одружилася з [PERSON] . Після одруження вони почали проживати в будинку [ADDRESS] , де також проживала тітка чоловіка позивачки - [PERSON] . Вона була одинокою жінкою, неодруженою, дітей не мала. 20 березня 1980 року позивачка зареєструвалася за вказаною адресою, де проживає по даний час. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті чоловіка позивачка з дітьми [PERSON] та [PERSON] продовжувала проживати однією сім`єю із [PERSON] , вели спільне господарство, піклувалися про неї, аж до її смерті [INFO] . Поховання [PERSON] здійснювала також позивачка. [PERSON] , а також її синам [PERSON] та [PERSON] 23 квітня 2002 року виконавчим комітетом Буцнівської сільської ради видано свідоцтво про право власності на 1\\4 частину житлового будинку [ADDRESS] (кожному). 1\\4 частина вказаного будинку зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Буцнівською сільською радою 23 квітня 2002 року. Однак спадкові права на майно [PERSON] ніким не були оформлені, оскільки спадкоємці згідно ст.ст. 529, 530, 534 Української PCP (в редакції 1963 року), що був чинним на момент смерті [PERSON] відсутні. Після смерті [PERSON] позивачка добросовісно заволоділа частиною її будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , відкрито та безперервно користується цим майном більше десяти років. [PERSON] відкрито та безперервно користувалася цілим житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, здійснювала ремонтні роботи, несла усі витрати, пов`язані з обслуговуванням вказаного нерухомого майна, сплачуючи послуги по електропостачанню, газопостачанню, водовідведенню та утриманню будинку. З урахуванням викладеного [PERSON] просить суд визнати за нею за набувальною давністю право власності на 1\\4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Буцнівської сільської ради про визнання права власності за набувальною давністю. У судовому засіданні, яке відбулося 11 лютого 2021 року суд протокольною ухвалою без видаленні судді до нарадчої кімнати постановив замінити неналежного відповідача Буцнівську сільську раду на належного - Великоберезовицьку селищну раду та залучити в процесуальному статуті третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача, адвокат Семененко С. М. в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив слухати справу у його відсутності. Представник відповідача Великоберезовицької селищної ради в судове засідання не з`явився, однак подав суду клопотання, у якому просив справу слухати без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечив щодо задоволення. Треті особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали суду заяви, у яких просили суд ухвалити рішення за їх відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечили. За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, а також у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 08 квітня 1978 року Буцнівською сільською радою Тернопільського району [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 квітня 1978 року, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєні прізвища [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24 червня 1986 року Буцнівською сільською радою Тернопільського району [PERSON] помер [INFO] у віці 31 рік. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10 червня 1993 року Буцнівською сільською радою Тернопільського району [PERSON] померла [INFO] у віці 93 роки. З інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 1084 від 27 серпня 2020 року вбачається, що 1\\4 частина житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Буцнівською сільською радою 23 квітня 2002 року. Згідно з свідоцтвом на право приватної власності на житловий будинок від 23 квітня 2002 року 1\\4 частина житлового будинку [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому сільської ради № 2 від 25 січня 2002 року. Відповідно до свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 23 квітня 2002 року 1\\4 частина житлового будинку [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому сільської ради № 3 від 25 січня 2002 року. Згідно з свідоцтвом на право приватної власності на житловий будинок від 23 квітня 2002 року 1\\4 частина житлового будинку [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому сільської ради № 3 від 25 січня 2002 року. 25 серпня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Як слідує з технічної характеристики, вказаний будинок садибного типу складається з житлового будинку (житлова площа - 38,5 кв.м.), хліва, хліва, вбиральні, погребу, літньої кухні, огорожі, криниці. Відповідно до довідки № 331, виданої 26 червня 2020 року Буцнівською сільською радою [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею були зареєстровані [PERSON] , 1957 р.н.. [PERSON] , 1979 р.н., [PERSON] 1981 р.н. Згідно з довідкою № 335, виданою 01 липня 2020 року Буцнівською сільською радою похованням родички [PERSON] займалася [PERSON] . За змістом довідки № 336, виданої 01 липня 2020 року виконкомом Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, померлій [PERSON] в [ADDRESS] належить ј частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. В управління спадкового майна до 6-ти місяців з дня смерті [PERSON] вступила [PERSON] , яка проводила догляд за спадковим майном. В спадкованому будинку зареєстровані та проживають: [PERSON] , 1957 р.н. - з 1979 року по даний час; [PERSON] , 1979 р.н. - з 1979 року по даний час; [PERSON] , 1981 р.н. - з 1981 року по даний час. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайної І. В. № 1509/02-31 від 23 вересня 2020 року відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку після [PERSON] , померлої [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/16365/20 від 19 листопада 2020 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю, із 20 березня 1980 року до часу відкриття спадщини - [INFO] . За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В пункті 13 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року роз`яснено, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, доказуванню підлягають, зокрема, такі обставини: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц). Вищевказані норми права свідчать про те, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Таким чином, позивач повинен довести: законність об`єкта володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного законодавства і цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення добросовісність поведінки заявника на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Як встановлено судом, позивачка добросовісно, відкрито, вільно та безперервно володіє та користується майном померлої [PERSON] - ј частиною житлового будинку [ADDRESS] протягом більше 10 років, у зв`язку з чим наявна сукупність умов, з якими законодавець пов`язує можливість набуття права власності за набувальною давністю. З цих підстав суд приймає рішення про задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved