Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять постановити рішення, яким визнати за ними право власності за кожним на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивують тим, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] станом на 14.04.1991 року належало до колгоспного двору. Усі вони позивачі були членами колгоспного двору та по теперішній час зареєстровані та постійно проживають в цьому домоволодінні, а тому є його власниками у рівних частках, по ?. Звернувшись до Реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області з питання реєстрації права власності за ними на вказане домоволодіння, їм було відмовлено. З цих підстав вони звернулися до суду за захистом порушеного права. Позивачі в судове засідання не прибули, повідомлені згідно вимог чинного законодавства (а.с.30), в позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.7). Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.30). До суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.31). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, главою якого був [PERSON] До складу двору також входили: [PERSON], та їх діти: [PERSON], [PERSON]. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/4 частці вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується довідкою № 258 від 11.12.2013 року, виданою Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.28) про право власності на будинок або частку будинку (відповідно до запису в по господарській книзі № 7, особовий рахунок № [NUMBER]), технічним паспортом (а.с.21-27). Рішення Криничненською сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності за позивачами на вказане домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] - не приймалася протягом 1991 - 2013 року. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин позивачам належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] область як членам колишнього колгоспного двору у рівних частках, кожному по ? частці. В судовому засіданні встановлено, що позивачі мали намір зареєструвати право власності на зазначене домоволодіння, однак Реєстраційна служба Болградського районного управління юстиції Одеської області рішенням від 30.12.2013 року за № 9674429 відмовила позивачам у реєстрації права власності в зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок за названою адресою (а.с.20). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS], не можуть зареєструвати право власності в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved