Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрованій в зазначеній квартирі з 17.12.2002р., однак з 2010р. по теперішній час за вказаною адресою не проживає. Протягом вказаного часу відповідач на адресою реєстрації не з'являвся та не робив спроб скористатись своїм правом на проживання в квартирі. Факт реєстрації відповідача в спірній квартирі не дає можливості позивачам повноцінно користуватися правами власників квартири. (а.с.23-25) Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги просила задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Додатково зазначила, що відповідач є чоловіком матері позивача [PERSON] - [PERSON] Зараз в спірній квартирі фактично проживає позивач [PERSON], його дружина та донька. Відповідач зі спірної квартири виїхав у 2010 році добровільно, місце його проживання не відоме. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, як від імені свого довірителя, так і зі згоди позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 16.01.2017р. та 22.02.2017 р. не з'явився, був повідомлений про місце та час розгляду справи належним чином - за зареєстрованим місцем проживання, заяв чи клопотань до суду не подав. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.07.1998 року (а.с.9), та свідоцтвами про право на спадщину за законом від 05.07.2007року (а.с.7, 8). Згідно довідки форми № 3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» №1343 від 04.11.2016р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] (а.с.6). Як убачається з Акту від 29.10.2016р., складеного мешканцями будинку по [ADDRESS], підписи яких засвідчені начальником ЖЕД №408, [PERSON] в квартирі №46 не проживає, його особистих речей та спального місця не вичвлено. За вказаною адресою проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.5). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає в кв.№48, є сусідкою позивачів, знає їх з народження. Приблизно у 2010 році відповідач виїхав з квартири в хатину в селі. Речей його в спірній квартирі немає. Свідок відвідує квартиру №46 раз на рік, в останнє приходила місяць тому. Зараз в спірній квартирі проживає позивач [PERSON] з родиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що є другом позивача [PERSON] з 1988 року. Приблизно в 2012 року в спірну квартиру заїхав позивач [PERSON] з дружиною, там народилась їх донька, до цього робили ремонт. Відповідача в спірній квартирі свідок не бачив, речей відповідача там немає. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачами доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Таким чином, позов підлягає задоволенню. При подачі позовної заяви позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20грн. На підставі викладеного, ст. 317, 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved