Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою про визнання договорів оренди землі недійсними, яка в процесі розгляду справи була уточнена. В позовній заяві позивачі вказали, що вони є власниками трьох земельних паїв, які знаходяться на території Березівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, цільове призначення земельних ділянок ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно договорів оренди від 14.12.2010 року, [PERSON] передав в оренду СФГ «Олексій» в особі [PERSON] земельні ділянки площею 5,554 га та 5,387 га, [PERSON] передала в оренду відповідачу земельну ділянку площею 5,290 га. Пунктом 6 спірних договорів оренди передбачено, що договори укладено строком на 15 років, однак, під час укладання договорів, сторони домовлялися про строк 5 років, крім того, [PERSON] навіть не ставила свій підпис у договорі оренди земельної ділянки, а підписувала лише акт приймання-передачі земельної ділянки. Про термін дії договорів оренди земельних ділянок, а саме строком 15 років, позивачі дізналися лише у 2014 році, коли отримали копії даних документів, так як до 2014 року відповідач не реагував на вимоги позивачів про отримання належних їм примірників договорів оренди. Позивачі не мали наміру віддавати в оренду земельні ділянки строком на 15 років, спірні договори [PERSON] були підписані лише на другій сторінці, де знаходяться реквізити сторін, а [PERSON] взагалі не підписувала договір оренди землі, всі відомості, які заповнюються від руки, у тому числі «строки дії договору» у спірних договорах були не заповнені. Крім того, в порушення ст.15 Закону України «Про оренду землі», відповідачем надано позивачам акти прийому передачі земельних ділянок, які оформлені неналежним чином, а саме кадастрові номери земельних ділянок в цих актах взагалі відсутні. Крім того, позивачі зазначили, що відповідач не сплачував орендної плати на протязі декількох років, а саме у 2013 та 2014 роках, сплативши заборгованість у 2015 році, у порушення п.7 договорів оренди земельних ділянок, відповідач не в повному обсязі та із значними затримками виплачував орендну плату. Також відповідачем було порушено встановлений законом обовязок щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, що також є істотним порушенням умов договору, адже наслідком такої бездіяльності буде різке зниження родючості ґрунтів орендованих земельних ділянок, з самого початку оренди належних позивачам земельних ділянок відповідач постійно вирощував на них сонях. Враховуючи те, що протиправна бездіяльність відповідача загрожує збереженню стану орендованих земельних ділянок, позивачі вважають, що договір оренди землі має бути розірваний. В звязку з чим, просять визнати договори оренди землі, укладені між позивачами та відповідачем у 2010 році недійсними; стягнути з відповідача на їх користь судові витрати. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] обставини, викладені в позовній заяві підтримали в повному обсязі, та просили позов задовольнити. Представник відповідача СФГ «Олексій» в особі голови [PERSON] [PERSON] надав суду заперечення проти позову, згідно якого твердженням позивачки [PERSON] того, що жодних претензій до відповідача з її боку щодо укладеного договору оренди земельної ділянки з моменту його укладання та до моменту подачі позовної заяви до суду не було, є те, що [PERSON] на протязі дії цього договору, тобто з 2010 року по 2016 рік включно отримувала орендну плату за договором. Доказами сплати орендної плати в 2010-2016 роках є відомості про отримання орендної плати, в яких містяться особисті підписи позивачів. Дії позивачів щодо отримання орендної плати за 2010-2016 роки є не що іншим, як підтвердженням надання особистої згоди на укладення договорів оренди земельних ділянок. Відповідно до п.8 спірних договорів орендна плата сплачується орендарем щорічно до 30 грудня поточного року, і у відповідності до вказаного пункту договору відповідач здійснював виплату орендної плати позивачам в повному обсязі, що підтверджується відповідними відомостями та квитанціями про сплату орендної плати. На момент укладення договорів, а саме станом на 14.12.2010 року, ч.4 ст.22 ЗК України, на яку посилаються позивачі, містила норму, що передбачала розроблення землекористувачами проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, і передбачає заходи з охорони земель, але при цьому, відповідно до п.18 розділу ХХ ЗК України на період до 01.01.2015 року вимоги ч.4 ст.22 цього Кодексу поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів. Так, відповідно до довідки №1554/04-27-032 від 15.02.2016 року у відповідача за період з 2010 року по 2016 рік включно не перебувало у користуванні більше 100 гектарів землі. Таким чином, договори оренди земельних ділянок, укладені між позивачами та відповідачем укладені відповідно до чинного законодавства України, СФГ «Олексій» повністю виконує умови договору оренди земельних ділянок, а тому нема підстав для визнання договорів оренди недійсними. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надіславши заяву про розгляд справи в його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює на олійниці в ТОВ «Маяк», раніше працював бригадиром в тракторній бригаді і бачив, що СФГ «Олексій» засіває землю сояшником, інколи ячменем. Йому відомо від людей, що голова СФГ «Олексій» [PERSON] видає не віяне зерно. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює директором ПП «Еверест» і також орендує землі, сплачує податки, складає договори. Всі договори печатаються, ручкою не дописується нічого, строк дії договору не повинен перевищувати 10 років, договори видаються негайно всім сторонам. Орендна плата за пай повинна становити не менше як 3%. Він також надає послуги оранки, культивації, збір урожаю, на похоронні витрати дає не менше 2000 грн. Поля засіває ячменем, сояшником, пшеницею. Його орендована земельна ділянка розташована поруч з земельними ділянками, які орендує СФГ «Олексій» в особі голови [PERSON], на яких весь час росте сояшник і ячмінь. Заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача, свідків, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, статтею 11 ЦПК України \~визначено принцип диспозитивності \~цивільного судочинства, відповідно до якого суд \~розглядає цивільні \~справи не інакше як за зверненням фізичних \~чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~\~Цивільно процесуального кодексу України, в межах \~заявлених вимог і на підставі доказів \~сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі \~ст.214 ЦПК України \~під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими \~обґрунтовуються \~вимоги і заперечення, та якими доказами вони \~підтверджуються; які \~правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2010 року між [PERSON] та СФГ Олексій в особі голови [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,290 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Березівської сільської ради Покровського району, згідно Державного акту ІІ-ДП №092996. Згідно п.6 даного договору, договір укладено на 15 років. Згідно п.7 орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1954,75 грн., але не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки. Пункт 8 передбачає, що орендна плата вноситься орендарем до 30 грудня поточного року (а.с.3). Згідно копії договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010 року між [PERSON] та СФГ Олексій в особі голови [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,387 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Березівської сільської ради Покровського району, згідно Державного акту ІІ-ДП №092995. Згідно п.6 даного договору, договір укладено на 15 років. Згідно п.7 орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1954,75 грн., але не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки. Пункт 8 передбачає, що орендна плата вноситься орендарем до 30 грудня поточного року (а.с.5). Згідно копії договору оренди земельної ділянки від 14.12.2010 року між [PERSON] та СФГ Олексій в особі голови [PERSON] було також укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,554 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Березівської сільської ради Покровського району, згідно Державного акту ІІ-ДП №092994. Згідно п.6 даного договору, договір укладено на 15 років. Згідно п.7 орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1954,75 грн., але не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки. Пункт 8 передбачає, що орендна плата вноситься орендарем до 30 грудня поточного року (а.с.7). Вищезазначені договори оренди земельних ділянок від 14.12.2010 року, укладені між [PERSON], [PERSON] та СФГ Олексій в особі голови [PERSON] підписані сторонами та зареєстровані Березівською сільською радою Покровського району Дніпропетровської області у встановленому законом порядку. Так, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~\~ статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 203 ЦК України\~\~ встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.15 Закону України Про оренду землі,\~\~ істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням\~\~її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно зі ч.2 ст.15 Закону України Про оренду землі установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи оскаржувані договори були укладені наприкінці 2010 року, а в наданих суду поясненнях позивачі зазначили, що лише наприкінці 2014 року, отримавши належні їм примірники спірних договорів оренди, вони дізналися про існування внесених змін до договорів оренди землі. Однак, як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору вказаний також у актах приймання передачі земельної ділянки від 14.12.2010 року, які підписані позивачами, що вони і не заперечували в судовому засіданні. Позивач [PERSON] не заперечував той факт, що спірні договори оренди та акти прийому передачі земельних ділянок він підписував особисто, але зазначив, що при підписанні даних договорів, строк дії договору було зазначено «5 років», а не 15, при цьому, не заявив клопотання про призначення експертизи, таким чином, не надав суду доказів щодо внесення виправлень у спірні договори. Як вбачається з актів приймання-передачі земельних ділянок від 14.12.2010 року, орендодавець [PERSON] передає, а орендар СФГ «Олексій» приймає земельну ділянку загальною площею 5,387 га та земельну ділянку загальною площею 5,554 га строком до грудня 2025 року (а.с.6,8). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні стверджувала, що вона взагалі не підписувала договір оренди земельної ділянки з СФГ Олексій в особі голови [PERSON] від 14.12.2010 року, а підписувала лише акт приймання-передачі земельної ділянки, однак, також не просила суд призначити судово-почеркознавчу експертизу, таким чином, не довела свої твердження. Згідно копії акту приймання-передачі земельної ділянки від 14.12.2010 року, орендодавець [PERSON] передає, а орендар СФГ «Олексій» приймає земельну ділянку загальною площею 5,290 га строком до грудня 2025 року (а.с.4). Таким чином, суд не може взяти до уваги доводи позивачів щодо того, що вони дізналися про строк дії договорів оренди земельних ділянок лише у 2014 році. Крім того, як вбачається із наданих відомостей СФГ «Олексій», у 20102016 роках [PERSON] та [PERSON] отримували орендну плату від відповідача за користування земельною ділянкою, в сумі, встановленій у пункті 7 спірних договорів оренди земельних ділянок від 14.12.2010 року та в строки, передбачені п.8 вказаних договорів, що підтверджується підписами позивачів. Частиною 2 ст.642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Так, дії позивачів щодо отримання орендної плати за 2010-2016 роки є не що іншим, як підтвердженням надання особистої згоди на укладення договорів оренди земельних ділянок. Крім того, позивачі, як на підставу визнання укладених договорів оренди недійсним, посилаються на ч.4 ст.22 ЗК України, яка передбачає обовязкове розроблення відповідачем по справі проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачає заходи з охорони земель. Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» №191-VІІІ від 12.02.2015 року, частину 4 статті 22 ЗК України виключено. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Так, дійсно станом на 14.12.2010 року, тобто на момент укладання спірних договорів оренди земельних ділянок, ч.4 ст.22 ЗК України містила норму, що передбачала розроблення землекористувачами проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачає заходи з охорони земель, але при цьому, відповідно до п.8 розділу ХХ ЗК України на період з 01.01.2015 року вимоги ч.4 ст.22 цього Кодексу поширюються лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею більш як 100 гектарів. Отже, якщо у землекористувача знаходиться в обробітку менше 100 гектарів землі, то вимога щодо розроблення землекористувачами проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачає заходи з охорони земель, на такого землекористувача не поширюється. Так, відповідно до довідки №1554/04-27-032 від 15.02.2016 року, наданої Покровським відділенням Західно-Донбаської ОДПІ, у СФГ «Олексій» за період з 2010 року по 2016 рік включно перебувало у користуванні менше 100 гектарів землі (а.с.63). Крім того, судом встановлено, що позивачами пропущено строк позовної давності, що є також підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки відповідач заявив клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відсутні будь-які законні та обґрунтовані підстави для задоволення позову. У зв'язку з цим, згідно ст. 88 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідача судові витрати по справі. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed