Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], з тих підстав, що він, як колишній член сім'ї власника житла не проживає в ньому без поважних на то причин понад один рік, тобто з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України та просили зняти його з реєстрації і визнати за ними право на звернення до сектора у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області про зняття відповідача з реєстрації. Заявою від 12.09.2013 р. позивач [PERSON] змінили підстави позову та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК України, через відсутність відповідача в спірному житлі понад шість місяців без поважних на то причин (а.с.75). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги за зміненими підставами підтримав та надав пояснення, відповідно до обставин, викладених у позові. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву від 13.08.2013 р., в якій зазначив, що свої позовні вимоги підтримує і просив розглядати справу за його відсутності (а.с.43) Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та пояснили, що відповідач не проживає в спірній квартирі з травня 2012 р., з поважних причин, коли його перестали пускати до квартири через наявність у нього іншої жінки, і з цього часу він став проживати за іншою адресою : [ADDRESS] разом із своєю на той час співмешканкою, а на даний час дружиною. Крім того, вважають, що позов не підлягає задоволенню, оскільки заявлений з підстав, передбачених ст. 71, 72 ЖК України, а до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення ст. 405 ЦК України, так як відповідач був членом сім'ї власника житла і доказуванню підлягає факт відсутності його понад один рік без поважних причин в спірному житловому приміщенні, застосування строку, передбаченого ст.71 ЖК України в даному випадку є невірним. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] в порядку приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.9). В квартирі на час розгляду спору разом з позивачами зареєстровані відповідач [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] та двоє неповнолітніх онуків [PERSON] ([PERSON], [PERSON]), що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.10). Відповідач [PERSON] був вселений та зареєстрований в спірному житловому приміщенні з 26.09.2007 року на правах члена сім'ї, так як був одружений з дочкою позивача [PERSON] - [PERSON] 13.04.2012 р. шлюб між подружжям [PERSON] був розірваний на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова (а.с.11). На даний час відповідач уклав шлюб з іншою жінкою [PERSON] за адресою мешкання якої він і проживає на даний час: [ADDRESS], зазначені обставини в судовому засіданні визнав сам відповідач. Крім того, відповідач зазначив в судовому засіданні, що з травня 2012 р. він переїхав проживати до [PERSON], з якою почав жити у цивільному шлюбі. Цей факт підтверджується також даними, викладеними у позові [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, який він подавав у жовтні 2012 р. до суду, де зазначено, що в червні 2012 р. він почав жити цивільним шлюбом з [PERSON] і переїхав до неї жити (а.с.76-77). Таким чином, судом встановлено, що відповідач фактично вибрав інше місце проживання за адресою: [ADDRESS], а за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] він не проживає більше року без поважних на то причин. Доводи відповідача про те, що він вимушено покинув спірне житлове приміщення не підтверджуються належними доказами, в зв'язку з чим, не спростовують висновків суду. Так, відповідач, заявив, що він вимушено переїхав до іншого помешкання, так як його перестали пускати в квартиру, але ніякими доказами ці пояснення відповідача не підтверджені. Жодного доказу того, що відповідач намагався захистити своє порушене право суду не представлено, захищати своє право відповідач почав тільки з часу подання позивачами позову про визнання його втративши права користування житлом, шляхом своїх заперечень. Суд вважає, що факт шлюбу з іншою жінкою, навпаки, свідчить про відсутність наміру у відповідача проживати в квартирі, де проживає його колишня дружина та її сім'я. А доводи позивача про те, що він має намір зберегти за собою право на житло, щоб там мати можливість зустрічатися із своєю дочкою [PERSON], є необгрунтованими, так як місце зустрічей з дочкою рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13.02.2013 р. (а.с.57) не визначено, підстав для зустрічей батька з дитиною саме за цією адресою не вбачається, і збереження права на житло з цих підстав законом не передбачене. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання, а відповідач в порушення вимог цього закону своє нове місце проживання не зареєстрував. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги, заявлені позивачем [PERSON] про визнання відповідача втративши права користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.405 ЦК України, а саме, не проживання колишнього члена сім'ї власника житла в житловому приміщенні понад рік без поважних причини, цілком обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права на звернення до сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], оскільки, позивачем не доведено, що таке право даним органом порушене або не визнається. Також суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом з підстав, передбачених ст. 71 ЖК України, оскільки, дані вимоги заявлені не з тих підстав. Позивач [PERSON] після зміни підстав позову доводила факт відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних на то причин, але в даних правовідносинах, де йдеться річ про колишнього члена сім'ї власника житла спір підлягає вирішенню відповідно до ст. 405 ЦК України. На підставі викладенного,

Outcome: partial