Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати [PERSON], 1988 року народження, її малолітнього сина [PERSON], 2010 року народження, та [PERSON], 1989 року народження, такими, що втратили право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначили, що їм [PERSON] та [PERSON], на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В зазначеному житловому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], але фактично не проживають з 2011 року, оскільки постійно проживають в Канаді. Власних речей відповідачів у житловому будинку не має. Позивачі мають намір продати належний їм житловий будинок, однак реєстрація в ньому відповідачів створює їм перешкоди в цьому, як наслідок порушує їхні права володіння, користування та розпорядження належним майном. На теперішній час фактичне місце проживання (перебування) відповідачів позивачам не відоме, вони спілкуються дуже рідко по телефону. На прохання позивачів знятися з реєстрації місця проживання відповідачі відмовляють, пояснюючи свою відмову відсутністю можливості приїхати. У зв'язку з тим, що відповідачі фактично не проживають в житловому будинку більше 3 років, не знялися з реєстрації місця проживання добровільно, чим перешкоджають позивачам вільно користуватися та розпоряджатися власним нерухомим майном, [PERSON] та [PERSON] змушені звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача - 1 в судове засідання з'явилась, надала пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в призначене судове засідання не з'явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання та реєстрації, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання з'явилась, не заперечувала щодо задоволення позову. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що позивачі по справі є батьками її колишнього чоловіка, з якими вона до теперішнього часу підтримує стосунки. Відповідачі у справі , а саме: [PERSON] та [PERSON], є її рідними дочками, а [PERSON] - внуком. В 2008 році її доньки виїхали проживати до Канади. В 2010 році її донька [PERSON] приїжджала до України народжувати свого сина [PERSON]. Коли йому був рік, тобто в 2011 році вона разом з дитиною повернулася проживати до Канади. Стосунки з відповідачами вона підтримує, однак вони не збираються повертатися до України. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є рідною сестрою відповідачів - [PERSON] та [PERSON], та рідною тіткою [PERSON] Вона підтвердила факт того, що відповідачі давно проживають в Канаді і повертатись не збираються. Під час телефонної розмови відповідачі їй повідомили, що вони не заперечують щодо позову, однак особисто з'явитися до суду чи в досудовому порядку знятися з реєстрації не мають фізичної можливості, оскільки перебувають дуже далеко та приїздити до України в найближчий час не збираються. На підставі ст. 224-225 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши представника позивача - 1, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі проваджу від 13.12.2005, який посвідчено приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу [PERSON] та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.01.2006 (а.с. 7,8). З копії довідки №466, виданої виконавчим комітетом Клинцівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 03.09.2014, вбачається, що [PERSON], 1989 року народження, [PERSON], 1988 року народження, та [PERSON], 2010 року народження, дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не проживають за вказаною адресою більше трьох років у зв'язку з проживанням в іншій країні (а.с.9). Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що підстав для продовження терміну зберігання за відповідачами права користування спірним жилим приміщенням, передбачених ст.71 ЖК України немає, а тому відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном, частина 1 статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону На підставі викладеного, приймаючи до уваги, що відповідачі не проживають понад три роки в вказаному житловому будинку, який належить позивачам на праві спільної часткової власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів, слід задовольнити. Судові витрати залишити за позивачами. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 15, 317, 319, 321 ЦК України,

Outcome: approved