Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із даним позовом у якому просить суд розірвати шлюб в якому вона перебуває з відповідачем [PERSON] Також позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягувати від дня звернення до суду із позовом та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка позовні вимоги обґрунтовує тим, що їхнє із відповідачем сімейне життя погіршилося, що призвело до припинення сімейних відносин. Через різні погляди на шлюб та сім'ю між нею та відповідачем виникали суперечки. Від шлюбу в них народилася дитина [PERSON], [INFO] З березня 2016 року вони припинили ведення спільного господарства та сумісне проживання і на її глибоке переконання подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. На примирення із відвідачем вона категорично не згодна. Оскільки з березня 2016 року вони з відповідачем припинили спільне проживання та ведення господарства, їй стало важко самостійно утримувати дитину, яка залишилася проживати із нею, а тому вона вимушена предявити до відповідача вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але завчасно сповістила суд про неявку та можливість розгляду справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та у письмовій заяві зазначила про свою категоричну незгоду із наданням їм з відповідачем строку на примирення. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав та просив суд у цій позовні вимоги задовольнити повністю. Позовні вимоги про стягнення аліментів [PERSON] визнав частково та не заперечував про стягнення із нього аліментів у розмірі ? частки від його заробітку (доходу) щомісячно. Зазначив, що він працює у ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на посаді електромонтера, має стабільну заробітну плату у розмірі приблизно 4000 грн. щомісячно. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який 27 вересня 2014 року було зареєстровано Виконкомом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис складено за № 18. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач хоч і перебуває у шлюбі з позивачкою, але проживає окремо. Доказів того, що він надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини у судове засідання надано не було. Сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, з березня 2016 року не мешкають разом, не ведуть спільного господарства та не мають спільного сімейного бюджету. Спору про поділ майна та спору щодо місця проживання дитини сторони не мають. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, стягнень по іншим аліментним зобов'язанням відповідач немає. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи встановлені обставини, з огляду на ст. 180 СК України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів, та вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на дитину у судовому порядку в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення позивачки до суду, та до повноліття дитини, оскільки відповідач є батьком дитини та зобовязаний її матеріально утримувати. Окрім цього, відповідач не надав суду доказів про надання такої матеріальної допомоги щомісяця у розмірі встановленому Законом. Таку допомогу він має можливість надавати, оскільки є працездатним, працює та має стабільний і регулярний дохід. Сімейне життя в сторін не склалося, вони втратили один до одного почуття любові, довіри, взаєморозуміння та поваги, що призвело до конфліктів і сварок у їхньому сімейному житті а врешті і до припинення подружніх відносин взагалі. Сторони проживають окремо, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть, спору про поділ майна не мають. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам їхньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Вимоги про зміну прізвища сторонами не заявлено.

Outcome: partial