Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В позові зазначила, що 30 грудня 2011 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблений актовий запис №745. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюбні відносини припинені через втрату почуття взаємної любові, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Шлюб сторін має формальний характер, особисті відносини позивачки та відповідача носять негативний характер, спільне господарство сторонами тривалий час не ведеться, сторони разом не проживають, на примирення не згодні. Неповнолітні діти проживають з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні. Мати всіляко намагається забезпечити дитині фізичний, моральний, духовний і культурний розвиток, коштів на утримання себе і дитини їй не вистачає. Відповідач з моменту припинення шлюбних відносин добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, будь-якої участі в їх вихованні та утриманні не приймає. У зв`язку з чим, позивачка просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. В судовому засіданні позивачка на задоволенні своїх позовних вимогах наполягає, просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини та розірвати шлюб з відповідачем, на примирення не згодна. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу та згоден сплачувати аліменти на своїх дітей. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно дост.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 грудня 2011 року у Запорізькому міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №745, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 30.12.2011р. (а.с.23). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про їх народження (а.с.24, 25). Шлюбні відносини між сторонами припинені через втрату почуття взаємної поваги та любові, несумісності поглядів на спільне життя та сімейні відносини, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер тому позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Відповідач не заперечував проти позову Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки сім`ю сторін зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, у зв`язку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. Неповнолітні діти проживають з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні, відповідач будь-якої матеріально допомоги на утримання дітей не надає, відповідач офіційно не працює, не має постійного доходу, тому позивачка наполягає на стягненні з відповідача аліментів на утримання їх сумісних дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідност.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2019 року складає - 2027 гривень, та буде складати з 1 липня 2019 року - 2118 гривень, а з 1 грудня 2019 року - 2218 гривень. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи інтереси дітей та матеріальний стан сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів у повному обсязі. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст..141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,20 грн.

Outcome: approved