Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , а після смерті [PERSON] - дочка [PERSON] . Нотаріус відмовив [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частини зазначеного житлового будинку. [PERSON] просила визнати за нею право власності на: - 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] ; - 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору. [PERSON] просив визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивачі та їх представник - адвокат Гунько О.Ю. не з`явилися, представник подав до суду заяви, в яких зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивачів. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради № 7/2-13/684 від 2 серпня 2018 року (а.с. 16). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. У судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2000 року [PERSON] одружилася з [PERSON] , після одруження змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 14). За таких обставин [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син - [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, 19 липня 2016 року на його ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно, що підтверджується копією спадкової справи № 435/2012 до майна померлого [PERSON] (а.с. 44-47). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належну йому 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка - [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, 13 березня 2015 року на її ім`я були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно, що підтверджується копією спадкової справи № 30/2014 до майна померлої [PERSON] (а.с. 36-39). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну їй 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом частини вищезазначеного житлового будинку, які належали [PERSON] та [PERSON] , як членам колишнього колгоспного двору, в зв`язку із відсутністю на будинок правовстановлюючого документа, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1007/02-31 від 2 липня 2018 року та № 1344/02-31 від 27 вересня 2019 року (а.с. 20; 55). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зверталася до Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за собою права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку, але їй було відмовлено у зв`язку із тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 19-11/1562 від 20 липня 2020 року (а.с. 59). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 17-19). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

Outcome: approved