Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, встановлення часток у спільній сумісній власності. Свій позов мотивувала тим, що 04.06.2015 року раптово помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно, зокрема, домоволодіння, розташоване в с.Солониці по вул..Зайкевича,1А Лубенського району Полтавської області, а також земельна ділянка, площею 3,020 га, що розташована на території Войнихівської сільської ради. З метою прийняття спадщини до нотаріуса із відповідними заяви звернулись [PERSON] їх спільна з [PERSON] донька, а також донька [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] Мати [PERSON] [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON], тобто [PERSON] та [PERSON] у разі належного оформлення, набудуть право власності на домоволодіння за вищевказаною адресою та земельну ділянку, площею 3,020 га. Однак, вона вважає, що також має право на домоволодіння з господарськими будівлями по вул..Зайкевича,1А в с.Солониці Лубенського району, оскільки, починаючи з 1992 року по день смерті [PERSON] (04.06.2015 року), вона та [PERSON] проживали як чоловік та жінка однією сімєю без реєстрації шлюбу. Вона разом утримували будинок та господарські будівлі, обробляли присадибну ділянку, мали спільний бюджет, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, турбувались один про одного. У 1993 році у них народилась донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) А.О. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 30.09.2015 року встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 21.02.1996 року по 04.06.2015 року її та [PERSON] В період спільного проживання її та [PERSON], останній отримав у власність будинок в с.Солониці по вул..Зайкевича,1А на підставі рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради №145 від 26.12.2006 року. За час спільного проживання вона та [PERSON] власними силами та за спільні кошти, оскільки в цей період вона працювала, а також мала земельну ділянку, площею 3,020 га, провели значні поліпшення житлових умов в будинку. Позивачка [PERSON] прохає суд визнати житловий будинок А-1 з господарськими будівлями та спорудами: сарай Б; сарай В; огорожа - №1; огорожа - №2; ворота - №4; ворота - №5; колодязь - №6; вигрібна яма - №7; вимощення І, розташованих за адресою: вул..Зайкевича,1А с.Солониця Лубенського району Полтавської області спільною сумісною власністю її [PERSON], [INFO] та [PERSON], який помер 04.06.2015 року. Визнати за нею [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку А-1 з господарськими будівлями та спорудами: сарай Б; сарай В; огорожа - №1; огорожа - №2; ворота - №4; ворота - №5; колодязь - №6; вигрібна яма - №7; вимощення І, розташованих за адресою: вул..Зайкевича,1А с.Солониця Лубенського району Полтавської області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, прохали задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов визнає, щодо задоволення позову не заперечує. Представник відповідачки [PERSON] в особі [PERSON] позов визнала, щодо задоволення позову не заперечує. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, щодо позову покладається на рішення суду. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 04.06.2015 року в с.Солониці Лубенського арйону Полтавської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КЕ №299567 (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається, зокрема, з домоволодіння, розташованого по вул.Зайкевича,1А в с.Солониці Лубенського району Полтавської області та земельної ділянки, площею 3,020 га на території Войнихівської сільської ради. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.09.2015 року (а.с.9) встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 21.02.1996 року по 04.06.2015 року. Вказаний факт визнається і не оспорюється сторонами. Згідно рішення Виконавчого комітету Засульської сільської ради №145 від 26.12.2006 року (а.с.10), гр.[PERSON] вирішено оформити право власності на житловий будинок по вул..Зайкевича,1А в с.Солониця Лубенського району Полтавської області. Право власності на житловий будинок по вул..Зайкевича,1А в с.Солониця Лубенського району Полтавської області зареєстровано за гр..[PERSON] 02.04.2007 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Лубенського МБТІ» (а.с.12). В матеріалах справи мається договір про виконання робіт (а.с.23-30), а саме встановлення металопластикових виробів на житловий будинок по вул..Зайкевича,1А в с.Солониця Лубенського району Полтавської області, а також товарні чеки на придбання дверей (а.с.22). Крім цього, згідно обєктних кошторисів (а.с.34-65) вбачається проведення ремонтних робіт щодо поліпшення житлових умов домоволодіння по вул..Зайкевича,1А в с.Солониця Лубенського району Полтавської області. Вищенаведені роботи були проведені в період часу проживання позивачки [PERSON] з [PERSON] однією сімєю, коли вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство та мали спільний побут. Записами в трудовій книжці позивачки (а.с.66-69), а також довідкою про її заробітну плату (а.с.70-71) підтверджується твердження позивачки про те, що вона працювала та отримувала заробітну плату, в той час, як проживала спільно з гр.[PERSON] Викладене свідчить про те, що за час спільного проживання з позивачкою майно [PERSON], а саме домоволодіння по вул.Зайкевича,1А в с.Солониця Лубенського району, істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок трудових та грошових затрат, а тому його слід визнати спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, рвірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної Івврмн поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Згідно з статтею 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в ягразлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від іншого майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з статтею 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Суд вважає, що за позивачкою [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину спадкового домоволодіння, розташованого по вул..Зайкевича,1А в с.Солониця Лубенського району Полтавської області. Враховуючи вищевикладені обставини, а також зважаючи на відсутність спору, суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі. Судові витрати взяла на себе позивачка і не прохає їх стягувати з відповідачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved