Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно двох малолітніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з нього аліменти на утримання двох малолітніх дочок в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивований тим, що [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , а [INFO] народилася друга донька [PERSON] . Зазначала, що у шлюбі сторони ніколи не перебували, весь час починаючи з народження дітей, сторони живуть окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Вказує, що відповідач зустрічами з доньками нехтує, в їхньому житті та розвитку не відіграє взагалі ніякої ролі, свідомо нехтуючи своїми обов`язками. З огляду на зазначене, батько дитини самоусунулася від своїх батьківських обов`язків, не дбає про фізичний та розумовий розвиток своїх дітей. Ухвалою від 22.10.2018 року відкрито провадження у даній справі (суддя Войтенко Т.В.). На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 06.11.2019 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. До початку судового засідання позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач у справі в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. В зв`язку з чим, відповідно до вимог ст.ст.223, 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , є позивачка [PERSON] та відповідач у справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 20.08.2015 року та 03.08.2013 року, виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актові записи № 935 та № 1477. Малолітні діти проживають з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . З довідки №146 від 28.08.2018 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 2-А класі Загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів «Середня загальноосвітня школа № 262» Подільського району м. Києва. Жодного разу батько [PERSON] життям та навчанням доньки ніколи не цікавився, жодного разу не з`явився до школи. Всі питання стосовно виховання та навчання вирішуються лише матір`ю. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні та утриманні доньок взагалі не приймає, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, що стало підставою для звернення з даним позовом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст.150 СК України, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач самоусунувся від виховання малолітніх доньок, стосунків із дітьми не підтримує, не піклується як батько про своїх дітей, не цікавиться станом їх здоров`я, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дітей не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків. Ухилення від покладених на батьків обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач вихованням не займається, необхідних умов для розвитку дітей не надає, долею та здоров`ям дітей не цікавиться, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, наміру приймати участь у житті дітей не виявляє, маючи при цьому об`єктивну можливість, тим самим свідомо нехтує своїми обов`язками. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у випадку, якщо не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини та протягом 6 місяців не виявили щодо неї батьківського піклування. Статтею 8 ч.2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з останніми змінами), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З висновку Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 01.10.2019 року № 106-7790 вбачається, що орган опіки та піклування вважає, що відсутні підстави для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно двох малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дітей з боку батька, небажання відповідача та його свідоме ухилення займатися вихованням дітей та матеріально забезпечувати доньок, спілкуватися з ними, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дітей. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав не припиняє обов`язку відповідача по утриманню своїх дочок. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо обов`язку осіб, позбавлених батьківських прав, утримувати дитину» за № 1370-VIIІ від 17.05.2016 року, який набрав чинності 08.06.2016 року, стаття 166 СК України доповнена частиною третьою, якою встановлено, що суд, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідач є людиною працездатного віку, мешкає окремо від позивача та дочки, документів про те, що відповідач має постійний дохід (заробітну плату), суду не надано. Постановляючи рішення суд враховує, що позивачем суду не надавались докази на підтвердження придбання відповідачем рухомого та нерухомого майна і не заявлялось про це суду. Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить діти сторін у справі, становить: з 1 липня - 2318 гривні, з 1 грудня - 2395 гривень. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам сторін та дітей, а також чинному законодавству. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. А відтак, у кожної зі сторін є право на звернення до суду з позовом про збільшення (зменшення) розміру аліментів в разі настання передбачених законом умов. Згідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 17.10.2018 року. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину є заснованими на законі, обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак підлягають задоволенню Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн. - на користь позивача та 704,80 грн. в дохід держави. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст.164 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві для внесення відміток до актових записів про народження дітей. На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155,157,164,166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved