Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивовано тим, що 30.07.2012 року вона позичила гроші [PERSON] та її чоловіку [PERSON] в сумі 2 000 грн. під 10% на два місяці, про що відповідачі цього ж числа власноручно написали розписку. 17 10.2012 року вона знову позичила гроші відповідачам в сумі 10 000 грн. на два місяці, про що відповідач, цього ж числа власноручно написали розписку. 04.01.2013 року позивачка знову позичила гроші відповідачам в сумі 20 000 грн., про що відповідачі цього ж числа власноручно написали розписку і 24.01.2013 року вона позичила гроші відповідачам в сумі 3 000 грн. на невизначений строк, про що відповідачі цього ж числа власноручно написали розписку. 2 грудня 2013 році позивачка направила відповідачам листа з проханням повернути їй гроші, який вони отримали 07.12.2013 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштовою підправлення. Згідно розписок відповідачі зобов'язувалися повернути гроші через два місяці. Пройшло вже більше 2-х років місяців з того часу, як відповідачі зобов'язувались повернути гроші, але їх до цього часу не повернули. На неодноразові прохання повернути борг, відповідачі посилаються на відсутність у них грошей. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала, просить суд стягнути з відповідачів солідарно 35 000 грн. боргу, 5000 грн. процентів та судові витрати. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Оскільки судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору позики грошей 30.07.2012 року позивачка позичила гроші [PERSON] та її чоловіку [PERSON] в сумі 2 000 грн. під 10% на два місяці, про що відповідачі цього ж числа власноручно написали розписку. Крім того, позивачка 17 10.2012 року знову позичила гроші відповідачам в сумі 10 000 грн., 04.01.2013 року позивачка вже позичила гроші відповідачам в сумі 20 000 грн., а 24.01.2013 року позичила гроші відповідачам в сумі 3 000 грн. на невизначений строк. Дані обставини стверджуються поясненнями самої позивачки та доданими і долученими до матеріалів справи розписками. Судом встановлено, що відповідачами борг не повернуто, тому у позивачки виникло право на примусове стягнення суми боргу. Оцінюючи докази по справі суд приходить до висновку, що позов доказаний, оскільки позивачем надані письмові докази з яких видно, що між сторонами виникли правовідносини з приводу отримання в якості позики грошових коштів. Відповідачка заперечення на позов суду на надала. Згідно ч.2 ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми укладений усно і одна із сторін вчинила дію. А друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Тому недотримання письмової форми за загальним правилом не тягнуть наслідки недійсності правочину. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові)грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Тому позовні вимоги обґрунтовані, позов доказаний і підлягає задоволенню з урахуванням вищевикладених обставин в сумі 35 000 грн. Підлягає також стягненню 5000 грн. процентів.

Outcome: approved