Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», де третіми особами є приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 21 квітня 2020 року отримала рекомендований лист від приватного виконавця Клименко Р.В. у якому були вкладені постанови від 15.04.2020 року про: відкриття виконавчого провадження №61840591 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 24927,42 гривень, стягнення з позивачки основної винагороди приватного виконавця у розмірі 2492,42 гривень, стягнення з [PERSON] розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 гривень, арешт рахунків позивачки, відкритих в установах банку. Серед визначеного у зазначеній постанові переліку банків, у яких необхідно накласти арешт є АТ «Райффайзен Банк Аваль», де позивачка має відкритий рахунок і отримує заробітну плату, на теперішній час рахунок в арешті і остання не має змоги здійснити зняття належних їй грошових коштів. Приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. 03.03.2020 року був винесений виконавчий напис №2637 щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 24927,42 гривень, на підставі якого приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №61840591 та винесена постанова від 15.04.2020 року про арешт коштів [PERSON] , як була спрямована для виконання до банківських установ, зокрема до АТ «Райффайзен Банк Аваль». З відповідачем позивачка не укладала жодного договору, вимоги стягувача про сплату боргу остання не отримувала, дата виникнення права вимоги у відповідача [PERSON] не відома, документи на підтвердження звернення до нотаріуса до спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги позивачці не надавались, а тому право стягнення з останньої будь-яких коштів у ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» відсутнє. Кредитні відносини позивачка мала лише з ПАТ Платинум Банк за кредитним договором №1767/3996CLAPS, укладеним 12 вересня 2013 року, а з лютого 2017 року ПАТ «Платинум Банк» перебуває у стадії припинення. Позивачка вважає, що зазначений виконавчий напис приватного нотаріуса є таким, що винесений неправомірно, із порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», а тому він повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус при вчиненні спірного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та безспірності характеру правовідносин сторін, та строків звернення. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича №2637, виданий 03 березня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі24927,42 гривень, а також стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на оплату судового збору у розмірі 840,80 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 гривень. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 17 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 23 вересня 2020 року (а.с. 27). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження, відзиву на позов, зустрічного позову та/або будь-яких додаткових доказів. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Постановою приватного виконавця Клименко Романом Васильовичем про відкриття виконавчого провадження від 15 квітня 2020 року, відкрито виконавче провадження №61840591 з виконання виконавчого напису №2637, виданого 03 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимира Вікторовича щодо стягнення з боржника - [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 24927,42 гривень (а.с. 11). Постановою приватного виконавця Клименко Романом Васильовичем про арешт коштів боржника від 15 квітня 2020 року, в межах виконавчого провадження №61840591, при примусовому виконанні виконавчого напису №2637, виданого 03 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать [PERSON] , [INFO] . Визначено необхідність накладення арешту на рахунки боржника, відкриті в установах банку, а саме: АТ «ОТП БАНК», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «ПУМБ», АТ «Державний ощадний банк України», АТ «ПРИВАТБАНК», АТ «Універсал банк», АТ «Укргазбанк» (а.с. 13). Постановою приватного виконавця Клименко Романом Васильовичем про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15 квітня 2020 року, в межах виконавчого провадження №61840591, визначено для [PERSON] загальну суму мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 гривень (а.с. 15). Постановою приватного виконавця Клименко Романом Васильовичем про стягнення з боржника основної винагороди від 15 квітня 2020 року, в межах виконавчого провадження №61840591, постановлено стягнути з [PERSON] основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2492,74 гривень (а.с. 17). Згідно Історії по картковому рахунку [PERSON] за періодз 01 квітня 2020 року по 06 липня 2020 року, виданого 06 липня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль», рахунок позивачки № [NUMBER] у зазначеній банківській установі, на який зараховується заробітна плата, є арештованим (а.с. 18). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Публічне Акціонерне товариство «Платинум Банк» перебуває у стані припинення (а.с. 19-22). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства. Цими актами є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими тягнення заборгованості провадитья у безспірному порядку на підставі виконачих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно п. п. 3.2, 3.5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотарусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Таким чином, за результатами аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 61-84цс19). Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. В межах даної цивільної справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачем, в установлені судом строки, не надано відзив на позов або зустрічний позов, або будь-яких доказів на спростування обґрунтувань та вимог даного позову. Як вбачається з постанов приватного виконавця Клименко Романом Васильовичем від 15 квітня 2020 року, останнім було відкрито виконавче провадження №61840591 та накладено арешт на грошові кошти на рахунках [PERSON] у банківських установах, на виконання виконавчого напису №2637, виданого 03 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області, щодо стягнення з боржника - [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 24927,42 гривень. Однак, як зазначає позивачка та не спростовує відповідач, [PERSON] не мала будь-яких договірних правовідносин з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», вимоги про сплату боргу від відповідача не отримувала, тому право стягнення з позивачки будь-яких коштів у ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» відсутнє. Більш того, [PERSON] зазначає, що кредитні відносини вона мала лише з ПАТ «Платинум Банк», однак суду не надано жодних доказів переходу права вимоги до останньої від ПАТ «Платинум Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». Окрім того, визначений у виконавчому написі №2637 від 03 березня 2020 року розмір заборгованості [PERSON] у сумі 24927,42 гривень не визнається останньою та не підтверджений належними доказами. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем при винесенні спірного виконавчого напису не було зясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу, нотаріус не переконався щодо належного повідомлення [PERSON] про суму заборгованості, в звязку з чим остання була позбавлена обєктивної можливості вказати свої заперечення щодо суми нарахованого боргу, яку вона не визнає. Таким чином, зважаючи, що зазначена у спірному виконавчому написі заборгованість не є безспірною, суд приходить до висновку про доцільність та необхідність задоволення вимог позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича №2637 від 03 березня 2020 року, таким, що не підягає виконанню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на правову допомогу та розподілу між сторонами судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданих до суду Договору про надання правничої допомоги від 08 липня 2020 року, акту приймання-передачі виконаних посуг від 13 липня 2020 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 43 від 08 липня 2020 року, [PERSON] були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 гривень. Згідно квитанції № 0.0.1765409298.1 від 13 липня 2020 року [PERSON] було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 840,80 гривень. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову [PERSON] в повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу та витрати зі сплати судового збору в повному обсязі, а саме, у сумах 1500,00 гривень та 840,80 гривень, відповідно. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved