Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивачка 26 серпня 2020 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення на її утримання аліментів в розмірі 2 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років - [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2009 року. Мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У червні 2020 року чоловік пішов з сім`ї, проживає окремо, з нею та з дітьми майже не спілкується. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені, діти перебувають на її утриманні. Вона була вимушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. На даний час, єдиним джерелом матеріального утримання дітей у неї є соціальна допомога по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею трьох років. Їй відомо, що відповідач працює, але не повідомляє їй місце роботи та розмір доходу. Вона вважає, що він взмозі надавати матеріальну допомогу на її утримання в розмірі 2 000 грн. щомісячно. Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) сторін. Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від15 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі, на користь позивачки з відповідача стягнуто по 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років. За заявою відповідача про перегляд заочного рішення ухвалою суду від 12 серпня 2021 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач надав суду письмові пояснення 26.08.2021, в яких зазначив, що не має можливості надавати допомогу на утримання дружини, оскільки не працював та не працює, не зареєстрований як підприємець, перебуває на обліку як безробітний в Харківському міському центрі зайнятості. Власного житла не має, зареєстрований та проживає в квартирі матері. Зазначив, що не може працювати, тому що вимушений доглядати за своїм батьком, [PERSON] , пенсіонером, 1956 року народження та допомагати матері пенсійного віку, [PERSON] , 1960 року народження. Представник позивачки [PERSON] надала письмові пояснення, в який зазначила, що відповідно до п.4 ст. 75 СК України один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Позивачка має квартиру, в якій мешкає з двома дітьми, оплачує комунальні послуги. Відповідач також мав право на оформлення відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, але такого бажання він не виявив, працювати та утримувати дружину відмовляється. Доводи відповідача про те, що його батьки потребують допомоги, є необґрунтованими. Його мати працює, батько займається металобрухтом. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі. Пояснила, що за час спільного життя відповідач ніколи не оформлював офіційно трудові відносини, однак підробляв, працював маляром, після чого два роки займався металобрухтом, працював на ринку. Посилання на те, що він перебуває під опікою родичів, неправдиве. Мати його працює в торгівлі, батько також займався металобрухтом. Відповідач має дохід. Фактично він проживає з жінкою, яка має дитину. Лише в липні цього року він двічі їздив з жінкою, з якою проживає, на відпочинок на море. Аліменти відповідач сплачував, однак останні два місяці припинив сплачувати аліменти на дітей, має заборгованість. Вона отримує державну допомогу у розмірі 860 грн. на утримання дитини. Їй допомагають батьки, оскільки вона не має можливості працювати, доглядає за дитиною. Представник позивача [PERSON] просила позов задовольнити, пославшись на викладені в позовній заяві обставини, а також те, що відповідач є здоровим, працездатним, не бажає офіційно працевлаштовуватись, зобов`язаний надавати допомогу на утримання позивачки. Доказів неможливості надавати таку допомогу він не надав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в позові, посилаючись на те, що відповідач не має можливості надавати позивачці допомогу. Зазначив, що відповідач не працює, ніякого доходу не має. Він 3 серпня 2021 року став на облік в Центр зайнятості по безробіттю. Відповідач проживає за рахунок пенсії батьків, які також не працюють, отримують мінімальну пенсію. Також відповідач має поганий стан здоров`я. Суд, вислухавши позивачку, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Сторони зареєстрували шлюб 25 вересня 2009 року. Мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо. Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Позивачка не працює, у зв`язку з доглядом за дитиною до 3-х років отримує державну допомогу у розмірі 860 грн. щомісячно, що не оспорюється сторонами. Згідно з судовим наказом № 642/4350/20, виданим Ленінським районним судом м.Харкова 28.08.2020, з відповідача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 26 серпня 2020 року, до досягнення кожною дитиною повноліття. Згідно з розрахунком державного виконавця МВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області №88528 від 18.07.2021 заборгованість відповідача по аліментам станом на 01.07.2021 становить 35 461,00 грн. Як пояснила позивачка, відповідач на даний час має заборгованість по сплаті алімен6тів на користь дітей за 2 місяці. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Положеннями статті 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зазначене право дружина має і в разі розірвання шлюбу. Положеннями частини четвертої ст.84 СК України регламентовано, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, проте матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. При розгляді даної справи суд враховує наступне. За положеннями з ч. 1 статті 12, ч. 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Факт проживання дітей з позивачкою сторонами визнається та не оспорюється. Згідно з копією трудової книжки відповідач [PERSON] , [INFO] , у 2002-2005 р.р. навчався в Харківському професійному монтажно -будівельному ліцеї, після чого проходив службу в Збройних Силах України у 2005-2006 р.р. Згідно з записами в трудовій книжці він був офіційно працевлаштований лише з 03.03.2010 по 12.04.2010 року, з 17.11.2014 по 28.05.2015,звільнений з власним бажанням. Отже, виключаючи період його навчання та службу в Збройних силах України, його загальний трудовий стаж становить близько 7 місяців. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про реальний розмір доходів відповідача. В той же час він витрачає кошти на підтримання своєї життєдіяльності: харчування, одяг тощо. Згідно з довідкою Харківського міського центру зайнятості № 3632 від 11.08.2021 відповідач [PERSON] перебуває на обліку як безробітний в Харківському МЦЗ лише з 3 серпня 2021 року. Відповідач є працездатною особою. На обліку в Центрі зайнятості він перебуває лише з серпня 2021 року, а відповідачка звернулась до суду 26.08.2021. Відповідач не надав ніяких доказів на підтвердження того, що він тривалий час офіційно не працевлаштований з причин, які не залежать від його волі. Також представник не надав доказів поганого стану здоров`я відповідача, на що послався. На підтвердження того, що батьки потребують його допомоги, відповідач надав суду копію пенсійного посвідчення [PERSON] , [INFO] , та копію трудової книжки [PERSON] , [INFO] , в якій міститься запис про її звільнення за ст. 38 КЗпП України. Так, його батько є пенсіонером, тобто отримує пенсію, а дані щодо оформлення пенсії матері суду не надані. Крім того, сам відповідач посилається на те, що перебуває на утриманні батьків. Посилання відповідача на те, що він не може працювати, тому що вимушений доглядати за батьками, не доведено, як і не доведено та обставина, що його мати є пенсіонеркою та не працює. Таким чином, належних, допустимих та достовірних, достатніх доказів на підтвердження обставин, на які посилається відповідач, він суду не надав. Відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дитину до 6 років з 01 липня 2020 року становив 1 859 гривень, з 01.01.201- 1 921 грн, з 01.07.2021 - 2 013 грн, з 1.12.2021 - 2 100 грн. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Наведеними доказами підтверджується, що позивачка має право на утримання від відповідача, а останній може надавати їй матеріальну допомогу. Суд враховує відсутність у відповідача інших утриманців, а також відсутність істотних обставин, які могли б впливати на його фінансову неспроможність надавати допомогу дружині, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає можливим задовольнити вимоги частково та стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки в розмірі 1 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Аліменти слід стягувати з дати подачі позовної заяви до суду - з 26 серпня 2020 року. Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (75%) в сумі 605 грн.00 коп., що становить 75% від суми судового збору 840 грн. 80 коп., в дохід держави.

Outcome: partial