Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивачі звернулися\~до Корсунь-Шевченківського\~районного суду\~Черкаської області\~з даним\~позовом у якому просять визнати право власності в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] на 2/3 частки та за [PERSON] на 1/3 частку земельної ділянки площею 3,4843 га, кадастровий номер 7122588100:04:001:0027, та за кожною з них право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частку на право на пайовий фонд у КСП\~«Світанок», реорганізованого в СТОВ «Світанок», с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, на суму 3\~014 грн. Дана позовна заява мотивована тим, що 12.03.2017 року померла їх мати [PERSON], яка проживала у [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 3,4843 га, кадастровий номер 7122588100:04:001:0027,\~розташована на\~території Сидорівської\~сільської ради,\~яка належала\~померлій на\~підставі державного\~акта на\~право приватної\~власності на\~земелю серії\~ЧР,\~а також\~право на\~пайовий фонд\~в КСП\~«Світанок»,\~реорганізованого у\~СТОВ «Світанок», на суму 3\~014 грн., що належало померлій на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ЧЕ-ІХ № 134094. За життя [PERSON] склала заповіт, яким вказану земельну ділянку заповіла позивачам, які своєчасно прийняли спадщину після її смерті. Крім того вони є спадкоємцями іншого майна [PERSON] за законом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно вони не можуть, оскільки втрачено оригінали правовстановлюючих документів. З цих підстав нотаріусом відмовлено їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і за законом на вищевказану земельну ділянку та право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися. Позивачі надіслала до суду заяву про підтримання позовних вимог, неможливість зявитися у засідання, просили розглянути справу за їх відсутності, за участі їх представника [PERSON], повноваження якого підтверджуються ордером серія ЧК № 77010, виписаним на підставі договору про надання правничої допомоги від 20.04.2018 року № 29/18. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив. Відповідач надіслав до суду письмову заяву про проведення розгляду даної справи за відсутності представника органу місцевого самоврядування. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки жоден із учасників справи у судове засідання не зявився. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] померла 12.03.2017\~року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-СР № 297775, виданого 13.03.2017 року виконавчим комітетом Великояблунівської сільської ради Смілянського району Черкаській області. [PERSON] за життя була власником земельної ділянки розташованої на території Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області площею 3,4843 га, кадастровий номер 7122588100:00:00:74, що підтверджується архівною копією державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР, виданого 20.02.2002\~року на підставі рішення Сидорівської сільської ради народних депутатів від 16.02.2002 року № 2, та інформаційною довідкою відділу у Корсунь-Шевченківському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 18.10.2017 року № 1249/166-17. Водночас, відповідно до витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.10.2017 року № НВ-7106136962017 [PERSON] згідно державного акту серії ЧР, від 20.02.2002\~року на підставі рішення Сидорівської сільської ради від 16.02.2002 року № 2, належала земельна ділянка, площею 4843 га, кадастровий номер 7122588100:04:001:0027. Відповідно до копії заповіту [PERSON], посвідченого 04.10.2016 року секретарем виконкому Великояблунівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, [PERSON] заповідала належну їй земельну ділянку площею 3,4843 га, кадастровий номер 7122588100:04:001:0027, дочці [PERSON], [INFO], (2/3\~частини) та [PERSON], [INFO], (1/3 частину). Після смерті [PERSON] нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори 20.05.2017 року заведено спадкову справу № 264/2017, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 20.05.2017 року № 47792401. Згідно змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01.03.2018 року № 501/02-31, державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] заяви на прийняття спадщини після [PERSON], подано її дітьми [PERSON] та [PERSON], що свідчить про те, що вони прийняли спадщину після смерті матері, але видати свідоцтво про право власності за заповітом неможливо, оскільки втрачено оригінал державного акту на земельну ділянку. Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України суд вважає загальновідомим той факт, що Сидорівська сільська рада Корсунь-Шевченківського району Черкаської області після обєднання територіальних громад увійшла до складу Стеблівської селищної ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Водночас, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЧЕ-ІХ № 134094, виданий 14.08.2004 року Сидорівською сільською радою, [PERSON] належало право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Світанок» СТОВ «Світанок» с.\~Сидорівка, у розмірі 3\~014 грн., або 0,095 відсотків. Позивачі є спадкоємцями іншого майна [PERSON] першої черги. Факт родинних відносин [PERSON] зі спадкодавцем, зокрема, що вона є її рідною дочкою, підтверджується: копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 26.04.2017 року № 00017971751, відповідно до якого після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]; копією свідоцтва про її народження серії ГД\~№\~772671, виданого 11.02.1957 року Сидорівською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, відповідно до якого матірю [PERSON], [INFO], вказано [PERSON]. Факт родинних відносин [PERSON] зі спадкодавцем, зокрема, що вона є її рідною дочкою, підтверджується копією свідоцтва про її народження серії V-УР № 0983141, виданого 22.11.1964 року Сидорівською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, відповідно до якого матірю [PERSON], [INFO], вказано [PERSON]. Згідно змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.05.2018 року № 1166/02-31, державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори [PERSON] вказано, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері, але видати свідоцтво про право власності за законом на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Світанок», реорганізованого в СТОВ «Світанок» нотаріус не може, оскільки втрачено оригінал вказаного майнового сертифікату. Відповідно до довідки № 02-30/241, виданої 26.02.2018 року Великояблунівською сільською радою Смілянського району Черкаської області, [PERSON], що померла 12.03.2017 року, на день смерті була постійно зареєстрована та проживала за адресою: вул. Вишнева (колишня назва Радянська), 44, с. Велика Яблунівка Смілянського району Черкаської області. Крім неї у будинку зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON] Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Земельного кодексу України (далі ЗК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Положеннями ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Положеннями ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно змісту п.п. 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, зокрема земельна ділянка, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті. Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом. Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Таким чином, якщо суть вимоги повязана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя. З огляду на вказане та враховуючи досліджені судом докази, які подані позивачами, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги, у суду відсутні сумніви про те, що померлій 12.03.2017 року [PERSON] за життя на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3,4843 га, кадастровий номер 7122588100:04:001:0027, розташована на території Сидорівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, а також належало право власності на право на пайовий фонд в КСП\~«Світанок», реорганізованого в СТОВ «Світанок», с. Сидорівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, на суму 3\~014 грн., які увійшли до складу її спадщини, а позивачі мають право на спадкування вказаного майна, що свідчить про наявність підстав для визнання за [PERSON] та за [PERSON] по 1/2 частині права власності на вказане право на пайовий фонд у порядку спадкування за законом, та наявність підстав для визнання за [PERSON] 2/3 частини, та за [PERSON] 1/2 частини права власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved