Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , який в подальшому уточнила та просить стягнути з відповідача на її користь половину вартості додаткових витрат на утримання доньки в розмірі 8938 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач відмовляється у добровільному порядку матеріально допомагати дитині, не зважаючи на те, що він працездатний. У зв`язку з викладеним, позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Позивачка в судовому\~ засіданні уточнені позовні вимоги підтримала за обставин, які викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити. Після оголошення перерви в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позовних вимог наполягає та просить справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні\~ заперечував щодо задоволення позову. Зазначив, що рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року з нього на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання, зокрема,\~ [PERSON] , [INFO] в розмірі 766 гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Вказане рішення набрало законної сили. В період з 01 вересня 2016 року по [INFO] їх донька [PERSON] навчалась у коледжі приватного вищого навчального закладу «Міжнародний класичний університет імені Пилипа Орлика». Позивачка у позові зазначає, що додаткові витрати на їх доньку - це витрати на оплату її навчання, тобто у даному випадку дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, вказану допомогу він їй надавав у розмірі аліментів визначеному рішенням суду до досягнення нею повноліття, а саме до [INFO] . В подальшому, для отримання допомоги на період навчання доньки після досягнення нею повноліття, позивачка мала звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, що останньою зроблено не було. А отже посилання позивачки щодо стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами до таких правовідносин не можуть застосовуватися у даному випадку, оскільки навчання дитини у навчальному закладі не відноситься до особливих обставин. У зв`язку з чим просив суд у задоволені позову відмовити. Після оголошення перерви в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву, в якій вказав, що заперечує щодо задоволення позовних вимог\~ та просить справу розглянути у їх відсутність. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.\~ Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідача. З позивачкою в неї відносини напружені. В загальному розмірі на протязі двох років вона передала позивачці 6000 гривень в якості допомоги на навчання онуки [PERSON] . Зазначені гроші вона передавала не менше 10 разів по 500 -800 гривень. Більше вона нічого додати не може. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 травня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області (а.с.9). Згідно Договору про навчання, 01 вересня 2016 року між коледжом приватного вищого навчального закладу «Міжнародний класичний університет імені Пилипа Орлика» в особі директора Навроцького В.А., який діє на підставі статуту навчального закладу та [PERSON] , [PERSON] укладено договір про навчання [PERSON] на денній формі навчання з вартістю освітньої послуги 24000 гривень та терміном навчання з 01 вересня 2016 року по 01 липня 2019 року\~ (а.с.12). 07 листопада 2016 року Тарутинським районним судом Одеської області ухвалено рішення, згідно якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто, зокрема, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 766 гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 жовтня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Рішення суду набрало законної сили\~ 29 листопада 2016 року. 30 червня 2019 року [PERSON] отримала Диплом молодшого спеціаліста Коледжу приватного вищого навчального закладу «Міжнародний класичний університет імені Пилипа Орлика» серії Е19 №066705 (а.с.17). Звернувшись з вимогою про стягнення з відповідача [PERSON] додаткових витрат на [PERSON] , позивач [PERSON] зазначала, що донька навчалась у вищому навчальному закладі, загальна вартість навчання у якому становить 24000 гривень, тому відповідно до ст. 185 СК України відповідач зобов`язаний сплатити частину вартості навчання, оскільки працює, має працездатний вік та фізично здоровий. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України, захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес. Відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За змістом роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд у своїй постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 констатував, що аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка перебуває на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, і навчання дитини з метою здобуття професійної освіти. Відповідний висновок також наведено в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1296цс15: «На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тож, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, правила статті 185 СК України щодо обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами, не застосовуються. Оплата вартості навчання не відноситься до додаткових витрат, не встановлює самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах. Викладене також узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 20 лютого 2020 року по справі № 521/4397/17. Тобто, у період з 06 жовтня 2016 року по 29 квітня 2019 року, який майже повністю охоплює період навчання [PERSON] (з 01 вересня 2016 року по 01 липня 2019 року), з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] стягувались аліменти. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. До зазначеного висновку дійшов\~ Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 квітня 2021 року №308/4214/18. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу». Тож, після досягнення [PERSON] повноліття, а саме з 30 квітня 2019 року, позивач [PERSON] або сама [PERSON] мали право звернутись до суду з вимогою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] до\~ припинення нею навчання, однак не пізніше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Проте, ані позивач [PERSON] , ані сама [PERSON] даним правом не скористались. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). У той же час, позивачкою не надано доказів того, що понесення нею додаткових витрат зумовив саме розвиток здібностей її дитини, яка, здобувши базову середню освіту, за власним бажанням і у відповідності до ст. 4 ЗУ «Про вищу освіту», згідно з якою громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і спеціальності, поступила до Коледжу приватного вищого навчального закладу «Міжнародний класичний університет імені Пилипа Орлика» для подальшого навчання та здобуття вищої освіти на контрактній основі. З огляду на наведені обставини, суд дійшов до висновку щодо недоведеності доводів позивачки про існування особливих обставин, які зумовили додаткові витрати на дитину, а витрати на навчання [PERSON] охоплюються загальними потребами, забезпечення яких здійснено судовим рішенням про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, що стягувались у примусовому порядку. У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, оскільки позивач просить стягнути зазначені суми за статтею 185 СК України, обґрунтовуючи це ,як обов`язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а витрати на оплату вартості навчання до таких витрат, в розумінні ст.185 СК України,\~ не відносяться, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Згідно ст. 141 ч. 7 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позов не підлягає задоволенню, тому судовий збір слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed