Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду і свої позовні вимоги мотивують тим, що [PERSON] проживає разом з її сином [PERSON], який є інвалідом з дитинства, у 2003 р. отримав ІІ групу інвалідності, за психічним станом здоровя установлена обмежена здатність контролю своїх дій, та поведінки. 05.10.2014 р. йому було встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново, вказано про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом в наслідок психічного розладу обмеження самообслуговування, обмеження здатності контролювати свою поведінку. Після встановлення інвалідності в 2003 році [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою, з метою попередити, щоб не здійснювали оформлення кредитів на її сина у звязку з його хворобою, так як він не розуміє своїх дій та їх не контролює. Восени 2011 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні, після виходу з лікарні стало відомо, що 05.12.2011 р. він отримав кредит у розмірі 700 грн., про який стало відомо після того, як ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, рішенням суду з [PERSON] стягнуто 11421 грн. 39 коп. та судовий збір 1378 грн. Вважають, що укладений договір кредиту з банком недійсний, оскільки [PERSON] в момент укладення договору не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Просили визнати недійним договір № б/н від 05.12.2011 р. укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». У судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Зазначили, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи безтерміново, та відповідно до висновку лікарської комісії Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру внаслідок психічного розладу за рівнем обмеження самообслуговування, обмеження здатності контролювати свою поведінку потребує постійного стороннього догляду. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» будучи належним чином повідомленим у судове засідання не зявився. Клопотань про відкладення судового зсідання не надходило. Суд, заслухавши позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи № 592/2014/16 ц, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05.12.2011 року між ПАТ КБ\~«Приватбанк»\~та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав, останньому кредит в сумі 700 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10-11). 13.04.2016 р. рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми стягнуто с [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.12.2011 р. в розмірі 11421,39 грн., яка складається з наступного: 553,32 грн. заборгованість за кредитом; 6900,72 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2947,28 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 520,07 грн. штраф (процентна складова); 1378 грн. в рахунок повернення судового збору (а.с. 8). Згідно довідки до акта огляду спеціальної психіатричної МСЕК серія 10 ААВ № 599942 від 20.03.2014 р. [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново (а.с. 7). 03.04.2014 р. [PERSON] удруге складено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 665 психіатричною МСЕК (а.с. 14-19) Відповідно до висновку лікарської комісії Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 1/1628 від 05.10.2016 р. [PERSON] за рівнем обмеження самообслуговування, обмеження здатності контролювати свою поведінку потребує постійного стороннього догляду (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За вимогами ст. 202 ч. 1, ст. 207 ч. 2 ЦК України, договір є правочином, спрямованим на набуття позивачем цивільних прав та обов'язків з поруки і вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У відповідності до розяснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України по справі № 6-131цс14 від 17.09.2014 р., відповідно до ч. 1ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно розяснень, які містяться в п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судово-психіатрична експертиза призначається,коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 р. № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 300 від 11.05.2017 року, [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизофреніх, інший тип (пропшизофренія), безперервний тип перебігу. Вказаний діагноз підтверджується анамнестичними даними про характер розвитку захворювання, яке призвело до характерних змін в сфері особистості, емоційно-вольовій сфері, його специфічною симптоматикою, неодноразовими госпіталізація ми до психіатричних стаціонарів, наявності групи інвалідності за психічним станом, даними попередніх експертиз, а також даними цього клінічного обстеження, при якому у під експертного виявлені порушення в емоційно-вольовій сфері, грубі порушення мислення, порушення критичних здібностей, соціальна дезадаптація. Станом на 05.12.2011 року [PERSON] також страждав хронічним психічним захворюванням у формі шизофреніх, інший тип (пропфшизофренія), безперервний тип захворювання. Наявність даного психічного захворювання підтверджується оглядами психіатра на той період часу з наявними психічними розладами, постійним прийомом нейролептиків, наявною групою інвалідності за психічним захворюванням. За своїм психічним станом [PERSON] 05.12.2011 р. не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с 42-44). Таким чином, вказаним висновком експерта підтверджено, що на момент укладення оспорюваного правочину, а саме 05.12.2011 року, [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, психічне захворювання, яке було наявне у [PERSON] впливало на неможливість усвідомлення ним своїх дій та їх наслідків, а отже з огляду на ч. 1 ст. 225 ЦК України оспорюваний правочин підлягає визнанню судом недійсним. Судом встановлено, що оспорюваний правочин, кредитний договір № б/н від 05.12.2011 р. укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], а тому належним відповідачем у справі є ПАТ КБ «Приватбанк». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання кредитного договору б/н від 05.12.2011 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] недійсним - підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд стягує з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави - витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved