Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON], діючи у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], звернулисядо суду 11.07.2016 року. Уточнивши свої позовні вимоги просили суд визнати за ними та їх дітьми, кожним окремо, право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності їй, чоловіку [PERSON] та їх дітям [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], кожному по 1/5 частині квартири. З метою поліпшення житлово-побутових прав дітей, вона мала намір відчуджити [PERSON] за договором купівлі-продажу двокімнатну квартиру [ADDRESS], а трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] подарувати своїм дітям, з отриманням кожним з них права власності на 1/6 частину вказаної квартири. Нею отримано дозвіл органу опіки і піклування на укладення вище вказаних договорів, однак при зверненні до нотаріальної контори з метою укладення та нотаріального посвідчення вище вказаних договорів, нотаріус відмовила їй у вчинені нотаріальних дій, посилаючись не можливість укладення законним представником дітей договорів, в інтересах дитини, самим з собою. Представник не може виступати в одному договорі у двох правових становищах одночасно. Крім того, [PERSON] повідомлено нотаріусу про те, що [PERSON] є недієздатною, але документів в підтвердження цього та призначення опікуна не надано, що свідчило про відсутність повноважень на укладення договору від імені [PERSON] Вважала, що оскільки укладення вказаних договорів відповідає інтересам дітей, а нотаріально їх посвідчити не виявилося можливим, просила суд захистити порушене право шляхом визнання за нею, її чоловіком та дітьми, кожним окремо права власності на 1/6 частину вище вказаної трикімнатної квартири. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] уточнений позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач за первісним позовом [PERSON], з якою [PERSON] мала укласти договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS], первісний позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. При цьому, 22.12.2016 року подала до суду зустрічну позовну заяву, уточнивши яку просила суд визнати за нею право власності на двокімнатної квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалася на його відповідність інтересам дітей [PERSON] та неможливість нотаріального посвідчення договору. В судовому засіданні [PERSON] та її представник за довіреністю зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Представник третьої особи Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області до суду не з'явився, просили справу розглянути за їх відсутності (а.с. 104). Представник третьої особи Служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації Дніпропетровської області до суду не з'явився, просили справу розглянути за їх відсутності. При цьому визнали лише позовні вимоги в частині визнання права власності на трьохкімнатну квартиру за дітьми [PERSON] В обґрунтування заперечень проти решти позовних вимог вказували на те, що при наданні дозволу на укладення договорів в інтересах дітей орган опіки враховував позицію, що трьохкімнатна квартира даруватиметься лише дітям [PERSON], як було вказано в заявах їх батьків [PERSON] та [PERSON] Відповідно надаючи дозвіл на укладення договорів орган опіки виходив з того, що кожному з дітей належатиме по 1/4 частині трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 88а). Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, давши оцінку всім доказам по справі, суд вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позову слід відмовити, зі слідуючих законних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-12) є батьками та відповідно до ст. 242 ЦК України, ст. 154 СК України, законними представниками своїх малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] (а.с. 28), [PERSON] [INFO] (а.с. 33), [PERSON] [INFO] (а.с. 34) та неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с. 31). На праві спільної часткової приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожному окремо, належить право на 1/5 частину квартиру [ADDRESS] (а.с. 26-27). Вартість вказаної квартири 67500 грн. (а.с. 22). У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], що підтверджується довідкою Новопільської сільської ради № 1903/7/02-29 від 23.11.2015 (а.с. 16). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] належить право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 25). Відповідно до п. 1.9. договору купівлі-продажу квартири [PERSON] надав письмову згоду на придбання даної квартири (а.с. 23-24). У вказаній квартирі зареєстровані подружжя [PERSON] та їх діти (а.с. 15). З метою поліпшення житлово-побутових умов дітей, [PERSON] як законних представник дітей звернулася до районної комісії з питань захисту прав дитини Криворізької РДА Дніпропетровської області з метою отримання дозволу на продаж двокімнатної квартири, в якій по 1/5 частці права власності належить її дітям [PERSON], [PERSON], [PERSON] та на укладення договору дарування належної їй трикімнатної квартири дітям, що підтверджується заявами [PERSON] та [PERSON] (а.с. 89,90). Рішенням районної комісії з питань захисту прав дитини Криворізької районної державної адміністрації № 10/1 від 11.11.2015 та розпорядженням голови Криворізької РДА № Р-403/0/56-15 від 12.11.2015 року [PERSON] надано дозвіл на продаж квартири [ADDRESS], за умови одночасного дарування на ім'я дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7). Постановою державного нотаріуса Шостої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме у посвідчені вище вказаних договорів дарування та купівлі-продажу. Підставою для відмови у посвідчені договору дарування є неможливість, відповідно до ст. 242 ЦК України, участі [PERSON] в одному договорі в двох правових становищах як дарувальника та законного представника обдарованих (дітей). Крім цього, [PERSON] повідомила нотаріуса про недієздатність її доньки [PERSON] та призначення її опікуном останньої, однак підтверджуючих документів не надало, що унеможливило підтвердження її повноважень на вчинення правочину від імені [PERSON](а.с. 14). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно зі ст. 15 ЦПК України судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути в т.ч. визнання права. Захист цивільних прав має здійснюватися у спосіб визначений законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року вибір способу захисту права власності належить виключно позивачеві. У разі неправильного обраного способу захисту порушеного права може бути відмовлено в позові. Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] [INFO] є неповнолітньою особою, дитиною-інвалідом (а.с. 18), яка досягла 16 річного віку. Сторонами не надано суду жодних доказів того, що [PERSON] визнавалася недієздатною та над нею встановлювалася опіка, що було однією з підстав для відмови в нотаріальному посвідчення договору. Відповідно до ст. 32 ЦК України на вчинення неповнолітньою особою (у віці від 14 до 16 років) правочину щодо нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 177 СК України, в інтересах малолітніх дітей батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Батьки мають право дати згоду на вчинення неповнолітньою дитиною правочинів, передбачених частиною другою цієї статті, лише з дозволу органу опіки та піклування. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Відповідно до п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМ України № 866 від 24.09.2008 року, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які серед іншого, відповідно до законодавства провадять діяльність із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Згідно п. 67 вказаного Порядку, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Як вбачається з заяв [PERSON] та [PERSON] (а.с. 89,90) вони зверталися до органу опіки та піклування з заявою про надання дозволу на продаж двокімнатної квартири [ADDRESS], за умови одночасного дарування дітям (лише дітям) трьохкімнатної квартири [ADDRESS], на що й було надано дозвіл органу опіки і піклування (а.с. 6-7). При цьому, як видно з заяви органу опіки та піклування (а.с. 88а), при наданні дозволу на укладення вказаних договорів, орган опіки і піклування виходив із загальної площі часток права на житло дітей і дозвіл було надано лише за умови дарування квартири лише дітям, тобто по 1/4 трьохкімнатної квартири кожному із дітей. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] надавався дозвіл органу опіки та піклування лише на відчудження майна дітей, за умови одночасного дарування їм по 1/4, а не 1/6 квартири [ADDRESS], а отже вимоги позивача є такими, що не відповідають інтересам дітей та суперечать дозволу органу опіки та піклування. Крім цього, суд приходить до висновку, що позивачами [PERSON] та [PERSON] обрано неналежним спосіб захисту права, оскільки право власності на нерухоме майно, відповідно до вимог ст. 334 ЦК України має виникати саме на підставі нотаріально посвідченого договору, з обов'язковою державною реєстрацією цього права. Визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку визнається у разі оспорення або не визнається іншою особою цього права, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд при здійсненні правосуддя не може підміняти інші органи. У зв'язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови [PERSON] та [PERSON] в задоволенні їх позовних вимог в частині визнання за ними права власності по 1/6 частини трьохкімнатної квартири. З цих же підстав суд відмовляє в задоволені зустрічного позову [PERSON], оскільки нею обрано неналежним спосіб захисту права. Право власності на спірне майно може бути визнано за нею на підставі правочину, згоду на укладення якого має бути надано органом опіки та піклування. Більш того, [PERSON] жодним чином не обґрунтовано, як визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], забезпечить дотримання прав дітей [PERSON], адже наразі діти мають право власності на 1/5 вказаної квартири та додатково право користування житлом їх матері - квартири [ADDRESS] ( в силу ст. 29 ЦК України та ст. 176 СК України). Діти [PERSON] та [PERSON] не набули права власності на квартиру [ADDRESS], а тому право власності на вказане майно не може бути визнане за ними на підставі судового рішення. При цьому вони мають право набути право власності на вказане майно шляхом укладення відповідного договору, згоду на укладення якого має надати орган опіки та піклування. Твердження позивачів на неможливість укладення договорів з посиланням на ст. 242 ЦК України, суд розцінює критично, оскільки закон не позбавляє їх права укласти договір дарування на користь дітей, коли в якості обдарованого виступатимуть їх малолітні діти, від імені яких діятиме батько [PERSON], а дарувальником - [PERSON], що забезпечить дотримання вимог ст. 242 ЦК України. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачами [PERSON] та [PERSON], як законними представниками дітей, обрано неналежний спосіб захисту прав дітей, а тому первісний позов і в частини визнання права власності на нерухоме майно за дітьми не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed