Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду зі позовом, в якому просять зобов'язати відповідача ЛМКП «Львіводоканал» списати з їхнього особового рахунку № [NUMBER] не підтверджений борг в розмірі 2117,11 грн., а також стягнути на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що проживають [ADDRESS], де послуги з водопостачання надає відповідач, за які позивачі справно сплачують. В грудні 2010 р. без належного обґрунтування відповідачем було нараховано позивачам до оплати 2095 грн. На неодноразові звернення позивачів, відповідач не надав обґрунтованої відповіді щодо природи виникнення такого боргу. Дану вимогу про необхідність сплатити вказані кошти за надані послуги вважають безпідставною. Крім того, позивач [PERSON] вказала, що постійне нехтування її законними вимогами створюють їй дискомфорт, а тому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просив такі задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Представник ЛМКП «Львівводоканал», яка діє на підставі довіреності /а.с.9/ позовні вимоги заперечила повністю, посилаючись на письмові заперечення, долучені до матеріалів справи. Додатково пояснила, що після проведення обстеження будинку позивачів, було встановлено, що змінено благоустрій їхнього будинку, в зв'язку з чим, в межах трьохрічного терміну позовної давності, було здійснено перерахунок оплати за надані послуги з водопостачання та просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що позивачі проживають [ADDRESS], власником вказаного будинку, згідно технічного паспорта є позивач [PERSON] /а.с.22/. З матеріалів справи вбачається, що послуги з водопостачання та водовідведення позивачам за адресою: [ADDRESS] надаються відповідачем ЛМКП «Львівводоканал». У відповідності до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 22 Закону України «Про питну воду та водопостачання» визначено, що споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні встановлено, що до 2010 року нарахування оплати послуг по водопостачанню та водовідведенню у будинку позивачів проводилося відповідно до затверджених норм водокористування для житлових будинків, які не обладнані приладами обліку води на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 161 від 29.02.2008 р., а саме для будинків з водопроводом, каналізацією без ванн. Згідно рішення виконавчого комітету ЛМР від 29.02.2008р. «Про затвердження нормативів питного водопостачання та норм питомого водоспоживання населенням з системи централізованого водопостачання м. Львова» /а.с.16/, норми питомого водоспоживання для будинків з водопроводом, каналізацією без ванн з газопостачанням становить 4,56 куб. м. на 1 особу в місяць. Як вказала представник відповідача у судовому засіданні та цього не заперечив позивач [PERSON], оскільки в будинку по [ADDRESS] було відсутнє водовідведення, то нарахування проводилось лише за послуги водопостачання, а саме 2,90 грн. на 1 особу в місяць. Проте, в грудні 2010 року працівниками ЛМКП «Львівводоканал» було проведено обстеження будинку позивачів та виявлено, що змінено благоустрій будинку, що стверджується копією технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], згідно якого в даному будинку є ванна, водопровід, каналізація. /а.с.22-26/. Згідно рішення виконавчого комітету ЛМР від 29.02.2008р. «Про затвердження нормативів питного водопостачання та норм питомого водоспоживання населенням з системи централізованого водопостачання м. Львова» /а.с.16/, норми питомого водоспоживання для будинків з водопроводом, каналізацією з ваннами та швидкодіючими газовими (електро) водопідігрівачами і багато точковим водорозбором становить 8,52 куб. м. на 1 особу в місяць. Як вбачається з поданого суду розрахунку за послуги водопостачання та водовідведення в період з 01.2010 р. по 01.2015 р. борг позивачів перед відповідачем станом на 27.01.2015 р. становить 2053,59 грн./а.с.14-15/. Судом встановлено, що даний розрахунок проводився виходячи з тарифної ставки, яка встановлена для будинків з водопроводом, каналізацією з ваннами та швидкодіючими газовими (електро) водопідігрівачами і багато точковим водорозбором, тобто з розрахунку 8,52 куб. м. на 1 особу в місяць. Вартість 1 куб.м. визначалась згідно діючих у відповідний період часу затверджених органами місцевого самоврядування тарифів. Крім того, як вбачається із згаданого вище розрахунку нарахувань та оплати послуг, сума, яка нарахована ЛМКП «Львівводоканал» є корекцією тарифної ставки за оплату послуг, відповідно до встановлених тарифів та у зв'язку із зміною благоустрою будинку. Разом з тим, у відповідності до вимог ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Представник відповідача ЛМКП «Львівводоканал» звернулася до суду із заявою, в якій просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог [PERSON] та [PERSON], вказуючи на те, що в поданій позовній заяві позивачі зазначили, що в грудні 2010 р. було проведено нарахування в сумі 2095,74 грн., про що вони тоді ж і дізнались, а з позовом звернулись до суду лише 24 листопада 2014 року. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачі звернулися до суду із позовом з пропуском строку позовної давності. Позивачі не надали суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та не просять такий поновити. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. З огляду на те, що позивачами пропущено строк позовної давності, про застосування наслідків пропуску якого просить представник відповідача у поданій до суду письмовій заяві, а тому в позові слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed