Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог з врахуванням їх уточнень позивач посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 1997 року [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON] [PERSON] на праві спільної сумісної власності, зареєстрованій 20 лютого 1997 року в КП «ДМБТІ» № 22к-106. на той час було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та видана абонентська книжка - договір на поставку природного газу. В січня 2002 року на підставі заяви [PERSON] відповідачами було складено акт про демонтаж газових приладів та закриття особового рахунку № [NUMBER]. В жовтня 2007 року позивачі набули право приватної власності на [ADDRESS] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2012 року, яке зареєстрували 30 липня 2013 року. [INFO] року померла [PERSON] в зв'язку з чим припинилися зобов'язання по договору між [PERSON] та відповідачем. Позивачі в 2013 році неодноразово зверталися до відповідача з проханням укласти з ними договір та анулювати помилково нараховану заборгованість, однак відповідачем було проігноровано їх заяви та роз'яснено порядок укладення договору. В зв'язку з існуючою заборгованістю відповідачем неправомірно було відмовлено в підключенні спірної квартири до газопостачання. Оскільки в січня 2014 року температура повітря сягала до - 25 градусів позивачі змушенні були сплатити суму боргу в розмірі 10 005 грн. 78 коп., щоб відповідач поновив в їхню квартиру газопостачання. Тому позивачі просять суд визнати відмови відповідача в укладенні з ними договору про поставку природного газу безпідставною, та стягнути з відповідача на користь [PERSON] сплачений борг в розмірі 10 056 грн. 76 коп. В судовому засіданні представник позивачів вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідач не відмовляв позивачам в укладенні договорів на постачання природного газу, а в своїх листах роз'яснював порядок укладення договорів, окрім того ніхто не змушував позивачів сплачувати 10 000 грн. боргу. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України 1. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20 лютого 1997 року /а.с. 5/. Між [PERSON] та відповідачем було укладено договір на поставку природного газу за адресою [ADDRESS] та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] /а.с.6/. 04 жовтня 2007 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування подарували належну їм квартиру [PERSON] 2/3 частини та 1/3 частину [PERSON] /а.с. 122/. З метою поліпшення житлових умов позивачами було здійснено реконструкцію та переобладнано квартиру, після чого рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2012 року визнано за позивачами право власності, /а.с.7-8/, яке 30 липня 2013 року було зареєстровано за ними, що підтверджується витягом № 7271542 та № 727147 /а.с. 9-10/. Відповідно службової записки від 24 січня 2002 року /а.с. 88/ та розрахунку заборгованості /а.с. 99/ встановлено, що в [ADDRESS] було тимчасово припинено подачу природного газу. Як вбачається з заяв /а.с.12-13/ позивачі, неодноразово зверталися до відвідача з проханням, анулювати помилково нараховану заборгованість та укласти з ними договір на постачання природного газу. В своїх відповідях відповідач роз'яснив порядок укладення договорів на постачання природного газу /а.с.14-15/. Взаємовідносини між газопостачальними організаціями, газотранспортними організаціями та громадянами - споживачами газу регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 19 грудня 1999 року № 2246. Пунктом 29 правил передбачено зобов*язання споживача, зокрема, укласти договір в письмовій формі, пройти інструктаж з безпечного користування газом у побуті, в тому числі ознайомитися з інструкцією з правил безпечного користування газовими приладами і пристроями, виконувати вимоги Правил безпеки систем газопостачання та цих Правил. 06 листопада 2013 року між [PERSON] та ПП «Імперія» було укладено договір підряду № 34 на виконання газифікації житлового будинку за адресою [ADDRESS] /а.с.16/ 15 грудня 2013 року між [PERSON] та ПП «Імперія» підписано акт сдачі прийому виконаних робіт /а.с. 20/. 20 січня 2014 року було складено акт на включення газу. /а.с. 81/ 28 січня 2014 року було укладено договори на поставку природного газу №822915 між [PERSON] та відповідачем /а.с. 66-70/ та договір № [NUMBER] між [PERSON] та відповідачем /а.с. 61-65/ та видані абонентські книжки. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог стосовно визнання відмови відповідача на укладення договорів на постачання природного газу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються лише на їх припущеннях та нічим не підтверджуються. При розгляді даної справи позивачами не доведено протиправності дій відповідача, не надано жодного доказу стосовно відмови відповідача на укладення з ними договорів на постачання природного газу, стосовно тиску з боку відповідача на позивачів з вимогою сплати боргу в розмірі 10 000 грн. Окрім того, відповідачем надано розрахунок заборгованості за споживання природного газу в [ADDRESS] яка становить 10 005 грн. 78 коп. /а.с. 99/. Позивачами в судовому засіданні було надано квитанцію про сплату 28 січня 2014 року [PERSON] 10 005 грн. 78 коп. , однак в своїх позовних вимогах позивачі просять суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] 10 005 грн. 78 коп. як безпідставно отримані грошові кошти. Однак, як вбачається з наданих доказів, данні грошові кошти були сплачені як борг за природний газ і тому не можуть вважатися як безпідставно отриманні, окрім того згідно квитанції дану суму сплатила [PERSON], а позивачі просять стягнути її на користь [PERSON] що є безпідставним. За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачів та вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Судові витрати розподілити на підставі ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed