Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її баби - [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на житловий будинок, загальною площею 63,6 кв.м. і житловою площею 31,8 кв.м., що в [ADDRESS] та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2152 га, що розташована на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 19 червня 2003 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в [ADDRESS], на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (дочка), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/2 житлового будинку. [INFO] року померла її прабабуся - [PERSON], якій на день смерті належала частка спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті померла заповіту не склала. Відтак, її бабуся та дочка останньої - [PERSON] успадкувала майно (прийняла спадщину) [PERSON], оскільки фактично вступила в управління та володінням спадковим майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформила. [INFO] року померла її бабуся - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з: частини житлового будинку з надвірними спорудами, що в [ADDRESS] (1/2 - як член колишнього колгоспного двору та 1/2 - успадкована після смерті матері) та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2152 га, що розташована на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області та належали померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 19 червня 2003 року. На випадок своєї смерті померла заповіту не склала. Спадкування відбувалось за законом. Найближчим родичем [PERSON] була [PERSON].(дочка померлої та її матір), проте остання померла до відкриття вказаної спадщини. Відтак, у відповідності до ст. 1266 ЦК України вона звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], проте отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з тим що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] що належав померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області - [PERSON] подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25 квітня 1990 року, копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], на праві особистої власності належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON] /а.с. 9/. Окрім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з книги погосподарського обліку по с. Сулятичі Жидачівського району Львівської області №19 від 27 січня 2017 р., що станом на 30 червня 1990 року по [ADDRESS] рахувався житловий будинок за колгоспним двором, в якому були зареєстровані і проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (дочка) /а.с. 24/. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в [ADDRESS] належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (дочка). Частка кожного члена двору становила 1/2. Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] року, в с. Сулятичі Жидачівського району Львівської області, у віці 82 років, померла [PERSON] - голова двору, про що 08 червня 1991 року зроблено відповідний запис №8 та Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 08 червня 1991 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 16/. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 27 січня 2017 року за вих. №17. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що до дня смерті та на день її смерті у спірному житловому будинку по [ADDRESS] була постійно зареєстрована та проживала з померлою її дочка - [PERSON] /а.с. 17/. При вищевказаних обставинах, встановлено, що відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла, оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володінням спадковою частиною будинку, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформила. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] року, у віці 84 років, померла [PERSON], про що 28 квітня 2016 року зроблено відповідний актовий запис №06 та Сидорівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 28 квітня 2016 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 23/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої складається з: житлового будинку з надвірними спорудами, що в [ADDRESS] (1/2 - як член колишнього колгоспного двору та 1/2 - успадкована після смерті матері) та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2152 га, що розташована на території Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області та належали померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 19 червня 2003 року. Згідно технічного паспорта від 06 лютого 2017 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок [ADDRESS] загальна площа вказаного будинку становить 63,6 кв.м.(житлова - 31,8 кв.м.). Рік забудови - 1957. Інвентаризаційна вартість - 210532 грн. /а.с. 10-12/ Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Сидорівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 27 січня 2017 року за вих. №16 /а.с. 25/. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Дослідженими в судовому засіданні копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу, встановлено що спадкодавець мала дочку - [PERSON]. Інших спадкоємців відповідно до черг спадковості не встановлено /а.с.18-19/. Проте, із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року /а.с. 21/. Разом з тим, судом встановлено, що позивачка по справі є рідною дочкою - [PERSON] яка померла [INFO] року та відповідно онукою спадкодавця - [PERSON], яка померла [INFO] року /а.с. 26-28/. Відповідно до ч.1 ст. 1264 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу № 49/02-31 від 27 січня 2017 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з тим що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] що належав померлій та є спадковим майном /а.с. 37/. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майном, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідачка позовні вимоги визнав та не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved