Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 січня 1999 року, яке видано згідно з розпорядженням за № 348 Ленінградською районною Радою народних депутатів та зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації права власності на об'єкти нерухомого майна 02.02.1999 року і записано у реєстрову книгу за № 525, є співвласниками квартири № [ADDRESS] Відповідач [PERSON], зареєстрований в № [ADDRESS] в ній не проживає понад шести місяців. Позивачі несуть матеріальні витрати по сплаті комунальних платежів за відповідача. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце судового розгляду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачів, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири № [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від від 18 січня 1999 року, яке видано згідно з розпорядженням за № 348 Ленінградською районною Радою народних депутатів та зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації права власності на об'єкти нерухомого майна 02.02.1999 року і записано у реєстрову книгу за № 525 (а.с. 8). Відповідно до актів від 08.11.2017 року, 12.01.2018 року та 23.03.2018 року, [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає (а.с. 5, 6, 7). Згідно ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому із змісту частини першої ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартири № [ADDRESS] Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачам, як власникам, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved