Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Сумської міської ради в якій просять визнати дійсним договір купівлі-продажу 1\\2 частини земельної ділянки площею 0,1294га, кадастровий [NUMBER], що знаходиться на території [ADDRESS] та визнати за позивачами [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних долях на 1\\2 частини земельної ділянки площею 0,1294га, кадастровий [NUMBER], що знаходиться на території [ADDRESS]. В обґрунтування своїх заявлених вимог вказали, що вони являється спадкоємцями за заповітом після смерті їх матері [PERSON] на все належне її майно, зокрема на земельну ділянку площею 0,1294га, кадастровий [NUMBER], що знаходиться на території [ADDRESS]. Дана земельна ділянка належала матері на підставі Державного акту на право власності на землю, відповідно до якого її частина становила 1/6. Згодом мати придбала належну її братові [PERSON] частку в даній земельній ділянці (1/2), про що свідчить розписка [PERSON] та його дружини - [PERSON] В розписці [PERSON] помилково вказана площа земельної ділянки - 4 сотих гектара, так як фактично ним тоді стільки ж і використовувалось. Під час передачі коштів сторони домовились, що проведуть юридичне оформлення продажу земельної ділянки пізніше, оскільки це потребувало додаткових матеріальних затрат, в подальшому [PERSON] помер і дана обставина унеможливила завершення оформлення договору купівлі-прожажу земельної ділянки. Його дружина спадщину у вигляді частини земельної ділянки не оформила. Донька померлого [PERSON] отримавши рішення суду про визнання [PERSON] недієздатною та право на опікунство заперечує право позивачів на дану земельну ділянку. Позивачі вказують, що умови договору виконані сторонами повністю, ніхто із сторін раніше даного договору не заперечував, а тому вважає, що даний договір може бути визнаний дійсним. Однак набути право власності на земельну ділянку в порядку спадкування через нотаріальну контору вони не можуть, внаслідок чого змушені звернутись до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 06.07.2017 року позовну заяву [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Сумської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, в частині позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1294 га, кадастровий [NUMBER], що знаходиться на території м. Суми по [ADDRESS], залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, суду пояснили, що на час укладення угоди сторони вважали, що отримання грошей продавцем та оформлення розпискою факту передачі покупцем продавцю грошей за спірну земельну ділянку буде достатнім для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Представник відповідач [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вважала, що вся спірна ділянка була приватизована в 2005 році з порушеннями і справедливо було б кожному з співвласників надати у власність однакові частині спірної ділянки. Представник відповідача Сумської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заперечення на позовну заяву в якому просили суд відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення з СМР судового збору, в решті вимог покладались на розсуд суду. Відповідач [PERSON] помер 03.06.2005 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть. (а.с.52) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на спірну земельну ділянку Серії ЯА [NUMBER], що розташована за адресою: м. Суми, вул. [ADDRESS], площею 0,1294 га., кадастровий номер [NUMBER] вбачається, що співвласниками зазначеної земельної ділянки є: [PERSON] (частка в праві власності ?), [PERSON] (частка в праві власності 1/6), [PERSON] (частка в праві власності 1/6), [PERSON] (частка в праві власності 1/6). (а.с.21) Відповідно до довідки Другої Сумської державної нотаріальної контори від 22.03.2016р., згідно матеріалів спадкової справи №603/2013 єдиними спадкоємцями за заповітом після померлої [INFO]. [PERSON] на все належне її майно є її доньки - [PERSON] та [PERSON].(а.с.15) 30.05.2011р. помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.49). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] та його дружина [PERSON]. У відповідності до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13.11.2014р. №591/6184/14-ц [PERSON] [INFO] було визнано недієздатною та призначено їй опікуна - [PERSON]. (а.с.50,51) Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO] року вбачається, що [PERSON], яка є відповідачем по справі, померла [INFO] року.(а.с.85) Відповідно до довідки приватного нотаріуса [PERSON] від 12.02.2017 року №9/02-14, [PERSON] одна відноситься до кола спадкоємців за законом першої черги, які прийняли та оформили спадщину після [PERSON], [INFO], померлої [INFO] року (а.с.115,116). Позивач [PERSON] зазначає, що їх мати [PERSON] за життя уклала договір з [PERSON] та [PERSON] та придбала у останніх по 4 сотки землі під огород за ціною 1600 грн. На підтвердження даного правочину надає розписку та посилається на неї як на підставу набуття права власності на зазначену земельну ділянку. Вважає, що вказана розписка була складена 13.10.2009 року ( а.с. 16, 30 на звороті). Судом досліджено розписку і суд критично ставиться до її змісту та як до доказу на підставі якого було набуто право власності на зазначену земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.3 ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.4 ст.203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Строна позивача просила визнати договір дійсним з підстав визначених ст. 220 ЦК України Згідно п.13 постанови пленуму ВСУ від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не с укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а тож чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладені норми, єдиною підставою набуття права власності на земельну ділянку є письмовий правочин, що обов'язково підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В усіх інших випадках правочин щодо купівлі-продажу земельної ділянки є нікчемним та не створює прав та обов'язків. Таким чином, суд не має жодної правової підстави для визнання розписки договором купівлі продажу, через нікчемність даного, так званого, правочину. Надана позивачами так звана «розписка» є нікчемним правочином. Також, позивачі не можуть посилатися на ч.2 ст.220 ЦК України та стверджувати про нібито ухилення сторони від вчинення правочину, оскільки це прямо передбачено пленумом. Суд констатує, що [PERSON] не була юридичним власником спірної частини земельної ділянки і не могла буди стороною договору купівлі продажу частини земельної ділянки. Сторона позивача не надала суду ніяких доказів стосовно того, що договір дійсно підписаний подружжям [PERSON], пояснення [PERSON], що вона була свідком підписання вказаної угоди та передачі грошових коштів суд не вважає доказом укладання договору купівлі-продажу в силу приписів абзацу другого ч.1 ст 218 ЦК України, оскільки представник [PERSON] в судовому засіданні заперечував укладання договору. Отже, судом встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки на час укладення спірного договору підлягали посвідченню у нотаріальному порядку. Окрім цього, даний договір не був посвідчений нотаріально, оскільки сторони не звертались до нотаріуса для посвідчення договору, тобто ніяких дій щодо його нотаріального посвідчення сторони не вчиняли. Позивачем також не надано суду доказів існування тексту договору, з якого можна дійти висновку про істотні умови договору та про досягнення сторонами під час укладення договору згоди по всіх істотних умовах договору, та дійти висновку про дійсне волевиявлення сторін договору, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed