Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], з тих підстав, що відповідач є і був знайомим сім'ї, був зареєстрований у квартирі на його прохання для працевлаштування, в квартиру ніколи не вселявся і у ній ніколи не проживав, в квартирі відсутні будь-які його речі, він не несе участі у витратах на утримання квартири і в оплаті комунальних послуг, тому має бути визнаний таким, що втратив право користування даною квартирою, а наявність реєстрації відповідача є перешкодою у здійсненні позивачами їх прав як власників, зокрема збільшує нарахування комунальних платежів, є перешкодою у вільному розпорядженні квартирою. Відповідач в судове засідання не з'явився, був викликаний у встановленому законом порядку, ніяких заяв не подав. Судом ухвалено розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, згідно ст.224 ЦПК України. Третя особа просила справу розглядати у відсутності представника. З наданих доказів встановлено: Право власності позивачів (в рівних частках) на квартиру за адресою [ADDRESS] підтверджено Договором купівлі-продажу від 9.08.2004р. і витягом про реєстрацію в державному реєстрі. Згідно довідки ВАДР, даним паспорту відповідача, довідки з місця проживання - відповідач зареєстрований на постійне місце проживання за вказаною адресою з 19.03.2013р. Згідно акту обстеження житлових умов 1.02.2016р., складеного депутатом міської ради за зверненням позивача, - в квартирі відповідач не проживає, відсутні його речі, проживає сім'я позивачів. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна - в ньому є запис про арешт майна боржника [PERSON] від 20.11.2015р., арешт накладено ВДВС. Свідок [PERSON], сусід, підтвердив, що знає сім'ю позивачів, в їх квартирі ніколи не проживав і не проживає відповідач [PERSON]. Таким чином, суд встановив такі факти: позивачі є власниками квартири; відповідач не мав і не має права власності на дане жиле приміщення чи на частку у ньому. Відповідач не проживає в даній квартирі з 2013року. Згідно ст.150 ЖК України власник квартири користується нею для особистого проживання, проживання членів сім'ї і має право розпоряджатись своєю власністю на свій розсуд: зокрема здавати в оренду, укладати інші не заборонені законом договори. Згідно ч.1 та ч.2 ст.156 ЖК України - за згодою власника квартири член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Члени сім'ї власника жилого будинку(квартири),які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст.158 ЖК України наймач жилого приміщення у квартирі, що належить громадянинові на праві власності, користується жилим приміщенням відповідно до договору найму, який укладається між ним і власником жилого приміщення. Згідно ст. 163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім,ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених у ст.71 ЖК України, тобто протягом шести місяців. Згідно ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.321 ЦКУ право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід,ємними складовими права власності. Згідно ст. 391 ЦКУ власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності. З аналізу даних норм закону, суд робить такі висновки: Відповідач був зареєстрований на постійне місце проживання за адресою даної квартири за згодою шансиків, він не є членом сім'ї позивачів; сам факт надання згоди на реєстрацію на постійне місце проживання за вказаною адресою може розглядатись як надання згоди власниками жилого приміщення на проживання відповідача в даному жилому приміщенні, і виходячи з того, що відповідач не є і не був членом сім'ї власників, то слід вважати, що така згода була надана йому на умовах найму жилого приміщення. Встановлено, що відповідач не укладав з власниками житла договору найму у порядку, передбаченому законом; фактично відповідач в даній квартирі не проживав і не проживає, не користується даною квартирою як своїм житлом тривалий час, з моменту реєстрації з 2013 року, тобто більше одного року, встановленого для членів сім'ї власника (згідно ст.405 ЦК України), і понад 6 місяців, визначених законом для наймачів жилого приміщення (згідно ст.163 та ст.71 ЖК України). Не встановлено фактів чинення перешкод з боку позивача щодо проживання відповідача в даній квартирі протягом всього зазначеного часу. Таким чином, відповідач на даний час втратив право користування (проживання) даною квартирою, належною на праві власності позивачам. Тому позов підлягає задоволенню, а відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. Також стягненню з відповідача підлягають судові витрати - сплачений позивачами судовий збір за подання позову до суду у відповідності до ст.88 ЦПК України, оскільки позов задовольняється.

Outcome: approved