Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів та після неодноразових уточнень та змін позовних вимог зазначили, що [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) народилась у листопаді 1937 року, та її батьками були [PERSON] та [PERSON]. Будинок, в якому вона з батьками проживала та який був розташований у с. Містечко ( теперішня адреса с. Містечко, вул. Першотравнева, 12), було придбано її дідом [PERSON] у колгоспу в 1933 році та подаровано своїй дочці [PERSON], матері позивачки [PERSON], після смерті якої у 1939 році було успадковано нею та її батьком. Після цього її батько одружився з [PERSON], та в цьому шлюбі народився [PERSON], відповідач у справі. Позивачка [PERSON] проживала з батьком, мачухою та братом у вказаному будинку, поки не вийшла заміж та не переїхала до міста [PERSON]. У 1971 році помер її батько, та спадщину після його смерті фактично прийняла позивачка [PERSON], її брат - відповідач у справі [PERSON] та її мачуха [PERSON] Коли виникла необхідність у догляді за [PERSON], вона переїхала до с. Містечко, влаштувалась там на роботу та здійснювала догляд. Пізніше вона забрала мачуху до м. Києва, де здійснювалось її тривале лікування. У 1987 році після смерті [PERSON] [PERSON] М.Г. та її брат [PERSON] вступили у володіння та управління спадковим майном по вул. Першотравнева, 12, у с. Містечко. Однією частиною будинку розпоряджався відповідач [PERSON], іншою позивачка [PERSON] При цьому питання про реальний розподіл спадкового будинку, уточнення ідеальних часток у праві власності та визначення порядку користування земельною ділянкою між ними не ставилось, вони жили, постійно підтримуючи родинні стосунки, обробляли землю, відкрито та безперервно володіли цим майном впродовж 30 років. В 2004 році позивачці [PERSON] стало відомо, що вона тяжко хвора. З цього часу вона лікувалась впродовж тривалого часу. У 2005-2006 роках, перебуваючи у вкрай важкому стані, вона попросила свого брата [PERSON] оформити фактично прийняту ними спадщину в юридичному полі для того, щоб потім встигнути переоформити її на своїх дітей. Для цього вона віддала брату всі наявні в неї документи на спадкове майно. Однак всупереч їх домовленостям [PERSON] звернувся до Брусилівського районного суду з позовом про визнання лише за ним права власності на вказаний будинок, чим зневажив її права на спадщину. Рішенням суду від 28.08.2006 року вказаний позов було задоволено, і на підставі судового рішення відповідач [PERSON] здійснив реєстрацію спадкового майна за собою. При цьому позивач [PERSON] з 2004 року є непрацездатною, інвалідом 2 групи та фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки залишилась в ньому проживати, через що має право на обовязкову частку у спадщині, що залишилась після смерті її матері, [PERSON], яка померла у 1939 році, а саме на 2/9 частини у спірному будинку, а крім того має право на 1/3 частину спірного будинку як належну їй частину у спадщині за законом після смерті її батька, [PERSON], а всього на 5/9 частин спірного будинку як спадкоємиця першої черги за законом після смерті її рідної матері та батька. Крім того, зазначили, що відповідачем [PERSON] було подаровано ? частку спірного будинку позивачу [PERSON] Проте реально розпоряджатись та користуватись цим майном позивачі не мають можливості, оскільки відповідачем постійно створюються перешкоди в цьому, чим спричиняється матеріальна та моральна шкода позивачам. Також вважають, що право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний будинок, також має бути визнано за позивачами в силу закону, а саме ст. 120 ЗК України в ред. 2009 року, згідно якої у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При цьому правовстановлюючі документи відповідача на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, а також рішення сільської ради, на підставі якого вони видавались, повинні бути скасовані, оскільки отримані відповідачем з порушенням закону. Також зазначили, що діями відповідача [PERSON] позивачці [PERSON] завдана моральна шкода, що полягає в душевних стражданнях та у необхідності захищати свої зневажені права на спадщину через судові органи, що принижує її честь і гідність. Крім того вона зробила та мусить ще зробити немалі витрати, щоб відновити своє порушене право. Просили суд встановити факт прийняття спадщини та набуття права на спадкове майно у вигляді житлового будинку з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому надвірними спорудами, розташованого у с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12, шляхом фактичного прийняття спадщини з моменту її відкриття [PERSON], дочкою померлих батьків [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право на обовязкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті її рідної матері [PERSON], померлої у січні 1939 року, за законом у розмірі 2/9 частин домоволодіння, розташованого у с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12; визнати за [PERSON] право на спадкування за законом у розмірі 1/3 частки спадкового майна, що відкрилося після смерті батька [PERSON], померлого у 1971 році, що складається з житлового будинку, прилеглої до нього земельної ділянки, належних йому надвірних споруд, розташованого у с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12, а всього визнати право власності на спадкове майно у розмірі 5/9 частки у спадщині після смерті рідної матері [PERSON] та батька [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності відповідно до договору дарування на частку в праві власності - на 4/9 частки житлового будинку з надвірними спорудами та прилеглою до нього земельною ділянкою, розташованого у с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12; визнати рішення восьмої сесії двадцять пятого скликання від 13.10.2006 року № 66 Містечківської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про затвердження матеріалів по інвентаризації земельної ділянки для видачі документів, що посвідчують право власності на землю [PERSON], незаконним; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,7451 га у с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12, виданий на імя [PERSON] 06.08.2007 року; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн.; судові витрати покласти на відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник за довіреністю [PERSON] уточнені в остаточній редакції від 25.05.2016р. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник за договором [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, суду пояснивши, що у власності його матері [PERSON] перебувало домоволодіння, розташоване с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12. Після тяжкої хвороби 19.09.1987 року його мати померла на його руках у місті Івано-Франківську, де він та той час проживав. Після її смерті він як єдиний спадкоємець першої черги прийняв спадкове майно, вступивши у володіння спадковим будинком, за власні кошти зробив в ньому перепланування та ремонт, відремонтував прибудинкові споруди, провів газ, зробив газове опалення та інше. В подальшому він як єдиний спадкоємець переоформив спадкове майно на себе та зареєстрував у відповідних державних органах, оформив право власності на земельну ділянку, про що позивачам було відомо. Втім, оскільки його зведена сестра [PERSON] також допомагала доглядати його матір, він вважав справедливим половину батьківського будинку віддати сестрі та за її проханням оформив договір дарування на ? частину будинку на її сина, позивача у справі [PERSON] Стверджував, що ніколи не перешкоджав позивачам користуватись подарованою частиною будинку. Також вказав, що спірний будинок після війни був дуже пошкоджений, тому його батьки у 1963 році на місті старого будинку побудували новий. Просив у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник Містечківської сільської ради Брусилівського району Житомирської області в судове засідання не зявився, надав заяву с проханням розглядати справу в його відсутність (а.с. 69-70), зазначивши, що раніше подані заперечення, в яких Містечківська сільська рада просила у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] відмовити, не підтримує. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є двоюрідною сестрою позивачки [PERSON], та зі слів її батька, який є рідним братом матері позивачки [PERSON], їй відомо, що спірний будинок купив її дід [PERSON] у колгоспа в 1933 році та подарував своїй дочці [PERSON]. Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] після смерті матері [PERSON] піклувався належним їй будинком, робив в ньому ремонт. Суд, вислухавши пояснення позивачів, відповідача та їх представників, а також свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [PERSON] народилась 01.11.1937 року та її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження № 1409680 (а.с. 6 т. 1). Згідно копії свідоцтва про шлюб ІV-БК № 462497 [PERSON] 10.01.1959 р. уклала шлюб з [PERSON] та після цього їй присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 7 т. 1). Відповідно до копії свідоцтва про народження № 1253586 (а.с. 84 т. 1) [PERSON] народився 04.11.1939 р. та його батьками є [PERSON] та [PERSON] Григорова. Згідно витягу з погосподарської книги Містечківської сільської ради на 1958, 1959, 1960 роки, особистий рахунок № 107 ( а.с. 99-100 т. 2) голова сімї [PERSON], [INFO], в особистій власності господарства знаходився жилий будинок, до 1918 року побудови. Відповідно до витягу з погосподарської книги № 2 Містечківської сільської ради на 1964, 1965, 1966 роки, особистий рахунок № 106 ( а.с. 163-165 т. 2 ), витягу з погосподарської книги № 2 Містечківської сільської ради на 1967, 1968, 1969 роки, особистий рахунок № 105 ( а.с. 166-167 т. 2 ) голова сімї [PERSON], [INFO], в особистій власності господарства знаходився жилий будинок, 1963 року побудови, та хлів, 1963 року побудови. Сторонами не заперечувалось, що 09.02.1971 року [PERSON] помер, що також підтверджується відповідною відміткою у погосподарській книзі (а.с. 169 т. 2). Згідно витягу з погосподарської книги № 2 Містечківської сільської ради на 1971, 1972, 1973 роки, особистий рахунок № 102 ( а.с. 168-169 т. 2 ), витягу з погосподарської книги № 2 Містечківської сільської ради на 1974, 1975, 1976 роки, особистий рахунок № 97 ( а.с. 168-169 т. 1, а.с. 170-171 т. 2 ), витягу з погосподарської книги № 2 Містечківської сільської ради на 1977, 1978, 1979 роки, особистий рахунок № 100 ( а.с. 170-172 т. 1, а.с. 172-173 т. 2 ), витягу з погосподарської книги № 1 Містечківської сільської ради на 1986, 1987, 1988, 1989, 1990 роки, особистий рахунок № 81 ( а.с. 173-175 т.1 ) голова сімї [PERSON], [INFO], в особистій власності господарства знаходився жилий будинок, 1963 року побудови, та хлів, 1963 року побудови. [PERSON] померла 19.09.1987 р. у м. Івано - Франківську, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с. 85 т. 1) Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.08.2006 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок № 12 по вул. Першотравневій у с. Містечко Брусилівського району, який належав його матері [PERSON], внаслідок спадкування за законом (а.с. 19 т. 1). Вказане рішення ніким не оскаржувалось та набрало чинності. Право власності на зазначений будинок було зареєстровано [PERSON] у Житомирському обласному міжміському БТІ 18.08.2008 року (а.с. 26 т. 1). Рішенням восьмої сесії двадцять пятого скликання Містечківської сільської ради Брусилівського району Житомирської області від 13.10.2006 року № 66 [PERSON] передано безкоштовно у власність земельну ділянку розміром 0,3961 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку 0,2500 га, для ведення особистого селянського господарства 0,1461 га. ( а.с. 92 т. 1). На підставі вказаного рішення [PERSON] 06.08.2007 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12 ( а.с. 93 т. 1). 22.11.2008 року [PERSON] подарував позивачу [PERSON] ? частину житлового будинку № 12 з надвірними будівлями, розташованого в с. Містечко по вул. Першотравнева ( а.с. 128, 215 т. 1). Право власності на ? частину домоволодіння за вказаним договором дарування зареєстровано в КП «Житомирське обласне міжміське БТІ» за [PERSON] (а.с. 129 т.1) Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] просила встановити факт прийняття нею спадщини та набуття права на спірний житловий будинок, розташований у с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12, з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому надвірними спорудами, шляхом фактичного прийняття спадщини з моменту її відкриття після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею право на обовязкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті її рідної матері [PERSON], померлої у січні 1939 року, за законом у розмірі 2/9 частин спірного домоволодіння; визнати за нею право на спадкування за законом у розмірі 1/3 частки спадкового майна, що відкрилося після смерті батька [PERSON], померлого у 1971 році, що складається з житлового будинку, прилеглої до нього земельної ділянки, належних йому надвірних споруд, розташованого у с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12, а всього визнати право власності на вказане спадкове майно у розмірі 5/9 частки у спадщині після смерті її рідної матері [PERSON] та батька [PERSON] [PERSON]. Втім, такі вимоги суд вважає безпідставними з огляну на наступне. Так, згідно положень глави 6 розділу IV ЦПК України про окреме провадження юридичний факт встановлюється тоді, коли від нього залежить виникнення, зміна чи припинення правовідносини. Отже, юридичний факт, якщо від його встановлення ніякі права не виникають, сам по собі не встановлюється. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що право власності на спірне домоволодіння, розташоване за адресою с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12, визнано за відповідачем [PERSON] на підставі рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 18.08.2006 року, яке не було оскаржено та набрало законної сили, тому законні підстави для встановлення фактів, про які просить позивач [PERSON], а тим більше визнання за нею права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті її батьків та на прилеглу земельну ділянку в суду відсутні. Крім того, слід зазначити, що [PERSON] не було надано суду належних доказів того, що спірне домоволодіння взагалі належало на праві власності її матері, [PERSON]. Навпаки, досліджені в судовому засіданні численні виписки з погосподарських книг свідчать, що спірний будинок було побудовано у 1963 році, що повністю спростовує й пояснення свідка [PERSON], до яких суд через викладене ставиться критично, оскільки згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог; при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Не підлягають задоволенню й вимоги позивачів щодо визнання рішення восьмої сесії двадцять пятого скликання від 13.10.2006 року № 66 Містечківської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про затвердження матеріалів по інвентаризації земельної ділянки для видачі документів, що посвідчують право власності на землю [PERSON], незаконним та визнання недійсним виданого на імя [PERSON] 06.08.2007 року на підставі вказаного рішення державного акту на право власності на земельну ділянку у с. Містечко, Брусилівського району Житомирської області, вул. Першотравнева, 12, оскільки оскаржуване рішення винесене у встановленому законом порядку в результаті реалізованого відповідачем [PERSON] права на безоплатну приватизацію землі для обслуговування житлового будинку, який йому належав на праві власності, а також для ведення особистого селянського господарства. З огляду на це й відсутні підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Безпідставними є й вимоги позивача [PERSON] щодо визнання за ним права власності відповідно до договору дарування на частку в праві власності - на 4/9 частки спірного житлового будинку з надвірними спорудами та прилеглою до нього земельною ділянкою. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідно до договору дарування від 22.11.2008 року відповідачем [PERSON] було подаровано ? частину спірного житлового будинку з прибудинковими спорудами, який належав йому на підставі рішення суду. Вказаний договір в цілому та зміст його окремих положень сторонами не оспорюється. При цьому позивачем [PERSON] не наведено жодної законної підстави для визнання за ним права власності саме на 4/9 частини вказаного домоволодіння за договором дарування від 22.11.2008 року. Тоді як суд на підставі ст. ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. З приводу позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування спричиненої їй моральної шкоди суми в розмірі 5000 грн., необхідно зазначити наступне. Так, у відповідності зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, що спричинила шкоду, у випадку наявності її вини. Позивач [PERSON] вказала, що морально страждала, оскільки вимушена була захищати свої зневажені відповідачем [PERSON] права на спадщину через судові органи, що принижує її честь і гідність. Оскільки позивачем не доведено, що саме з винних дій відповідача їй спричинені моральні страждання, у задоволенні вимог [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди також слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі, то їх вимоги щодо відшкодування [PERSON] понесених ними судових витрат, в тому числі й сплаченого [PERSON] судового збору, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed