Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. В позові зазначили, що починаючи з 2005 року вони підтримували дружні стосунки з сім`єю відповідачів. У жовтні 2013 року до них звернувся [PERSON] з проханням надати їм в борг на сімейні потреби грошові кошти на погашення заборгованості перед банком за кредитним договором. Позивачі погодились, та в жовтні 2013 року особисто [PERSON] написав розписку про те, що вони з дружиною [PERSON] отримали у [PERSON] і [PERSON] , грошові кошти в сумі 25000 доларів США, та вказана розпискам була підписана обома відповідачами, подружжям [PERSON] . В жовтні 2015 року відповідачка [PERSON] наполягла на тому, щоб розписка в отриманні ними 25000 доларів США була переписана, а саме: щоб розписки в отримання боргу були написані і нею, [PERSON] на суму 15000 доларів США, і [PERSON] - на суму 10000 доларів США. Позивачі погодились на ці умови, та [PERSON] власноруч написав розписку про те, що він отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 24.12.2014 року. 15.10.2015 року [PERSON] написала розписку про отримання нею в борг у [PERSON] грошових коштів в розмірі 15 000,00 доларів США, які вона зобов`язалась повернути 01.10.2016 року, а також [PERSON] зобов`язувалась сплатити, крім основної суми боргу, і грошові кошти за користування боргом, а саме: по 150 доларів США за кожен місяць користування боргом. В забезпечення повернення боргу [PERSON] в розписці вказала про те, що заставою повернення нею загальної суми боргу є частина будинку [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності. Починаючи із листопада 2016 року по теперішній час позивачі неодноразово усно звертались до [PERSON] та [PERSON] з вимогами щодо повернення ними боргу, але останні відмовлялись повертати борг посилаючись на відсутність у них «вільних» грошових коштів. Станом на 15.11.2017 року за відомостями офіційного сайту Національного Банку України (далі - НБУ), курс долару США до гривні України становить: 2649,6 грн за 100 доларів США (1 долар США дорівнює 26,496 гривні України). Сума основного боргу [PERSON] перед ними, в особі [PERSON] , становить 264 960,00 грн. із розрахунку: 10 000,00 доларів США X 26,496. Сума основного боргу [PERSON] перед ними, в особі [PERSON] , становить 397 440,00грн із розрахунку: 15000 доларів США X 26,496. При цьому, загальна сума боргу відповідачки [PERSON] перед [PERSON] за договором позики, оформленого письмовою розпискою від 15.10.2015 року становить: 554\~826,24 грн., із розрахунку: 397\~440,,00 грн.(основна заборгованість) + 99360,00 грн. (пеня за 25 місяців) + 58026,24 грн.(інфляційні витрати). Загальна сума боргу відповідача [PERSON] перед [PERSON] за договором позики, оформленого письмовою розпискою становить 577689,02 грн., із розрахунку: 264\~960,00 грн. (основна заборгованість) + 101\~820,86 грн. (пеня за несвоєчасне повернення) + 210908,16 грн. (інфляційні витрати). Загальна сума боргу [PERSON] і [PERSON] перед [PERSON] і [PERSON] складає 1\~132\~514,26 грн. Протягом судового розгляду позивачі уточнили свої позовні вимоги, зменшивши їх розмір, зазначили, що борг [PERSON] перед [PERSON] за договором позики становить 12000,00 доларів США. Станом на 29.05.2018 року за курсом НБУ курс 1 долару США становить 26,149490 грн. Основна сума боргу [PERSON] перед [PERSON] становить 313\~793,88(12000,00 доларів США х 26,149490). Станом на 29.05.2018 року термін прострочення [PERSON] виконання своїх обов`язків з повернення боргу становить 17 місяців (150х17=2550 доларів США). Враховуючи курс долару США станом на 29.05.2018 року, сума пені у гривні України становить 66681,1995грн. (2550,00 доларів США X 26,149490). Інфляційні витрати за несвоєчасне повернення боргу [PERSON] складають 58472,822грн. із розрахунку: (313793,88 X 1,1863415 /сумарний індекс інфляції за 17 міс./) - 313793,88. Таким чином, загальна сума боргу відповідачки [PERSON] перед подружжям [PERSON] в особі [PERSON] становить: 438\~947,902 грн. Сума основного боргу [PERSON] перед позивачами, в особі [PERSON] , становить 261494,90грн. із розрахунку: 10 000,00 доларів США X 26,149490. Термін прострочення відповідачем [PERSON] повернення боргу розраховується за період з 25.12.2014 року по 25.12.2017 року(в межах строку позовної давності), оскільки в розписці [PERSON] не міститься посилання на розмір неустойки у разі невиконання взятих ним на себе обов`язків щодо повернення боргу, тому до відносин [PERSON] із [PERSON] використовуються загальні положення Цивільного законодавства щодо забезпечення виконання зобов`язань (ст.ст. 549,551 ЦК України) та положення ЦК України щодо врегулювання відносин за договором позики (ст. ст. 1048, 1052 ЦК України). Отже, сума процентів за період прострочення повернення боргу становить 126072,781 грн. із розрахунку складання сум процентів за окремі періоди дії облікових ставок НБУ. Інфляційні витрати за несвоєчасне повернення боргу [PERSON] складають 217143,09 грн. із розрахунку: (261494,90 X 1,8303913 /сумарний індекс інфляції за 3 роки/) - 261494,90. Таким чином, загальна сума боргу [PERSON] перед подружжям [PERSON] в особі [PERSON] , за договором позики, оформленого письмовою розпискою становить: 604\~710,771грн. Отже, загальна сума боргу [PERSON] і [PERSON] перед [PERSON] і [PERSON] складає 1\~043\~658,67 грн., яку позивачі просять стягнути з відповідачів за рішенням суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали у повному обсязі, надали суду зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання боргових розписок недійсними, який в подальшому уточнили. В обґрунтування зустрічного позову зазначили, що в первісній позовній заяві про стягнення боргу позивачі вказали, що в жовтні 2013 року особисто [PERSON] написав їм розписку про те, що він та [PERSON] отримали в них грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, яка нібито була підписана [PERSON] та [PERSON] , однак це не відповідає дійсності, оскільки, грошові кошти у сумі 25 000 доларів США були отримані від [PERSON] особисто [PERSON] , які він зобовязувався повернути до 24.12.2014 року. 22.12.2016 року [PERSON] в рахунок погашення боргу у розмірі 25 000 доларів США віддала [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, про що свідчить власноруч написана [PERSON] розписка, а також в лютому 2015 року віддавала [PERSON] 5000 гривень. Всі фінансові справи [PERSON] та [PERSON] намагались вирішити шляхом переговорів з позивачами за первісним позовом. Для вирішення цієї ситуації, з метою погашення боргу перед родиною [PERSON] навіть пропонувався варіант продажу будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] та [PERSON] , однак для продажу будинку потрібний час, а позивачі не бажають чекати. Швидкий продаж дуже сильно знижує вартість будинку та родина Цион, не маючи іншого житла, просто залишиться на вулиці. Стягнення грошових коштів за двома окремими борговими розписками стало для [PERSON] та [PERSON] повною несподіванкою, оскільки ці розписки були складені та передані родині [PERSON] за їхньою вимогою, як вони самі зазначали, як додаткова гарантія по сплаті боргу за розпискою від жовтня 2013 року, за якою [PERSON] отримав від [PERSON] 25 000 доларів США. Подружжя Цион писало свої розписки в себе вдома та без сторонніх осіб, а потім [PERSON] особисто передала обидві розписки [PERSON] . Згодом, [PERSON] повернула [PERSON] боргову розписку на 25 000 доларів США підписану [PERSON] . При цьому, заподаними до\~позовної заяви\~розписками,\~ні [PERSON] ,\~ні [PERSON] \~реальних грошових\~коштів не\~отримували,\~оскількиосновна боргова сума 25 000 доларів США була отримана від [PERSON] особисто [PERSON] за іншою борговою розпискою. Розписки, за якими [PERSON] та [PERSON] вимагають стягнення грошових коштів, на їх думку є фіктивними, оскільки не передаючи за цими розписками реальних грошових коштів [PERSON] та [PERSON] заздалегідь знали, що [PERSON] та [PERSON] не зможуть повернути те, що за ними не отримували. В свою чергу [PERSON] та [PERSON] розуміли, що за цими фіктивними розписками жодних зобов`язань не виникає, не мали на меті отримати будь-які кошти в позику та жодних дій для виконання договорів позики не вчиняли. Саме на вимогу [PERSON] та [PERSON] були складені дві розписки без наміру створити юридичні наслідки, так як останні не мали наміру передавати за цими розписка гроші. Тому вони просять суд визнати недійсними боргову розписку, укладену між [PERSON] та [PERSON] на суму 10 000 доларів США та боргову розписку укладену між [PERSON] та [PERSON] на суму 15 000 доларів США, без застосування наслідків недійсності правочину та судові витрати зі сплати судового збору. Також відповідачі за первинним позовом [PERSON] та [PERSON] надали суду письмовий відзив на первинний позов, а також на уточнення до первинного позову про зменшення позовних вимог, в якому зазначили всі свої заперечення та обставини по суті позову [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу, в якому в задоволенні уточненого позову просили відмовити у повному обсязі. Позивачі за первинним позовом [PERSON] та [PERSON] надали суду письмовий відзив на зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] про визнання боргових розписок недійсними та на уточнений зустрічний позов, в якому підтвердили обставини, викладені в їх первинному позові, та пояснили що відповідачі перекручують фактичні обставини у справі, намагаючись ввести суд в оману з метою не сплачувати їм борг. Підтвердили, що дійсно в рахунок погашення основної суми боргу сім`ї Цион ( 25000 доларів США), 22.12.2016 року [PERSON] передала [PERSON] 3000 доларів США. Таким чином, особистий борг [PERSON] зменшився на 3000 доларів США до 12000 доларів США. Фактом повернення [PERSON] частини боргу вона підтвердила факт існування боргу в повному обсязі в розмірі 25000 доларів США, та підтвердила факт дійсності написаних і підписаних нею і її чоловіком, [PERSON] , розписок. Саме [PERSON] і [PERSON] в вересні-жовтні 2017 року, не дочекавшись повернення нам боргу з боку подружжя запропонували їм продати належний будинок в рахунок погашення боргу перед ними. Позивачі за первісним позовом наполягають на тому, що грошові кошти подружжя Цион у них дійсно отримували. Зміна розписок, це зміна умов договору позики, який був оформлений розпискою, тобто фактично - переоформлення договору позики. Підписуючи розписки відповідачі добровільно погодились на зміну умов договору боргу. Позивачі наполягають на своїх позовних вимогах та просять відмовити у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду із первісним позовом. Ухвалою суду від 18.10.2018 року основний та зустрічний позови були об`єднані в одне провадження та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень\~ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник позивачів [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просяли відмовити в задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнали у повному обсязі, просять відмовити в його задоволенні, на зустрічних позовних вимогах наполягають. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. У відповідності до ч.ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В судовому засіданні сторони визнали, що дійсно у жовтні 2013 року [PERSON] отримав від подружжя [PERSON] і [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 25\~000 доларів США для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до копії розписки, яку було надано суду представником [PERSON] , адвокатом Шумським І.В., у жовтні 2013 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошову суму в розмірі 25 000 доларів США за курсом гривні, яку зобов`язався повернути до 24.12.2014 року. (а.с. 62) Також сторонами визнано, що кошти за даною розпискою на 25\~000 доларів США подружжям Цион не були повернуті подружжю [PERSON] , та що були написані інші розписки, кожним із подружжя Цион окремо, в замін розписки про борг на 25\~000 доларів США, яку подружжя [PERSON] повернули подружжю Цион. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] особисто написав розписку, що отримав у борг від [PERSON] грошову суму у розмірі 10000 доларів США по курсу гривні та зобов`язався повернути суму боргу до 24.12.2014р., що підтверджується оригіналом розписки, власноруч складеної та підписаної відповідачем [PERSON] , яка долучена до матеріалів справи. (а.с.208). Також, відповідачка [PERSON] , 15.10.2015 року особисто написала розписку, що отримала у борг від [PERSON] грошову суму у розмірі 15000 доларів США під 12 % річних, строком на 1 рік, під заставу частини будинку по [ADDRESS] , та зобов`язалась повернути суму боргу 15000 доларів США з щомісячною сплатою 1% на місяць, що складає 150 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 01.10.2016р., що підтверджується оригіналом розписки, підписаної відповідачкою [PERSON] (а.с.207). Також в судовому засіданні сторонами було визнано, що за зазначеними вище окремими розписками грошові кошти подружжям [PERSON] вже не передавалися подружжю [PERSON] . Отже,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] написавши особисто нові розписки окремо кожним щодо отримання в борг 10\~000 та в борг 15\~000 доларів США окремо від кожного із подружжя [PERSON] , без отримання грошових коштів по даним розпискам, провели зміну умов договору позики, який був оформлений розпискою, щодо отримання в борг 25\~000 доларів США. Підписуючи власноруч розписки відповідачі добровільно погодились на зміну умов договору боргу. Оскільки вони передали зазначені нові дві розписки на загальну суму 25\~000 доларів США подружжю [PERSON] , взамін отримавши оригінал розписки, яка була написана щодо отримання в борг 25\~000 доларів США, отримання яких було підтверджено в судовому засіданні [PERSON] . Вказані розписки написані відповідачами за первісним позовом власноручно, без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне їх волевиявлення при їх складанні та на підставі вказаних розписок сторони фактично переуклали договір позики. Зазначені розписки, є документом, що підтверджує боргове зобов`язання позичальників, містить умови отримання позичальниками у борг грошових коштів та зобов`язання з їх повернення, та із зазначенням строку виконання зобов`язання. Також сторонами визнано, що [PERSON] повернула [PERSON] 3\~000 доларів США, про що остання написала власноруч розписку. Судом встановлено, що 22.12.2016 р. [PERSON] особисто написала розписку [PERSON] , що вона отримала 3\~000 доларів США від [PERSON] в рахунок погашення боргу в розмірі 25\~000 доларів США, та що борг на 22.12.2016 року складає 22\~000 доларів США,що підтверджується оригіналом розписки. (а.с. 209) Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторон (сторонами). Відповідно до частини першої ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п. п. 3, 4 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: оплата неустойки та відшкодування збитків. Згідно правил частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Суд враховує, що сторони визнали, що дійсно у жовтні 2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти у сумі 25\~000 доларів США за курсом гривні, для погашення заборгованості за кредитом таяку зобов`язався повернути до 24.12.2014 року.США. Кошти за даною розпискою на 25\~000 доларів США не були повернуті подружжю [PERSON] , а натомість були написані дві розписки, кожним із подружжя Цион окремо, взамін розписки про борг на 25\~000 доларів США, яку подружжя [PERSON] повернули подружжю Цион, та оригінал якої перебуває саме у [PERSON] . Також у грудні 2016 року, [PERSON] вже за новими розписками повертала 3000 доларів США [PERSON] . Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було підтверджено факт отримання в борг (із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, а саме 25000 доларів США, що також підтверджуються наданими розписками [PERSON] \~та [PERSON] , написаниними особисто, щодо отримання в борг 10\~000 та 15\~000 доларів США, тобто між сторонами було погоджено зміни до договору позики, та первинна розписка на 25000 доларів США була замінена двома новими розписками на 10\~000 та 15\~000 доларів США. [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу №1102 від 31.03.2000 року в рівних частинах належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с.22, 39-41). [PERSON] та [PERSON] зобов`язання повернути борг не виконали, оскільки було повернуто всього 3000 доларів США, про що свідчить наявність на руках у позивачів оригіналів спірних розписок як боргового документу, оскільки відповідно до ч. 2ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Сума заборгованості за розпискою [PERSON] перед [PERSON] за договором позики не повернута та становить 12\~000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.05.2018 (1 долар США - 26,149490 грн.), становить 313\~793,88 гривень. (12000,00 доларів США х 26,149490). Сума заборгованості за розпискою [PERSON] перед [PERSON] , за договором позики не повернута та становить 10\~000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.05.2018 (1 долар США - 26,149490 грн.), 261\~494,90 грн. (10000,00 доларів США х 26,149490). Крім того, позивачи за первісним позовом також просили стягнути з [PERSON] суму пені у гривні України відповідно до умов, зазначених у розписці у розмірі 66\~681,1995 грн. (2550,00 доларів США х 26,149490) та інфляційні витрати за несвоєчасне повернення боргу [PERSON] у розмірі 58\~472,822грн. із розрахунку: (313793,88 х 1,1863415 /сумарний індекс інфляції за 17 міс./) - 313793,88. Також, позивачи за первісним позовом просили стягнути з [PERSON] суму пені за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 126\~072,781 грн. із розрахунку облікових ставок НБУ та інфляційні витрати за несвоєчасне повернення боргу [PERSON] у розмірі 217\~143,09 грн. із розрахунку: (261494,90 X 1,8303913 /сумарний індекс інфляції за 3 роки/)-261494,90. У відповідності до положень частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо в договорі немає умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що договір позики\~вважається безпроцентним,\~якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не повязаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленічастинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без\~наміру створення\~правовийнаслідків,\~які обумовлювалися\~ним правочином.\~Фіктивний правочин\~визнаєтьсядим недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлються законами. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що було підтверджено факт отримання в борг грошових коштів у сумі 25000 доларів США, та зазначені розписки написані відповідачами за первісним позовом власноручно, без будь-яких застережень та зауважень, що свідчить про вільне їх волевиявлення при їх складанні та на підставі вказаних розписок сторони фактично переуклали договір позики, тому позовні вимоги позивачів за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, та не можуть бути визнані недійсними договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] на суму 10\~000 доларів США та договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] на суму 15\~000 доларів США, оскільки первинна розписка на 25000 доларів США була замінена відповідачами за первісним позовом двома новими розписками на 10\~000 та 15\~000 доларів США. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Отже, норми ч. 2 ст. 625 ЦПК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Оскільки між сторонами було укладено розписку на позику у вираженні грошових зобов`язань в іноземній валюті, саме в доларах США, то у задоволенні позовних вимог позивачів за первісним позовим в частині стягнення інфляційних витрат з [PERSON] в сумі 58\~472,822грн.\~та з\~ [PERSON] \~у сумі\~217\~143,09\~грн. слід відмовити. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, посилаючись на вимоги ст. ст.549, 551 ЦПК України позивачі за первісним позовом просять стягнути з [PERSON] пеню в сумі 66\~681,1995 грн. та з [PERSON] пеню в сумі 126\~072,781 грн., розрахунок якої здійснили відповідно до облікової відсоткової ставки НБУ. Разом з тим, зобов`язання, яке виникло між сторонами, стосується одержання в борг коштів в іноземній валюті, до нього неможливе застосування облікової ставки Національного банку України для розрахунку розміру пені. Крім того, до висновку, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, прийшов у своїй постанові Верховний Суд України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. А тому, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення з [PERSON] пені у сумі 66\~681,1995\~грн.\~та з\~ [PERSON] \~пеню в\~сумі 126\~072,781\~грн.,\~за прострочення зобовязання. Таким чином, зясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] необхідно задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] , грошові кошти за договором позики в розмірі 313\~793,88 грн. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики в розмірі 261\~494,90 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання боргових розписок недійсними необхідно відмовити. Також,\~відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: approved