Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та \~представник позивачів\~ [PERSON] ,\~який діє\~на підставі\~договору про\~надання правової\~допомоги за\~№ 36\~від 31.11.2020\~року \~звернулися \~до суду\~із позовом\~ до\~ [PERSON] \~про визнання\~останнього таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням,\~а саме\~квартирою [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що рішенням Свалявського райсуду від 02.06.2014року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивачі: [PERSON] та її син [PERSON] володіють на праві приватної власності нерухомим майном, квартирою [ADDRESS] . У вказаному помешканні зареєстрований та проживає відповідач, який добровільно покинути житло не бажає, чим створює реальні перешкоди користування квартирою позивачами. Крім того, відповідач неналежним чином відноситься до майна позивачів допускаючи його псування. Комунальні платежі сплачує несвоєчасно, чим викликає нарікання комунальних служб, допустив заборгованість у сплаті за спожитий газ, електроенергію та водопостачання у великих розмірах. Окрім того відповідач погрожує, що при примусовому його виселенню з даного житла, знищить квартиру шляхом підпалу, або іншим небезпечним чином, а тому просять задовольнити позов в повному обсязі, так як повноцінно користуватися та розпоряджатися своєю власністю вони не мають можливості. Позивачі та їх представник у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до ст.128 ЦПК України, надав суду відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у справі даних чи доказів у разі повторної неявки в судове засідання відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до наступного висновку. Дані правовідносини реглюються наступним законодавством. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово ч.1\~ст.29 ЦК України. Ст.47\~Конституції України \~визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.41\~Конституції України \~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За правилами ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що згідно договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гуледза А.Г. 04.04.2008року за реєстром №2154 - [PERSON] подарував безплатно в рівних частках по Ѕ кожному: [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.11). Згідно інформації начальника відділу «Центр надання адміністративних послуг» Микульці І.І. за №51 від 23.-6.2021року у квартирі [ADDRESS] значиться зареєстрованим [PERSON] , [INFO] (а.с.27). [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Свалявського районного судду від 02.06.2014року (справа №306/201/14-ц) (а.с.15-16). З набуттям позивачем по даній справі права власності на будинок, останній має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в будинку інших осіб. Ст.156 ЖК України встановлено право особи після припинення сімейних відносин з власником користуватися займаним приміщенням, приписи ст. 405 ЦК України передбачають втрату такого права у разі відсутності особи понад один рік. Згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачам на підставі договорів дарування. При вчиненні такого правочину відповідач розумів значення такого правочину, тим більше він у відзиві підтвердив, що вчинив такі правочини з метою, щоб квартира не була вилучена в разі непогашення кредитної заборгованості, відповідач не оспорив вчинення договорів дарування, а навпаки підтверджує, що ці договори були вчиненні в зв`язку з тим, що позивач [PERSON] погасила залишок заборгованості по кредитним зобов`язанням відповідача. Отже, за змістом договору дарування, при вчиненні договорів дарування обдарований не несе ніяких витрат при придбанні майна, в даному випадку, обдаровані позивачі понесли ще і витрати. Отже, в позовній заяві позивачі просять визнати відповідача втратившим право користування саме нерухомим майном та усунути перешкоди у користуванні квартирою. Питання щодо усунення в користуванні меблями та іншого рухомого майна позивач в позові не ставить. Перешкоди зазначає в частині того, що відповідач користується комунальними послугами та не проводить оплату, що в свою чергу тягне для позивача зайві витрати. Таким чином, в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, так як наявна реєстрація відповідача фактично перешкоджає позивачу в реалізації його права як власника вищевказаного жилого приміщення, позов є обгрунтованим та його слід задовольнити. З відповідача на користь позивачів слід стягнути судовий збір, сплачений при подачі позову до суду, що відповідач вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved