Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні власності, виселення та вселення. В позові посилаються на те, що [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину від 06.07.2013 року, є власником житлового будинку [ADDRESS]. Одна повноцінно користуватися ним вона не може, оскільки в даному будинку проживає відповідач та чинить перешкоду у користуванні вище вказаним майном. Вважає, що відповідач незаконно користується, належним їй майном, тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] Крім того просять зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні права користування вказаним майном, та висилити відповідача з житлового будинку. Також просять вселити їх до вказаного будинку. Позивачі в судове засідання не з'явилися та подали до суду заяву про підтримання позовних вимог та прохання розглянути справу у їх відсутності. Відповідач та її представник у судове засідання не з'явилася повторно, однак своєчасно та належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності вищевказаних осіб відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], який вона успадкуваоа після смерті сина - [PERSON] Також встановлено, що за адресою: [ADDRESS], відповідач по справі не зареєстрована, однак проживає в ньому, оскільки вважає, що частина будинку належить їй. Відповідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.ст. 317,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 157 Житлового кодексу України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст. 30 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до наступних висновків. Відповідач проживає, без реєстрації, в будинку [ADDRESS], який належить на праві власності позивачу [PERSON] Тому суд вважає, що в задоволенні позову в частині визнання відповідача такою, що втратила право на користування вказаним житловим будинком слід відмовити, оскільки відповідач не зареєстрована в ньому, не є співвласником будинку, а тому в неї відсутнє право користування - проживання в житловому будинку [ADDRESS]. Разом з тим, враховуючи що відповідач проживає в спірному будинку, без дозволу власника [PERSON], та чинить останній перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, суд вважає, що слід усунути перешкоди у праві користуванні та розпорядженні [PERSON] своєю власністю, а саме: будинком [ADDRESS], шляхом виселення відповідача з вказаного будинку. В задоволенні позовних вимог про вселення позивачів в будинок [ADDRESS], також слід відмовити, оскільки зареєструвати своє місце проживання у вказаному будинку - це право позивача, як власника майна. В судовому засіданні не надано доказів, що позивач намагалася скористатися цим правом. Також суд вважає, що оскільки позов в частині усунення перешкод у користуванні власністю задоволений, то для позивачів перестануть існувати обставини, які перешкоджають їм проживати у будинку [ADDRESS].

Outcome: partial