Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 03 серпня 2009 року, сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1318. Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В позові позивачка зазначає, що причиною розпаду сім'ї стала несумісність характерів між нею з відповідачем, різні погляди на життя, що призвело до виникнення між ними неприязних стосунків. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Позивачка зазначає, що їх шлюб з відповідачем фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з березня 2014 року вони вже не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть подружнім життям. Позивачка вважає, що подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем суперечитиме їх інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, примирення вважає неможливим. Спору про поділ майна, що є спільною власністю сторін не має. Також відсутній спір про місце проживання неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу залишаться проживати з позивачкою. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки, після розлучення у позивачки з відповідачем буде відсутній спільний сімейний бюджет, а неповнолітні діти залишаться проживати разом з позивачкою, відповідач повинен нести витрати по утриманню дітей у передбаченому законом порядку. Як зазначає позивачка в позовній заяві, відповідач добровільно матеріальної допомоги на дітей не надає. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. Як зазначає позивачка, інших дітей у відповідача немає, стягнення з нього по виконавчим документам не проводиться, стан здоров'я його задовільний, на його утриманні інші особи не перебувають, матеріальний стан його задовільний. При цьому, позивачка зазначає, що відповідач має мінливий дохід, на основі чого позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі. На підставі викладеного, позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій, а саме по 900 ( дев'ятсот ) гривень на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення ними повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти розірвання шлюбу, з позивачкою, вказавши, що їх шлюб розпався остаточно. А також відповідач зазначив, що згідний сплачувати аліменти в сумі 500 грн. на дитину. При тому відповідач вказав, що на даний час він таксує його дохід в місяць становить біля 4000 грн., він має у приватній власності квартиру і машину. Відповідач ствердив, що він спроможний виділяти на дітей суму, яку просить позивачка, однак він не довіряє позивачці, припускаючи, що вона може витратити кошти на власні потреби. Тому решту матеріальних витрат необхідних для утримання дітей, він має намір нести особисто і купляти речі дітям безпосередньо. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтований та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 03 серпня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1318, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9 ). Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.11-12). Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Також судом встановлено, що шлюб сторін фактично розпався і носить лише формальний характер, оскільки з березня 2014 року позивачка з відповідачем не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили один до одного почуття взаємної любові, взаєморозуміння та поваги. Шлюб між сторонами існує формально, чого не заперечував відповідач в судовому засіданні. Спір про поділ спільного майна що є у власності сторін відсутній. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та неповнолітніх дітей, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, неповнолітніх дітей залишити проживати з позивачкою. Приймаючи рішення про розірвання шлюбу, суд враховує і той факт, що відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Підлягають до задоволення також позовні вимоги щодо стягнення аліментів. А саме, згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідач - [PERSON] як батько неповнолітніх: [PERSON] та [PERSON], зобов'язаний утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, має мінливий неконтрольований дохід, що в судовому засіданні підтвердив сам відповідач, у зв'язку з чим суд вважає за доцільне стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. При цьому судом встановлено, що у відповідача інших непрацездатних членів сім'ї чи дітей, яких він повинен утримувати за законом або судовим рішенням немає, стягнення з нього по виконавчим документам не проводиться, чого в судовому засіданні не заперечував сам відповідач. При визначенні розміру аліментів, суд враховує також загальне матеріальне становище платника аліментів, а також позицію самого відповідача, висловлену ним в судовому засіданні, а саме, те, що він спроможний фактично сплачувати на утримання своїх неповнолітніх дітей ту суму, яку позивачка зазначила в позові. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення, а саме відповідач [PERSON] як батько неповнолітніх: [PERSON] та [PERSON], зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей аліменти по 900 ( дев'ятсот ) гривень на кожну дитину, починаючи з 01.07.2014 року до настання повноліття дітей. Крім цього, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved