Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивачі звернулись до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи наступним: 18 лютого 2009 року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого, крім іншого, входить 2,0521% від земельної ділянки загальною площею 49,48 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району, яка належала померлому на праві спільної часткової власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХС №021290 від 15.02.2005 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вищезгадане майно, вони звернулись до нотаріальної контори, але отримали відмову, у звязку з відсутністю у померлого правовстановлюючих документів на дане майно. Просять суд, визнати за ними право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер 18.02.2009 року, по 1/2 частині частки розміром 2,0521% від земельної ділянки загальною площею 49,48 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району, Херсонської області. Позивачі в судове засідання не зявились, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду надали заяву, згідно якої просять справу розглянути без їх участі, на позовних вимогах наполягають. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області, в судове засідання не зявився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі. При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ч.1 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що 18 лютого 2009 року помер [PERSON], про що 18 лютого 2009 року зроблено відповідний актовий запис за №8, та [PERSON] сільською радою Бериславського району Херсонської області видано свідоцтво про смерть серія 1-КГ №086848 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, крім іншого, входить частка розміром 2,0521% від земельної ділянки загальною площею 49,48 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району, Херсонської області, яка належить померлому на праві спільної часткової власності відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №021290, виданого 15.02.2005 року на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 29.12.2003 №855; 08.06.2004 №455; 26.08.2004 №675; 03.12.2004 №946 (а.с. 11, 12) Позивачі: [PERSON] та [PERSON], є синами померлого 18 лютого 2009 року [PERSON], та спадкоємцями першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 8, 10). Відповідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та однією з загальних засад цивільного законодавства, передбаченою ч.5 ст.3 ЦК України є судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ч.1 ст.. 1297 ЦК України, спадкодавець який прийняв спадщину, складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. як син померлої та спадкоємець першої черги, своєчасно звернувся до нотаріальної контори Позивачі після смерті [PERSON], який помер 18 лютого 2009 року, як сини померлого та спадкоємці першої черги за законом спадщину прийняли, 14.08.2009 року, Бериславською державною нотаріальною конторою ГТУЮ у Херсонській області заведена спадкова справа №344/2009. Спадкоємиця першої черги за законом, а саме: дружина спадкодавця [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. Заяв від інших спадкоємців не надходило. Але нотаріус листом №647/02-14 від 08.06.2017 року, у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину відмовив, у звязку з тим, що відсутній документ, який підтверджує право власності спадкодавця на відповідну частку земельної ділянки, та рекомендував звернутися до суду для визнання за ними права власності на частку розміром 2,0521% від земельної ділянки загальною площею 49,48 га, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території [PERSON] сільської ради Бериславського району, Херсонської області (а.с.13). В силу ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що наданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХС №021290, належить померлому на праві спільної власності 49 співвласникам з визначенням процентної частки кожного, тобто ця земельна ділянка включає в собі декілька земельних ділянок, обєднаних в один державний акт. Цим державним актом не визначено майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину. У звязку з цим позивачі позбавлені можливості позасудовим порядком оформити своє спадкове право, а тому вимушені звернутися до суду з даним позовом. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та позивачі правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрали спосіб захисту порушеного права. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню. На підставі викладеного, в межах заявлених позивачем вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved