Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять стягнути з [PERSON] на користь на користь позивача-1 [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень та моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень та судові витрати по справі. При цьому позивач-2 [PERSON] заявила про те, що усю суму відшкодування вона просить стягнути на користь позивача-1 [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог посилаються на наступні обставини. 2/3 частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS] належить позивачу-1 [PERSON], на праві власності, а 1/3 частини вказаної квартири - її дочці: позивачу-2 [PERSON]. Позивач-1 постійно в цій квартирі мешкає та зареєстрована, а дочка у 2015 році з сім'єю переїхала жити в місто Київ. Квартира, належна відповідачці розташована поверхом вище. В ніч на 11 липня 2017 року з квартири, належної відповідачці трапилося затоплення квартири позивачів, розмір шкоди згідно звіту про проведення технічного огляду будівельних конструкцій [ADDRESS], складає 78 550,03 (сімдесят вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят) гривень 03 коп. Відомості наведені у звіті щодо обсягу та характеру ушкоджень, відповідають обсягу та характеру ушкоджень моєї квартири, зафіксованих в акті № 653 від 11 липня 2017 року, складеному третьою особою. Вартість проведеної експертної оцінки складає 2 000 (дві тисячі) гривень. В судове засідання позивачі надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності (а.с.89), позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав у позові викладених. Відповідачка у судові засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281,282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками трьох кімнатної квартири [ADDRESS], яка розташована на четвертому поверсі в 5-поверховому багатоквартирному житловому будинку [ADDRESS]: 2/3 частини належить позивачу-1 [PERSON], а 1/3 частини її дочці - позивачу-2 [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, свідоцтвом про право власності на житло (а.с.7-9). Позивач-1 постійно в цій квартирі мешкає та зареєстрована, а позивач-2 у 2015 році з сім'єю переїхала жити в місто Київ, що підтверджується копіями їх паспортних документів (а.с.10-17). Над квартирою позивачів розташована квартира [ADDRESS], що належить відповідачці, що підтверджується відомостями з квитанції по сплаті за спожитий газ (а.с.15). О третій годині ночі 11 липня 2017 року квартиру позивачів [ADDRESS] затоплено з квартири відповідачки [ADDRESS], цей факт та характер пошкоджень від затоплення зафіксовано «Актом про залиття квартири №653 від 11.07.2017», складеним третьою особою Правобережним житлово-експлуатаційним підприємством відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76. Причина затоплення - зрив крану на пральній машині в квартирі відповідачки, були пошкоджені стіни, стеля, підлога і електричні прилади у кухні, ванній кімнаті, коридорі, залу і спальні. Місце витоку води, що стало причиною затоплення згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24.06.2004 р. є квартирною розводкою мешканця, за яку він несе відповідальність (стаття 20) - (а.с.19). Згідно звіту Інституту проектування та будівельних експертиз про проведення технічного огляду будівельних конструкцій [ADDRESS], розмір завданої мені шкоди складає 78 550,03 (сімдесят вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят) гривень 03 коп. Відомості наведені у звіті щодо обсягу та характеру ушкоджень, відповідають обсягу та характеру ушкоджень моєї квартири, зафіксованих в акті № 653 від 11 липня 2017 року. Вартість проведеної експертної оцінки складає 2 000 (дві тисячі) гривень (а.с.20-68). Аналізуючи надані докази у їх сукупності та системному зв'язку, з увагою на їх належність та допустимість, суд доходить до наступних висновків: Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи згідно з вимогами ч.3 ст.386 ЦК України, має власник. Відповідно до ч.1 і 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки): доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода) Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ІДК України збитками є втрати яких особа зазнала V зв'язку зі знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вина заподіювача шкоди повинна підтверджуватися певним чином. Згідно п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (надалі Правила) у разі залиття, аварії комісією складається відповідний акт за зразком, наведеним у додатку 4 до цих Правил. Згідно встановленої форми факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету, та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У акті зазначається, де трапилась аварія, описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які речі ушкоджено), чітко зазначаються причини залиття надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду. Факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за обов'язковою участю заінтересованих осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи Вимоги п. 2.3.6. Правил при складанні акту від 11 липня 2017 року виконані, оскільки складено повноважною комісією у складі представника житлово- експлуатаційного підприємства, спеціаліста - слюсаря сантехника, начальника ділянки і мене, та складався під час фактичного обстеження моєї квартири і Відповідача. Акт підписано усіма членами комісії. Згідно ст. 1192 ЦК України суд може зобов'язати особу, яка спричинила збитки, відшкодувати їх у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі. Разом з цим, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності належить виходити з того, що відшкодування шкоди здійснюється відповідно до реальної вартості втраченого або пошкодженого майна, а також робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ та усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Таким чином вина у залитті квартири Відповідачем підтверджується актом № 653 від 11 липня 2017 року, складеного повноважною комісією Правобережного житлово-експлуатаційного підприємства, а розмір матеріальної шкоди, якої я зазнала у результаті залиття моєї квартири, звітом Інституту проектування та будівельних експертиз. Мені, Позиьачу-1, також завдано моральної шкоди, яка полягає в наступному. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування , а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України N9 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (надалі Постанова), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її одіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, і мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001). Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 25.05.2001). Згідно п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) коди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд погоджується з тим, що внаслідок пошкодження квартири, позивачці-1 заподіяна моральна шкода, яка виразилися у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна а неможливості нормально користуватися ним, порушенням звичайного способу життя, в тому числі звернення до суду за захистом своїх порушених прав. До затоплення в квартирі було проведено ремонт, їй, пенсіонерці, яка отримує мінімальну пенсію, зробити ще раз ремонт буде неможливо, оскільки нема ні матеріальної, ні фізичної можливості. Користуватися квартирою в якій пошкоджені шпалери, роздутий паркет, пошкоджені люстри, дуже складно, а то й неможливо. Це приносить їй щоденних страждань і переживань. Суд вважає, що відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень буде розумним, виваженим та справедливим. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову, з урахуванням повернення зайво сплаченої суми судового збору (а.с.94), суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивачки-1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved