Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка утворилась внаслідок звільнення позивачів в порядку п. 1 ст. 36 КЗпП та відмови відповідача виплатити нараховану заробітну плату в день звільнення. 08.04.2019 р. позивачі направили до суду уточнення позовних вимог, в яких зазначили, що 28.12.2018 р., після подання позовної заяви, відповідачем здійснено виплату позивачам сум, що належали їм при звільненні, у зв`язку з чим, вони просять стягнути з відповідача середній заробіток у зв`язку з затримкою розрахунку за весь період затримки з 12.07.20018 р., тобто з дня звільнення по день фактичного розрахунку - 28.12.2018 р., а саме по 23010 грн. кожному, а всього 92040 грн. Від представника відповідача директора ТОВ «ДСЛ Україна» С.О. Маргаза до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те що позивачам при звільненні не була виплачена компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки при звільненні. Оскільки компенсація за невикористані дні відпустки при звільнені не входить у структуру заробітної плати, то за її не виплату при звільнені не настає відповідальність передбачена ст. 117 КЗпП України. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачами пропущений, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, 3-місячний строк для звернення до суду. Позивачі у судове засідання не з`явились, направили до суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, наполягають на задоволенні уточнених позовних вимог. Представник відповідача ТОВ «ДСЛ Україна» у судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив. Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 12.07.2018 р. про звільнення за власним бажанням; накази від 12.07.2018 р. № 13-0000000025, № 14-0000000027; № 15-0000000024, № 16-0000000023 про звільнення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в порядку ст. 38 КЗпП України; копії трудових книжок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з записами про звільнення від 12.0.07.2018 р. згідно ст. 38 КЗпП України; довідка про заборгованість по заробітній платі № 1/1 від 09.10.2018 р., згідно якої заборгованість складає (компенсація за невикористану відпустку) [PERSON] складає 4879,88 грн.; довідка про заборгованість по заробітній платі № 2/1 від 09.10.2018 р., згідно якої заборгованість складає (компенсація за невикористану відпустку) [PERSON] складає 4004,00 грн.; довідка про заборгованість по заробітній платі № 3/1 від 09.10.2018 р., згідно якої заборгованість складає (компенсація за невикористану відпустку) [PERSON] складає 5145,08 грн.; довідка про заборгованість по заробітній платі № 4/1 від 09.10.2018 р., згідно якої заборгованість складає (компенсація за невикористану відпустку) [PERSON] складає 6901,93 грн.; довідки від 01.11.2018 р. №ДС00-000015; № ДС00-000016; № ДС00-000017; №ДС00-000018 про заробітну плату [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за останні два місяця - 6279,00 грн.; розрахунки середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за період 118 робочих днів - 23010,00 грн.. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] наказом №2 від 19.10.2015 року був прийнятий з 20 жовтня 2015 року в ТОВ «ДСЛ Україна», на посаду водія навантажувача, 12 липня 2018 року був звільнений зі займаної посади ТОВ «ДСЛ Україна» на підставі наказу № 13 від 12.07.2018 року за ст. 38 КЗпП. [PERSON] наказом № 2 від 12.03.2016 року був прийнятий з 14.03.2016 року в ТОВ «ДСЛ Україна» на посаду водія навантажувача, 12 липня 2018 року був звільнений зі займаної посади ТОВ «ДСЛ Україна» на підставі наказу № 14 від 12.07.2018 року за ст. 38 КЗпП. [PERSON] наказом № 1 від 08.10.2015 року був прийнятий з 09.10.2015 року в ТОВ «ДСЛ Україна» на посаду комірника, 12 липня 2018 року був звільнений зі займаної посади ТОВ «ДСЛ У країна» на підставі наказу № 15 від 12.07.2018 року за ст. 38 КЗпП. [PERSON] наказом № 3 від 01.04.2015 року був прийнятий з 01.04.2015 року в ТОВ «ДСЛ Україна» на посаду комірника, 12 липня 2018 року був звільнений зі займаної посади ТОВ «ДСЛ Україна» на підставі наказу № 16 від 12.07.2018 року за ст. 38 КЗпП. Згідно з довідкою від 9 жовтня 2018 року за № 1/1 заборгованість з виплати заробітної плати з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору [PERSON] складає 4879,88 грн, [PERSON] - 4004,00 грн., [PERSON] - 5145,08 грн., [PERSON] - 6901,93 грн. 05.11.2018 р. позивачі звернулись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, станом на час звернення до суду. 28.12.2018 р. відповідачем здійснена виплата позивачам заборгованості по заробітній платі, у зв`язку з чим період затримки виплати склав 118 робочих днів, а розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати сум при звільненні - 23010 грн. кожному. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 116 цього ж Кодексу при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У частині другій статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Така правова позиція міститься в постанові ВСУ від 26.10.2016 р у цивільній справі № 6-1395цс16. На підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, про те, що компенсація за невикористані дні відпустки при звільнені не входить у структуру заробітної плати. Також суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про порушення позивачами строку звернення до суду встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, виходячи з наступного. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Разом з тим у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки компенсація за невикористані дні відпустки при звільнені входить у структуру заробітної плати, позивачі мають право звернутись до суду з позовом про стягнення належної їм заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положення п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку що з відповідача підлягає стягненню судовий збір на корить держави у розмірі 920 грн. 40 коп. Згідно п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: approved