Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON] Служби Безпеки України у Харківській області (надалі в тексті рішення - УСБУ в Харківській області), Державної казначейської служби України (надалі в тексті рішення ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури. В позовній заяві посилались на те, що органами УСБУ в Харківській області вони незаконно притягались до кримінальної відповідальності. Незаконність їх притягнення до кримінальної відповідальності підтверджується ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 груднгя 2014 року, якою вирок Київського районного суду м.Полтави від 13 травня 2014 року щодо [PERSON] та [PERSON] скасовано, а провадження по їх обвинуваченню за ч.2 ст.15, ст.28, ч.1 ст.111 КК України закрито за відсутністю у їх діях складу вказаного злочину. Незаконним притягненням до відповідальності їм спричинено значної моральної шкоди, на відшкодування якої позивачі просили стягнути з Державної казначейської служби України по 5000000 грн. кожному з позивачів. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] не зявились, уповноваживши адвоката [PERSON] представляти їх інтереси в суді (а.с.49-53). Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Уточнила, що хоча позовна заява названа як «позовна заява про відшкодування майнової та маральної шкоди», в даному провадженні позивачі заявляють та підтримують позовні вимоги лише про відшкодування моральної шкоди, завданої їм незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури. Представник відповідача УСБУ в Харківській області в судове засідання не зявився, звернувшись до суду з заявою про відкладення розгляду справи у звязку з його зайнятістю по службі. Враховуючи, що відповідачем у даній справі є юридична особа, яка мала можливість направити в судове засідання будь-якого іншого представника, ніж той, що не може зявитися в судове засідання, суд вважає, що представник відповідача УСБУ в Харківській області в судове засідання не зявився без поважних причин, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності. Відповідач ДКСУ, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, клопотань щодо відкладення розгляду в тому числі і з поважних причин суду не подавав. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які в засідання не зявились. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 жовтня 2010 року слідчим відділом [PERSON] Служби безпеки України в Харківській області було порушено кримінальну справу по факту вчинення злочину, передбаченого ст. 333 Кримінального кодексу України. 16 лютого 2011 року підстави для порушення кримінальної справи були перекваліфіковані на ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України. 07 жовтня 2010 року у рамках розслідування вказаної кримінальної справи порушена та обєднана в одне провадження кримінальна справа у відношенні [PERSON] по ознакам злочину, передбаченого ч. 1. ст. 111 КК України та винесена постанова про притягнення [PERSON] у якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України. 14 червня 2011 року [PERSON] оголошений у розшук. 15 червня 2011 року Київським районним судом м. Харкова винесена постанова про затримання [PERSON] для доставки до суду для рішення питання про обрання запобіжного заходу. 06 січня 2012 року [PERSON] затриманий оперативним підрозділом у порядку ст. 106 КПК України в редакції 1960 року. 09 січня 2012 року [PERSON] обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. 01 березня 2012 року термін його тримання під вартою продовжено до 01 травня 2012 року, 24 квітня 2012 року продовжено до 01 червня 2012 року, 27 червня 2012 року до 01 вересня 2012 року. 03 квітня 2012 року у рамках розслідування кримінальної справи порушена та обєднана в одне провадження кримінальна справа у відношенні [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України. В цей же день [PERSON] затриманий у порядку ст. 115 КПК України редакції 1960 року. 06 квітня 2012 року [PERSON] обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. 30 травня 2012 року строк тримання під вартою [PERSON] продовжено до 01 червня 2012 року, 26 червня 2012 року продовжено до 01 вересня 2012 року. Вказані вище обставини зафіксовані у постанові про порушення клопотання про продовження строку досудового слідства від 13 червня 2012 року (а.с.168-171). Вироком Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2014 року [PERSON] та [PERSON] засуджені за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 111 КК України до 5 років позбавлення волі кожен (а.с.187-199). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2014 року вирок Київського районного суду м. Полтави від 13 травня 2014 року щодо [PERSON] та [PERSON] скасовано, а провадження по кримінальній справі про їх обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України закрито за відсутністю у їх діях складу вказаного злочину (а.с.8-17). Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Судом встановлено, що [PERSON] під слідством та судом перебував\~\~ 3 роки 6 місяців 10 днів (з 10 червня 2011 року по 19 грудня 2014 року), при цьому протягом 2 років 11 місяців 14 днів він перебував під вартою. [PERSON] під слідством та судом перебував\~ 2 роки 8 місяців 17 днів (з 03 квітня 2012 року по 19 грудня 2014 року), та протягом вказаного періоду перебував під вартою. Оскільки 07 жовтня 2010 року кримінальна справа була порушена по факту вчинення злочину, а не відносно позивачів, період з 07 жовтня 2010 по 09 червня 2011 року включно відносно [PERSON] та з 07 жовтня 2010 року по 02 квітня 2012 року включно відносно [PERSON] суд не враховує як термін, протягом якого позивачі незаконно притягувались до кримінальної відповідальності, перебували під слідством та судом. Оскільки ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 19 грудня 2014 року, якою виправдано [PERSON] та [PERSON], набрала законної сили в день її проголошення, кримінальне переслідування позивачів припинилося саме в цей день. Той факт, що наведена вище ухвала була оскаржена в касаційному порядку, суд не розцінює як продовження незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] перебував під слідством та судом 42 повних місяці, [PERSON] 32 повних місяці. Вказаним незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивачам завдано значної моральної шкоди, що підтверджується дослідженими судом доказами в їх сукупності, у тому числі даними висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 08 листопада 2016 року №11675/16-61 (а.с.111-118). Але розмір завданої їм шкоди позивачами дещо перевищений. Частиною 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до ст.23 ЦПК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи положення ст.ст.23, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи з характеру та способу завдання такої шкоди, тривалості негативних для позивачів наслідків, засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне визначити наступні розміри заподіяної позивачам шкоди, що підлягає відшкодуванню: [PERSON] -140000 грн., [PERSON] 110000 грн. Суд не бере до уваги висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 08 листопада 2016 року №11675/16-61 в частині визначення сум відшкодування моральної шкоди позивачам, оскільки в цій частині висновок не відповідає вимогам ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Підстави для відшкодування позивачам шкоди в більшому розмірі судом не встановлені,ю тому в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку з задоволенням позовних вимог з відповідачів підлягає до стягнення і судовий збір пропорційно до задоволених відносно них вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] судом задоволені на 2,8%, понесені ним судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 155 грн. 70 коп. Позовні вимоги [PERSON] судом задоволені на 2,2%, понесені ним судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 122 грн. 34 коп. Всього на користь [PERSON] за рахунок держави підлягає відшкодуванню сума у розмірі 140155 грн. 70 коп., на користь [PERSON] 110122 грн. 34 коп.

Outcome: partial