Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтуванні позовних вимог посилалися на те, що 28.07.2017 року [PERSON], перебуваючи у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON], виконуючи свої трудові обов'язки, передбачені трудовим договором від 19.07.2017 року, а саме роботу водія, керуючи технічно справним автобусом моделі «BOVA FHD 12.80», державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], здійснював рейс по маршруту «Скадовськ-Москва». Близько 13 годин 40 хвилин, на 370 км+500м автошляху «Харьків-Сімферополь», що є територією Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, в умовах недостатньої видимості, пов'язаної із задимленням місцевості внаслідок горіння стерні на полі, не вибрав безпечної швидкості руху у межах видимості дороги, та при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху, скоїв зіткнення з попутним автомобілем «FORD-FOKUS», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав численні тілесні ушкодження, від яких настала його смерть. Транспортний засіб, яким керував [PERSON], під час ДТП - автомобіль «FORD-FOKUS», державний номер [NUMBER], та який належав йому на праві власності, був фізично знищений. У результаті вищевказаного кримінального правопорушення та його наслідків, а саме смерті потерпілого [PERSON], його законній дружині [PERSON], батькам загиблого: матері [PERSON] та батьку [PERSON] спричинена моральна шкода. Відповідно до Вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.01.2018 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому було призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засуджений [PERSON] повністю звільнений від призначеного основного та додаткового покарання. Як вбачається з Вироку Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.01.2018 року, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником автобуса моделі «BOVA FHD 12.80», державний номер [NUMBER], яким [PERSON] керував під час виконання своїх трудових обов'язків згідно з трудовим договором від 19.07.2017 року, який був укладений між водієм [PERSON] та відповідачем [PERSON]. За життя загиблий [PERSON] перебував у шлюбі з позивачкою [PERSON] та проживав з нею однією сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Крім дружини, загиблий [PERSON] мав рідних батьків - матір [PERSON] та батька [PERSON]. Моральна шкода, яка спричинена [PERSON] виразилася у формі душевних страждань та переживань з приводу смерті її чоловіка, якому було всього 62 роки, у зв'язку з втратою рідної людини [PERSON] відчуває душевну біль, горе, втрату, безпорадність, їй дуже його не вистачає. Моральна шкода, яка спричинена батькам загиблого потерпілого [PERSON], матері [PERSON] та батьку [PERSON] також спричинена у зв'язку з втратою їх рідного сина [PERSON], який був єдиним сином, матеріально утримував батьків похилого віку, завжди допомагав їм та приймав активну участь в їх житті. Батьки [PERSON] та [PERSON] відчувають сильну душевну біль та горе з приводу смерті їх сина. Посилаючись на вказані обставини позивачі, діючи кожен окремо, просили суд стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 100 000,00 грн. моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 100 000,00 грн. моральної шкоди, завданої смертю її сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; та стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 100 000,00 грн. моральної шкоди, завданої смертю його сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву, якою підтримала позов у повному обсязі, просила його задовольнити та розглянути справу за її відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі та без участі [PERSON] та [PERSON], проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засіданняповідомлявсяналежним чином, зі згоди позивачки та представника позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. 20.08.2018 року та 06.12.2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська в рамках розгляду вказаної цивільної справи було направлено окреме доручення до Малинівського районного суду м.Одеси з метою допиту відповідача [PERSON], однак станом на день розгляду справи вказане окреме доручення не виконане. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.07.2017 року [PERSON], перебуваючи у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем [PERSON], виконуючи свої трудові обов'язки, передбачені трудовим договором від 19.07.2017 року, а саме роботу водія, керуючи технічно справним автобусом моделі «BOVA FHD 12.80», державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], здійснював рейс по маршруту «Скадовськ- Москва». Близько 13 годин 40 хвилин, на 370 км+500м автошляху «Харьків-Сімферополь», що є територією Михайлівського району Запорізької області, [PERSON], грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, в умовах недостатньої видимості, пов'язаної із задимленням місцевості внаслідок горіння стерні на полі, не вибрав безпечної швидкості руху у межах видимості дороги та при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху, скоїв зіткнення з попутним автомобілем «FORD-FOKUS» державний номер АЕ5202НА, під керуванням [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав численні тілесні ушкодження, від яких настала його смерть. Транспортний засіб, яким керував [PERSON] під час ДТП - автомобіль «FORD-FOKUS», державний номер [NUMBER], та який належав йому на праві власності, був фізично знищений (а.с.9-12). Позивачка [PERSON] та загиблий [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 23.12.1978 року Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС м.Дніпропетровська, актовий запис №199 (а.с.16). Загиблий [PERSON] був рідним сином позивачів [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.05.1955 року, виданим Кіровським бюро РАЦС м.Дніпропетровська, актовий запис № 411 (а.с.15). [PERSON] у зв'язку із загибеллю чоловіка зазнала душевного болю, страждань та переживань. Батьки загиблого [PERSON] та [PERSON], які є людьми похилого віку, у зв'язку зі смертю єдиного сина, який їх утримував, постійно допомагав та активно приймав участі у їх житті, також зазнали душевного болю, моральних страждань та переживань. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» зазначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Пунктом 9 зазначеної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Вказану позицію також висловив Верховний суд України у справі №6-28008св10. Таким чином, враховуючи, що дружині загиблого та його батькам було завдано душевного болю та страждань, які полягали у душевних переживаннях, пов'язаних зі смертю близької людини, тому суд вважає, що розмір відшкодування у 100 000 гривень, який у позовних вимогах зазначають позивачі, підлягає стягненню у повному обсязі, хоча і має суто умовний вираз, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю.

Outcome: approved