Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять суд визнати за ними право власності за набувальною давністю на житлову кімнату площею 9,9 кв. м, що є складовою частиною ізольованої двохкімнатної квартири № 137 загальною площею 32,8 кв. м, житловою площею - 22,7 кв. м в житловому будинку [ADDRESS] в рівних частках по 1\\4 за кожним. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що даною квартирою користуються та зареєстровані понад 10 років. Розпорядженням комітету Рівненської міської ради від 28.02.1997 року № 305-р передбачалось збільшення житлових площ квартир шляхом переобладнання приміщень колясочних, в т. ч для квартири № 130 під житлову кімнату. Житлова кімната площею 9,9 кв. , яка передбачалась для розширення квартири № 130 знаходилась між нашою квартирою («137) та квартирою № 135. Отже, з весни 1997 року вона разом з дочкою почала проживати в розширеній квартирі № 137 та продовжує безперервно проживати також разом із внуками, провели капітальний ремонт, утримують квартиру в належному стані оплачують житлово-комунальні послуги. Добросовісно проживають у зайнятій житловій кімнаті, що є фактичною складовою частиною двохкімнатної квартири № 137, відкрито володіють нерухомим майном, а відтак вважають, що мають підстави для набуття права власності за набувальною давністю на вказане нерухоме майно. Просять суд визнати за гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON], гр. [PERSON] право власності за набувальною давністю на житлову кімнату площею 9,9 кв. м, що є складовою частиною ізольованої двохкімнатної квартири № 137 в житловому будинку [ADDRESS] в рівних частках по ? за кожним. Представник відповідача УЖКГ ВК РМР в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, однак надав суду письмові пояснення в яких вважає за можливе визнання права власності за позивачами. Враховуючи, що сторони про дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, суд, вважає за можливе розглянути справу без участі представника УЖКГ ВК РМР. Представник ТзОВ «Промжитлобуд - 13» не заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у письмових поясненнях. Представник ЖКП «Перспективне» надав суду заяву про визнання позовних вимог. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що позивачі більше 10 років прописані та проживають в квартирі № 137, по вул. Гагаріна, б. 77, що підтверджується з довідкою про склад сімї. Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 11.09.2017 року факт проживання однією сім»єю [PERSON] з дочкою [PERSON] та внуками [PERSON] і [PERSON] у розширеній двокімнатній квартирі № 137, загальною площею 32,8 кв.м., житловою площею 22,7 кв.м. у житловому будинку [ADDRESS] з 01 квітня 2007 року по теперешній час визнано судом, а отже обставини доведенню в силу ст. 61 ЦПК України не підлягають. Згідно до розпорядження № 305-р від 28.02.1997 року ТзОВ БМУ «Промжитлобуд» надано дозвіл на розширення житлової площі квартир і зокрема квартири № 130 за рахунок використання існуючої території коридору біля квартир ( між квартирами №№ 135, 137). Навесні 1997 року зі згоди наймача квартири № 130, гр. [PERSON] [PERSON] разом з дочкою [PERSON] зайняла житлову кімнату площею 9,9 кв. м, суміжну з кв. № 137, яка згідно свідоцтва про права власності від 11.01.2017 року належить на праві приватної власності [PERSON] та членам її сімї - [PERSON]. [PERSON], [PERSON] в рівних частках по ? за кожним. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON]. підтвердили, що навесні 1997 року [PERSON] зайняла житлову кімнату площею 9,9 кв.м та до сьогодні відкрито, безперервно та добросовісно володіє разом з дочкою та внуками цією кімнатою. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Таким чином, з 1997 року і по теперішній час позивачі проживають та користуються розширеною квартирою № 137, крім того, вони провели капітальний ремонт, добросовісно, відкрито та безперервно володіють квартирою і відповідно до положення ст. 344 ЦК України набули право власності на це майно в порядку набувальної давності, а тому, суд прийшов до висновку що факти, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності в порядку набувальної давності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у звязку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved