Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності на спадкове майно та з врахуванням зміненого кола осіб, що беруть участь у справі, просять суд встановити факт, що вони проживали однією сім'єю з [PERSON], померлим [INFO] року, та визнати за ними право власності по 1 / 2 за кожним на нерухоме майно по [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що вони проживають по [ADDRESS]. по сусідству з ними по [ADDRESS] проживали [PERSON] із своїм сином [PERSON]. В силу обставин, що склалися, а також з врахуванням того, що будинок сусідів [PERSON] перебував у занедбаному стані, позивачі у жовтні 2008 року забрали проживати до себе [PERSON], якій на той час виповнилось 83 роки, на проживання до себе. Через деякий час до них перейшов жити і [PERSON], так як самостійно проживати та вести господарство він був не в змозі. Із цього часу [PERSON] і [PERSON] постійно проживали в господарстві позивачів, вели спільне господарство, мали загальний бюджет, до складу якого входила пенсія [PERSON] її син [PERSON] не працював, проживав за рахунок випадкових заробітків, пенсії матері та доходів від спільного господарства. При цьому [PERSON] і [PERSON] залишались зареєстрованими в будинку [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла. Позивачі здійснили її поховання, відбули поминальні обряди за свій рахунок. [PERSON] залишився проживати разом з позивачами. [INFO] [PERSON] помер. Позивачі здійснили його поховання, відбули поминальні обіди. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1 / 2 частини житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], що була зареєстрована за нею на підставі свідоцтва № 293 про право власності на житловий будинок від 08.06.1989 року. Єдиним спадкоємцем після її смерті був її син - [PERSON], який у встановленому порядку прийняв спадщину, так як постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, але не оформив її належним чином, поскільки сам помер. Після його сперті спадкоємці за заповітом чи за законом першої, другої чи третьої черг відсутні. Положенням спадкового законодавства України передбачено, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. За таких обставин, позивачі мають право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], як спадкоємці четвертої черги, оскільки більш як п'ять років до часу відкриття спадщини проживали з ним однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов'язки. Оскільки [PERSON] на час смерті та протягом п'яти років проживав з позивачами, але був зареєстрований по [ADDRESS], тому даний факт може бути встановлений тільки за рішенням суду. При встановленні факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем [PERSON] будуть відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, поскільки спадкове майно по [ADDRESS] в смт. Талалаївка було зареєстроване в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину № 294 та № 293 від 08.06.1989 року. рішенням виконавчого комітету Талалаївської селищної ради від 23.10.1989 року № 113 «Про переоформлення колгоспного двору на робочий» переоформлено колгоспний двір по [ADDRESS] в смт. Талалаївка на два робочих і розподілено так: [PERSON] - половина житлового будинку по [ADDRESS] в смт. Талалаївка, [PERSON] - половина житлового будинку по [ADDRESS] в смт. Талалаївка. Але КП «Прилуцьке МБТІ», як орган реєстрації, не володіє інформацією про перереєстрацію колгоспного двору на два робочих двори та переоформлення колгоспного двору на два робочих. За таких обставин у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів про право власності у спадкодавців [PERSON] і [PERSON], питання визначення належності їм даного нерухомого майна та права власності на нього має вирішуватись у судовому порядку. Тому позивачі [PERSON] і [PERSON] просять суд встановити факт, що вони проживали однією сім'єю з жовтня 2008 року в будинку [ADDRESS] з [PERSON], померлим [INFO] року; визнати за ними право власності в рівних частках - по 1/2 за кожним - на нерухоме майно по [ADDRESS] в смт Талалаївка в порядку спадкування за законом як спадкоємців четвертої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В судове засідання представник позивачі за довіреністю [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити та в зв'язку з визнанням позову відповідачем розглянути справу в попередньому судовому засіданні. Представник відповідача - Талалаївської селищної ради в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надано заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] визнають і не заперечують проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Ухвалення в попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову проводиться в порядку, встановленому, зокрема, статтею 174 ЦПК України, яка регламенту, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Поскільки визнання позову відповідачем - Талалаївською селищною радою - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про прийняття визнання відповідачем позову та винесення рішення в попередньому судовому засіданні. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року у віці 89 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від -08.01.2014 року (а.с.9). Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] року у віці 57 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2014 року (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.12.1956 року, [PERSON] народився [INFO] року, в графі «Мати» зазначено - [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки Талалаївської селищної ради № 377 від 29.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом з [PERSON] до дня її смерті [INFO] року та із [PERSON] до дня його смерті [INFO] року з жовтня 2008 року по [ADDRESS] (а.с.19). Згідно довідки Талалаївської селищної ради № 378 від 29.02.2016 року [PERSON] до дня її смерті [INFO] року та із [PERSON] до дня його смерті [INFO] року були зареєстровані по [ADDRESS] в смт. Талалаївка (а.с.20). Згідно копії свідоцтва № 293 про право особистої власності на житловий будинок від 08.06.1989 року 1 / 2 частина житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] Дане свідоцтво видано взамін свідоцтва про право особистої власності від 09.11.1962 року (а.с.13). Згідно копії свідоцтва № 294 про право особистої власності на житловий будинок від 08.06.1989 року 1 / 2 частина житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] Дане свідоцтво видано взамін свідоцтва про право особистої власності від 09.11.1962 року (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Талалаївської селищної ради № 113 від 23.10.1989 року переоформлено колгоспний двір по [ADDRESS] в смт. Талалаївка на два робочих двори і розподілено його в рівних часках, а саме - по 1/2 - між [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Згідно повідомлення КП «Прилуцьке МБТІ» від 01.09.2015 року право власності на будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] в смт. Талалаївка зареєстровано - 1/2 частина за [PERSON] на підставі свідоцтва № 294 від 08.06.1989 року, 1/2 частина за [PERSON] на підставі свідоцтва № 293 від 08.06.1989 року. Інформацією про перереєстрацію колгоспного двору за даною адресою на два робочих двори та про переоформлення колгоспного двору на робочий МБТІ не володіє (а.с.16). Згідно звіту про оцінку майна від 01.12.2015 року, проведеним суб'єктом оціночної діяльності - [PERSON], що має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, оціночна вартість об'єкту оцінки - житлового будинку [ADDRESS] - на дату оцінки складає 64 500 грн. (а.с.17-18). З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини. Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON] із [PERSON] з жовтня 2008 року, суд виходить з наступного. За змістом ст. 263 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення факту, що має юридичне значення» роз'яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. З роз'яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 вбачається, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. З огляду на наведе, вимоги позивачів про встановлення факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем [PERSON] з 2008 року до моменту його смерті підлягають задоволенню, оскільки така вимога може бути встановлена при умові, що вона матиме юридичне значення і пов'язана із наступним вирішенням спору про право, зокрема і в разі, якщо із цього факту випливає встановлення права на спадщину поза чергою. Поскільки в ході судового розгляду встановлено, що у спадкодавця [PERSON] відсутні спадкоємці першої, другої і третьої черги, тому встановлення даного факту матиме юридичне значення, а саме - для зміни черговості прийняття спадщини, тому даний факт підлягає до встановлення. Вирішуючи позовну вимогу позивачів [PERSON] і [PERSON] про визнання за ними права власності в рівних частках - по 1/2 за кожним - на нерухоме майно по [ADDRESS] в смт Талалаївка в порядку спадкування за законом як спадкоємців четвертої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване чи придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження чи придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Як встановлено в судовому засіданні, право власності спадкове домоволодіння спадкодавцями за життя було зареєстроване на підставі діючого на той час законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] згідно діючого на час оформлення права власності законодавства в передбаченому законом порядку набув право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Однією з законних підстав набуття права власності є спадкування. Згідно листа Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» від 21 лютого 2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідачем у справі є Талалаївська селищна рада, яка в силу ст.335 ЦК України наділена повноваженням ініціювати питання про передачу безхазяйного майна у комунальну власність. Поскільки відповідачем надано заяву про визнання позову, з цього випливає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві нам момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Ст. 1217 ЦК передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або законом. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Поскільки спадкодавець [PERSON] за життя набув права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, і згідно діючого на той час законодавства являвся власником, і дане право залишається неуспадкованим, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи положення норм діючого законодавства про спадкування - ЦК України - за яким до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. На підставі викладеного,

Outcome: approved