Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про\~визнання права\~власності на\~майно в\~порядку спадкування\~за законом.\~Впозові зазначила, що [INFO] відкрилась спадщина після померлої [PERSON] . [INFO] за заявою позивачки, яка є донькою спадкодавця, заведена Спадкова справа № 62/2017. До складу спадщини входить квартира за адресою: [ADDRESS] . 27.10.2017 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, а інша частка є неоформленою. Відповідач є колишнім чоловіком спадкодавця. На час відкриття спадщини шлюб між ним та спадкодавцем був розірваний (21.07.2004). На час набуття спадкодавцем права власності на спірну квартиру шлюбні відносини відповідача та спадкодавця були припинені, що встановлено судовим рішенням. Позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 17.03.2020 за клопотанням представника позивачки витребувана копія спадкової справи, відкритої після померлої [PERSON] , яка була надана суду 03.06.2020 року. Позивачка [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки - адвокат Ємець А.Ю. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав. В судове\~засідання відповідач\~ [PERSON] не\~з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~був повідомлений\~належним чином,\~надав до\~суду заяву\~про розгляд\~справи за\~його відсутності,\~позов визнаву повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . (а.с.53) Позивачка [PERSON] є донькою померлої [PERSON] та відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . (а.с.57- об.) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшло, у тому числі, право власності на квартиру, розташованою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором куплі-продажу від 04.07.2001 року(а.с. 59-64). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до положень ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлений строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 21.03.2017 позивачка [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. (а.с. 51-об) 27.10.2017 позивачці [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 9, 85) 27.10.2017 відповідач [PERSON] також подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру. (а.с. 87) Вказані обставини підтверджуються матеріалами Спадкової справи №62/2017. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка [PERSON] , відповідно до ст.1261 ЦК України, належить до першої черги спадкоємців [PERSON] за законом. Відповідач [PERSON] до кола спадкоємців померлої [PERSON] не належить, оскільки на момент відкриття спадщини шлюб між ним та спадкодавцем був розірваний. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, у встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 19.10.2018 нотаріус відмовила позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спірної квартири, неохоплену свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.10.2017, оскільки квартира набута у власність під час шлюбу спадкодавця і відповідача, а отже є спільною сумісною власністю вказаних осіб. (а.с.15) Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч.1 ст. 22 КпШС України, який діяв на момент набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на спірну квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.06.1995 року, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2004 року був розірваний, в рішенні встановлено, що шлюбні стосунки припинені з 1999 року, сторони проживають окремо, справа № 2-3673/2004. (а.с. 11) Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2010 у справі № 2-891/2010 Ленінський районний суд м. Запоріжжя встановив, що спірна квартира є особистою власністю [PERSON] , оскільки придбана нею під час окремого проживання з відповідачем [PERSON] , у зв`язку із припиненням шлюбних відносин з 1999 року. (а.с. 12-14) Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві особистої власності спадкодавцю [PERSON] , що встановлено рішенням суду та вказана обставина не потребує доказування, оскільки встановлена щодо відповідача [PERSON] . Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спірної квартири, неохоплену свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.10.2017, порушує право позивачки [PERSON] на спадкування. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved