Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 21 лютого 2009 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, який був розірваний 12 червня 2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Донецька. Від вказаного шлюбу у них є дитина [PERSON], яка народилась [INFO], яка на даний момент проживає з нею та знаходиться на її утриманні. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 29 січня 2013 року, відповідач має виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 30 листопада 2012 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач протягом тривалого часу не сплачує аліменти, які присуджені. Заборгованість по аліментам за період з 30.11.2012 року по 01.08.2013 року становить 5426,66 гривень. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, змінив номер телефону, змінив місце свого мешкання, з нею та донькою не спілкується, у вихованні дитини участь не приймає. Коли вона написала заяву про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за несплату аліментів, тоді відповідач вислав 27.06.2013 року їй 100 гривень у рахунок аліментів. Відповідач матеріально забезпечений, але матеріальної допомоги на утримання доньки у добровільному порядку не надає. Розмір неустойки за період з 30.11.2012 року по 01.08.2013 року складає 6242,53 гривень. Просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 6242,53 гривень. Позивачка у судове засідання не з'явилась, про час слухання справи була повідомлена належним чином, надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час слухання справи був повідомлений належним чином. Згідно ухвали суду від 09 січня 2014 року відповідач був допитаний у порядку окремого судового доручення. Позовні вимоги визнав у повному обсязі, але на даний час не має можливості виплатити всю суму пені, згоден виплачувати частково. Також пояснив, що він ніде не працює, на утриманні нікого не має. Просив суд розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судовому засіданні встановлено, що 21 лютого 2009 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, який був розірваний 12 червня 2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Донецька (а.с.5). Від вказаного шлюбу у них є дитина [PERSON], яка народилась [INFO] (а.с.6), яка на даний момент проживає з нею та знаходиться на її утриманні. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 29 січня 2013 року, відповідач має виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 30 листопада 2012 року до досягнення дитиною повноліття, відповідно до виконавчого листа (а.с.7). Відповідач протягом тривалого часу не сплачує аліменти, які присуджені. Заборгованість по аліментам за період з 30.11.2012 року по 01.08.2013 року становить 5426,66 гривень. Як встановлено у судовому засіданні відповідач матеріально забезпечений, але матеріальної допомоги на утримання доньки у добровільному порядку не надає. Розмір неустойки за період з 30.11.2012 року по 01.08.2013 року складає 6242,53 гривень. Відповідно до вимог ст.. 196 ч.1 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вказані норми, а також вищевказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 196 ч.1 СК України,

Outcome: approved