Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області, Відділу освіти Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області та Науково методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет» про визнання незаконним та скасування розпорядження, наказів, поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та морального відшкодування. Також, просила постановити відносно Начальника відділу освіти Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області [PERSON] та завідуючої Козятинским РМК [PERSON] окрему ухвалу за порушення трудового законодавства для притягнення їх до дисциплінарної відповідальності. В обґрунтування позову вказала, що вона почала працювати на посаді методиста районного методичного кабінету відділу освіти Козятинської райдержадміністрації з 30 серпня 1994 року (наказ по відділу освіти № 56). Згідно з наказу начальника відділу освіти Козятинської РДА Вінницької області [PERSON] від 02.04.2015 року за № 65-к «Про звільнення з роботи [PERSON]Г.» її було звільнено з посади методиста з виховної та позашкільної роботи районного методичного кабінету з 02.04.2015 року у звязку зі скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. Даний наказ по відділу освіти був продубльований наказом Завідуючої Науково методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет» [PERSON] № 04-к від 02 квітня 2015 року з аналогічною підставою звільнення, який до неї не доводився і про ознайомлення з ним вона не розписувалась і взагалі дізналась про нього вже в ході розгляду даної справи в суді. Так, її звільненню передували наступні обставини, 02 лютого 2015 року до її відома та відома інших десяти методистів було доведено наказ начальника відділу освіти Козятинської РДА Вінницької області № 20-к від 02.02.2015 року «Про попередження працівників про майбутнє вивільнення» до 02.04.2015 року. Зазначений вище наказ був виданий на підставі розпорядження Голови Козятинської РДА Вінницької області від 20.01.2015 року № 10 «Про оптимізацію науково-методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет та затвердження структури». Вважає своє звільнення незаконним, так як їй не відомо, за якими ознаками та принципами визначалося її звільнення і хто з працюючих одинадцяти методистів РМК мав переважне право на залишення на роботі у відповідності до вимог ст. 42 КЗпП України. Крім того, не було дотримано процедури її звільнення, оскільки згідно розділ 6 статуту Науково-методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет», затвердженого розпорядженням Голови Козятинської РДА від 11 січня 2013 року за № 12, правом приймати на роботу і звільняти з роботи працівників методичного кабінету за погодженням з відділом освіти наділений лише завідувач методкабінету [PERSON], а не начальник відділу освіти Козятинської РДА - [PERSON] Також, голова Козятинської РДА при прийнятті оскаржуваного нею розпорядження повинен був отримати обґрунтовану вказівку з Вінницької обласної державної адміністрації і посилатися у своєму розпорядженні саме на неї, а не на Закон від 28 грудня 2014 року № 76-VIII та врахувати Положення про районний (міський) методичний кабінет (центр), затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2008 року. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов з врахуванням уточнених позовних вимог підтримали і підтвердили обставини викладені в уточненій позовній заяві. Представник відповідачів - Відділу освіти Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області та Науково методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет», він же представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Начальника відділу освіти Козятинської РДА Вінницької області [PERSON] та Завідуючої Науково-методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет» [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що звільнення позивачки є законним, проведеним відповідно до діючих норм трудового законодавства. Та обставина, що працівників методичного кабінету про майбутнє вивільнення своїм наказом попереджала начальник відділу освіти Козятинської РДА [PERSON] і в наступному видавала наказ про звільнення [PERSON] не суперечить трудовому законодавству, оскільки саме на неї поклав ці обовязки у своєму розпорядження Голова Козятинської РДА. Крім того, не повинно було розглядатись питання про переважне право залишення на роботі позивачки, оскільки у районному методичному кабінеті була лише одна посада методиста з виховної та позашкільної освіти, хоча позивачці пропонували посади у районному відділі освіти і вона від них відмовилась. Представник відповідача - Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день і час слухання справи, однак, подав на адресу суду письмове заперечення проти позову, в якому вимоги позову не визнав, при цьому, вказав, що оскаржуване позивачкою розпорядження Голови Козятинської РДА було видано ним на законній підставі і в межах його компетенції. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Начальник відділу освіти Козятинської РДА Вінницької області [PERSON] та Завідуюча Науково-методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет» [PERSON] в судовому засіданні позову не визнали і дали анлогічні пояснення, що і їхній представник [PERSON] Заслухавши сторони, третіх осіб, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] почала працювати на посаді методиста районного методичного кабінету відділу освіти Козятинської райдержадміністрації з 30 серпня 1994 року (наказ по відділу освіти № 56). Згідно з наказу начальника відділу освіти Козятинської РДА Вінницької області [PERSON] від 02.04.2015 року за № 65-к «Про звільнення з роботи [PERSON]Г.» позивачку було звільнено з посади методиста з виховної та позашкільної роботи районного методичного кабінету з 02.04.2015 року у звязку зі скороченням штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України. Даний наказ по відділу освіти був також продубльований наказом Завідуючої Науково методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет» [PERSON] № 04-к від 02 квітня 2015 року з аналогічною підставою звільнення. Звільненню позивачки передували наступні обставини. 20.01.2015 року Головою Козятинської РДА Вінницької області було прийнято розпорядження № 10 «Про оптимізацію науково-методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет та затвердження структури», згідно якого планувалось скорочення чисельності працівників даної установи. Відповідно до п. 2 даного розпорядження Голова Козятинської РДА доручив Начальнику відділу освіти Козятинської РДА Вінницької області [PERSON] провести необхідну роботу, повязану з вивільненням працівників Науково методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет», згідно з вимогами чинного трудового законодавства України. На виконання даного розпорядження Голови Козятинської РДА, 02 лютого 2015 року Начальником відділу освіти Козятинської РДА Вінницької області [PERSON] було видано наказ № 20-к «Про попередження працівників про майбутнє вивільнення» до 02.04.2015 року, який було доведено до відома всіх методистів, того ж, 02.02.2015 року, [PERSON] відмовилась підписуватись під тим, що вона ознайомилась з даним наказом, а тому, був складений відповідний акт. Згідно зі статутом Науково-методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет», затвердженого розпорядженням Голови Козятинської РДА від 11 січня 2013 року за № 12, правом приймати на роботу і звільняти з роботи працівників методичного кабінету за погодженням з відділом освіти наділений завідуючий методкабінету (розділ 6 Статуту), в даному випадку [PERSON], а не Начальник відділу освіти Козятинської РДА [PERSON] Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до п. 3 ст. 42 КЗпП України позивачка має найбільш тривалий безперервний стаж роботи в районному методкабінеті, який складає - 20 років 7 місяців. У 2001 році позивачці було встановлено кваліфікаційну категорію «Спеціаліст вищої категорії», яка була підтверджена їй у 2006 та 2010 роках під час чергових атестацій. Протягом перебування на даній посаді позивачка пройшла 4 рази курси методистів РМК при Центральному інституті післядипломної освіти [PERSON] педагогічних наук України. За час перебування на посаді методиста відзначалася подяками, грамотами, преміюванням. Не має жодного дисциплінарного стягнення. Маючи вищу економічну освіту після закінчення Московського державного університету ім. М.В. Ломоносова в 1990 році за спеціальністю політекономія, кваліфікація економіст, викладач політекономії, може виконувати посадові обовязки щодо методичного супроводу суспільних дисциплін. Крім того, пройшла навчання з методики викладання предмету «Основи здоровя» (сертифікат 2006 року); курс за програмою «Intel - навчання для майбутнього» з використання інформаційно-комунікаційних технологій при викладанні навчальних предметів згідно з державним стандартом загальної середньої освіти (сертифікат 2008 року), успішно пройшла курс з підготовки тренерів за темою «Європейська та євроатлантична інтеграція України через освіту» (сертифікат 2008 року), пройшла навчання з методики підготовки вчителів до викладання «Основ здоровя» (сертифікат 2013 рік), була учасником міжнародного семінару з обміну досвіду щодо неінфекційних захворювань (НІЗ) та зміцнення здоровя в школах (січень 2015 рік). Це дає їй можливість здійснювати методичний супровід таких навчальних предметів та курсів як «Основи здоровя», «Фізична культура», «Захист Вітчизни», «Захисти себе від ВІЛ», «Школа проти СНІДу» та інші. При достатньому досвіді методичної роботи і відповідну набуту кваліфікацію методиста, позивачка з обєктивної причини відмовилась від запропонованої вакансії соціального педагога, так як не має на те фахової підготовки, що ні в якому разі не може бути свідченням того, що вона не хоче працювати. На момент незаконного звільнення з роботи, позивачку було поставлено в нерівні умови з її бувшими колегами, які прийшли працювати значно пізніше від неї. Взагалі не вирішувалось питання переважного права залишення на роботі методистів при скороченні граничної чисельності працівників РМК. На засідання експертної комісії з цього питання позивачку не запрошували, а саму комісію, взагалі не створювали. Також, не було враховано при звільненні позивачки вимоги ст. 42 ч. 2 п. 2 КЗпП України про її переважне право залишення на роботі при скороченні, так як в її сім'ї немає інших працівників із самостійним заробітком, а її мати є пенсіонеркою, інвалідом ІІ групи безстроково і знаходиться на її утриманні. Також слід зазначити, що звільненням позивачки з роботи, начальником відділу освіти [PERSON] було порушено вимоги Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України та Центральним комітетом профспілок освіти на 2011-2015 роки, згідно якої педагогічних працівників серед навчального року не звільняють, а відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року, методисти районних (міських) методичних кабінетів включені до переліку педагогічних працівників. Враховуючи вищевикладене, Начальник відділу освіти Козятинської РДА [PERSON] прийняла незаконне рішення, видавши наказ № 20-к від 02.02.2015 року «Про попередження працівників про майбутнє вивільнення» до 02.04.2015 року та наказ від 02.04.2015 року № 65-к «Про звільнення з роботи [PERSON] Г.» з порушенням вимог діючого законодавства. Оскільки, в урахуванням вимог розділу 6 статутуНауково-методичної установи «Козятинський районний методичний кабінет» правом приймати на роботу і звільняти з роботи працівників методичного кабінету за погодженням з відділом освіти наділений завідувач методкабінету, а тому, при звільненні працівника РМК з роботи за п. 1 статті 40 КЗпП, саме [PERSON] повинна була дотриматися процедури звільнення працівника у звязку зі скороченям штату і вона зобовязана була провести процедуру звільнення позивачки зроботи у відповідності до вимог статті 49-2 КЗпП України, чого зроблено не було. Також, суд відноситься критично до пояснень представника відповідачів та третіх осіб, що при скороченні працівників районного методкабінету не було законних підстав перевіряти переважне право працівників на залишення на роботі (ст. 42 КЗпП України), оскільки як позивачка, так і всі інші працівники методкабінету, приймались на роботу, як методисти, штатний розпис працівників методкабінету в 2014 році і станом 01.04.2015 року затверджувався саме в тому числі по кількості методисті. Посадові обовязки до працівників методкабінету доводились, як до методистів, і вони (методисти) були взаємозамінні на період відсутності інших методистів. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно мало місце скорочення штату районного методкабінету, однак, звільнення [PERSON] з роботи було проведено з порушенням процедури такого звільнення (ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України) , а тому, її слід поновити на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визначаючись з сумою середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд виходить з того, що строк вимушеного прогулу складає 4 місяці 4 дні. Згідно довідки № 254 від 26.05.2015 року, наданої відділом освіти, середньомісячний та середньоденний заробіток [PERSON] на момент звільнення складав відповідно: 3583, 75 грн. та 179, 29 грн., а тому, заборгований середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу після проведеного розрахунку, складає 15052, 16 гривень. Суд вважає, що незаконним звільненням [PERSON], їй була заподіяна моральна шкода, так як вона внаслідок того, що вона залишилась без роботи, втратила нормальні життєві звязки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а саме відшукання коштів для проживання та утримання себе та її матері пенсіонерки - інваліда, а тому,

Outcome: partial