Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб, який був зареєстрований 11.02.2011 року у Попелівській сільській раді Дрогобицького району Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 02. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що подружнє життя у неї з відповідачем склалося невдало, оскільки у них різні характери, погляди на сімейне життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникають сварки та непорозуміння. Протягом останніх шести місяців вони припинили близькі подружні стосунки, ведення спільного господарства та проживають окремо. Вона переконана, що їхній шлюб існує лише формально і зберегти його неможливо. За таких обставин вона твердо переконана, що здорової та міцної сім'ї у них не буде, а тому вирішила розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала позовні вимоги повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти розірвання шлюбу з позивачем. Вказав, що позивач має іншого чоловіка, з яким фактично підтримує шлюбні стосунки, а тому він не має наміру з нею в подальшому проживати сім'єю. Їх неповнолітній син проживає разом з ним і буде на далі з ним проживати. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову. Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 11.02.2011 року у Попелівській сільській раді Дрогобицького району Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 02, про що стверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] року, який на даний час проживає з відповідачем, знаходиться на його вихованні та утриманні. Беззаперечно встановлено той факт, що сім'я позивача та відповідача фактично розпалась, існує тільки формально, так як вони спільно не проживають протягом шести місяців, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Як встановлено в судовому засіданні, позивач твердо переконана, що у них різні погляди на життя та побут, примирення між ними неможливе, чого не заперечив і сам відповідач. Згідно із ст. 24 СК України, шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. У відповідності із положеннями ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, приймаючи до уваги пояснення позивача, а саме відсутність її згоди на примирення, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін та інтересам їх дитини, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved