Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання двох договорів квартир дарування недійсним від 03.05.2007 р., визнання права власності на квартири, усунення перешкоди у володінні квартирами та звільнення квартир від сторонніх осіб шляхом виселення посилаючись на положення ст.229 ЦК України, що знаходячись у похилому віці при відчужені даруванням квартир своєму сину, помилково вважав що уклав договір довічного утримання те не знав про припинення його права власності. В 2010 році [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем та права власності на квартиру [ADDRESS], на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу, яка прийнята до спільного розгляду з первинним позовом. У 2011 році від представника позивачів - [PERSON] до суду надійшли доповнення до позовної заяви, зокрема у яких позивачі посилалися на ті обставини, що [PERSON] [INFO], приймаючи участь у Великої вітчизняної війні отримав значні травми, контузію та увічя, внаслідок чого він у момент дарування власних квартир своєму сину перебував у такому стані здоров'я у якому він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, та просив суд визнати правочини недійсними також з підстав передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. 05 квітня 2011 року за клопотанням обох сторін по справі призначена судова психіатрична експертиза щодо стану позивача [PERSON] під час укладення спірних договорів дарування 03.05.2007 року та на момент укладення шлюбу 15.06.2007 р. з [PERSON], на час проведення експертизи провадження по справі зупинене. Справа неодноразово поверталася з експертної установи до суду для збору додаткових доказів та медичної документації необхідної для експертного дослідження та надання висновку, у зв'язку з чим провадження по справі відновлювалося та знову зупинялося з поверхням справи на експертизу. 06 березня 2012 року представником позивачів [PERSON] надана до матеріалів справа остання редакція позову без зміни предмету та обставин спору з посиланням на положення ст. ст. 203 та 225, 229 ЦК України. ( т. 2.а.с. 155) Просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений 23 травня 2007 року державним нотаріусом Шостої одеської нотаріальної контори [PERSON].; недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 08.12.2009 р. на підставі доручення, виданого [PERSON] на ім'я [PERSON] з покупцем [PERSON]; про визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], усунення перешкоди у володінні квартирою та звільнення квартири від сторонніх осіб шляхом виселення без надання іншого житла. Також, позивач звернувся з вимогами про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений 23 травня 2007 року державним нотаріусом Шостої одеської нотаріальної контори [PERSON].; про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 12.12.2009 р. на підставі доручення, виданого [PERSON] на ім'я [PERSON] з покупцем [PERSON]; про визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] усунути перешкоди у володінні квартирою та звільнити квартиру від сторонніх осіб шляхом виселення без надання іншого житла; витребувати з чужого незаконного володіння, а саме у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2012 року роз'єднані позовні вимоги по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третьої особи [PERSON], [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними та витребування майна, та визнання права власності на квартиру, а саме: у одне провадження - позовні вимоги до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON] по квартирі [ADDRESS] про визнання договорів дарування та купівлі-продажу квартири недійсними, визнання права власності на квартиру, усунення перешкоди у володінні квартирою та звільнити квартиру від сторонніх осіб шляхом виселення та у інше провадження - позовні вимоги до [PERSON], [PERSON], третьої особи [PERSON] по квартирі [ADDRESS] про визнання договорів дарування та купівлі - продажу недійсними, витребування майна, та визнання права власності на квартиру, усунути перешкоди у володінні квартирою та звільнити квартиру від сторонніх осіб шляхом виселення, усунути перешкоди у володінні квартирою та звільнити квартиру від сторонніх осіб шляхом виселення. ( т. 2 а.с. 182) У судовому засіданні представник позивачів наполягав на задоволенні позову з підстав зазначених у позовній заяві. Вказав, що по справі зібрані усі докази та справу слід розглядати за наявними матеріалами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, був сповіщений належним чином. Брав участь у первинних судових засіданнях, позовні вимоги визнав вказав, що його батько похилого віку, під час укладення спірного договору дарування нотаріус багато надала останньому роз'яснень та задавала йому багато запитань, а той вів себе неадекватно. Відповідач [PERSON] заперечував у задоволенні позову та наполягав на задоволенні зустрічного позову, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутністю. Третя особа [PERSON] заперечувала на задоволенні позову та підтримала зустрічний позов. Пояснила, що позовні вимоги позивачів не доведені належними та допустимим доказами. Послалася на висновок судової експертизи, якою не встановлено наявність у [PERSON], психічного захворювання за наслідком якого він абсолютно би не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Вказала на показання у якості свідка нотаріуса [PERSON], який підтвердив роз'яснення [PERSON] наслідків відчуження спірної квартири на користь його сина та виключив можливість помилкового ставлення останнього до цієї події. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та показання свідків [PERSON] [PERSON] суд дійшов висновку, що позовні вимоги первинного позову та зустрічного позову не підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджене, що позивач [PERSON] [INFO] уклав 03.05.2007 року нотаріально посвідчений договір дарування спірної квартири [ADDRESS] на користь свого сина [PERSON]. Згідно висновку комісійної судової психіатричної експертизи від 21.05.2014 року, на час проведення огляду [PERSON] продуктивної психопатології не виявлено, грубої очагової симптоматики та патології не виявлено, але за наслідком похилого віку ослаблений, пам'ять та інтелект знижені. По проведеній експертизі комісією зроблений висновок, що за наявними медичними документами, обґрунтований експертний висновок про стан [PERSON] у 2007 році - зробити неможливо. Суд враховує пояснення представника позивачів, що до матеріалів справи зібрані усі наявні медичні документи [PERSON], тому надати для проведення експертизи будь-яки додаткові документи чи докази не має можливості. На підставі викладеного суд встановлює, що з судової експертизи (мотивувальної частини) слідує, що комісія експертів зі спеціальними знаннями за наявними у справі медичними документами та показаннями відповідача [PERSON], свідків лікаря 21 поліклініки ОдВО [PERSON] та державного нотаріуса [PERSON] не встановлений факт абсолютного не усвідомлення значення своїх дій та не можливості керувати ними [PERSON] під час укладення спірного договору дарування від 03.05.2007 року. При цьому, суд враховує, що з наявних медичних документів вбачається, що при дійсних хронічних захворюваннях у тому числі центральної нервової системи, яки можуть відноситься до вікових (церебральний атеросклероз, смешаного генезу), не має даних про будь-яке психічне захворювання [PERSON], що підтвердив свідок - лікар [PERSON] З показань свідка нотаруса [PERSON], який посвідчив спірний договір дарування, слідує, що [PERSON] під час оформлення дарування вів себе розумно та адекватно, чітко виражав свої мислі та відповідав на роз'яснення та запитання нотаріуса. Нотаріус стверджує, що при оформленні договору дарування за участю [PERSON] були проведені усі передбачені нотаріальні дії, та він самостійно розписався у сіх необхідних документах, тому будь якої підозри щодо його дієздатності у нотаріуса не виникло. Також, державний нотаріус підтвердив самостійне прочитання [PERSON] тексту договору та роз'яснення йому наслідків правочину дарування, про що зазначене у тексті договору, тому нотаріус наполягав, що [PERSON] достеменно було відомо, що він укладає саме договір дарування на користь сина по якому його право власності припиняється, а не договір утримання зі збереженням права власності на квартиру та правом на її володіння та користування. Суд також звертає увагу, на обставини, яки досліджувалися експертами, а саме, що [PERSON] до останнього часу керує автомобілем, а 10.12.2008 року проходив відповідну медичну комісію та отримав довідку щодо природності для керування автомобілем. Неодноразово давав інтерв'ю на телебаченні, як ветеран війни, при цьому чітко та зрозуміло розповідав, відповідав на запитання журналісту, мав добрий вигляд. Суд критично відноситься до пояснень відповідача [PERSON], який вказав що його батько вів себе у нотаріуса неадекватно, але не зміг пояснити у чому саме проявлялася неадекватність, та ця поведінка пов'язана з психічним захворюванням чи з похилим віком. Зі змісту договору дарування від 03.05.2007 року суд вбачає, що право власності на спірну квартиру виникло у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2006 року та зареєстроване 29.01.2007 року, тобто останній менше ніж за півроку вже брав участь у укладанні іншого правочину, щодо спірної квартири та проходив процедуру його нотаріального оформлення. Тому, присутність [PERSON] у нотаріуса 03.05.2007 р, який роз'яснив йому про передачу в дар вказаної квартири своєму сину, не мала підстав для помилкового сприйняття даної події [PERSON] ( т. 1 а.с. 13) Слід зазначити, що одночасно [PERSON] уклав в у той же Шостій нотаріальній конторі, у того же самого державного нотаріуса договір дарування від 03.05.2007 р. на другу належну йому квартиру [ADDRESS]. Згідно постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 2009 року N 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Тому, суд встановлює, що на час укладення спірного договору дарування від 03.05.2007 року [PERSON], який мав цивільну правоздатність та дієздатність, та зареєстроване право власності на спірну квартиру, правомірно здійснив її відчуження на користь сина [PERSON] (ст. 717 ЦК України) з нотаріальним посвідченням паровичну дарування нерухомого майна у відповідності до ст. 719 ЦК України, чим засвідчив волевиявлення на відповідне встановлення та припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі укладеного договору дарування, [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру, за реєстраційним номером №10391172 від 14.05.2009 року. Таким чинним, відповідно до ст.328 ЦК України [PERSON] правомірно набув право власності на спірну квартиру, що відповідно ст. 317 ЦК України передбачає відповідний зміст прав, зокрема на розпорядження, шляхом відчуження. Виходячи з наведеного, на час укладення спірного договору купівлі-продажу спірної квартири від 08.12.2009 року між [PERSON] від імені якого діяла [PERSON] на підставі діючої та не скасованої, нотаріально посвідченої довіреності та [PERSON] сторони договору в належній формі досягли згоди по усім істотним умовам договору та уклали цей договір чим також засвідчили волевиявлення на відповідне встановлення та припинення цивільних прав та обов'язків відносно квартири [ADDRESS] ( ст. ст. 626, 638 ЦК України). Суд враховує, що виходячи з матеріалів справи довіреність [PERSON] на ім'я [PERSON] посвідчена нотаріально 28.09.2009 року ( реєстр № 3365) на час укладення спірного договору купівлі - продажу від 08.12.2009 р. була діюча та не скасована, водночас не є спірною по даної справі ( т. 1 а.с. 35-38) Суд вказує, що розглядає справу в межах позовних та заявленого позивачами предмету та обставинами справи, звідси, суд визнає, що по справі позивачем не необґрунтовані та не доведені підстави передбачені ст. ст. 203, 215, 225, 229 ЦК України для визнання у судовому порядку недійсними спірного договору дарування від 03.05.2007 р. та договору купівлі-продажу від 08.12.2009 р.. на квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з чим в цієї частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, номер витягу №24779057 від 14.12.2009 року [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі вказаного дійсного договору купівлі-продажу. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевказаного висновку суду, щодо правомірності спірного договору купівлі-продажу та відсутності підстав для визнання його недійсним, на підставі положень ст. 328 ЦК України суд визнає правомірним та добросовісним набуття права власності у [PERSON] на спірну квартиру. Звідси, відповідно вимог ст.. 321 ЦК України суд вказує на непорушність права власності [PERSON] на зазначену квартиру та визнає необґрунтованими та не доведеними підстави для задоволення позовної вимоги про визнання права власності [PERSON] у судовому порядку ( ст. 392 ЦК України) на квартиру [ADDRESS], а також задоволення вимоги по захисту неіснуючого права власності шляхом усунення перешкод у останнього на вказану квартиру, шляхом її звільнення від сторонніх осіб та їх виселення. Таким чином, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі. В свою чергу, суд вказує що визнання особи добросовісним набувачем по дійсному правочину не є належним способом захисту прав власника, а враховуючи що право власності [PERSON] на спірну квартиру набуто правомірно та зареєстровано у державному реєстрі, [PERSON] володіє та користується належним йому майном, тому суд визнає, що відповідно до положень ст. 392 ЦК України, також відсутні підстави для задоволення зустрічного позову по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed