Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] 20.10.2014 року звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути аліменти із [PERSON] , посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку - [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. В попередньому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач в попереднє судове засідання не прибув, про час і місце попереднього судового засідання повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, зазначаючи про визнання позовних вимог. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, вважає, що позов обґрунтований з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що в позивача і відповідача є спільні діти: син [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO] р. н., на утримання яких відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Встановлені судом факти підтверджуються: поясненнями позивача, копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 11.09.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського райвиконкому ( а.с.- 4), копією свідоцтва про народження дочки [PERSON] [INFO], серії [NUMBER], виданого 27.07.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тетіївського управління юстиції Київської області ( а.с.- 4а), довідкою про склад сім'ї виданої виконавчим комітетом Тетіївської міської ради від 20.10.2014 р. № 4169 із якої встановлено, що дитина перебуває на утриманні матері ( а.с- 5) . Таким чином, аналізуючи зібрані по справі та досліджені в попередньому судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в суді знайшов підтвердження той факт, що [PERSON], як батько не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, тож суд у відповідності зі ст.ст. 181-183 Сімейного Кодексу України, стягує з нього аліменти. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір, поскільки позивач згідно законодавства звільнена від його сплати. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених нею за надання правової допомоги при розгляді справи, суд вважає, що цій частині позовних вимог позивачці слід відмовити, виходячи із наступного. Так, у відповідності до положень ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи , належать витрати на правову допомогу. Повноваження фахівця у галузі права, який може надавати правову допомогу, визначені у ч.2 ст. 56 ЦПК України, зокрема , це право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Відповідно до поданої заяви, відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані із наданням правової допомоги по досудовій підготовці та складанню заяви у справі. [PERSON] , яка надавала правову допомогу відповідно до квитанції № 6 від 20.10.2014 року, згідно поданих у справі у доказів не являється фахівцем у галузі права, не була допущена, у встановленому законом порядку, до участі у справі і не приймала участі в судових засіданнях. Враховуючи вищевикладене, зазначені витрати, на думку суду, не належать до витрат, пов'язаних із розглядом судової справи у контексті до вимог ст. 79 ЦПК України і не мають відшкодовуватися у порядку, передбаченому ст. 84 ЦПК України, а тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити.

Outcome: partial