Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення останніх батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , який перебуває на її повному утриманні та з жовтня 2008 року проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Вона весь цей час виховує онука разом з чоловіком [PERSON] , тобто з дідусем малолітнього [PERSON] , створює йому належні умови виховання, проживання, вони повністю утримують його, купують одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечують навчання, лікування, розвивають дитину у різноманітних гуртках. Крім того, позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 2007 року її донька [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, з дня народження дитини без поважних на те підстав почала мешкати окремо від дитини, залишивши своє місце реєстрації та свого сина проживати разом з нею та її чоловіком, свідомо нехтуючи дитиною, перестала піклуватись про нього, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться його життям та здоров`ям, не спілкується з сином, самоусунулася від виховання дитини, не відвідує його. Батько дитини [PERSON] підписав нотаріальну засвідчену заяву, згідно якої він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. За час спільного проживання в них народився спільний син [PERSON] , [INFO] . Крім того, у відповідачки [PERSON] від попередніх позашлюбних стосунків є донька [PERSON] , [INFO] , яка з 14 листопада 2016 року поступила до «Центру соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» та перебувала там до подачі у 2017 році органом опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її доньки, але по даній справі в позовних вимогах було відмовлено. Відповідачі протягом тривалого часу не виконували та не виконують своїх батьківських обов`язків, ведуть неправильний спосіб життя, неодноразово були притягнуті до адміністративної та кримінальної відповідальності, були раніше судимі та на даний час відповідачка [PERSON] узята під варту та утримується у Дніпровській УВП №4, що також стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою від 04 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати останню за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 15 березня 2021 року на 11:00 год. Позивачка [PERSON] надала до канцелярії суду заяву згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі (а.с.131). Відповідачка [PERSON] отримала ухвалу суду про призначення справи до судового розгляду та позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, що підтверджується її особистою розпискою від 15 квітня 2021 року, направленою на адресу суду Державною установою Дніпровська установа виконання покарань №4», в якій остання утримується (а.с.127-130).Відзиву не подала. Відповідач [PERSON] надав суду нотаріально посвідчену заяву згідно якої він просить розглядати справу без його участі та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] (а.с.92). Представник третьої особи Дніпровської районної державної адміністрації за довіреністю Дацик В.Д. до канцелярії суду надав заяву згідно якої позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу без їх участі, надали суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.93-97). Третя особа Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області надала до канцелярії суду заяву згідно якої просить дану справу слухати без участі їх представника, надали Акт обстеження умов проживання та висновок опікунської ради про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.71-75). Ознайомившись та перевіривши матеріали справи, з урахуванням безумовного визнання позову одним із відповідачів та враховуючи факт перебування іншого відповідача в місцях позбавлення волі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка [PERSON] є донькою [PERSON] . [PERSON] є матір`ю а [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] актовий запис про народження № 183 (а.с.18). Відповідно до довідки голови вуличного комітету №7 [PERSON] від 18 вересня 2016 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , однак з 2007 року за даною адресою не мешкає, що підтверджують і сусіди, згідно пояснень яких [PERSON] не тільки не мешкає більше 13 років за вищевказаною адресою а й самоусунулася разом з батьком дитини [PERSON] від своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] , які не приймають на протязі багатьох років участі в його вихованні та забезпеченні, не піклувалися про нього та навіть дні народження дитини не відвідували (а.с.21-27). Згідно з листом Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області» від 12 червня 2020 року за № 454, виданої лікарем [PERSON] , з яким заключна декларація та згідно з відомостями якого дитину [PERSON] до лікаря завжди супроводжувала бабуся [PERSON] , а про участь матері та батька у питанні здоров`я малолітньої дитини, зазначено, що батько разово кілька років тому супроводжав дитину до лікаря Підгородненської АЗПСМ (а.с.34). Крім того, відповідно до листа Дніпровської міської ради Департаменту Гуманітарної політики Управління культури міського комунального закладу культури «Дніпровська дитяча музична шкода № 16» від 16 червня 2020 року за № 85, який відвідує [PERSON] з 01 вересня 2019 року по теперішній час по класу гітара, оплата за навчання здійснюється регулярно та викладач за 2019-2020 навчальні роки спілкується тільки з бабусею [PERSON] (а.с.33). Згідно з довідкою та характеристикою наданою Комунальним закладом «Спортивний комплекс «КАМЕЛОТ-2014» від 11 червня 2020 року, [PERSON] з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року відвідував тренування з футболу згідно графіку занять та за період навчання його на тренування завжди приводила бабуся [PERSON] (а.с.31-32). Як слідує з характеристики виданої директором Комунального закладу «Підгородненської ЗОШ №2 1-3 ступенів» [PERSON] та класним керівником [PERSON] , [PERSON] є учнем 5-А класу та навчається у даній школі з першого класу. З першого по п`ятий клас про дитину піклувалися виключно бабуся та дідусь. Батьки не відвідували школу жодного разу, не підтримували зв`язку з вчителями, не приймали жодної участі в житті дитини (а.с.30). В матеріалах справи наявний Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №276 від 16 липня 2020 року згідно з яким малолітній [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , яка є його бабусею зі сторони матері та дідусем. В даному домоволодінні є всі необхідні умови для проживання та навчання, у хлопчика є окрема кімната, в якій наявне місце для навчання та відпочинку, а саме: стіл для навчання, ліжко для відпочинку, телевізор, меблева стінка (а.с.35). Відповідно до листа від 17 липня 2020 року №100/ЄО-11730, складеного Головним управлінням Національної поліції Дніпровського відділу поліції в Дніпропетровській області Дніпровське районне відділення поліції, батьки малолітнього [PERSON] - відповідачі по справі [PERSON] , 1989 року народження та [PERSON] , 1981 року народження, неодноразово потрапляли в поле зору працівників поліції Дніпропетровської області. Таким чином [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності Чечелівським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області згідно з ч.1 ст.184 КУпАП від 10 серпня 2019 року, а саме за невиконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов проживання, навчання та виховання дітей. Також остання була раніше судима Дніпровським ВП ГУНП в Дніпропетровській області за ч.1 ст.263 ККУ від 19 лютого 2019 року, а саме за незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами. [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області за ч.4 ст.126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки. Також останній був раніше судимий Дніпровський ВП ГУНП в Дніпропетровській області за ч.1 ст.263 ККУ від 26 лютого 2018 року за незаконне поводження зі зброю, бойовими приписами або вибуховими речовинами та Дніпровським ВП ГУНП в Дніпропетровській області за ч.1 ст.309 ККУ від 18 квітня 2018 року за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, Дніпровським РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за ч.1 ст.263 ККУ від 25 березня 2019 року за незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, Дніпровським РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за ч.2 ст.307 ККУ від 25 березня 2019 року за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, Дніпровським РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за ч.2 ст.307 ККУ від 25 березня 2019 року за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, Дніпровським РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за ч.3 ст.311 ККУ від 25 березня 2019 року за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (а.с.36). Також згідно з характеристикою виданою Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року №2636 [PERSON] , зареєстрована по [ADDRESS] , де і проживає по теперішній час її малолітній син, з 2007 року остання добровільно покинула місце реєстрації та не проживає за даною адресою. Вана має двох дітей, а саме сина [PERSON] та доньку [PERSON] . Малолітній син відповідачів проживає з бабусею [PERSON] та з дідусем за вищевказаною адресою. Молодша донька відповідачів перебуває у КЗЦСП «Добре вдома». Мати дітей повністю самоусунулася від їх виховання, не спілкується з ними, не навідує їх, не цікавиться їх життям та здоров`ям та ніякої матеріальної підтримки не надає. Остання з батьками також стосунки не підтримує, не відповідає на їх дзвінки, своє місце проживання не повідомляє, схильна до жебракування та зловживає алкоголем (а.с.46). Підгородненська міська рада Дніпровського району Дніпропетровської області 27 жовтня 2020 року надала до суду висновок засідання опікунської ради при виконавчому комітеті Підгородненської міської ради №2765, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх сина [PERSON] , згідно я яким члени комісії прийшли до висновку, що останній та мати дитини не підтримують зв`язок із сином, не цікавляться станом його здоров`я та не приймають участі в його вихованні. А також фінансово не забезпечують дитину, у зв`язку з чим прийшли до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.72-74), який ще 14 січня 2017 року написав заяву, про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дитини (а.с.28). Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування 23 грудня 2020 року також надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх сина [PERSON] , з метою захисту прав та інтересів останнього (а.с.93-97). З матеріалів справи вбачається, що 10 лютого 2021 року відповідачку по справі [PERSON] було затримано та доставлено до СІЗО міста Дніпра для подальшого відбування покарання за вироком Кіровського районного суду за ч.1 ст.263 КК України (а.с.117). Наразі малолітній [PERSON] ,постійно проживає разом з бабусею [PERSON] , яка турбується про здоров`я онука, забезпечує всім необхідним, повністю опікується про дитину, займається його вихованням, розвитком та матеріально забезпечує його всім необхідним. Відповідачі взагалі не надавали фінансової допомоги на утримання сина, який потребує належного рівня життя та гідного фінансового забезпечення на харчування, одяг та інші речі вжитку. Хлопчик забезпечений гідними умовами проживання та гармонійною оточуючою атмосферою. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі № 420/1753/18 (провадження № 61-22933св19) від 14 травня 2020 року. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності з принципами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, які виходячи з ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства: дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові і розумі Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батька усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; дитина повинна бути захищена від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Даний факт стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Зібраними у справі доказами стверджується, що відповідачі не здійснювали належного батьківського піклування, не виконували своїх батьківських обов`язків, не займалися вихованням сина, не виявляли будь-якого інтересу до нього, проживали окремо, що свідчить про те, що вони самоухилилися від виконання своїх батьківських обов`язків. На теперішній час батько дитини написав нотаріально посвідчену заяву про позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , а мати останнього знаходиться в місцях позбавлення волі. З висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав вбачається, що відповідачі з малолітнім сином не проживали протягом багатьох років, не піклувалися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляли байдуже ставлення до долі дитини. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] та дідусем. Вони проживають у будинку, який належить їм на праві власності. Дитина має все необхідне для проживання, навчання, відпочинку. За таких обставин справи суд приходить до висновку, що відповідачі не виконували належним чином своїх батьківських обов`язків, не займалися вихованням дитини, не дбали про її здоров`я та на даний час мати дитини [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі, а батько [PERSON] власноруч написав нотаріально посвідчену заяву про позбавлення його батьківських прав відносно його сина, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав, а тому задовольняє позов. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] повинно бути стягнуто сплачений позивачем судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved