Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивачі звернулися в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просили суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані позивачі, [PERSON] , яка є дочкою позивача [PERSON] , та [PERSON] - син колишньої дружини позивача. Відповідач у вказаній квартирі не проживає понад п`ятнадцять років, з 07.08.2003 року, як було розірвано шлюб між його матір`ю та позивачем [PERSON] квартирі відсутні його речі, за комунальні послуги він не сплачує. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрованим у вказаній квартирі, порушує права та законні інтереси позивачів, як власників, на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2019 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.07.2019 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву до суду не подав, про причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справ у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1999 року та копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 9, 10). Як вбачається із відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», в спірній квартирі зареєстрований відповідач . Як зазначають позивачі, відповідач не являється їхнім родичем, в квартирі не проживає більше п`ятнадцяти років, що підтверджується актами про непроживання від 10.02.2018 р., 15.08.2018 р. та 18.02.2019 р. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивачів та проживають з ними на одному поверсі, повідомили, що відповідача вони знають як сина колишньої дружини позивача [PERSON] , після розірвання шлюбу ні колишню дружину, ні її сина вони більше не бачили, в квартирі відповідач не проживає, не заявляється, його речей там немає, перешкод для проживання відповідача ніхто не чинив. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі, що належить позивачам на праві власності, порушує їхні права та законні інтереси, як власників на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Як зазначає ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що реєстрація відповідача порушує права позивачів вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Судові витрати стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved