Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивачка 23.12.2015 року звернулась у суд з даним позовом. В заяві послалась на те, що 19.07.2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO]. Подружні відносини з відповідачем не склалися, оскільки у них різні характери та погляди на життя. Між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Більше року вони разом не проживають не підтримують подружніх відносин. Вважає, що подальше перебування в шлюбі є неможливим та просить розірвати шлюб з відповідачем, а також просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом із нею. Позивачка у судове засідання не зявилася, подала заяву в якій позовні вимоги підтримала. Також просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, на розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина з матірю згідний. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.07.2009 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-АМ № 067840 від 19.07.2009 року. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про його народження. Сторони проживають окремо, не ведуть сільного сімейного господарства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст.174 ЦПК України\~позивач\~\~може відмовитися від\~\~позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує\~\~права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і\~\~продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного сімейного господарства, проживають окремо, згідні на розірвання шлюбу, з врахуванням думки сторін та інтересів неповнолітньої дитини, яка на даний час проживає із матірю, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення . Згідно вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved