Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі свого представника адвоката Гненного Д.А. , звернулася з позовом до Київського професійного будівельного ліцею про визнання договору оренди продовженим. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що між нею та відповідачем було укладено договір оренди житлового приміщення. Відповідно до п.1.2 Договору строк найму житла визначається з 01.08. 2012 року по 01.08. 2013 року. Строк договору закінчився 01.08. 2013 року. Станом на 01.09. 2013 року ( протягом місяця з моменту закінчення строку дії договору) заперечень наймодавця на адресу наймача щодо продовження договору найму житла не поступало. За таких обставин, вважає, що договір оренди від 01.08. 2012 року продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором від 01.08. 2012 року. Таким чином строк дії договору закінчується 01.08. 2014 року, що підтверджується платіжними рахунками на сплату житлово комунальних та інших послуг. Однак, відповідач в порушення вимог закону, листом від 12.02. 2014 року № 73 звертається до неї з вимогою про звільнення орендованої кімнати. Поскільки відповідач заперечує факт чинності договору найму до 01.08. 2014 року, а тому просить визнати договір найму житлової площі в гуртожитку Київського професійного будівельного ліцею від 01 серпня 2012 року за адресою: [ADDRESS] загальною площею 42 кв. метри, укладений між нею і відповідачем продовженим на той самий термін та на тих самих умовах ( тобто до 01.08. 2014 року) та стягнути з відповідача судовий збір на її користь. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON], який діє на підставі договору № КВВ-26/03/2014 про надання адвокатом правової допомоги від 26.03. 2014 року підтримали позовну заяву та просили суд задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача директор [PERSON], який діє на підставі наказу № 366-к від 26.10. 2012 року заступника Міністра освіти і науки, молоді та спорту України Б.М.Жебровського та Михальченко В.В., який діє на підставі довіреності від 18.03. 2014 року та ордеру серія КС № 46154 від 27.03. 2014 року заперечував проти задоволення позову та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представників відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] з одного боку та директором Київського професійного будівельного ліцею [PERSON] з іншого боку був укладений договір найму житлової площі в гуртожитку Київського професійного будівельного ліцею за адресою вул. Горлівська, 220 від 01.08. 2012 року в термін до 01.08. 2013 року ( а.с.3-5). Отже дія договору закінчилася 01.08. 2013 року. Відповідно до п. 4.1 договору, подовження даного договору при його закінченні наймачем обов»язкове. Позивачка з заявою про продовження договору не зверталася, вказаний факт підтвердила в судовому засіданні. Згідно п.1.2 Положення про учнівський гуртожиток Київського професійного будівельного ліцею призначений для розміщення іногородніх учнів ПТНЗ та інших осіб ( за рішенням адміністрації навчального закладу) для проживання на період навчання. До категорії учнів позивачка не належить, а рішення адміністрації про укладення договору на наступний строк після його закінчення 01.08. 2013 року не приймалось. Разом з тим, на підставі доповідних записок співробітників КПБЛ від 27.08. 2013 року та 29.08. 2013 року щодо передачі житлової площі в суборенду, директором Київського професійного будівельного ліцею було підписане розпорядження № 31 від 29.08. 2013 року про закінчення договору найму житлової площі з [PERSON] з 01.08. 2013 року, що свідчить про намір КПБЛ не продовжувати даний договір. Щодо внесення [PERSON] оплати до 31.12. 2013 року то згідно цього ж розпорядження вона зараховувалася як оплата за зберігання майна [PERSON] яке вона в порушення умов договору не вивезла по закінченню строку дії договору, а також як компенсація за неможливість з тієї ж причини використовувати майно КПБЛ за його призначенням. Відповідно до даних паспортної служби, [PERSON] знялася з реєстрації в гуртожитку КПБЛ ще 18.10. 2012 року та вибула за адресою: [ADDRESS]. А згідно доповідних записок співробітників КПБЛ починаючи з 10.06. 2013 року, вона з родиною в гуртожитку КПБЛ не проживає з квітня 2013 року, здала житлову площу у піднайм своїм родичам без відома наймодавця, вказаний факт не спростовувала і сама позивачка, пояснила. що з квітня 2013 року з сином проживає у своєї матері за адресою у [ADDRESS]. Отже, цим самим позивачка [PERSON] порушила п.1.1 предмету договору, згідно якого житлове приміщення вона отримала в користування для проживання її особисто та членів її родини - чоловіка та сина, а також порушила п.2.2.6 договору, згідно якого тимчасове перебування на своїй площі сторонніх осіб необхідно обов»язково погоджувати з КПБЛ. Лише 31.12. 2013 року був підписаний акт приймання-передачі спірного приміщення за участю чоловіка позивачки, але своє майно [PERSON] так і не вивезла, приміщення не звільнила. Це змусило керівництво Київського професійного будівельного ліцею видати наказ № 25 від 11.02. 2014 року про звільнення приміщення гуртожитку від речей [PERSON], що і було зроблено 25.02. 2014 року та підтверджується відповідними актами. Посилання позивачки на той аргумент щодо до продовження договору оренди житлового приміщення, що в даному гуртожитку і до цього часу зареєстрований її чоловік, судом не може бути прийнято і покладено в основу рішення, поскільки реєстрація в гуртожитку чоловіка позивачки не дає підстави продовження договору оренди. Разом з тим, всі дії відповідача, які базуються на нормах законодавства та внутрішніх положеннях, які регламентують діяльність Київського професійного будівельного ліцею, беззаперечно вказують та підтверджують небажання відповідача продовжувати дію договору з позивачкою [PERSON] та про відсутність правових підстав для такого продовження і права його вимагати з боку [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed