Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]В про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 25.11.2006 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між сторонами припинені з 2012 року, з тієї причини, що сімейні стосунки не склалися із-за несумісності характерів та різних поглядів на сімейне життя і відносин між подружжям, з приводу чого виникали сварки, вони втратили почуття любові, спільне господарство не ведеться. Вважає примирення неможливим, спору про розподіл майна та про місце проживання дитини немає. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] В судове засідання позивач надала письмову заяву, в якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглядати справу без її участі та винести заочне рішення (а.с.17). Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки не повідомив, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 25.11.2006 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 25.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 590. ( а. с.4). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], (а.с.3). Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки з 2012 року, спільного господарства сторони не ведуть, мешкають окремо. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами не було порозуміння, несумісність характерів, відсутнє почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Спору про розподіл майна та про місце проживання дитини немає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved