Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивачі звернулась до суду з позовами до відповідача, третіх осіб про визнання договору оренди землі недійсним. Посилаючись на те, що - «відповідно до Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧР № 012807 зареєстрованого 04.10.2002 Ботвинівською сільською радою в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 225, я являюсь власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,64 га, розміщеної в адміністративно-територіальних межах Ботвинівської сільської ради Христинівського району Черкаської області. Починаючи із 2007 року належною мені вищезазначеною земельною ділянкою на умовах усної домовленості між нами користувалося Приватне підприємство «Дніпро» смт Голованівськ Кіровоградської області. За користування належною мені земельною ділянкою, я відповідно від Відповідача отримував орендну плату на рівні з іншими жителями с. Ботвинівка Христинівського району, земельні ділянки, яких орендує Відповідач. На початку 2013 року мій син [PERSON] порадившись зі мною та з моєю дружиною [PERSON] за нашою згодою домовився про укладення договорів оренди наших земельних паїв з іншим фермером. Я та моя дружина 18 квітня 2013 року надали на ім'я [PERSON] довіреність на замовлення необхідних документів пов'язаних з орендою землі та укладення від нашого імені договорів оренди земельних ділянок. В кінці травня чи на початку червня 2013 року, дати точно не пам'ятаю, мій син [PERSON] повідомив про те, що вже є договори оренди земельної ділянки (паю) укладені мною та моєю дружиною з приватним підприємством «Дніпро» в особі [PERSON], датовані 26 березням 2012 року та зареєстровані у відділі Держкомзему в Христинівському районі Черкаської області 06 грудня 2012 за № 712468054002423. Хочу відразу зазначити, що договору оренди землі з ПП«Дніпро», яке згідно реквізитів вказаних у договорі, зареєстроване [ADDRESS], і зокрема з директором Грушецьким А.Г. я особисто не укладав і доручення на укладення такого договору я нікому не надавав. Примірника такого договору мені ніхто не надавав. Мій син [PERSON] витребував у відділі Держкомзему копію договору з його невід'ємними частинами. Ознайомившись із даними документами я виявив, що підпис як у самому договорі так і в інших документах - акті прийому-передачі земельної ділянки та довіреності дійсно мені належить. У зв'язку з цим я пригадав, що на початку літа 2012 року до мене додому приходила гр.-ка [PERSON] і надала на підпис незаповнені бланки якихось документів пояснивши що ці документи необхідні для отримання мною орендної плати за земельний пай. Я підписав надані нею бланки, як від свого імені так і за свою дружину. При цьому [PERSON] нічого не роз'яснила, що за документи необхідно оформити, у зв'язку із цим, я вважаю, що саме за таких обставин підписав свій договір оренди землі з Відповідачем за одно підписав і незаповнений бланк договору оренди землі із Відповідачем замість своєї дружини, яка також із цих обставин вимушена оспорювати його дійсність у Христинівському райсуді. Громадянка [PERSON], підманувши нас з дружиною таким чином на підписання з Відповідачем оспорюваного за цією заявою договору оренди землі, під час проставлення мною у ньому підпису за вказаних вище обставин, нічого не сказала про розмір орендної плати та інші істотні умови передачі землі в оренду, взагалі мови про те, що я підписував договори оренди землі з [PERSON] не було. Ознайомившись з договором оренди землі, який витребував мій син [PERSON] я дізнався, що оспорюваний договір оренди землі між мною та Відповідачем укладено терміном на 10 років, орендну плату визначено в розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки. Окрім цього в договорі визначено, що ризики випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди чи його частини, несе орендодавець, і що об'єкт оренди страхуванню не підлягає. Якби я знав про дані умови оренди мого земельного паю я б ніколи не погодився на його підписання будь з ким. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, отже укладання договору оренди землі є правочином. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема згідно ч. 3 цієї статті для чинності правочину волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку мого волевиявлення на укладання з Відповідачем Договору оренди землі не було та не має. Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України моментом укладення договору є момент одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді другої сторони про прийняття цієї пропозиції. Такої пропозиції від Відповідача, як я уже зазначив, мені не надходило. Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідно також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Фактично належна мені земельна ділянка в оренду Відповідачу, мною не передавались, про що свідчить і акт приймання-передачі земельної ділянки де навіть не зазначена дата його складання. Договір оренди землі, укладений ПП «Дніпро» нібито зі мною, державну реєстрацію якого проведено 06 грудня 2012 за № 712468054002423, не відповідає моїй внутрішній волі, волевиявлення на його укладання я не мав, а отже даний договір оренди землі має бути визнаним не дійсним. В ч. 1 ст. 638 ЦК України зазначено - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, відповідно до якого орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відсутність мого волевиявлення на укладання з Відповідачем Договору оренди землі, суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а отже даний договір оренди землі є недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, я явлюсь власником вищезазначеної земельної ділянки та маю намір на власний розсуд нею розпорядитись. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, не розриваючи зі мною вказаний договір оренди землі, Відповідач порушує зміст мого права власності в частині використання її на власний розсуд. В ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» вказано - істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки; умови повернення земельної ділянки; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду право оренди земельної ділянки. Жодна із передбачених ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» суттєвих умов Договору оренди землі зареєстрованого відділом Держкомзему у Христинівському районі області 06 грудня 2012 за № 712468054002423 між мною та уповноваженою на то Відповідачем особою не обговорювалась та не погоджувалась між нами. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом цивільного права та інтересу. Статтею 16 Цивільного кодексу України надано право кожній особі звертатися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. А тому, просить суду визнати недійсним договір оренди землі від 26 березня 2012 року, укладений між [PERSON] та приватним підприємством «Дніпро» (вул. Енгельса, 30 смт. Голованівськ Кіровоградської області), який зареєстрований у відділі Держкомзему в Христинівському районі Черкаської області 06 грудня 2012 за № 712468054002423. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликались на обставини вказані у позовній заяві та просили суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов, в тому числі щодо об'єкта оренди (місця розташування та розміру земельної ділянки). На підтвердження своїх доводів відповідач вказує, що до оспорюваного договору оренди землі долучений державний акт на право власності, який містить кадастровий номер та план земельної ділянки та акт прийому передачі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву в якій просять справу розглянути без його участі. Вислухавши представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено судом позивачі про порушення свого права дізнались лише влітку 2012 року, до спірних договорів оренди не долучено плану або схеми земельних ділянок, які передаються в оренду, їх кадастрового плану та актів визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), акти прийому-передачі земельних ділянок не містить дати їх складання. Інформація про об'єкт оренди (місця розташування земельної ділянки), як істотна умова в них відсутня. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивач є власниками земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з визначенням площ кожної земельної ділянки, розташованих в адміністративних межах Ботвинівської сільської ради, Христинівського району, Черкаської області, що підтверджується наявними в матеріалах справи Державними актами про право власності на земельні ділянки, зареєстрованими в книзі записів реєстрації актів на право власності на землю. 26 березня 2012 року між позивачами та відповідачем ПП «Дніпро» були укладені договори оренди землі, щодо належних позивачу на праві власності земельної ділянки. Договори пройшли державну реєстрацію у Держкомзему Христинівського району 06.12.7.2012 року. Позивач на час укладання договорів оренди мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивачів було спрямоване саме на укладання договорів оренди. Відповідач протягом 2012-2013 року сплачував за вказаними договорами орендну плату, а позивач її приймав, що сторонами не заперечувалось та свідчить про обізнаність позивача, щодо існування орендних правовідносин між сторонами на умовах зазначених у спірних договорах. Окрім того, судом встановлено, що2 липня 2012 року позивач надав доручення ПП «Дніпро» в особі [PERSON] на визначення та присвоєння та присвоєння кадастрового номеру та державну реєстрацію земельної ділянки, яка належить позивачу на право приватної власності на земельну ділянку відповідно до Державного акту серії ЧР № 012807. А також позивач доручив провести реєстрацію договору оренди на вище вказану земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Згідно зі ст.133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, немає наслідків його недійсності, крім випадків встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання його частин маже доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-,відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Відповідно до змісту ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За статтею 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частина 1 ст. 210 ЦК України та частина 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» передбачають, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч.1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України та ст.18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним із моменту його державної реєстрації. Порядок державної реєстрації договорів оренди землі затверджений постановою Кабінету Міністрів України від. 25.12.1998 р. № 2073, а відповідно до Указу Президента України від 17.02.2003 р. «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено обов'язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, а також договорів оренди земельних ділянок. Укладений договір визнається недійсним на підставі статті 215 ЦК України при недодержанні сторонами вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Інші обставини, зазначені у позовних заявах, зокрема занижений, на думку позивачів, розмір орендної плати, також не свідчить про те, що сторони не досягнули згоди щодо усіх істотних умов договорів, та про те, що договори є неукладеними. Державна реєстрація договорів проведена відповідно до Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003р № 174, за яким така реєстрація здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України. Отже, договори оренди землі юридично були укладені, зареєстровані у встановленому законом порядку, виконувались сторонами протягом двох років, про що свідчать відомостей про виплату орендної плати, долучені до справи, та є чинними, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до 84 ЦПК України витрати на правову допомогу несуть сторони відповідачем ставиться питання про стягнення із позивача 500 гривень витрат за надання юридичної та підтверджено документально, а тому із [PERSON] необхідно стягнути на користь приватного підприємства «Дніпро» судові витрати повзяані із правовою допомогою в сумі 500 грн .

Outcome: dismissed