Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 31.08.2013 на пішохідному переході станції «Склозаводська» в м. Буча Київської області електропотягом №6612, сполученням «Коростень-Київ», було смертельно травмовано родичку позивачів [PERSON] . Вказаним нещасним випадком та втратою рідної людини, позивачам було заподіяно матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню. З урахуванням уточнених позовних вимог позивачі, просили суд стягнути солідарно з ДТГО «Південно-західна залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на користь: [PERSON] (Позивач 1) майнову шкоду в сумі 10000,00 грн. (витрати на поховання, облаштування могили) і моральну шкоду в розмірі 1500000,00 грн., завдану смертю матері; на користь [PERSON] (Позивач 2) моральну шкоду в сумі 1500000,00 грн., завдану смертю бабусі; на користь [PERSON] (Позивач 3) моральну шкоду в сумі 800000,00 грн., завдану смертю тещі. Ухвалою суду від 05.08.2016 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 30.08.2017 було витребувано з Солом`янського УП ГУНП в м. Києві копії матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12013110140000724. Ухвалою суду від 20.10.2017 витребувано з Ірпінського ВП ГУНП в Київській області завірені належним чином копії матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12013110140000724. Ухвалою суду від 28.01.2019 витребувано з регіональної філії «Південно-Західна залізниця» та ДТГО «Південно-Західна залізниця» наступну інформацію: до якого з державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування належав електропоїзд №ЕР9М №501 сполученням «Коростень-Київ» №6612 (Моторновагонне ДЕПО Фастів-1 РПЧ-8 ДТГО «Південно-Західна залізниця») на дату настання випадку, а саме 31.08.2013; з якого і по який період вказаний електропоїзд належав ДТГО «Південно-Західна залізниця»; коли та на підставі якого документа вказаний електропоїзд було взято на баланс регіональної філії «Південно-Західна залізниця». На виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набула чинності 15.12.2017, у вказаній справі проведено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 08.12.2020 закрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «Українська залізниця» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в частині вимог [PERSON] . До суду представниками відповідача ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» надано відзив, в якому останні позов не визнали, просили суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів того що, джерело підвищеної небезпеки, а саме, електропоїзд №ЕР9М №501 сполученням «Коростень-Київ» №6612, яким було смертельно травмовано [PERSON] належить саме ПАТ «Українська залізниця». Крім того, вказували на те, що на момент вказаної пригоди, електропоїзд не міг бути на балансі відповідача, оскільки державна реєстрація ПАТ «Українська залізниця» проведена лише 21.10.2015, а отже відповідач не може бути правонаступником Моторновагонного ДЕПО Фастів-1 РПЧ-8 ДТГО «Південно-Західна залізниця. Також зазначили, що сума моральної та матеріальної шкоди, завданої позивачам, необґрунтована. Представником ДТГО «Південно-західна залізниця» було направлено до суду відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити в задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що позивачами не доведено, що електропоїзд, належить саме ДТГО «Південно-західна залізниця», а отже у відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України відповідач не повинен відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, вважає, що вина Залізниця у смертельному травмуванні [PERSON] в законному порядку не доведена, оскільки кримінальне провадження №12013110140000724, яке було порушено за даним фактом, закрито. Також зазначив, що [PERSON] було порушено п.п.2.2,2.3,2.5,2.6,2.7 Правил безпеки громадян на залізничному транспорту України, затверджені Наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998, а отже в її діях був прямий умисел і вона усвідомлювала небезпечний характер своїх дій, які передбачали небезпечні наслідки та бажала або свідомо припускала їх настання. Також зазначив, що сума моральної та матеріальної шкоди, завданої позивачам, необґрунтована. Позивачі в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів направив на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідачів, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , [PERSON] є донькою [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є донькою [PERSON] , тобто онукою померлої [PERSON] . Судом встановлено, що 31.08.2013 о 07 год. 58 хв. на зупиночній платформі «Склозаводська» в м. Буча Київської області, електропотягом №6612, сполученням «Коростень-Київ», під керівництвом машиніста [PERSON] було смертельно травмовано жінку, похилого віку, на вигляд близько років 80. В ході огляду трупу та місця події було вилучено посвідчення «Ветеран праці», видане на ім`я [PERSON] . За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110140000724 від 31.08.2013. Згідно з висновком експерта № 288 від 30.09.2013, причиною смерті [PERSON] являється сполучна травма тіла з численними переломами кісток скелету, ушкодження внутрішніх органів і магістральних судин, яка супроводжувалась гострою крововтратою. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що опитаний машиніст [PERSON] [INFO] пояснив, що 31.08.2013, керуючи потягом № ЕР9М № 501 сполученням Коростень - Київ приблизно о 07 год. 55 хв. на 33 км. побачив людину яка раптово вийшла на колію, він негайно застосував екстрене гальмування з подачею сигналу великої гучності, але враховуючи, що відстань до людини була дуже малою, уникнути не представилось можливим. Відповідно до листа № НЗТ-4/1253 від 12.12.2019 електровоз серії №ЕР9М №501 сполученням «Коростень-Київ» №6612 перебував на балансі відокремленого підрозділу моторвагонне депо Фастів-1 Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця». Суд критично ставиться до посилань представників відповідачів щодо того, що АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» та ДТГО «Південно-західна залізниця» не могли бути власниками електропоїзда ЕР-9М №501 станом на 31.08.2013, так як державна реєстрація юридичної особи проведена лише 21.10.2015, оскільки судом також встановлено, що Постановою КМУ від 02.09.2015 затверджено статут Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яке є правонаступником всіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, а також відокремленого підрозділу моторвагонне депо Фастів-1 Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця». Отже, вимоги позивачів до ПАТ «Українська залізниця» та ДТГО «Південно-західна залізниця`про відшкодування моральної шкоди суд вважає обґрунтованими, оскільки наслідками дорожньо-транспортної пригоди для позивачів сталися: порушення звичайного способу життя, стрес, втрата душевного спокою, моральні страждання, пов`язані із загибеллю матері/бабусі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Посилання представника ПАТ «Українська залізниця» на те, що вина відокремленого підрозділу моторвагонне депо Фастів-1 Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» відсутня, суд вважає безпідставними, оскільки відокремлений підрозділ моторвагонне депо Фастів-1 Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», правонаступником якого є ПАТ «Українська залізниця», було власником джерела підвищеної небезпеки - електровозу, і відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України повинно відшкодувати заподіяну шкоду незалежно від наявності вини, оскільки шкоду завдано іншим особам (пасажирам). Таким чином, суд приходить до висновку висновку про те, що відповідачі є власниками джерела підвищеної небезпеки, а саме електровозу серії №ЕР9М №501 сполученням «Коростень-Київ» №6612, з участю якого сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула [PERSON] . Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. В п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказано, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З врахуванням досліджених судом доказів, суд, приходить до остаточного висновку, що належним відповідачем у справі є Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця», як власник джерела підвищеної небезпеки. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. А отже, з урахуванням вищенаведених норм, суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача ДТГО «Південно-західна залізниця» з приводу того, що в діях [PERSON] був прямий умисел та усвідомлення небезпечного характеру її дій під час даної пригоди, а також те, що останньою було порушено п.п.2.2,2.3,2.5,2.6,2.7 Правил безпеки громадян на залізничному транспорту України, затверджені Наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998. Крім того, допитаний у якості свідка [PERSON] та згідно наданих пояснень позивачів, що [PERSON] незважаючи на свій похилий вік, була активною, життєрадісною людиною з ясним розумом та хорошим станом здоров`я, піклувалася за своєю родиною, а отже, суд приходить до висновку що у померлої не було прямого умислу та намірів свідомого припущення настання негативних наслідків (загибелі). Статтею 16 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» № 2245 від 18.01.2001 зазначено, що шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об`єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб`єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого перебуває об`єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб`єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Доводи представників відповідачів про те, що їх вина в порядку кримінального судочинства не встановлена, є безпідставні, необґрунтовані і відхиляються та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами і обґрунтованими нормами вищезазначеного законодавства. З огляду на вище встановлені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, зважаючи на глибину і тривалість завданих страждань позивача, та виходячи із засад розумності, співмірності і справедливості, вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів на користь позивачів по 100000,00 грн. на кожного. Відповідно до вимог ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Позивач [PERSON] посилалась в позові на те, що в зв`язку зі смертю її матері понесла витрати на суму 10000,00 грн. Разом з тим, в матеріалах справи на підтвердження вказаних вимог міститься лише квитанція №002079 від 02.09.2013 на суму 2435,00 грн. щодо оплати ритуальних послуг. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] по відшкодуванню матеріальної шкоди у розмірі 2435,00 грн. На підставі статтей 23, 1167, 1168, 1187, 1188 ЦК України,

Outcome: partial