Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивачі звернулися до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області та неодноразово уточнюючи позовні вимоги просять визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], шляхом зняття [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку, в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Також просять стягнути з відповідачів на свою користь суму судових витрат у розмірі 257,4 гривень. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що згідно договору купівлі - продажу від 6 грудня 2012 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали і передали у власність, а [PERSON] купила та прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Укладена між сторонами вищевказана угода була зареєстрована в Державному реєстрі правочинів. У встановленому законом порядку було здійснено державну реєстрацію права власності на набуту квартиру. Квартира була набута у спільну сумісну власність подружжя - [PERSON] та [PERSON] Відповідно договору, продавці гарантували, що до укладання договору квартира боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжена. Але, у зв'язку з тим, що надані ними гарантії виявились такими, що не відповідають дійсності, після нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу, між сторонами у той же день з метою усунення перешкод у реалізації новими власниками набутого права власності, був укладений додатковий договір, згідно з яким продавці прийняли на себе зобов'язання в строк до 15.01.2013 року здійснити оплату послуг по утриманню вказаної квартири, оплату комунальних послуг і надати покупцю відповідні довідки про відсутність заборгованості. Також покупці прийняли на себе зобов'язання знятися з реєстраційного обліку в спірній квартирі. Окрім того, згідно додаткового договору, сторони домовились, що після виконання продавцями усіх вищенаведених дій, покупець повертає їм грошові кошти у розмірі 16 400,00 гривень, еквівалентному 2000 дол. США, які були передані йому з метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язень. Але на цей час умови укладеного між сторонами договору виконані частково. Так, відповідно з розпискою, наданою [PERSON], вона отримала від покупця [PERSON] суму у розмірі 6500 гривень на оплату боргів за квартиру, яку було витрачено за призначенням. Також, під моральним тиском з боку [PERSON], [PERSON] була змушена передати їй грошову суму у розмірі 6500,00 гривень, еквівалентну 500 дол. США, яку вона зобов'язалась витрати на сплату комунальних платежів. Але своєї обіцянки не виконала. Таким чином, [PERSON] змушена була гроші у розмірі, еквівалентному 700 доларам США, які залишились у неї для забезпечення виконання продавцями прийнятих на себе зобов'язань, витрати на сплату їх заборгованості, яка виникла на час належності ним спірної квартири на праві власності. Надалі, з трьох продавців, тільки [PERSON] знявся з реєстраційного обліку. Щодо двох останніх, то [PERSON], [PERSON] і досі залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, навіть не збираючись вчиняти будь-які дії, направлені на виконання прийнятих на себе зобов'язань. Наявність постійної реєстрації відповідачів безумовно порушує права позивачів, як співвласників спірної квартири не тільки по володінню та користуванню, але і по розпорядженню нею. Позивачі змушені нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, а також інші платежі, які розраховуються, виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні, що призвело до збільшення їх заборгованості. З матою відновлення свого порушеного права, позивачі, [PERSON], [PERSON] змушені звернутися з вказаним позовом до суду. Відповідачі у судовому засіданні проти задоволення вимог щодо зняття з реєстраційного обліку не заперечували. Проте звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення залишку утриманної суми за додатковим договором від 06.12.2012 року у розмірі 10 200 грн., що еквівалентно 1200 дол. США. Свої вимоги [PERSON], [PERSON] обгрунтовують тим, зо згідно з вказаним додатковим договором, укладеним після нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу від 06.12.2012 року, сума утриманих з продавців та залишених у покупців коштів складала 16 400,00 гривень (еквівалент 2000 дол. США), як гарант того, що продавці в строк до 15.01.2013 року повинні здійснити оплату послуг по утриманню вказаної квартири, оплату комунальних послуг і надати покупцю відповідні довідки про відсутність заборгованості. Відповідачі посилаються на те, що позивачі навмисно затягували час, даби уникнути розрахунку з продавцями. Крім того, отримавши від [PERSON] грошову суму у розмірі 6500 грн. для здійснення розрахунку заборгованості по сплаті комунальних платежів, [PERSON] у той же час сплатила борг у вказаному розмрі. Також відповідачі вказали, що вони з вини позивачів допустили затримку по сплаті грошового внеску у новозабудові «Фамільний дім», яку в подальшому було збільшено на 8200,00 грн. Враховуючи викладені обставини, підтверджені відповідними доказами, відповідачі за первісним позовом просять стягнути з [PERSON], [PERSON] на свою користь суму боргу у розмірі 10 200,00 грн., що еквівалентно 1200 дол. США. Позивачі за первісним позовом у судовому засіданні уточнені позвоні вимоги підтримали, просили задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи: Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області сповіщений належним чином, у судове засідання не з*явився, заперечень стосовно предмету позову або заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надавав. Відповідачі за первісним позовом у судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивачів визнали, проте наполягали на задоволенні їх зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, оцінивши наявні та зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору купівлі - продажу від 6 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №2696, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали і передали у власність, а [PERSON] купила та прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Укладена між сторонами вищевказана угода була зареєстрована в Державному реєстрі правочинів, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі право чинів від 6 грудня 2012 року за № 12244120, реєстраційний № 5358765, контрольна сума: 687ОА5ВБВ9. У встановленому законом порядку була здійснена державна реєстрація права власності на набуту квартиру, що підтверджується Витягом за № 36822976 про державну реєстрацію прав, виданим КП «ОМБТІ та РОН» 19 грудня 2012 року, реєстраційний № 37906803, № запису 217 в книзі: 827 пр - 74. Згідно п. 11 вищевказаного договору купівлі-продажу зазначеної квартири була набута у спільну сумісну власність подружжя - [PERSON] та [PERSON] Заява про згоду на укладання договору купівлі-продажу від чоловіка [PERSON] - [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 6 грудня 2012 року за реєстровим №2692. Після нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу між сторонами у той же день, з метою усунення перешкод у реалізації новими власниками набутого права власності, був укладений додатковий договір, згідно з яким продавці прийняли на себе зобов'язання в строк до 15 січня 2013 року здійснити оплату комунальних послуг та послуг по утриманню квартири. Крім того, згідно з вказаним додатковим договором, як гарант того, що продавцями в строк до 15.01.2013 року буде здійснено оплату послуг по утриманню вказаної квартири, оплату комунальних послуг і надано покупцям відповідні довідки про відсутність заборгованості, з продавців було утримано та залишено у покупців суму грошових коштів у розмірі 16 400,00 гривень (еквівалент 2000 дол. США), які після виконання продавцями усіх вищенаведених дій, покупець зобов*язався повертнути їм. Відповілно до ч.1 ст.548 ЦК України, виконання зобов*язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов*язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ч.1ст.533 ЦК України, грошове зобов*язання має бути виконане в гривнях. Так, відповідно з розпискою від 14.01.2013 року, наданою [PERSON], вона отримала від покупця, [PERSON] суму у розмірі 6500,00 гривень на оплату боргів по утриманню квартири, яку було витрачено за призначенням. У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та діючого законодавства. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підтвердження вчинення вказаних дій, а саме витрату суми, отриманої [PERSON] згідно з розпискою від 14.01.2013 року, судом досліджено квітанцію №5/7 сплати відповідачами за первісним позовом суми заборгованості, з яких вбачається, що 14.01.2013 року [PERSON] сплатила на рахунок КП ЖКС «Черьомушки» суму заборговааності у розмірі 6457,71 грн., а саме: борг за воду - 634,75 грн.; СДПТ - 4619,16 грн.; вивіз сміття - 1203,80 грн.(а.с. ) Таким чином, залишок утриманої суми станом на 14.01.2013 року становив 9 900, 00 грн.(16400,00 - 6 500,00 = 9 900,00 грн.) Також згідно з квітанцією №47 від 06.03.2013 року, [PERSON] сплачено на рахунок КП «Теплопостачання» суму заборгованості у розмірі 9 000,00 грн. (а.с. ) Судом було досліджено довідку міського єдиного розрахункового центру ГЕРЦ від 18.03.2013 року про наявність боргу за комунальні послуги, представлену позивачами за первісним позовом при зверненні до суду. Вказана довідка містить відомості щодо наявності боргу за комунальні послуги станом на 01.02.2013 року, а саме: газ (по особовому рахунку 404005077) - 127,27 грн.; борг за ЖК послуги - 1629,75 грн.; газ (по особовому рахунку 246151) - 24,14 грн.; опалення - 12136,4 грн.; горяча вода (у відповідності до показників лічильника) - 2051,17 грн. Загальна сума складає 15 968,73 грн. Враховуючи, що [PERSON] було сплачено борг за опалення у розмірі 9 000,00 грн., залишкова сума заборгованості становить суму у розмірі 6 968,73 грн. (15 986,73 - 9 000,00 = 6 968,73грн.) Суд не може погодитись з сумою боргу у розмірі 16 564,17 грн., первинно вказаної позивачами при подачі позову, тому як враховуючи дату укладання договору купівлі продажу - 06.12.2012 року, а також кінцевий термін погашення заборгованості по сплаті комунальних послуг та витрат по утриманню спірної квартири - 15.01.2013 року, вказана сума була розрахована позивачами станом на 01.03.2013 року, проте як державну реєстрацію прав на квартиру [ADDRESS] у КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] було здійснено 19.12.2012 року. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов*язковою, права на нерухоме майно виникають з моменту державної реєстрації. Квітанції представлені позивачами за первісним позовом на суму 5899,91 грн., яка складається з наступного: 2562, 86 грн. - по квитанції від 29.05.2013 року (період з 01.04.2013р. по 01.06.2013р.) - борг за теплопостачання ; 1562, 24 грн. - по квитанції від 29.05.2013 року (період з 01.04.20913р. по 01.05.2013 р.) - борг за холодне водопостачання; 145, 06 грн. - по квитанції від 1.04.2013 року (за показами лічильника) - борг за енергопостачання; 1629,75 грн. - заборгованість по житлово-комунальним послугам; (а.с. ) - також не можуть бути прийняті судом до уваги , як докази погашення заборгованості в рахунок утриманої суми за договором, тому як на кожній з цих квитанцій вказаний період використання окремих послуг особисто позивачами за первісним позовом і простежити залишкову суму боргу відповідачів не представляється можливим. Таким чином, на момент підрахунку позивачами боргу, відповідачі за первісним позовом не мали ніяких прав на спірне житло та не мешкали у ньому. Тому, виходячи з розміру утриманої при укладанні додаткового договору суми - 16 400 грн., враховуючи сплачену [PERSON] суму боргу - 6 500,00 грн. та 9 000 грн. а також приймаючи до уваги залишкову загальну суму заборгованості [PERSON] по сплаті комунальних послуг у розмірі 6 968,73 грн., за позивачами залишається сплатити відповідачам за первісним позовом суму по додатковому договору у розмірі 2 931, 27 грн. (16 400 - 6 500 - 6 968,73 = 2 931,27 грн.) Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, тобто ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.,ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не бере до уваги твердження позивачів за первісним позовом стосовно того, що ними було додатково передано [PERSON] під впливом морального тиску грошову суму у розмірі 6 500 грн. (еквівалент 500 дол. США), тому як жодних документальних підтверджень вчинення вказаних дій, суду представлено не було. Суд також не бере до уваги твердження відповідача за первісним позовом, [PERSON] відповідно того, що з вини [PERSON], [PERSON] їм було підвищено суму сплати внеску на 8 200 грн., тому як вказані твердження також є безпідставними, тобто не підтверджені жодними доказами. Стосовно вимог щодо визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], то враховуючи визнання відповідачами вказаних вимог, суд задовольняє їх у повному обсязі. Відповідно до ст..150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.01.12 року «Про усунення перешкод у користування власністю» відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органа реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном , власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. У відповідності до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому п. 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуждаються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial