Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зняття з реєстраційного обліку. У своєму позові позивачі вказали, що 13 лютого 2015 року за договором купівлі-продажу, посвідченим того ж дня приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], ними, [PERSON] та [PERSON], придбано квартиру [ADDRESS] у [PERSON]. Відповідно до п. 13 вищевказаного договору продавець [PERSON] взяв на себе зобов'язання зняти з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих у відчужуваній квартирі осіб строком до 28 лютого 2015 року. Вказаного обовязку відповідач не виконав, оскільки він до цього часу зареєстрований за адресою: [INFO]. 6.34. кв. 97. що підтверджується довідкою КП « Основаніє» від 04.03.2015р. Право власності за вищевказаним договором виникло у нас згідно ст.. 334 Цивільного кодексу України 13.02.2015. з дня державної реєстрації такого право після підписання та нотаріально посвідчення цього договору. Відповідно до п.5 ст. З Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Право власності на квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2015 № 33589604. Змістом права власності, за ст.. 317 ЦК України, є правомочності власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. В статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст.. 383 ЦК України власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. Як встановлено п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється \\ разі відчуження власником свого майна. Враховуючи вищевикладене, відповідач втратив право користування квартирою № 97 в будинку № 34 по вул.. Історична в м. Запоріжжя. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України ( надалі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку ). квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Реєстрація [PERSON] за адресою м. Запоріжжя, вул.. Історична. 6.34. кв.97 перешкоджає їм як власникам вільно користуватися та розпоряджатися належним їм майном, позивач [PERSON]; О.С. вимушена оплачувати комунальні послуги, у тому числі і за відповідача, який не користується ними та не мешкає у зазначеній квартирі. Статтею 386 ЦК У країни передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семі діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, що питання про зняття з реєстрації місця проживання особи залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2-012 року по цивільній справі №6-57цс11. Згідно розяснень п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » власник має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України) із зняття останнього з реєстрації. У своєму позові позивачі просять визнати [PERSON]. [INFO], таким, що втратив право користування квартирою №97 в будинку № 34 по вул.. Історична в м. Запоріжжі та усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], права власності на квартиру [ADDRESS], шляхом зняття з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою; зобовязати Заводський районний відділ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Історична, буд.34. кв.97. Позивачі у судове засідання не зявилися, але надали до суду заяву, в якій вказали, що позов підтримують, просять позов задовольнити і просять розглянути справу без їх участі при заочному розгляді справи. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча був повідомлений судом у встановленому законом порядку, але своїх причин неявки та заперечень суду не надав За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа - представник Заводський відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не зявилися, але надала заяву,в якій просять розглянути справу без їх участі, проти позову не заперечує. Дослідивши докази, суд приходе до висновку, що позов [PERSON],[PERSON] підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу серії НАМ № 445928 від 13.02.2015 року [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] у [PERSON]. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕЕК № 913778 та серії ЕЕК № 913780 від 13.02.2015 року встановлено відповідно, що за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] є колишнім власником вищезазначеної спірної квартири і його право власності припинено з 13.02.2015 року, з моменту реєстрації прав власності нових власників [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених строків проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а згідно із ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Тобто не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено те, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто отримання відповідного рішення суду необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до п.5 ст. З Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Змістом права власності, за ст.. 317 ЦК України, є правомочності власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. В статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст.. 383 ЦК України власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. Як встановлено п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється уразі відчуження власником свого майна. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку ). квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] в квартирі № 97 в будинку № 34 будинку по вул. Історичній в м. Запоріжжі втратив право користування житловим приміщенням, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення. Тому, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] знайшов свої обгрунтування та докази у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved