Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідачки, в якому просять визнати в порядку спадкування за заповітом право власності кожного на Ѕ частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , як на спадкове майно, що залишилося по смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивує свій позов тим, що [INFO] помер їхній дід [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на майно до складу якого входить вищевказаний житловий будинок. Позивачі є спадкоємцями майна померлого діда за заповітом, прийняли спадщину, однак нотаріально її оформити не мають змоги. Враховуючи вищенаведене, просять поданий позов задовольнити. Позивачка, [PERSON] , в заяві до суду просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Позивачка, [PERSON] , в заяві до суду просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідачка, [PERSON] , в заяві до суду просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнала повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з заповітом, посвідченим секретарем Підберезівської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованим 29 червня 1993 року в реєстрі за №18 стверджується, що [PERSON] належний йому житловий будинок заповів своїм онукам [PERSON] та [PERSON] тобто позивачам. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Документами про родинні відносини стверджується, що позивачі є внуками померлого [PERSON] . Постановою державного нотаріуса від 28 серпня 2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Довідкою Лемешівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 28 травня 2019 року №195 стверджується, що після смерті [PERSON] спадкоємцями за заповітом є його онуки [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до технічної документації на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , даний будинок було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм. З спадкової справи після померлого [PERSON] видно, що від імені [PERSON] , який є спадкоємцем за іншим заповітом спадкодавця, до державної нотаріальної контори надходила відповідна заява про прийняття спадщини. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після померлого [PERSON] , прийняли спадщину. А тому, суд вважає, що за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності кожного на Ѕ частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , як на спадкове майно, що залишилося по смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved