Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира [ADDRESS], складається із 3 - х житлових кімнат, кожна із яких площею 18, 2 кв м, 13, 0 кв м, 12,4 кв м, відповідно, та є окремими/ізольованими. Вказана квартира знаходиться у спільній сумісній власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 жовтня 1998 року, за яким вони та відповідачка володіють квартирою на праві спільної сумісної власності. Порядок користування спірною квартирою склався таким чином, що вони займають кімнати площею 18, 2 кв м, 13, 0 кв м, а відповідачка [PERSON] зайняла меншу кімнату - площею 12,4 кв м. Між ними виникають конфлікти з приводу користування житлом, вирішити які вони в позасудовому порядку не можуть, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], діючий на підставі довіреностей (а.с.34, 35, 36), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити: встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], відповідно до якого виділити у користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] ізольовані кімнати жилою площею 18, 2 кв м та 13,0 кв м; [PERSON] - ізольовану кімнату жилою площею 12, 4 кв м; підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування залишити у спільному користуванні співвласників квартири. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 13 січня 2014 року (а.с.33), позовні вимоги визнала й просила встановити запропонований позивачами порядок користування квартирою. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Вислухавши пояснення сторін, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS], складається із 3 - х житлових кімнат, кожна із яких площею 18, 2 кв м, 13, 0 кв м, 12,4 кв м, відповідно, та є окремими/ізольованими (а.с.44). Житлова площа квартири складає 43, 6 кв м, відповідно, на кожного співвласника припадає по 10,9 кв м (43,6 кв м : 4 особи = 10,9 кв м). Вказана квартира знаходиться у спільній сумісній власності сторін (4 особи) згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 жовтня 1998 року, за яким вони володіють квартирою на праві спільної сумісної власності. Порядок користування спірною квартирою склався таким чином, що позивачі займають кімнати площею 18, 2 кв м, 13, 0 кв м, а відповідачка [PERSON] зайняла меншу кімнату - площею 12,4 кв м. Між сторонами, які перебувають у прямих родинних відносинах (батьки та діти), виникають конфлікти з приводу користування житлом, вирішити які вони в позасудовому порядку не можуть. Згідно довідки форми № 3 в спірній квартирі зареєстровані позивачі (а.с.43), відповідачка зареєстрована за місцем проживання чоловіка. Відповідно до припису ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а відповідно до ч.3 вказаної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з роз»ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п. 14 постанови Пленуму від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» з послідуючими змінами, квартира, яка є спільною сумісною власність чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Оскільки згідно даних правовідносин сторони не домовились про порядок користування квартирою, яка є їх спільною сумісною власністю, даний спір підлягає вирішенню судом. Позивачі претендують на кімнати площею 18, 2 кв м, 13, 0 кв м, що в сукупності становить 31, 2 кв м, які за своїми розмірами є меншими від їх частки у праві спільної власності (31,2 кв м: 3 особи = 10,4 кв м) на 1,5 кв м, при ідеальній частці на кожного співвласника - 10,9 кв м, а тому ніяким чином не порушуватимуться житлові права відповідачки, більше того, покращаться. Відтак, необхідно встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], відповідно до якого виділити у користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] ізольовані кімнати жилою площею 18, 2 кв м та 13,0 кв м; [PERSON] - ізольовану кімнату жилою площею 12, 4 кв м; підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування залишити у спільному користуванні співвласників квартири. З метою уникнення конфліктних ситуацій в родині, суд приходить до висновку, що встановлення такого порядку користування квартирою не порушуватиме ані житлові права їх співвласників, ні майнові права, оскільки питання про встановлення порядку користування квартирою не впливає на майнові права їх співвласників. На підставі вищевикладеного, ст. 358, ст. ст. 355, 357, 391, 360 ЦК України, з урахуванням п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права власності» з послідуючими змінами,

Outcome: approved