Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивачі за первісним позовом 08.08.2013 року звернулися до суду з позовом до ДП «Житлово-експлуатаційна дільниця БУ №7», [PERSON] про зміну договору найму житлового приміщення та зобов'язання укласти окремий договір найму. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачі є наймачами квартири [ADDRESS] відповідно до Ордеру №32514 серії «Б» від 24.12.2002 року виданого на підставі розпорядження Святошинської районної державної адміністрації від 27.12.2002 року №2413. У згаданій квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначена квартира розташована на 7-му поверсі 12-ти поверхового будинку та складається з 3-х окремих житлових кімнат площею 9,7 кв.м., 10,1 кв.м. 18,7 кв.м., загальна площа квартири становить 72,8 кв.м. У 2008 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого 24.06.2008 року виданого відділом РАЦС Святошинського управління юстиції в м. Києві. Сторони проживають у спірній квартирі як наймачі, які не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства та мають різні погляди на життя. Позивачі зазначили, що відповідач [PERSON] є власником особового рахунку на спірну квартиру та чинить позивачам перешкоди у користуванні вказаним житловим приміщенням, внаслідок чого виникають численні суперечки та непорозуміння, в тому числі і з приводу сплати квартирної плати та надання комунальних послуг. Позивачами запропоновано визначити порядок користування спірною квартирою, наступним чином: - виділити у користування [PERSON] та [PERSON] кімнату площею 18,7 кв.м. та балкон площею 0,6 кв.м.; виділити у користування відповідача - [PERSON] кімнату площею 10,1 кв.м.; виділити у користування [PERSON] кімнату площею 9,7 кв.м.; кухню площею 7,7 кв.м. ванну кімнату площею 2,6 кв.м. вбиральню площею 1,3 кв.м., коридор площею 16,7 кв.м. лоджію площею 3,7 кв.м. залишити у спільному користуванні. 14.10.2013 року [PERSON] до канцелярії суду подано зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON], ДП «Житлово-експлуатаційна дільниця БУ №7» про зміну договору найму житлового приміщення та розподіл особового рахунку. У зустрічній позовній заяві [PERSON] не погоджується з запропонованим позивачами за первісним позовом порядком поділу житлових кімнат, та запропонував свій порядок, згідно якого просив виділити йому [PERSON] житлову кімнату площею 18,7 кв.м., виділити [PERSON], [PERSON], [PERSON] житлову кімнату площею 9,7 кв.м. та житлову кімнату площею 10,1 кв.м. А кухню 7,7 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., вбиральню 1,3 кв.м., коридор 16,7 кв.м., балкон 0,6 кв.м. лоджію 3,7 кв.м. залишити у спільному користуванні сторін. Ухвалою суду із занесенням до журналу судового засідання від 16.10.2013 року прийнято зазначену зустрічну позовну заяву та об'єднана її в одне провадження з первісним позовом. У судовому засіданні 02.06.2014 року позивачами за первісним позовом подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно яких, останні просили суд виділити у користування [PERSON] [PERSON] та [PERSON], з яким проживає малолітній син - [PERSON], [INFO], ізольовану кімнату площею 18,7 кв.м., балкон площею 0,6 х 30% кв.м., вхід до якого розташований із зазначеної кімнати, а також ізольовану кімнату площею 10.1 кв.м.; Виділити [PERSON] ізольовану житлову кімнату площею 9,7 кв.м. та залишити у спільному користуванні кухню 7,7 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., вбиральню 1,3 кв.м., коридор 16,7 кв.м., лоджію 3,7 х 50% кв.м.; Зобов'язати ДП «Житлово-експлуатаційна дільниця БУ №7» укласти з [PERSON] окремий договір найму житлового приміщення на ізольовану житлову кімнату площею 18,7 кв.м., балкон площею 0,6 х 30% кв.м. вхід до якого розташований із зазначеної кімнати, а також ізольовану житлову кімнату площею 10.1 кв.м. та відкрити на [PERSON] окремий особовий рахунок.; Укласти з [PERSON] окремий договір найму житлового приміщення на ізольовану житлову кімнату площею 9,7 кв.м. та відкрити на [PERSON] окремий особовий рахунок (а.с. 99-103). У судовому засіданні 05.06.2014 року позивачі за первісним позовом підтримали позов у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві з врахуванням поданих уточнень. У задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON], у судовому засіданні підтримав зустрічний позов з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. У задоволенні первісного позову просив суд відмовити. Представник відповідача ДП «Житлово-експлуатаційна дільниця БУ №7» - Терещенко О.А. поклався на вирішення спору судом. Заслухавши пояснення осіб які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні первісного позову та у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є наймачами квартири [ADDRESS] відповідно до Ордеру на житлове приміщення №32514 серії «Б» від 24.12.2002 року виданого на підставі розпорядження Святошинської районної державної адміністрації від 27.12.2002 року №2413 (а.с. 16). Згадана квартира розташована на 7-му поверсі 12-ти поверхового будинку та складається з 3-х окремих житлових кімнат площею 9,7 кв.м., 10,1 кв.м. 18,7 кв.м., загальна площа квартири становить 72,8 кв.м. (а.с. 19-21 - копія технічного паспорта). Згідно довідки ПП «ЖЕД БУ№7» від 06.08.2013 року у згаданій квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 18). Згідно довідки ПП «ЖЕД БУ№7» від 18.03.2014 року до вищезгаданої квартири зареєстровано [PERSON], [INFO] (а.с. 104). Відповідно до ст. 103 Житлового кодексу УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за з згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 104 Житлового кодексу УРСР член сім'ї наймача праві вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає статті 63 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 104 Житлового кодексу УРСР встановлено, що у разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно ст. 61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ст. 63 Житлового кодексу УРСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 48 Житлового кодексу УРСР жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. Згідно ст. 47 Житлового кодексу УРСР норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Відповідно до Постанови Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 15.07.1985 року № 582 встановлено, що жилі приміщення у м. Києві надаються громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі, але не більше однієї кімнати на одну особу і не менш як 9 кв.м. жилої площі. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що в силу ст. 104 Житлового кодексу України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Враховуючи, що у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та умови за яких допускається укладання окремого договору найму жилого приміщення у судовому порядку за відсутності згоди члена сім'ї наймача, а саме відповідність нормативам розміру жилої площі, щодо якої укладається окремий договір найму та відповідність умов жилого приміщення вимогам ст. 63 ЖК УРСР, та те що сторони бажають укласти окремий договір найму житлового приміщення і відкрити окремий особовий рахунок, не вбачається можливим відповідно до умов встановлених Житловим кодексом України. Суд зазначає, що з врахуванням розміру жилої площі, що припадає на кожного члена сім'ї є неможливим виділення окремих приміщень без порушення санітарних норм на житлове приміщення, такий виділ порушує права та законні інтереси інших членів сім'ї та погіршує житлові умови всіх членів сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Так, у висновках Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2012 р. роз'яснено, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання (постанова Верховного Суду України від 11 липня 2012 р. у справі № 6-60цс12). Посилання сторін на конфліктні ситуації, які регулярно виникають з приводу користування квартирою та оплати за житлово-комунальні послуги, суд в розрізі даного спору, не може врахувати як підставу для зміни договору найму, оскільки ці питання вирішуються в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги як за первісним позовом так і за зустрічним позовом задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed