Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просили визнати за ними право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Мотивуючи свою заяву тим, що вони проживають в вищевказані квартирі з квітня 2001 року по день звернення до суду. З 2001 року [PERSON] влаштувалася на роботі двірником до КП «ЖЕО №31» та стала в чергу для отримання житла у ВИКОНКОМІ ЖОВТНЕВОЇ РАЙОННОЇ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ РАДИ. Начальником КП «ЖЄО-16» було запропоновано відремонтувати квартиру за адресою: [ADDRESS] та разом з сім`єю вони зможуть там мешкати і згодом отримає ордер на квартиру. У березні 2003 року адміністрацією КП ЖЕО -16 було складено акт перевірки та проведена реєстрація місця проживання сім`ї за зазначеною адресою. У січні та квітня 2003 року адмінінстрацією КП ЖЄО № 16 був складений договір найму зазначеної квартири. Сторонами договору виступили [PERSON] як власник та [PERSON] та [PERSON] як наймачі. У 2004 році власник квартири [PERSON] померла, а [INFO] помер [PERSON] - один із наймачів. На підставі рішення ВИКОНАВЧИЙ КОМІТЕТ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ РАДИ від 18.09.2019 року позивачку [PERSON] було знято з квартирного обліку. Вважає, що її незаконно позбавили права користування квартирою, оскільки вони з сім`єю зробили в ній ремонт, погасили заборгованість за комунальні послуги, уклали договір реструктуризації заборгованості за центральне опалення. Тому позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Позивачі до судового засідання [PERSON] та [PERSON] з`явилися до судового засідання, наполягали на задоволенні позовних вимог. Зазначили, що інше житло в них відсутнє, вони дбають про цю квартиру, сплачують комунальні послуги. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилися про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за участю представника ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ РАДИ, який представляє інтереси ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині визнання права користування за позивачами. Скористалися правом надання відзиву в якому зазначили, що наймач [PERSON] уклала з позивачкою договір піднайму житлового приміщення. Відповідно до рішення від 21.04.2004 року № 142 [PERSON] разом із сім`єю було прийнято на квартирний облік, як таку що потребує поліпшення житлових умов та мешкає за договором піднайму житлового приміщення. 17 січня 2005 року головного квартиронаймача [PERSON] знято з реєстрації місця проживання у зв`язку зі смертю, договір найму квартири припинився, разом з ним припиняється договір піднайму, а отже відсутні законні підстави для видачі ордеру на житло [PERSON] . Також зазначили, що позивачка по справі неодноразово зверталася до ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ РАДИ з питання оформлення ордеру на квартиру за адресою : [ADDRESS] . Відповідно до рішення КМР від 31.03.2016 року № 381, з метою недопущення конституційних прав громадян на житло та враховуючи, що позивачі тривалий час мешкають в квартирі, провели косметичний ремонт, сплачують житлово - комунальні послуги, був направлений лист до ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ з проханням погодити розподіл спільного житлового приміщення за [PERSON] та [PERSON] , однак від ДЕПАРТАМЕНТУ РОЗВИТКУ ІНФРАСТРУКТУРИ МІСТА надійшла щодо проживання [PERSON] та [PERSON] без законних підставах, а отже видача ордеру на житло не є можливою. Вислухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що 04.01.2003 року між [PERSON] та володільцем квартири [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Строк дії договору п`ять років ( а.с. 42). Між [PERSON] та володільцем квартири [PERSON] 10.04.2003 року було укладено договір найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Строк дії договору 5 років (а.с. 43). Відповідно до статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, мають безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Відповідно до листа ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ЖОВТНЕВОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ від 12.11.2013 року вбачається, що [PERSON] та її сім`я були зареєстровані в двокімнатній квартирі по [ADDRESS] згідно з договором піднайму від 04.01.2003 року № 1, який було укладено на 5 років, але у зв`язку зі смертю квартиронаймача [PERSON] термін дії договору закінчився з моменту її смерті(а.с.34). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.07.2011 року (а. с. 13). [PERSON] перебуває на квартирному обліку при виконкомі Жовтневої районної у місті ради згідно з рішенням від 21.04.2004 року № 142, що підтверджується відповідними довідками, наявними в матеріалах справи (а.с. 21-25). На підставі рішення Виконкому Покровської районної в місті ради № 370 [PERSON] було знято з реєстраційного обліку у зв`язку з втратою прав, які стали підставою для прийняття на квартирний облік, про що було направлено відповідне повідомлення № 16/01-26/3802 від 20.09.2019 року (а.с. 28-29; 31). За адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 04.01.2003 року та [PERSON] з 13.04.2010 року, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради № 3477 від 24.02.2020 року (а.с. 8). [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІІ групи з 01.12.2019 року , причина інвалідності - інвалід з дитинства (а.с. 10). [PERSON] перебуває на обліку в КРИВОРІЗЬКОМУ ПІВНІЧНОМУ ОБ`ЄДНАНОМУ УПРАВЛІННЮ ПФУ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою, ВИДАНОЮ ГУ ПФУ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ УПРАВЛІННЯ ОБСЛУГОВУВАННЯ ГРОМАДЯН ПОКРОВСЬКІЙ ВІДДІЛ ОБСЛУГОВУВАННЯ ГРОМАДЯН В М. КРИВИЙ РІГ (СЕРВІСНИЙ ЦЕНТР) (а.с. 7) . Виконкомом Криворізької міської ради за вих. номером 6/01-26/1342 від 3.04.2019 року було направлено лист до ДЕПАРТАМЕНТУ РОЗВИТКУ ІНФРАСТРУКТУРИ міста в якому просили погодити розподіл та надання житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та її сину [PERSON] , у зв`язку з тим, що вони є соціально не захищеною категорією населення (а.с. 89). 07 червня 2019 року за № 7/5/3407 надійшла відповідь з ВИКОНКОМУ КРИВОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ ДЕПАРТАМЕНТУ РОЗВИТКУ ІНФРАСТРУКТУРИ МІСТА про те, що [PERSON] проживає у квартирі за адресою : [ADDRESS] без законних підстав, у зв`язку з тим, що наймач квартири помер, договір найму припинився, у зв`язку з чим і припинився строк дії договору піднайму ( а.с. 90). Статтею 47 Конституції України проголошено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 109 ЖК Української PCP передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до статті 99 ЖК Української PCP піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, - в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] вселилась в спірну квартиру року\~в установленому законом порядку за договором піднайму за згодою на той час власника майна [PERSON] .. Матеріали справи не містять відомостей про те, що за життя, основний квартиронаймач [PERSON] ставила питання щодо виселення позивачів. Крім того матеріалами справи підтверджено, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває задовільному стані, що підтверджується відповідними актами. Згідно зі статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України\~суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошено: кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Неврахування принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції. Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідачів. Як роз`яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9\~(з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до\~правової позиції,\~висловленої Верховним\~Судом України\~у постанові\~від 11\~липня 2012\~року №\~6-60цс-12,\~у осіб,\~які вселилися\~до наймача,\~виникають усі\~права й\~обов`язки\~за договором\~найму жилого\~приміщення,\~якщо особи\~постійно проживали\~разом із\~наймачем і\~вели з\~ним спільне\~господарство та\~були визнані\~членами сім`ї\~наймача (частини\~перша та\~друга\~статті 64\~ЖК Української\~РСР).\~Крім того,\~особи,\~що вселилися\~в жиле\~приміщення як\~члени сім`ї\~наймача,\~набувають рівного\~з іншими\~членами сім`ї\~права користування\~жилим приміщенням,\~якщо при\~вселенні між\~цими особами,\~наймачем та\~членами його\~сім`ї,\~які проживають\~з ним,\~не було\~іншої угоди\~про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої\~статті 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом\~статті 65 ЖК Української РСР\~за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Частиною першою статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання права користування за позивачами, оскільки вони довели своє право на проживання у спірній квартирі, в яку вселилися за згоди наймача, зареєстровані та проживають у ній однією сім`єю, несуть витрати на її утримання. Щодо вимоги зобов`язати видати ордер на спірне житло то суд зазначає наступне: Згідно із п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської рада професійних спілок № 470 від 11.12.1984 року (яка є чинною на момент звернення позивачів та час розгляду справи) на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Проте, слід зазначити, що відповідно до положень пп. 8 п. б ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Відповідно до ч.1 ст. 58 Житлового кодексу УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, відповідно до ст. 58 ЖК України. З наведеного вбачається, що видача ордерів, так і продовження строку їх дії, за наявності поважних причин, належить до виключних повноважень виконавчого органу міської ради. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з Рекомендацією N R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). Зі змісту наведених норм вбачається, що питання видачі ордеру або приватизації квартир, є саме дискреційним повноваженням органів місцевого самоврядування та виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в порядку делегованих їм повноважень, а отже в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial