Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання за ними права власності на земельну ділянку площею 0,0866 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по [ADDRESS] в рівних частках, тобто по ? частині кожному. Свій позов мотивують тим, що вони мають у власності житловий будинок у [ADDRESS]. Будинок розташований на земельній ділянці, яка приватизована колишнім власником будинку, відповідачем по справі, що підтверджується державним актом. Як наслідок цього, на даний час вони не можуть оформити цю земельну ділянку, оскільки окремо від будинку вона не оформляється. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали та просять його задовольнити. Просять не стягувати судовий збір із відповідача. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечує щодо його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але надіслав лист про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов наступних висновків. В силу ст.242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Із свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] вбачається, що їх батьками є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. У відповідності до ст.392 Цивільного кодексу України 2003 року власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право не визнається іншою особою. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку по [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право власності на житло [NUMBER] від 24.04.2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Коростенське МБТІ» №227542288 від 18.05.2009 року. Відповідно до ст.381 Цивільного кодексу України 2004 року садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч.1 ст.120 Земельного кодексу України (2001 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як вбачається з Державного акту про право власності на земельну ділянку від 21.06.2007 року серії [NUMBER] (а.с.6), [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0866 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована в [ADDRESS]. Відтак, позивачі ніяким чином не можуть оформити на себе земельну ділянку розміром 0,0866 га, маючи на це право, оскільки вона приватизана відповідачем. Таким чином, з огляду на вище вказані обставини та норму ст.120 ЗК України, згідно з якою під час набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями позивачу перейшло право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, за позивачами слід визнати право власності на земельну ділянку розміром 0,0866 га, яка належить [PERSON], та задовольнити позовні вимоги. Згідно витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки (а.с.7), що знаходиться в [ADDRESS], її грошова оцінка становить 22251 грн. 47 коп. Позивачами сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Відтак,

Outcome: approved