Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] та просять визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Чугуїв, вул. Леонова, буд.30, Харківської області, посилаючись на те, що їм на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.05.1990 року та свідоцтва про право на спадщину від 14.02.2000 року належить житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Леонова, буд.30. У зазначеному будинку зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою № 9 від 17.08.2015 року, у звязку з чим вони не можуть повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від позивачів у судове засідання надійшли заяви, згідно яких вони позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, розглядати справу у їх відсутності та в разі неявки до суду належним чином повідомленого відповідача ухвалити по справі заочне рішення (а.с.28,39). Відповідач у судове засідання повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності та заперечень проти позову не надавав, про дату та час розгляду справи відповідно до ч.5 ст.74 ЦК України повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи (а.с.32,37), оскільки у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Від представника третьої особи у судове засідання надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Чугуївського РВ ГУ ДМС України в Харківській області та ухвалення рішення відповідно до діючого законодавства (а.с.31). Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача, відповідача та представника третьої особи\~за наявними у справі доказами. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є домоволодіння № 30 на вул. Леонова в м. Чугуєві Харківської області, ? частина якого згідно договору купівлі-продажу від 03.05.1990 року, посвідченого 3 травня 1990 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 2-1076, та зареєстрованого в КП «Чугуївське МБТІ» 14 червня 1990 року за реєстровим № 4378, реєстрова книга № 39, належить позивачу по справі [PERSON] (а.с.9-11), а інша ? частина позивачу по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії АВЕ № 894929 від 14.02.2000 року, реєстровий № 291 (а.с.13). У зазначеному будинку згідно даних адресно-довідкової картотеки Чугуївського РВ ГУ ДМС України в Харківській області та довідки вуличного комітету 18 Чугуївської міської ради Харківської області № 9 від 17.08.2015 року зареєстрований, але фактично не проживає син позивача [PERSON] відповідач по справі [PERSON] (а.с.12,22). Згідно довідки вуличного комітету 18 Чугуївської міської ради Харківської області № 7 [PERSON] дійсно не мешкає у зазначеному будинку протягом останніх десять років (а.с.38). Таким чином суд вважає, що відсутність відповідача понад рік свідчить про те, що [PERSON] добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих позивачами доказів та відповідно до ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] відсутній в спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, та відсутня будь-яка домовленість між сторонами з цього приводу. На підставі викладеного та

Outcome: approved