Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивачі звернулись до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON], Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, третя особа: Липовецька державна нотаріальна контора, про визнання відмови недійсною, обґрунтовуючи підставність своїх позовних вимог наступним чином. [INFO] року померла їх мати [PERSON]. Після її смерті позивач [PERSON] почав зловживати алкоголем, і лише в травні 2009 року, після того як звернувся до лікарні, перестав зловживати. [INFO] помер їх дід [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, у зв'язку із чим до них звернулась їх тітка, а спадкодавцеві дочка - [PERSON] з проханням написати на її користь відмову від спадкового майна, яке залишилось після смерті діда, у вигляді житлового будинку. При цьому, відповідачка пообіцяла, що після його оформлення віддасть їм належну спадкодавцеві земельну ділянку (пай). При написанні заяв про відмову від спадкового майна у Вахнівській сільській раді, їм, позивачам, було роз'яснено, що вони відмовляються лише від спадкового майна у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В позові позивачі зазначають, що під час підписання відмови від спадщини, що відкрилась після смерті діда, позивач [PERSON] не усвідомлював своїх дії, адже у нього постійно було погане самопочуття через постійний головний біль, нудоту, головокружіння. Загострення хвороби сталося якраз у вересні - жовтні 2009 року, про що достовірно було відомо відповідачеві [PERSON], проте остання запевняла їх, що любить їх, обманювати їх у неї не має наміру. Позивачі повірили відповідачці та відмовились від спадщини на її користь, проте, відповідачка [PERSON] обманула їх, оскільки на даний час від своїх обіцянок щодо передачі їм земельної частки (паю) відмовляються. У зв'язку із чим, позивачі просили суд визнати їх відмови від усього спадкового майна після смерті їх діда - недійсними, так як вони вчиненні під впливом обману та з фізичною особою, яка у момент вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а також просили суд продовжити строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, вказавши, що пропущений він з вини відповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON], позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що між нею та позивачами була домовленість, однак про те, що вона приймає спадщину після смерті свого батька, а їх діда [PERSON], а вони позивачі приймуть спадщину після смерті її матері, а їх баби, яка на даний час ще жива. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Відповідач - представник Вахнівської сільської ради Липовецького району в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи по суті був оповіщений в установленому законом порядку, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності до суду не направив. Представник третьої особи - Липовецької державної нотаріальної контори в судове засідання також не з'явився, хоча також був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи по суті. За таких обставин неявку представника відповідача Вахнівської сільської ради та третьої особи Липовецької державної нотаріальної контори в судове засідання суд визнає неповажними, а тому проводить розгляд справи за участі сторін, які з'явились та на підставі доказів, які містяться у справі, оскільки підстав, що передбачені ст.169 ЦПК України, для відкладення розгляду справи судом не встановлено. Суд, вислухав пояснення сторін, дослідивши матеріали, повно з'ясувавши обставини справи, дослідивши усі зібрані у справі докази та давши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року в селі Журава Липовецького району Вінницької області помер [PERSON], про що виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області було зроблено актовий запис №34 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Як вбачається із матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] №498/2009 заведеної Липовецькою державною нотаріальною конторою 13.10.2009 року, із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] звернулась відповідачка [PERSON]. Інші спадкоємці: дружина [PERSON], онуки: [PERSON] та [PERSON] надали нотаріусу свої заяви про відмову від своїх часток у спадщині, що залишилась після смерті [PERSON] та не заперечували стосовно того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на ім'я [PERSON]. Заяви вказаних осіб були відповідно зареєстровані 13 жовтня 2009 року (заява дружини померлого) та 13 листопада 2009 року (заяви онуків померлого). 09.06.2009 року на ім'я [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,6115 га, що розташована в [ADDRESS], цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка належала померлому на підставі Державного акта серія ВН №04948; Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,4890 га, що розташована на території Вахнівської сільської ради Липовецького району, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акта серія ВН №026545; Свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад з належними відсотками, компенсаціями до нього, що складає 6885, 01 гривень. 30.01.2010 року відповідно до постанови державного нотаріуса, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] після смерті [INFO] року [PERSON], оскільки заявницею не було пред'явлено документа, що посвідчував би право власності спадкодавця на вказане майно. Також із матеріалів Спадкової справи було встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] протягом шестимісячного строку не відкликали своїх заяв про відмову від прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. У відповідності до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом старку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку встановлено для її прийняття. Відповідно до ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. 225, 229 -231 і 233 ЦК України. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що позивачі відмовились від своїх часток у спадщині у протягом шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, їх заява про відмову від прийняття спадщини були подані до Липовецької державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, та у визначений законодавцем шестимісячний строк своїх заяв про відмову від прийняття спадщини вони не відкликали. Судом також з'ясовано, що підставами, за яких позивачі просили суд визнати їх відмови недійсними, передбачені ст.225, 230 ЦК України, що відповідає правилам ст.1274 ЦК України, оскільки вважають, що відмову від прийняття спадщини вони вчинили під впливом обману, оскільки відповідачка обіцяла прийняти спадкове майно лише у виді житлового будинку та відмовитись на їх користь щодо земельної частки (паю). А стосовно позивача [PERSON] у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, так як в період з вересня по жовтень 2009 року, він, внаслідок зловживання спиртними напоями, мав погане самопочуття через постійний головний біль, нудоту, головокружіння. Відповідно до ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З аналізу вказаної норми слідує, що дія вказаної статті поширюється на правочини, вчинені дієздатною особою, але за обставин, які свідчать про тимчасову наявність у неї такого стану, який призводить до дефектів у формуванні внутрішньої волі та її волевиявлення. Згідно правил ст. 203 ЦК України однією з умов чинності правочину є дотримання вимоги закону про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Отже для визнання правочину таким, що має дефекти волі і волевиявлення, а врешті і визнання його недійсним необхідно встановити наявність хоча б одного з двох факторів, які мали місце в момент вчинення правочину, а саме: щоб вона не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати своїми діями. В підтвердження такого стану [PERSON], позивачами надано в судовому засіданні для огляду амбулаторну картку хворого [PERSON], [INFO] заведену Вінницькою центральною клінічною лікарнею, в якій міститься запис зроблений в травні 2009 року згідно якого [PERSON] було поставлено діагноз: ВСД (вегето-судинна дистонія) по змішаному типу, також Діагностичний висновок від 12.05.2009 року, де лікарем Міської клінічної лікарні №1 м. Вінниці Відділення функціональної діагностики було констатовано, що у [PERSON] венозний відтік забруднений з обох сторін. Відповідно до ст.58, 59 ЦПК України, визначено поняття належних та допустимих доказів. Так, належними та допустимими доказами встановлення певного стану громадянина в момент вчинення правочину може бути висновок судово-медичної експертизи, інші докази в підтвердження наявності чи відсутності такого стану громадянина. У п.16 Постанови №9 от 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Пленумом Верховного Суду України було зазначено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Проте всупереч вищевказаних правових норм та роз'яснень наданих ВСУ, позивачі не надали суду жодних належних та допустимих доказів, для підтвердження стану позивача [PERSON] в момент вчинення ним відмови від прийняття спадщини після смерті його діда [PERSON], а саме: щоб він не усвідомлював значення своїх дій або не міг керувати своїми діями з приводу наявності у нього такої хвороби як вегето-судинна дистонія. Крім цього, не скористались своїм правом заявити клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи. Що стосується письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] в підтвердження стану [PERSON] щодо його безпорадного стану в період вересня та жовтня 2009 року, які містяться в матеріалах справи, то варто вказати на таке. Відповідно до ст.63 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. З аналізу вказаної норми закону слідує, що показання свідка можуть бути отримані шляхом допиту свідка безпосередньо в судовому засіданні або в порядку судового доручення відповідно до статті 132 цього Кодексу. Допит свідка є процесуальною формою здобуття та дослідження одного із засобів доказування - показів свідка. За таких обставин, саме через недотримання встановленої законом процесуальної форми не можуть бути використані судом як докази показання свідків громадян [PERSON] та [PERSON] надані позивачами у письмовій формі. Статтею 230 ЦК України, передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В силу частини першої абз.2 статті 229 цього Кодексу, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. В п.19 та п.20 Постанови №9 от 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Пленуму Верховного Суду України висловив наступну правову позицію, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Так, в судовому засіданні позивачем та представником позивача не доведено наявність умислу в діях відповідачів, істотність значення обставин, щодо яких позивачів введено в оману, та сам факт обману при вчинені позивачами відмови від прийняття спадщини. Крім цього, судом встановлено, що правочин щодо відмови від прийняття спадщини є одностороннім правочином, відтак правила ст.230 ЦК України до них не застосовуються. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що відсутні законні підстави для визнання відмови позивачів від спадщини недійсною, відтак в задоволенні позову слід відмовити. Ураховуючи норми ст.88 ЦПК України, суд відносить судові витрати на рахунок позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed