Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом в якому зазначили, що разом із відповідачами вони є співвласниками домоволодіння з надвірними будівлями в м. Харкові по вул. Революції 1905р., буд.62. Позивачам в рівних частках належить по 17/100 частин. Відповідачу [PERSON] належить 15/100 часток, відповідачці [PERSON] належить 6/50 часток, відповідачці [PERSON] належить 39/100 часток. В подальшому позов уточнено, виключено з кола відповідачів [PERSON] у звязку зі смертю та прийняття спадщини її донькою [PERSON] при цьому позивачі остаточно просили: 1.Поділити житловий будинок № 62 в м. Харкові по вул. Революції 1905 року та з надвірними будівлями в натурі між співвласниками: позивачами - [PERSON] та [PERSON], «Відповідачем 1» - [PERSON] та «Відповідачем 2» - [PERSON] у відповідності до їхніх часток у спільній частковій власності. 2.Виділити в натурі позивачам, [PERSON] та [PERSON], на праві приватної власності наступні приміщення в житловому будинку № 62 в м. Харкові по вул. Революції 1905 року, а саме: житлову кімнату 1-3 площею 21,3 кв. м., житлову кімнату 1-2 10,3 кв. м., житлову кімнату 1-1 7,9 кв. м., кухню 1-4 8,4 кв. м., сіні 1 3,1 кв. м., санвузол 2 2,9 кв. м., кімнату 1-5 4,1 кв. м., а також наступні надвірні будівлі: сарай літ. «Б» - 15,5 кв. м., льох літ. «В» - 7,4 кв. м., сарай літ. «Д» - 4,9 кв. м., вбиральню літ. «Ж» - 1,0 кв. м., огорожу літ. № 2, 3, водопровід № 5, зливну яму № 4, ворота № 1. 3.Виділити в натурі «Відповідачу 1», [PERSON], на праві приватної власності наступні приміщення в житловому будинку № 62 в м. Харкові по вул. Революції 1905 року, а саме: житлову кімнату 2-2 площею 17,2 кв. м., вітальню 2-1 14,9 кв. м., кухню 2-3 6,6 кв. м., тамбур 2 1,4 кв. м., а також наступні надвірні будівлі: вбиральню літ. «К» - 1,2 кв. м., літній душ літ. «Н» - 1,0 кв. м., сарай літ. «И» площею 3,12 * 3,22 10 кв. м., льох літ. «З» - 3,9 кв. м., водопровід № 8. 4.Стягнути з «Відповідача 1», [PERSON], на користь позивачів, [PERSON] та [PERSON], грошову компенсацію вартості їхньої частки, тобто за зменшення належної їм частки у житловому будинку № 62 в м. Харкові по вул. Революції 1905 року при його поділі в розмірі 5\~460 грн. 10 коп. 5.Виділити в натурі «Відповідачу 2», [PERSON] на праві приватної власності наступні приміщення в житловому будинку № 62 в м. Харкові по вул. Революції 1905 року, а саме: кухню 3-1 5,8 кв. м., житлову кімнату 3-2 12,8 кв. м., житлову кімнату 3-3 15,2 кв. м., тамбур IV 1,6 кв. м., коридор 4-1 5,7 кв. м., житлову кімнату 4-2 9,4 кв. м., житлову кімнату 4-3 15,2 кв. м., житлову кімнату 4-4 18,2 кв. м., житлову кімнату 4-5 5,9 кв.м., ванну 4-6 4,7 кв. м., кухню 4-7 8,6 кв. м., сіні V 5,6 кв. м., комору VI 3,2 кв. м., а також наступні надвірні будівлі: гараж літ. «Л» - 25,5 кв. м., сарай літ. «И» - 10 кв. м., вбиральню літ. «Т» - 1 кв. м., двірний водопровід з колонкою № 8, хвіртку № 6, ворота № 7, частину огорожі № 3. 6.Припинити спільну часткову власність позивачів, [PERSON] та [PERSON], «Відповідача 1», [PERSON], «Відповідача 2», [PERSON] на житловий будинок № 62 в м. Харкові по вул. Революції 1905 року. 7.Виділити в користування позивачам, [PERSON] та [PERSON], 34/100 частини окремої ізольованої земельної ділянки, що становить 314, 16 кв. м., у визначених межах. 8.Виділити в користування «Відповідачу 1», [PERSON], 15/100 земельної ділянки, що становить 138, 6 кв. м. земельної ділянки. 9.Виділити в користування «Відповідачу 2», [PERSON] (5/50 + 39/100) земельної ділянки, а саме 471, 24 кв. м. земельної ділянки. 10.Стягнути з\~відповідачів на користь позивачів сплачений судовий збір у розмірі 371 грн. 51 коп. та 371 грн. 51 коп. [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Харківська міська рада, про грошову компенсацію за користування спільною частковою власністю в разі припинення спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою співмешканцями [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Просила залишити рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2011р. про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до визначених ним меж між земельними ділянками співмешканців (за схемою порядку користування земельною ділянкою, складеною судовим експертом ХНІІСЕ ім. М.С. Бокаріуса), припинити спільну часткову власність позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями № 62 по вул.Революції 1905р.у м.Харкові, стягнувши з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію за багаторічне користування відповідачами спільною частковою власністю з позивачем, а саме ? часткою льоху літ. «В», та 51/100 воріт (огорожі) №1 у розмірі 600 грн., а також відмовити відповідачам [PERSON] та [PERSON] у сплаті суми судового збору. Також представник відповідача [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Харківська міська рада про виділ в натурі житлових приміщень, збільшення частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Просив:1) поділити житловий будинок №62 в м. Харкові по вул. Революції 1905р. з надвірними будівлями в натурі між співвласниками у відповідності до їхніх часток у у спільній частковій власності, виділивши в натурі [PERSON] на праві приватної власності наступні житлові приміщення: житлову кімнату 2-2 площею 17,2 кв.м., передпокій 2-1 - 15,7 кв.м., кухню 2-3 - 6,6 кв.м., кухню 2-4 - 12,0 кв.м., коридор 2-5 -2,6 кв.м., с/вузол 2-6 - 4,2 кв.м., тамбур 2- 1,4 кв.м., вбиральню літ. «К» - 1,2 кв.м., альтанку літ. «О» - 1,0 кв.м, сарай літ. «И» площею 3,12*3,22 - 10 кв.м., льох літ. «З» - 3,9 кв.м., водопровід № 8, огорожу № 3, ворота № 1 та зливну яму № 9; 2) збільшити частку [PERSON] в праві загальної дольової власності будинку №62 в м. Харкові по вул. Революції 1905р. з 15/100 часток до 26/100 часток; 3) виділити в користування [PERSON] 26/100 земельної ділянки, що становить 240,24 кв.м. Зазначені позови ухвалами суду від 14 жовтня 2014р. та 28 листопада 2014 р. обєднані в одне провадження. У судовому засіданні позивачі та їх представник уточнений позов підтримали, проти задоволення зустрічних позовів заперечували. Позивачі зазначили, що саме їхньою частиною домоволодіння в розмірі 10 кв. м., користується [PERSON], який не бажає її ні відділяти, ані сплачувати за неї певну грошову компенсацію, що порушує їх право власності. Розділити домоволодіння в натурі та з окремими виходами технічно можливо за відповідною експертизою. При даруванні вони знали про вїзд до будинку, яким користувалися і інші співвласники. Вїзд не відповідає габаритам вантажної машини та при таких заїздах руйнується їх частина будинку. Вони користувалась льохом та воротами, які були у спільному користуванні, [PERSON] перешкод у користуванні не чинили і остання не зверталась до них з цього приводу. Щодо будівництва [PERSON] вони будь якої згоди не надавали, категорично заперечували, викликали міліцію та зверталися зі скаргою про самочинне будівництво до ХМР, яке передало скаргу до ДАБК. Представник позивачів [PERSON] зазначила, що позивачам належить по 17/100 частин кожному, [PERSON] - 15/100 частин та [PERSON] - 51/100 частин будинку. Земельна ділянка знаходиться як в особистому так і загальному користуванні, а саме спільний вхід та вїзд яким користуються позивачі та [PERSON] Відносини між співвласниками напружені, співвідповідач [PERSON] користується належними їй 102 кв.м., позивачі відповідно до своїх часток користуються лише 58 кв.м. замість 68,03 кв.м., а відповідач [PERSON] користується 40,1 кв.м. замість належних йому 30,1 кв.м. Згоди про компенсацію та роздільне користування як власністю так і земельною ділянкою не досягнуто. Позивачі бажають виділити в натурі свою частину будинку для подальшого продажу. Земельна ділянка розміром 924 кв.м. була виділена в межах кварталу попереднім власникам для будівництва. До особи яка набула право власності на будинок переходить право користування земельною ділянкою. Рішенням суду був встановлений порядок користування як приміщеннями так і земельною ділянкою, однак є зміни в користуванні. [PERSON] можливо зробити окремий вихід з іншої сторони будівлі на вулицю, тому можливо змінити порядок користування земельною ділянкою між користувачами.Згідно експертизи запропоновано один варіант поділу будинку, який є вірним, а з чотирьох варіантів виділу ізольованої земельної ділянки що відповідає інтересам сторін- другий варіант. Зустрічний позов [PERSON] порушує права співвласників, оскільки ставляться вимоги про перерозподілення земельної ділянки у звязку з прибудовою. В матеріалах справи відсутні докази щодо рішення органу місцевого самоврядування, дозволу на будівництво та про введення в експлуатацію добудов, також не проведена державна реєстрація, а технічний паспорт не є документом права власності. В зустрічного позові [PERSON] ставить вимоги щодо компенсації у розмірі 600 грн. за користування спільним майном, однак позивачі жодних перешкод не здійснювали, [PERSON] самостійно, з невідомих причин ним не користується та не зверталась до позивачів з цього приводу. Також [PERSON] не може пояснити розрахунок такої компенсації, тому позов не є обгрунтованим. Представник відповідача [PERSON], [PERSON] уточнений позов підтримала, проти первісного позову заперечувала та зазначила, що [PERSON] історично та законно користується більшою площею, що і встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Згідно висновків судово-будівельної експертизи виділ в користування окремих виходів та розділ земельної ділянки для задоволення всіх сторін неможливо. Державним виконавцем при виконанні рішення були забиті стовпчики, для розподілення як особистого так і загального користування. У [PERSON] в особистому користуванні знаходиться 111,4 кв.м. земельної ділянки та 73,9 кв.м. і 7,7 кв.м. у спільному користуванні. Вхід (ворота) та заїзд автомобілів на територію домоволодіння знаходяться в загальному користуванні, але позивачі бажають щоб у [PERSON] була лише хвіртка без вїзду. На цей час [PERSON] збільшено свою частку з 15/100 до 26/100 частин у звязку з добудовою на виділеній йому земельній ділянці та здійсненням перегородок у його частині і які не є самочинним будівництвом. Також потрібно збільшити розмір земельної ділянки для обслуговування будівлі до 240,24 кв.м., перерозподіливши розмірі ділянок інших користувачів. Акту введення в експлуатацію чи будь якого рішення яке б надавало дозвіл на будівництво не потрібно, т.я. це не є самочинне будівництво. Новобудова є обєктом права, оскільки право власності набуто шляхом отримання технічного паспорту ХМБТІ. Вона не знає чи сплачував земельний податок [PERSON] Представник відповідача [PERSON], [PERSON] уточнений позов підтримав, проти первісного позову заперечував та зазначив, що рішенням суду від 22.04.2011р. та додатковим рішенням від 21.06.2011р. які набрали законної сили, було визначено порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою, частина якої залишилася в загальному користуванні. При цьому в рішенні суд посилався на судово-будівельну експертизу №0044 від 07.12.2009р. та додаткову від №1089 від 29.04.2010р. Варіанти запропоновані на підставі висновків судово-будівельно-технічної експертизи від 05.08.2015р. відрізняються від варіанту, який прийняв суд в своєму рішенні 22.04.2011р. Крім того виділ в натурі кожному з співвласників з обладнанням окремого виходу та виділ в окреме користування [PERSON] окремого входу з заїздом для транспорту не уявляється можливим. В разі ухвалення нового рішення фактично буде скасовано рішення суду від 22.04.2011р. на що суд не має повноважень. Відповідачка [PERSON] свій зустрічний позов підтримала, проти первісного позову [PERSON], [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] заперечувала на підставі судово-будівельно-технічної експертизи від 05.08.2015р. Зазначила, що позови ґрунтуються на ч.4 ст.357 ЦК України і прибудови [PERSON] не збільшують частки співвласників та не можуть бути підставою для збільшення розміру земельної ділянки. [PERSON] здійснив будівництво після рішення суду, письмової згоди на це вона не надавала. [PERSON] користуються частиною льоху та воріт, які знаходяться в загальній власності, але бажають виділення їх в особисту власність, тому повинні сплатити компенсацію у розмірі 600 грн. З чого складається розрахунок компенсації не знає. Вона не користувалась льохом та воротами, не зверталась з цього приводу до [PERSON] і які перешкод у користуванні ними не чинили. В рішенні суду від 22.04.2011р. не зазначено за нею право власності на льох. Вона не сплачувала земельний податок оскільки їй не приходили податкові повідомлення. Щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою також заперечувавала оскільки рішення суду від 22.04.2011р., яким встановлено такий порядок , набрало законної сили. Представник 3-ї особи Харківської міської ради в судове засідання не зявився був повідомлений належним чином про дату час та місце слухання справи, просив розглядати справу у його відсутність, при цьому в своїй заяві зазначив, що відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст.367 ЦК України, майно, що є в спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, а в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Позивачі стверджують, що домовленості між сторонами про розподіл спільного часткового майна в натурі дійти не вдалося. Згідно п.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Згідно п.п.6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ у натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. В спорах про поділ будинку в натрі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Вислухавши доводи позивачів та їх представника, відповідачку [PERSON], представників відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та матеріали цивільної справи 2-602/11, суд вважає, що позовні вимоги сторін задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.3, ч.1 ст.4, ч.1-3 ст.10,ч.1,2 ст.11, ч.1 ст.32, ст.179 ЦПК України: Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Матеріально правовий аспект захисту цивільних справ та інтересів насамперед полягає в зясуванні чи має особа таке право або інтерес, та чи були вони порушені або чи було необхідним їх правове визначення. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, та захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК України, ст.ст.3,4 ЦПК України). Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Частиною 1\~статті 356 ЦК України\~передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ч.1-3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, то він може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), передає співвласнику частку житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку, перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень на нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію й зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок\~(постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі №6 -12цс13). Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. У відповідності до ч.1\~ст.364 ЦК України\~співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а відповідно до змісту ч.1\~ст.367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (ст. 367 ЦК) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч.2 ст.364 ЦК України). У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (ст.152 ЖК України). Згідно із\~ст.377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). При вирішенні питання щодо встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ті ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Як вбачається з матеріалів справи згідно договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом 2-ї ХДНК [PERSON] 22.03.1980 року у р.2-1078, [PERSON] продав 8/100 частин, [PERSON] продала 7/100 частин, а [PERSON] купив 15/100 частин житлового будинку №62, що знаходиться в м.Харкові по вул. Революції 1905 року. Зазначений будинок має 123,5 кв.м. жилої площі та при ньому є надвірні будівлі: три сараї, льох, дві вбиральні, що розташовані на земельній ділянці розміром 924 кв. м. 54/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель належить продавцям [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення народного суду Ленінського району м.Харкова від 28.02.1978 р., зареєстрованому у ХМБТІ 22.03.1978р. за №368. [PERSON] зареєстровано право власності на 15/100 частин житлового будинку в ХМБТІ 14.05.1980р. за №368. (т.1 а.с.51,52) Відповідно до договору учасників спільної часткової власності на житловий будинок про встановлення порядку користування конкретними частинами будинку та надвірними будівлями від 05.01.1985р., посвідченого державним нотаріусом 2-ї ХДНК [PERSON] в реєстрі № 3-55, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] склали договір про те, що в їх спільній власності знаходиться житловий будинок №62 з надвірними будівлями по вул. Революції 1905 року в м.Харкові. [PERSON] належить 39/100 частин на підставі рішення народного суду Ленінського району м.Харкова від 28.02.1978 р., зареєстрованого в ХМБТІ 22.03.1978р. за №368; [PERSON]-34/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих 2-ю ХДНК 29.05.1979р. за р.№3-2543 та №3-2546, зареєстрованих в ХМБТІ 13.06.1979р. за №368; [PERSON] -15/100 частин на підставі договору купівлі-продажу 22.03.1980р. посвідченому 2-ю ХДНК в р.№2-1078, зареєстрованого в ХМБТІ 14.05.1980р. за №368; [PERSON] -12/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 2-ю ХДНК 12.07.1967р. за р.№2-2717,договору дарування, посвідченого 2-ю ХДНК 04.11.1971р. в р.№2-5180, рішення народного суду Ленінського району м.Харкова від 28.02.1978 р., зареєстрованого в ХМБТІ 11.10.1984р. за №368. Співвласники встановили такий порядок користування будинком та надвірними будівлями, згідно поверхового плану на 12.05.1984р.: [PERSON] переходить в користування житлові кімнати №№ 4-2 розміром 9,4 кв.м., 4-3 розміром 15,2 кв.м., 4-4 розміром 18,2 кв.м., 4-5 розміром 5,2 кв.м., кухня № 4-7 розміром 8,6 кв.м., ванна кімната №4-6 розміром 4,7 кв.м., коридор №4-1 розміром 5,7 кв.м., вбиральня літ. «Г», калитка №6. В користування [PERSON] переходять житлові кімнати №№ 1-1 розміром 7,9 кв.м., 1-2 розміром 10,3 кв.м., 1-3 розміром 21,3 кв.м., кухня №1-4 розміром 8,4 кв.м., сіни І розміром 3,1 кв.м., ІІ розміром 2,9 кв.м., санвузол №1-5 розміром 4,1 кв.м., сараї літ. «Б», «Д», «Е» ? льоха літ. «В», вбиральня літ. «Ж», водопровідна колонка №5, зливна яма №4. [PERSON] переходить в користування житлова кімната № 2-2 розміром 17,2 кв.м., кухня №2-3 розміром 6,6 кв.м., тамбур ІІІ розміром 1,4 кв.м., льох літ. «З». [PERSON] переходить в користування житлові кімнати №№ 3-2 розміром 12,8 кв.м., № 3-3 розміром 5,5 кв.м., кухня №3-1 розміром 5,8 кв.м., тамбур ІV розміром 1,6 кв.м., льох літ. «В»- ? частина. В спільному користуванні співвласників залишається огорожа під №№1,2. Примітка: співвласником [PERSON] самовільно побудовані сіни V розміром 5,6 кв.м., кладова VІ розміром 3,2 кв.м. Співвласником. [PERSON] самовільно переобладнані кухня №2-1 в житлову кімнату розміром 15,7 кв.м., та самовільно побудовані сарай літ. «И», вбиральня літ. «К». (т.1 а.с.104,105) Згідно договору дарування від 15 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] у р.№4346 [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність в рівних частинах кожний 34/100 частин житлового будинку з прибудовами та відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м.Харкові по вул. Революції 1905 року, № 62. Житловий будинок з прибудовами «А-1», частка якого в рівних частинах була передана позивачам у власність, розташований на земельній ділянці розміром 924 кв. м. та має житлову площу 123,7 кв. м. Житловий будинок є деревяний, обкладений цеглою та при ньому є надвірні будівлі: сараї літ. «Б, Д», вбиральні літ. «Г, Ж, К», льохи літ. «В, З», огорожа № 1-3, 6, 7, зливна яма № 4, дворова колонка № 5, гараж літ. «Л», душ літ. «Н». Зазначений договір зареєстровано у електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.04.2004р. Згідно довідки КП «Харківського міського бюро технічної інвентаризації» від 29.04.2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності по 17/100 часток домоволодіння з надвірними будівлями кожному на підставі договору дарування від 15.04.2004 року. (т.1 а.с.14,15) [PERSON] померла 04.02.2007р. у віці 84 років, про що зроблено відповідний запис за №1897. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2002р. та свідоцтва від 09.02.2009р. [PERSON] є спадкоємицею 6/50 часток зазначеного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель після смерті [PERSON], яка померла 25.12.2001р. та спадкоємицею 39/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель після смерті [PERSON], яка померла 04.02.2007р. (т.1 а.с.48,49) Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 22.04.2011р. позов [PERSON] задоволено. Встановлено порядок користування житловим будинком та визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: м.Харків, вул. Революції 1905 року, буд. № 62, між співвласниками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В користуванні [PERSON] знаходяться наступні будівлі і споруди: кв.№2 житлова кімната 2-2 площею 17,7 кв.м, вітальня 2-1 - 14,9 кв.м., кухня 2-3 - 6,6 кв.м., тамбур 2 - 1,4 кв.м., вбиральня - літ. «К», літній душ - літ. «Н», сарай літ. «И» площею 3,12 х 3,22 ; льох літ. «з», водопровід літ. №8» - 50/100 частин, огорожа літ. «№3» - 15/100 частин, огорожа літ. №3-15/100 частин, ворота літ. «№1» - 50/100 частин. В користуванні [PERSON] та [PERSON] знаходяться наступні будівлі і споруди: кв.№1 житлова кімната 1-3 площею 21,3 кв.м; житлова кімната 1-2 - 10,3 кв.м; житлова кімната 1-1 - 7-9 кв.м; кухня 1-4-8-4 кв.м; сіни І - 3,1 кв.м; санвузол ІІ-2,9 кв.м; сарай літ. «Б» - 15,5 кв.м; льох літ. «В» - 7,4 кв.м; сарай літ. «Д» - 4,9 кв.м; вбиральня літ. «Ж» - 1,0 кв.м; огорожа літ. №2,3; водопровід літ. «5»; зливна яма літ. «№4»; ворота літ. «№1». В користуванні співвласників [PERSON]І та [PERSON]В знаходяться будівлі і споруди : кухня 3-1; житлова кімната 3-2; житлова кімната 3-3; тамбур IV; коридор 4-1; житлова кімната 4-2; житлова кімната - 4-3; житлова кімната - 4-4; житлова кімната 4-5; ванна 4-6; кухня 4-7; сіні - V; комора VI; гараж - літ. «Л»; сарай літ. «И»; вбиральня - літ. «Т»; двірний водопровід з колонкою - літ. «№8» (50/100 частин) хвіртка - літ. «№6.», ворота - літ. «7», частина огорожі літ. №3. Залишено в загальному користуванні [PERSON], [PERSON], та [PERSON] частину земельної ділянки площею 73,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: вул. Революції 1905 року в м. Харкові. Частина земельної ділянки площею 7,7 кв. м. залишається в загальному користуванні [PERSON] та співвласників [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на 15/100 частини виділити в користування земельну ділянку площею 138,6 кв.м., т.я. частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні, площа земельної ділянки в особистому користуванні складає 111,4 кв.м. (138,6 - 73,9 + 7/7)/3), у т.ч. під будівлями. [PERSON], та [PERSON] на (17/100 + 17/100) частини виділити в користування земельну ділянку площею 314,16 кв.м. Так як частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні [PERSON], [PERSON], та [PERSON]А, площа земельної ділянки, що виділяється в користування [PERSON] та [PERSON]А складає 264,90 кв.м., у т.ч. під будівлями. [PERSON] та [PERSON] на (6/50+39/100) частини виділити в користування земельну ділянку площею 471,24 кв.м. Так як частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні [PERSON]О, [PERSON] та [PERSON]В, площа земельної ділянки, що виділяється в користування [PERSON] та [PERSON] складає 466,10 кв.м., у т.ч. під будівлями. Межа між земельними ділянками проходить у такий спосіб:- по лінії користуванням житловим будинком літ. «А-1»; По зовнішній стіні прибудови літ «а\\»; Від кута прибудови літ. «а/» по прямій відрізок довжиною 8,00 м; Поворот праворуч під прямим кутом відрізок довжиною 3,45 м; Поворот ліворуч під прямим кутом відрізок довжиною 2,75 м; Поворот праворуч під прямим кутом відрізок довжиною 4,67 м на відстані 1,0 м від вбиральні літ. «К»; Поворот ліворуч під прямим кутом відрізок довжиною 3,10 м; Поворот праворуч під прямим кутом відрізок довжиною 3,17 м; Поворот ліворуч під прямим кутом відрізок довжиною 7,00 м; Поворот праворуч під прямим кутом відрізок довжиною 0,5 м; Поворот ліворуч під прямим кутом відрізок довжиною 1,0 м; Поворот ліворуч відрізок, що проходить по зовнішній стіні житлової прибудови літ «а\\»; По лінії користування житловим будинком літ. «А-1». (т.1 а.с.55-59) Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 21.06.2011р. доповнено резолютивну частину рішення суду від 22.04.2011р.: в користуванні [PERSON] знаходяться наступні будівлі і споруди: кв.№2 житлова кімната 2- 2 площею 17,7 кв.м, вітальня 2-1- 14,9 кв.м., кухня 2-3-6,6 кв.м., тамбур 2-1,4 кв.м., вбиральня - літ. «К», літній душ - літ. «Н», сарай літ. «И» площею 3,12х 3,22 ; льох літ. «з», водопровід літ. №8»- 50/100 частин, огорожа літ. «№3» -15/100, частин, огорожа літ. №3-15/100 частин, ворота літ. «№ 1»- 50/100 частин, та зливна яма № 9. (т.1 а.с.60) Як вбачається з постанов про закінчення виконавчих проваджень ВП 29630002, ВП 29631420, ВП 29629273, ВП 30506182 виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-602/11 виданого 19.10.2011р. закінчено. Залишено в загальному користуванні [PERSON], [PERSON], та [PERSON] частину земельної ділянки площею 73,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: вул. Революції 1905 року в м. Харкові. Частина земельної ділянки площею 7,7 кв. м. залишається в загальному користуванні [PERSON]О, та співвласників [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на 15/100 частини виділити в користування земельну ділянку площею 138,6 кв.м., т.я. частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні, площа земельної ділянки в особистому користуванні складає 111,4 кв.м. (138,6 - 73,9 + 7/7)/3), у т.ч. під будівлями. [PERSON], та [PERSON] на (17/100 + 17/100) частини виділити в користування земельну ділянку площею 314, 16 кв.м. Так як частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні [PERSON], [PERSON], та [PERSON]А, площа земельної ділянки, що виділяється в користування [PERSON] та [PERSON]А складає 264,90 кв.м., у т.ч. під будівлями. [PERSON] та [PERSON] на (6/50+39/100) частини виділити в користування земельну ділянку площею 471,24 кв.м. Так як частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні [PERSON]О, [PERSON] та [PERSON]В, площа земельної ділянки, що виділяється в користування [PERSON] та [PERSON] складає 466,10 кв.м., у т.ч. під будівлями. (т.1 а.с.111-118) Згідно відповіді Департаменту земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 15.07.2014р. заяв та документів для підготовки рішення про передачу у власність або надання в оренду земельної ділянки за адресою: м.Харків, вул. Революції 1905 року, буд. № 62, в період 2005-2014р. не надходило та не виносилось.(а.с.63) Відповідно до архівного витягу з протоколу №25/33 засідання виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 27.12.1955 р. затверджено висновки комісії про реєстрацію земельних ділянок за їх користувачами, що знаходяться в межах кварталу. (т.1 а.с.78) Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.07.2014р. житловий будинок № 62 з надвірними будівлями за адресою: м.Харків, вул. Революції 1905 року, загальною площею 201,1 кв.м., житловою 123,7 кв.м. на земельній ділянці площею 924 кв.м. загальною вартістю 135806 грн. (вартість самочинно збудованого майна-434грн.) належить [PERSON] - 17/100 частин, [PERSON] - 17/100 частин, на підставі договору дарування від 15.04.2004 р.; [PERSON] - 15/100 частин, на підставі договору купівлі продажу від 22.03.1980р.; [PERSON]- 39/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.02.2009р. та 6/50 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.10.2002р. (т.1 а.с.81,82) Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №2840/7561/7562 від 05.08.2015р. 1. Ринкова вартість житлового будинку №62 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові складає 1978876 грн. 2. З технічної точки зору поділ житлового будинку №62 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові з надвірними будівлями в натурі між співвласниками: [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та виділ кожному з співвласників в окремий обєкт нерухомого майна кожному, у відповідності до їх ідеальних часток у спільній частковій власності та з урахуванням рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22.04.2011р., не уявляється можливим. 3. З технічної точки зору виділ в натурі з обладнанням окремого входу кожному з співвласників на їх виділену частку з житлового будинку №62 з надвірними будівлями по вул. Революції 1905р. в м. Харкові: а) [PERSON] та [PERSON] 34/100 частин, б) [PERSON] 15/100 частин, в) [PERSON] 51/100 частин, не уявляється можливим. 4. З технічної точки зору [PERSON] відповідно до його 15/100 частин житлового будинку №62 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові можливо добудувати додатковий самостійний вихід на вул. Революції 1905р. з кімнати №2-2. 5. З технічної точки зору виділити в окреме користування [PERSON] окремий вхід з заїздом для транспорту (аналогічному тому, що знаходиться у спільному користуванні) відповідно до його частини будинку не являється можливим (зазначено у дослідженні). На розгляд суду запропоновано 4 варіанти порядку користування земельною ділянкою. 6. На розгляд суду запропоновано 1 варіант виділу в натурі вищенаведених частин домоволодіння з житлового будинку №62 по вул. Революції 1905 року в м. Харкові максимально наближені до фактичного порядку користування встановленим рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22.04.2011р. з відступом від ідеальних часток співвласників. 7. У дослідженні зазначено як змінилися частки, розмір грошової компенсації не розраховувався з причин, зазначених у дослідженні. 8. На розгляд суду запропоновано 4 варіанти порядку користування земельною ділянкою. Експерт [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновки експертизи та пояснила, що при його складанні було враховано рішення суду від 22.04.2011р. При цьому, змінився склад співвласників, зявилися нові будови та змінився склад будівель. При обстеженні сторони були присутні, обстеження проводилось по фактичному користуванню. Частина будинку потребує ремонту і це враховано в експертизі та вартості будинку. Земельна ділянка виділена кожному з співвласників і є земельна ділянка яка знаходиться в загальному користуванні. Частки власників не змінилися. Виділити співвласникам окремі виїзди для автомобіля не є можливим і виїзд може бути лише в загальному користуванні. Перший варіант висновку найбільш відповідає фактичному порядку користування співвласниками. По другому варіанту висновку [PERSON] необхідно зробити переобладнання кімнати та влаштувати двірний отвір на вулицю. Розмір земельної ділянки [PERSON] не змінився. За рішенням суду та виконкому сіни не відносилися до житлового будинку, до них зроблена прибудова і на теперішній час там знаходиться кухня та туалет. Також з 1978р. було дозволено прибудувати веранду та комору. З технічної точки зору виділ в натурі з обладнанням окремого входу кожному з співвласників на їх виділену частку не є неможливим. Експертиза була проведена на підставі технічного паспорту 2015р. приміщення не перемірялися. Грошова компенсація не визначалась, оскільки деякі надвірні будівлі, які входили у спільну часткову власність знесені, в частині приміщень житлового будинку здійснені поліпшення, а також у звязку зі зміною складу домоволодіння та співвласників. Вартість 1 кв.м. житлового будинку можливо визначити з урахуванням особисто зведених споруд, тому розмір компенсації встановити неможливо. Збільшення одним з співвласників своєї частки в спільній власності на будинок шляхом прибудови в результаті якого збільшилася корисна площа будинку не впливає на розмір земельної ділянки і не є підставою для її збільшення п. 4.2.6.4. В матеріалах інвентаризаційної справи (т.3 а.с.117) є довідка КП «ХМБТІ» №398 від 14.01.2013р., згідно до якої за адресою вул. Революції 1905р., б.62, розташовано житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями: гараж літ. «Л», сараї літ. «Б», «Д», «М», «И», льохи літ. «В» «З», уборні літ. «Г», «Ж», «К», літній душ «Н». Право власності зареєстровано за: 1) [PERSON] - 6/50 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 2-ю ХДНК від 28.10.2002р., р №5-2456; - 39/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 2-ю ХДНК від 09.02.2009р., р №5-146. 2) [PERSON] - 15/100 частин, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 2-ю ХДНК від 22.03.1980р.р№2-1087. 3) [PERSON] - 17/100 частин, згідно договору дарування, посвідченому п/н [PERSON] від 15.04.2004р.р. №4346. 4) [PERSON] - 17/100 частин, згідно договору дарування посвідченому п/н [PERSON] від 15.04.2004 р.р. №4346. Сарай літ «М» вважається самочинно побудованим....» Також в матеріалах інвентаризаційної справи (т.3 а.с.119) є акт поточних змін від 22.11.2012р., відповідно до якого: «Обследование проводилось для внесення текущих изменений. Границы земельного участка не изменились. А-1 пом. II отапливаемое. В пом. 2-3 заложен оконный и оборудован дверной проем. а5 - пристройка выстроена, газовое приборы не установлены. Согласно указа №40 от 09.08.2012г. самовольной не считается. О- беседка выстроена Н - душ снесен.» В матеріалах інвентаризаційної справи (3 а.с. 136) є акт поточних змін по 09.04.2015р., відповідно до якого: «Обследование производилось для изготовления тех. паспорта. При обследовании установлено. Площадь и конфигурация земельного участка без изменений. В составе строений и сооружений изменений нет. В жилом доме лит. «А-1» в пом №4-1 заложен дверной проем, в пом. №4-2 оборудован дверной проем. В пом. №1-3 заложены 2 окна. % износа без изменений...» Відмовляючи позивачам [PERSON] та [PERSON] в задоволенні позовних вимог про поділ житлового будинку та виділ їм в сумісну власність 34/100 частин будинку і надвірних будівель суд виходить з того, що ці вимоги суперечать вимогам вказаного вище законодавства, оскільки право власності на спірний будинок за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за кожним в розмірі 17/100 частин будинку і ніяких даних про набуття ними права спільної сумісної власності на 34/100 частин будинку на підставах передбачених ст.ст.11,328,346,355 ЦК України матеріали справи не містять. Тобто відповідно до ст.ст. 356,364,367 ЦК України кожен з позивачів має право на поділ і виділ лише 17/100 частин будинку. При цьому суд виходить також з того, що ст.ст.364,367 ЦК України не передбачають виділ у спільну власність двох співвласників часткової власності. Крім того, предметом позову зазначених позивачів є згідно з додатком №2 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №2840/7561/7562 від 05.08.2015р. (т.2 а.с.182), як приміщення, що знаходяться в спільній частковій власності сторін, так і особисто зведені приміщення, в т.ч. самочинно зведені, а правила ст.ст.364,367 ЦК України передбачають лише виділ і поділ майна, що є у спільній частковій власності. Враховуючи, що право вибору способу судового захисту і розпорядження своїми правами, щодо предмету спору належить виключно позивачам, а наявні у справі докази не містять даних про можливість виділу кожному з позивачів належної їм 17/100 частин будинку, про що свідчить висновок експертизи та інші наявні у справі докази в їх сукупності і взаємозвязку, а доводи [PERSON] та [PERSON] про захист порушених їх прав у обраний ними спосіб, з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення не відповідають вимогам ст.ст.16,355,356,364,368 ЦК України, їх позовні вимоги не можна визнати обґрунтованими. Вимоги про користування земельною ділянкою не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про поділ будинку. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню виходячи з викладених вище обставин, а також з наступного. Відповідач по первісному позову [PERSON], посилаючись на ст.331 ЦК України не врахував того факту, що щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч.2 ст.331 ЦК України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Але, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту прийняття його в експлуатацію (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулюється Порядком, затвердженим постановою Кабінету в України від 13 квітня 2011 р. № 461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Положення ч.2 ст.331 ЦК України слід розуміти у системному зв'язку з положенням ст.182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об'єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації. Відповідно до ст.30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» прийняттятя в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, що видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Свідоцтво - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, тому, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, а саме добудову до житлового будинку, яку здійснив [PERSON], є момент його державної реєстрації. В матеріалах справи відсутні докази того, що добудова здійснена [PERSON] була зареєстрована у встановленому законом порядку, введена в експлуатацію та було перевірено отримання пожежних та санітарно-технічних норм. Таким чином, в даному випадку, не можна стверджувати про те, що [PERSON] набув на зазначену добудову право власності у встановленому законом порядку, а тому вказана добудова не може бути предметом розгляду щодо виділення в натурі часток із спільної часткової власності. Суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позовних вимог, однак у своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] не заявлено вимог щодо визнання права власності на добудову. Згідно ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а у звязку з чим позов про визнання права власності на самочинне будівництво може бути предметом розгляду суду за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду відповідного компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність свідчать про наявність спору про право. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних правил і норм. Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] відводилася земельна ділянка саме для будівництва, враховуючи, що метою наданння земельної ділянки в загальне користування було обслуговування будинку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. [PERSON] щодо права на збільшення своєї частки у спільній частковій власності посилається саме на ст. 357 ЦК України, ч.3 якої передбачає, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї часткуи у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним за власні кошти за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Добудову, яку здійснено [PERSON] не можна вважати як поліпшення спільного майна. Крім того, співвласники будинку не давали будь-якої згоди на здійснення такої добудови, та в матеріалах справи такі докази відсутні. Частина 4 цієї статті передбачає, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Таким чином, збільшення частки співвласника у праві спільної часткової власності можливе лише за сукупності певних умов, а саме в тому разі, якщо один із співвласників зробив поліпшення майна власним коштом, такі поліпшення не можна відокремити, й вони зроблені за згодою всіх співвласників. Враховуючи положення ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку, який із додерженням встановленого законом порядку та за власний кошт зробив добудову (прибудову) до будинку, але без згоди інших співвласників цього будинку, не має права на зміну розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Отже визначені частки можуть змінюватися лише у разі поліпшення спільного майна, а не внаслідок спорудження нових будівель (здійсненої добудови). Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» зазначено, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконавчого комітету місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності. Однак згода зі сторони [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не надавалася. Виходячи з вищенаведеного, не підлягає задоволенню й вимога про надання в користування [PERSON] земельної ділянки в більшому розмірі, що є похідною, так як вимога про збільшення частки у спільній частковій власності є такою, що не відповідає вимогам закону. Зустрічний позов [PERSON] про припинення спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями №62 по вул. Революції 1905р. в м. Харкові та стягнення грошової компенсації за багаторічне користування [PERSON] та [PERSON] спільною частковою власністю, а саме ? часткою льоху літ. «В» та 51/100 воріт огорожі №1 в розмірі 600 грн. задоволенню не підлягає за таких підстав. Згідно вимог ст.ст.115,118 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію. Якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Як вбачається з договору учасників спільної часткової власності на житловий будинок про встановлення порядку користування конкретними частинами будинку та надвірними будівлями від 05.01.1985р., укладеного з дотриманням вимог діючого на той час законодавства (т.1 а.с.104,105) та рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 22.04.2011р. вони не містять положень про оплату позивачами [PERSON] та [PERSON] чи попередніми власниками за користування сумісною частковою власністю грошових коштів на користь [PERSON] чи попередніх власників її частини будинку, а тому її вимоги в цій частині є необґрунтованими. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з правилами ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинена за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. Наведені норми ЦК є різними за своєю природою і кожна з них є окремою підставою для предявлення позову, оскільки перша з них передбачає право власника, який виділяється, на частку зі спільного майна, а друга можливість за позовом інших співвласників припинити право особи на частку у спільному майні. При цьому грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст.364 ЦК України може бути виплачена співвласнику, який виділяється, лише за його згодою. Водночас відповідно до ст.365 ЦК України згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду). З матеріалі справи вбачається, що як позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] та к і відповідач [PERSON] за зустрічним позовом, вимагали виділити в натурі належні їм частки у спільній частковій власності згідно вимог ст.ст.364-367 ЦК України, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з підстав зазначених вище. Прохання [PERSON] про залишення рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 22 квітня 2011р. про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до визначених ним меж між земельними ділянками співмешканців не є позовними вимогами, а є по суті запереченнями на первісний позов. Оскільки в задоволенні первісного та зустрічних позовів відмовлено, то відповідно до ст.88 ЦПК України не вбачається підстав для відшкодування судових витрат, понесених сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed