Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS], в якому вказує, що їм на праві власності належить по 2/3 частині вказаної квартири, в якій зареєстрований відповідач, якому належить 1/3 частина відповідно, однак за вказаною адресою він майже десять років не проживає, особистих його речей в квартирі немає, матеріальну допомогу по оплаті комунальних послуг він не надає. Спроб вселитися для проживання відповідач не здійснював, перешкод у користуванні зазначеною квартирою йому не чинилося. У звязку з наведеним просять визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в своїх інтересах та як представник [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила пункт третій позовних вимог, а саме про примусове зняття з реєстраційного обліку [PERSON] не розглядати, крім того, просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради в судове засідання не зявився, надав заяву про проведення розгляду справи без його участі, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Представник третьої особи Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Шенгелія-4» в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON], [PERSON], є власниками, а [PERSON] був, квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу № 6055 від 30.03.2000 року, укладеного на Товарній біржі «Ізумруд». Право власності зареєстровано в ХДБТІ за реєстровим № 9119. Згідно договору дарування від 22.10.2007 року, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16502495 від 01.11.2007 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КГ № 023963, виданого 04.10.2007 року Комсомольським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки про склад сімї від 27.04.2017 року, виданої ОСББ «Шенгелія-4», за адресою: [ADDRESS], зареєстрований відповідач [PERSON]. Як вбачається з заяви від 22.10.2007 року [PERSON] надав згоду колишній дружині [PERSON] на продаж, міну або передачу в іпотеку на умовах за її розсудом будь-якому банку 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі є власниками спірної квартири, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд.

Outcome: approved