Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивачка 29 вересня 2020 року звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 7 вересня 2002 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя у неї з відповідачем не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння, відповідач не рахувався з її думками, планами та поглядами на життя, порушував подружню вірність, ставив свої інтереси вище сімейних, у зв`язку з чим виникали сварки. Вже тривалий час вони не підтримують подружніх відносин, не поважають і не люблять один одного, чому їх сім`я розпалася остаточно. На підставі наведеного просить шлюб розірвати. В судовому позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснила, що хоча вони з відповідачем проживають разом в одній квартирі, проте з травня 2019 року не підтримують подружніх відносин, вона втратила до відповідача хороші почуття і примирення між ними неможливе, переконана, що їх шлюб розпався остаточно. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та зазначив, що дійсно подружнє життя з позивачкою не склалося, виникали сварки, з квітня 2019 року вони не підтримують подружніх відносин, він втратив до позивачки хороші почуття і примирення між ними неможливе. Просить позов задовольнити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 7 вересня 2002 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, з травня 2019 року вони не підтримують подружніх, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони вже тривалий час не підтримують подружніх відносин, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved