Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON], в якому просить зобовязати відповідачку не чинити перешкод у спілкуванні з онукою [PERSON], [INFO]; визначити способи участі у спілкуванні та вихованні онуки: систематичні побачення кожної неділі з 10.00 години до 15.00 години; спільний відпочинок 10 днів влітку та 10 днів взимку в межах країни, побачення на свята: Новий рік, Різдво, Великдень, Трійця, [PERSON] України, [PERSON] України, в день народження дитини, за погодженням з матір`ю [PERSON] та в її день народження з 10.00 години до 15.00 години; відводити та забирати онуку до дошкільного навчального закладу, за погодженням з матір`ю дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що її син [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 2011 року по 2012 рік мешкали разом без реєстрації шлюбу, у них народилась донька та її онука [PERSON], [INFO]. Син позивачки помер 06.06.2012 року, дитина мешкає до теперішнього часу зі своєю матірю, стосунки з якою у позивачки погіршились, їй перешкоджали бачитись з онукою. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24.05.2013 року за її позовом усунуто перешкоди та встановлено порядок спілкування бабусі з онукою. На теперішній час відповідачка [PERSON] надає можливість бачитись з онукою, але виключно у її присутності. Позивач є пенсіонером, тому має можливість приділяти більше часу для розвитку онуки, у зв`язку з цим просить усунути перешкоди, які чинить відповідач у спілкуванні та переглянути раніше встановлений рішенням суду графік спілкування. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої вимоги у повному обсязі, підтвердила, що на час розгляду вказаного позову вона безперешкодно спілкується з онукою, будь-яких перешкод відповідачка не чинить, надає більше часу спілкуватись з дитиною, ніж визначено у попередньому рішенні суду. Проте вона бажає захистити своє право на спілкування з онукою на майбутнє, оскільки відповідачка є малозабезпеченою, малограмотною, без належної освіти і тому не має змоги забезпечити належним відпочинком та надати дитині можливість проживати у матеріальному достатку, відвідувати культурні заклади різного напрямку. Представник Виконкому Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, оскільки вказані вимоги позивачкою не доведені. Проте не заперечувала проти вимог щодо встановлення іншого порядку спілкування позивачки з онукою, за погодженням з матірю дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з сім`єю відповідачки знайома приблизно з 1986 року, мешкають по сусідству. Відповідачку [PERSON] характеризує посередньо, вважає, що остання непривітна, невихована, малоосвічена, не має матеріальної змоги забезпечити дитину, тому, на її думку, бабуся повинна займатись вихованням онуки. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день, місце та час розгляду справи належним чином повідомлена, що підтверджено її особистим підписом, причину не явки не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутністю суду не надала. 22 червня 2017 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.05.2013 року зобовязано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з онукою [PERSON], [INFO]; встановлено [PERSON] час спілкування з онукою у першу та третю неділю кожного місяця та в день народження дитини з 10.00 години до 15.00 години. Вказане судове рішення не оскаржене та набрало законної сили 04.05.2013 року (а.с.32-34). В період часу з жовтня 2014 року по листопад 2014 року в порядку виконання судового рішення неодноразово складались акти про неможливість виконання рішення суду, на адресу відповідачки [PERSON] держвиконавцем регулярно направлялись вимоги щодо необхідності виконання рішення суду та накладались штрафи за невиконання без поважних причин рішення (а.с. 27-29). 05 січня 2017 року, згідно витягу з Протоколу №1 засідання Комісії з питань захисту прав дитини в Покровському районі, вирішено затвердити проект висновку виконкому Покровської районної у місті ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], у відношенні малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З урахуванням наданих позивачкою документів, а також її особистих пояснень, пояснень свідка, думки представника органу опіки та піклування, суд дійшов переконливого висновку, що вимоги щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною - в судовому засіданні не доведені. Суду не надано жодних безсумнівних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачка [PERSON] чинить перешкоди або у будь-який спосіб намагається уникнути побачень її дитини з бабусею як на час звернення позивачки до суду у лютому 2017 року, так і під час судового розгляду справи. При цьому суд зазначає, що захист порушеного права позивача на майбутній час не відповідає вимогам ст.ст.11,15 ЦПК України та суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до шостого принципу Декларації ООН прав дитини від 20.11.1959 року, малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли існують виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Відповідно до ч.2 ст.6 Сімейного кодексу України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Вирішуючи питання щодо заявлених вимог про встановлення іншого порядку спілкування бабусі з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], зокрема систематичні побачення кожної неділі з 10.00 години до 15.00 години; спільний відпочинок 10 днів влітку та 10 днів взимку в межах країни, побачення на свята: Новий рік, Різдво, Великдень, Трійця, [PERSON] України, [PERSON] України, в день народження дитини за погодженням з матір`ю [PERSON] та в її день народження з 10.00 години до 15.00 години; відводити та забирати онуку до дошкільного навчального закладу, за погодженням з матір`ю дитини, суд виходить першочергово з інтересів та віку дитини, якій на час розгляду справи виповнилося лише п`ять років. Звертаючись з вказаним позовом позивач, обґрунтовуючи необхідність визначення їй додаткових способів участі у вихованні та спілкуванні з онукою посилалась на те, що відповідач не має матеріальної можливості на належному рівні утримувати та забезпечувати дитину. Так, на думку суду, дані обставини не можуть слугувати підставою визначення додаткових способів спілкування. Крім цього суд зазначає, що позивач, будучи бабусею малолітньої [PERSON], [INFO], має безперешкодне право на надання будь-якої допомоги у добровільному порядку. Таким чином, розумовий розвиток, вікові потреби дитини п`ятирічного віку та її психологічний комфорт тісно повязані з необхідністю регулярної присутності поруч її матері. Суд вважає, що знаходження дитини протягом 24 годин на добу кожного тижня, у тому числі у нічний час поза межами свого житла в іншому оточенні, хоча і поряд з рідною бабусею, але без матері, не відповідає інтересам п`ятирічної дитини, принесе дисбаланс у її психологічний спокій та порушить звичайний ритм дитячого життя. Доводи позивача на те що, їй необхідне рішення для того, щоб його реалізувати в майбутньому у випадку, якщо відповідачем будуть чинитись перешкоди у спілкуванні та вихованні онуки, суд розяснює, що у випадку якщо такі перешкоди будуть їй чинитися, то в силу вимог ст. 15 ЦК України остання має право звернутися до суду захисту свого порушеного права. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed