Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивачка 12 листопада 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В позовній заяві позивач посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO]. В теперішній час з відповідачем живуть окремо. Діти проживають разом з нею. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги не надає. Не працює. Просить стягнути аліменти з того на свою користь на утримання дітей в розмірі 200 грн. на кожну дитину щомісяця. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану, Кодимського районного управління юстиції, Одеської області; [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану, Кодимського районного управління юстиції, Одеської області Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач не працює, інших дітей на утриманні не має, а тому спроможний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачем. Таким чином, при визначені розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем, суд враховує зазначені вище обставини і вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. На підставі ст. ст. 180, 181 СК України,

Outcome: approved