Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення трьох процентів річних та інфляційних посилаючись на те, що відповідач будучи винним у вчиненні злочину тривалий час не повертає стягнуту за вироком суду шкоду тому вирішили в судовому порядку стягнути з останнього платежі, передбачені ст.625 ЦК України. У судове засідання зявився представник позивачів, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання з'явився, заперечив проти позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Судом встановлено, що в вересні 2011 року вироком Хмельницького міськрайонного суду який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено кримінальне покарання. Також цим вироком задоволено цивільний позов потерпілих про відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди й стягнуто з останнього на користь [PERSON], [PERSON] 200 000 грн. моральної шкоди. Суд вважає, що дане зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Судом не береться до уваги показання представника позивачів щодо розрахунку нарахованих на суму боргу 3% річних та інфляційних та представлений суду розрахунок про стягнення на користь [PERSON] 140781,41 грн. інфляційних та 8526,45 грн.- 3% річних та на користь [PERSON] 138054,94 грн. інфляційних втрат та 8354,85 грн.-3% річних у звязку з неправильністю їх обрахунку. Суд вважає, що представлений представником відповідача розрахунок нарахованих на суму боргу 3% річних та інфляційних, який перевірений судом, є правильним та обґрунтованим, тому береться до уваги. Зважаючи на викладене, беручи до уваги правову позицію Верховного Суду України у справі №6-113цс14 суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 3% річних 7977,21 грн., нарахованих на суму боргу та інфляційні 21577,50 грн., на користь [PERSON] 3% річних 7822,71 грн. нарахованих на суму боргу та інфляційні 21156,63 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог На підставі викладеного та

Outcome: partial