Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять: провести поділ земельної ділянки для будівництва житлового будинку і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] за кадастровим номером [NUMBER] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - [NUMBER]), що перебуває у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на частки пропорційно до їхніх часток у праві спільної часткової власності на розміщений на цій земельній ділянці садибний житловий будинок [ADDRESS], а саме: визнати за [PERSON] право власності на 136/1200 часток земельної ділянки, за [PERSON] право власності на 760/1200 часток земельної ділянки, за [PERSON] право власності на 51/1200 часток земельної ділянки, за [PERSON] право власності на 151/ 1200 часток земельної ділянки, за [PERSON] право власності на 51/1200 часток земельної ділянки, за [PERSON] право власності на 51/1200 часток земельної ділянки; право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку для будівництва житлового будинку і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - [NUMBER]) - припинити; стягнути з відповідачів 6890грн. судового збору та 5000 грн. витрат за надання правової допомоги у справі. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що вони та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками садибного житлового будинку, що розташований по [ADDRESS], загальною площею 314,2 кв.м., на праві спільної часткової власності у таких частках: [PERSON] - 136/1200, [PERSON] - 760/1200, [PERSON] - 51/1200, [PERSON] - 151/1200, [PERSON] - 51/1200, [PERSON] - 51/1200. Зазначають, що у спільному користуванні сторін перебувають також допоміжні господарські будівлі площею 6,8 кв.м. та 10,4 кв.м., сходова клітка площею 7,0 кв.м., коридор - 8,4 кв.м, санвузол - 3,8 кв.м., сходова клітка - 7,0 кв.м. Вказаний садибний житловий будинок та належні до нього господарські будівлі розташовані на земельній ділянці площею 0,1 га, за адресою: [ADDRESS], (кадастровий номер [NUMBER]), яка згідно з ухвалою 13-ї сесії 6-го скликання Львівської міської ради №3021 від 26.12.2013 року «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на місцевості, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» передана у спільну сумісну власність їм та відповідачам для обслуговуванням даного будинку. В подальшому, Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції подальшому було зареєстровано право спільної сумісної власності на дану земельну ділянку. А відтак, просять провести поділ земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування будинку, на частки, пропорційно до їх часток у праві власності на будинок, оскільки відповідачі щодо цього заперечують. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - Цімко П.О. в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в фабулі позовної заяви та додатково зазначили, що при набутті права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку слід визначати пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. А тому, поділ земельної ділянки, площею 0,1 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка була передана у спільну сумісну власність сторонам у справі для будівництва і обслуговування садибного житлового будинку за цією адресою, який на момент набуття права власності на вказану земельну ділянку та станом на даний час перебуває у спільній частковій власності сторін з визначеними частками, повинен бути здійснений на основі пропорційного поділу на частки, виходячи із розміру часток у праві спільної часткової власності на садибний житловий будинок [ADDRESS], які існують на момент перетворення спільної сумісної власності на земельну ділянку у спільну часткову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов заперечили, вважають позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначають, що будинок по [ADDRESS] був збудований 1930 року та складався з двох квартир [NUMBER] та [NUMBER]. Квартира [NUMBER] була у їхньому користуванні та у користуванні позивачів. Протягом періоду користування даним будинком разом із позивачами здійснювали добудову та перепланування, що призвело до зміни кількості квартир у будинку з двох до чотирьох, які у 2006 році були приватизовані. 16.12.2008 року рішенням Сихівського районного суду м.Львова визнано право власності за [PERSON] на квартиру по [ADDRESS] загальною площею 159,0 кв.м, з врахуванням добудови площею 80,3 кв.м. Право власності на квартиру [NUMBER], розташовану у будинку [ADDRESS], позивачі та співвідповідач [PERSON] набули у рівних частках по 1/3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2010 року та в результаті приватизації всіх квартир разом із позивачами стали співвласниками житлового будинку [ADDRESS]. Стверджують, що не заперечують щодо поділу земельної ділянки між співвласниками житлового будинку пропорційно, виходячи із розміру часток у праві спільної часткової власності на садибний житловий будинок [ADDRESS], однак без урахування здійсненої добудови співпозивачем [PERSON] та, відповідно, частки, право власності на яку було визнано за нею рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16.12.2008 року. Вважають, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі помилково ототожнюють факт отримання свідоцтва про право власності на садибний будинок шляхом зняття його з балансу міської ради з набуттям, а саме переходом права власності на житловий будинок, а тому покликання позивачів на ч.4 ст. 120 ЗК України є безпідставними. Стверджують, що без визначення розміру земельної ділянки загального користування та без виділення в натурі часток в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності їм та позивачам, провести поділ земельної ділянки неможливо. При цьому при здійсненні поділу земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності співвласників житлового будинку, частки співвласників повинні бути рівними. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як стверджується свідоцтвом про право власності на садибний житловий будинок [NUMBER] від 07.08.2012р. садибний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 314,2 кв.м., належить на праві приватної спільної часткової власності в таких частинах: [PERSON] - 136/1200; [PERSON] - 760/1200; [PERSON] - 51/1200; [PERSON] - 151/1200; [PERSON] - 51/1200; [PERSON] - 51/1200. Також у спільному користуванні зазначених осіб перебувать господарські приміщення площею 6,8 кв.м. (І) та 10,4 кв.м. (ІІІ), сходова клітка площею 7,0 кв.м. (ІV), коридор - 8,4 кв.м (V), санвузол - 3,8 кв.м. (VII), сходова клітка - 7,0 кв.м (VIII) (а.с.8). Відповідно до ухвали Львівської міської ради №3021 «Про затвердження громадянам технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок на місцевості, і передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» від 26.12.2013 року сторонам передано земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,1 га, у спільну сумісну власність (а.с.13, 14). Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 18.08.2014 року та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 18.08.2014 року, земельна ділянка, кадастровий номер якої [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрована на праві приватної спільної сумісної за власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-17). Суд не приймає покликань представника відповідачів на те, що поділ земельної ділянки на частки слід проводити, виходячи із розміру часток у праві спільної часткової власності на садибний житловий будинок [ADDRESS], без урахування права власності [PERSON] на добудову, площею 80,3 кв.м., оскільки право власності на таку добудову визнано за нею ще до набуття сторонами по справі права спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) . Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.2, ч.4 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку . Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч.1, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Згідно із ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визначення часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку пропорційно часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок є підставними та підлягають задоволенню. На підставі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Для захисту свого порушеного права та представництва інтересів в суді позивачами було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Цімко Петром Орестовичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000117 від 25.07.2014 року). Згідно п.4.1 даного договору клієнт сплачує адвокату гонорар. Однак, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано жодних розрахунків про час зайнятості особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням або під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, а також жодних доказів оплати коштів в розмірі саме 5 000 грн. Наявність лише договору про надання правової допомоги з зазначенням суми гонорару виключає можливість відшкодування позивачу витрат на правову допомогу адвоката. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Оскільки представник позивачів діяв на підставі ордеру та договору про надання юридичних послуг №05-02/16 від 05.02.2016 року, вимога позивачів про стягнення на їх користь 5000, 00 грн витрат за надання правової допомоги у справі є безпідставною та не підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 15, 16, 355, 368, 372, 377 ЦК України, ст.ст. 86, 89, 120 ЗК України, та

Outcome: partial