Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначають, що вони є співвласниками житлового будинку, який розташований за адресою [ADDRESS]. В грудні 2018 року з перереєстрації житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], позивачі звернулися до державного реєстратора Таращанської РДА [PERSON] При перевірці інформації з Єдиного реєстру заборон і відчужень нерухомого майна позивачам стало відомо, що на вищевказаний житловий будинок за постановами РВ ДВС у Таращанському районі за № 196/2 від 14.05.1999 року, № б/н від 27.06.2003 року, № б/н від 02.07.2003 року та ухвали Таращанського районного суду Київської області від 27.06.2003 року Таращанською районною державною нотаріальною конторою було накладено арешти за такими реєстраційними номерами обтяжень: № 45514 від 30.06.2004 року; № 48844 від 02.07.2004 року; № 48857 від 02.07.2004 року; № 48844 від 02.07.2004 року; № 48875 від 02.07.2004 року; № 48884 від 02.07.2004 року. Після цього позивачі звернулися до Таращанської районної державної нотаріальної контори в Київській області з усною вимогою про зняття арешту. Проте з відповіді, яку вони отримали від працівника Таращанської районної державної нотаріальної контори в Київській області, їм стало відомо, що копії постанов РВ ДВС у Таращанському районі за № 196/2 від 14.05.1999 року, № б/н від 27.06.2003 року, № б/н від 02.07.2003 року та ухвали Таращанського районного суду Київської області від 27.06.2003 року про накладення арешту на майно, не збереглися в архіві нотаріальної контори. [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу копії ухвали про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за № 2-264/2003 року, яка винесена Таращанським районним судом Київської області для пред'явлення її до Таращанської районної державної нотаріальної контори в Київській області разом із заявою про зняття арешту. 18.12.2018 року від Таращанського районного суду Київської області позивач [PERSON] отримав відповідь за № 01-08/85/2018 вих., з якої вбачається, що матеріали справи за № 2-264/2003 року, були знищені у зв'язку із закінченням строку зберігання. Заборгованості перед [PERSON] позивачі не мають, що підтверджується: рішенням Таращанського районного суду Київської області від 20.08.2003 року, ухвалою апеляційного суду Київської області від 21.01.2004 року, ухвалою Верховного Суду України від 20.04.2006. Так, за заявою [PERSON], судом до винесення рішення у справі за № 2-264 РВ ДВС у Таращанському районі 01.07.2003 року, постановою про відкриття виконавчого провадження № 454/1 було накладено арешт на майно, яке належить позивачам. Таким чином, на даний час на належне позивачем майно безпідставно накладено арешт, чим порушені їх майнові права щодо розпорядження власністю. Після цього позивачі звернулися повторно вже офіційно до Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області з вимогою про зняття арешту. В свою чергу Таращанський РВ ДВС ГТУЮ у Київській області своїми відповідями підтвердило те, що позивачі не є боржниками. Оскільки, арешт на майно, а саме на вищевказаний житловий будинок, на даний час не скасований, тому позивачі змушені звернутися за захистом порушеного права до суду. В судове засідання позивачі не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно, проте в прохальній частині позовної заяви просять розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В грудні 2018 року позивачі звернулися до державного реєстратора Таращанської РДА [PERSON] з питанням перереєстрації житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. При перевірці інформації з Єдиного реєстру заборон і відчужень нерухомого майна, позивачам стало відомо, що на вищевказаний житловий будинок за постановами РВ ДВС у Таращанському районі за № 196/2 від 14.05.1999 року, № б/н від 27.06.2003 року, № б/н від 02.07.2003 року та ухвали Таращанського районного суду Київської області від 27.06.2003 року Таращанською районною державною нотаріальною конторою було накладено арешти за такими реєстраційними номерами обтяжень: № 45514 від 30.06.2004 року; № 48844 від 02.07.2004 року; № 48857 від 02.07.2004 року; № 48844 від 02.07.2004 року; № 48875 від 02.07.2004 року; № 48884 від 02.07.2004 року. З відповіді, яку позивачі отримали від працівника Таращанської районної державної нотаріальної контори в Київській області їм відомо, що копії постанов РВДВС у Таращанському районі за № 196/2 від 14.05.1999 року, № б/н від 27.06.2003 року, № б/н від 02.07.2003 року та ухвали Таращанського районного суду Київської області від 27.06.2003 року про накладення арешту на майно, не збереглася в архіві нотаріальної контори. 18.12.2018 [PERSON] отримав відповідь з Таращанського районного суду Київської області про те, що матеріали цивільної справи №2-264/2003, були знищені у зв'язку із закінченням строку зберігання. За заявою [PERSON], Таращанським районним судом Київської області до винесення рішення у цивільній справі за № 2-264, РВ ДВС Таращанського РУЮ в Київській області 01.07.2003 року, постановою № 454/1 було накладено арешт на майно, яке належить позивачам. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 20.08.2003 в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення індексації за договором позову, було відмовлено. Ухвалами апеляційного суду Київської області від 21.01.2004 та Верховного суду України від 20.04.2006, рішення Таращанського районного суду Київської області від 20.08.2003 залишено без змін. Проте, судовими рішеннями не було скасовано арешт на житловий будинок, який належить позивачам. Позивачі звернулися до Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області з вимогою про зняття арешту з нерухомого майна, проте їм було відмовлено, оскільки до відділу не надходила ухвала суду про зняття арешту з майна та повідомлено, що станом 11.02.2019 позивачі не є боржниками. Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статтею15,16 ЦПК України розглядається в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Абзацом 2 пункту 8 Постанови №5 передбачено вирішення лише вимоги про зняття арешту з майна у випадку, якщо позивач є власником спірного майна. Відповідно до ч. 2ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідн ост. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved