Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя до відповідачів Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON] Посилається на те, що 20.04.1991 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.10.2014 року - розірвано. Ними, в період шлюбу, з 1997 року по 2000 рік, за спільні кошти, було побудовано садибний будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, де вони постійно проживали. Даний житловий будинок побудований на земельній ділянці площею 3948,00 кв.м, розташованій по [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва та обслуговування садибного (індивідуального) житлового будинку. Рішенням Банилівської сільської ради №17 від 05.12.1997 року їм безоплатно була передана у приватну власність присадибна ділянка, розміром 0,60 га. Зазначила, що майно, набуте ними під час шлюбу, а саме: завершений будівництвом (але не зданий в експлуатацію) садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто є її власністю та власністю [PERSON] Після припинення сімейних стосунків, [PERSON] почав чинити їй перешкоди у користуванні їхнім житловим будинком, створював конфліктні ситуації стосовно їхнього будинку, внаслідок чого вона була змушена переїхати проживати до своїх батьків, а [PERSON] поселив в їхній спільний житловий будинок іншу жінку з якою почав там проживати, тим самим порушуючи її права як співвласника будинку. Добровільно поділити спільно нажите майно, [PERSON] відмовляється. Згідно вимог ч.1,2 ст.71 СК України та ч.2 ст.183 ЦК України, спірний садибний (індивідуальний) будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] є неподільним, оскільки розділити його в натурі неможливо без втрати його цільового призначення. В зв'язку з тим, що їхній будинок є неподільним і домовленості між ними, щодо обов'язкової згоди будь-кого з них на отримання грошової компенсації за свою частку у праві спільної сумісної власності, досягнуто не було, а тому за ними (подружжям) слід визнати ідеальні частки кожного і цьому майні, без його реального поділу в натурі, залишивши майно у їхній спільній частковій власності. Зазначила, що оскільки виготовленням всіх необхідних дозвільних документів, під час здійснення будівництва їхнього будинку та по його закінченню, займався [PERSON], їй не було відомо, які саме документи ним були зроблені. Однак, згодом їй стало відомо, що [PERSON] після закінчення будівництва їхнього будинку, належним чином не оформив правовстановлюючі документи на нього, позбавивши її, як співвласника будинку, належних їй прав на зазначену нерухомість, в тому числі права на її поділ маж ними (подружжям). Ігноруючи її вимоги, [PERSON] і на даний час відмовляється оформлювати правовстановлюючі документи на повністю збудований садибний (індивідуальний) будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], вказуючи, що таким чином вона не зможе довести будь-які свої права на нього. В зв'язку із необхідністю виготовлення правовстановлюючих документів на їхній будинок, вона як співвласник, звернулася до інженера з інвентаризації нерухомого майна ФОП [PERSON] із замовленням на проведення технічної інвентаризації їхнього будинку та після чого отримала на нього технічний паспорт. Згідно матеріалів інвентаризації та технічного паспорта, садибний (індивідуальний) будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 85,10 кв.м., житловою - 57,00 кв.м., сараїв літ. Б, В, Г, навісу літ. Д, вбиральні літ. Е, гаражу літ.Ж, а також колодязь літ. №1, вигрібної ями №2, огорожі №3-5, воріт №6-7, та хвіртки №8. Крім того, відповідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, житловий під літ.А, загальною площею - 85,10 кв.м, житловою площею - 57,00 кв.м, складається із наступним приміщень: коридору 1-1 площею - 7,80 кв.м, кімнати 2-2 площею - 20,80 кв.м, кухні 1-3 площею 11,20 кв.м, кімнати 1-4 площею 11,60 кв.м, ванної 1-5 площею - 9,10 кв.м, кімнати 1-6 площею - 12,40 кв.м, кімнати - 1-7 площею - 12,20 кв.м. Також, висновком № 14081 експертного дослідження, було визначено дійсну ринкову вартість житлового будинку, яка становить - 141190,00 грн. Також нею було замовлено та отримано звіт про зведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта: житлового будинку літ. «А», сараїв літ. Б, В, Г, навісу літ. Д, вбиральні літ. Е, та гаражу літ. Ж по [ADDRESS], згідно якого було встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації, недоліків, дефектів не виявлено. Відповідно до вимог чинного законодавства, з метою прийняття в експлуатацію, спільного з [PERSON], садибного (індивідуального) житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], вона звернулась до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області, надавши необхідні документи, однак їй було відмовлено у прийнятті в експлуатацію даного будинку, оскільки будівельні роботи проведені без дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт. Просить визнати садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальною площею 85,10 кв.м, житловою площею - 57,00 кв.м, з надвірними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити їй - [PERSON] у власність 1/2 частку садибного (індивідуального) житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та виділити [PERSON] у власність 1/2 частку садибного (індивідуального) житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Право спільної сумісної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] - припинити. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав покази аналогічні позову, просив задовольнити. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області надійшла заява, в якій вони позовні вимоги [PERSON] визнають, не заперечують щодо задоволення, просять справу розглядати без їх участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, від одержання судової повістки відмовився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Суд, заслухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] 20.04.1991 року уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №14, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER], повторно виданого 11.06.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Вижницького РУЮ у Чернівецькій області. Заочним рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.10.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, рішення набрало законної сили, що підтверджується копією заочного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10.10.2014 року. З архівного витягу з рішення Банилівської сільської Ради народних депутатів №17 від 05.12.1997 року [PERSON] надано дозвіл на приватизацію присадибної ділянки площею 0,60 га. Згідно висновку №14081 від 26.06.2014 року здійсненого експертом [PERSON] за заявою [PERSON] від 19.06.2014 року вбачається, що ринкова вартість домоволодіння по [ADDRESS], визначена за порівняльним підходом станом на день складання висновку 26.06.2014 року складала: 141190,00 грн. Згідно звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта (житлового будинку літ.А, сарай літ. Б, сарай літ.В, сарай літ.Г, навіс літ.Д, гараж літ.Ж, які розташовані в [ADDRESS]) вбачається, що експерт [PERSON] за результатами проведення технічного обстеження об'єкта встановив його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації та можливість його безпечної експлуатації. З експлікації приміщень до плану одноквартирного (садибного) житлового будинку в [ADDRESS], яка міститься в технічному паспорті на даний садибний (індивідуальний) житловий будинок №8а від 18.06.2014 року вбачається, що загальна площа приміщень складає 85,10 кв.м, з яких 57,00 кв.м становить житлова площа, 28.10 кв.м. - допоміжна. Житловий будинок позначений літ.А складається з наступних приміщень: коридор -7,80 кв.м., кімната - 20,80 кв.м., кухня - 11,20 кв.м., кімната - 11,60 кв.м., ванна - 9,10 кв.м., кімната - 12,40 кв.м., кімната 12,20 кв.м. З встановлених судом обставин, вбачається, що шлюб між сторонами був зареєстрований 20.04.1991 року, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області 10.10.2014 року - розірвано, згідно експертного дослідження вбачається, що житловий будинок 1997-2007 року побудови, завершений будівництвом у 2007 році, а тому відповідають даним обставинам майнові правовідносини подружжя, а також правовідносини щодо набуття права власності на нерухоме майно, які регулюються Сімейним кодексом України (надалі - СК України) та Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З огляду на викладене, суд вважає, що спільно зведений сторонами будинок, який розташований в [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а тому вимога [PERSON] щодо визнання садибного (індивідуального) житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Що стосується вимог щодо розподілу спільного майна подружжя та припинення право спільної сумісної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до роз'яснень п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] звернулась із листом до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області з приводу прийняття садибного (індивідуального) житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] в експлуатацію, однак їй було відмовлено, оскільки всі роботи з будівництва садибного (індивідуального) житлового будинку проведені без дозвільної документації, в зв'язку з чим відсутні підстави для прийняття в експлуатацію садибного (індивідуального) житлового будинку, який розташований в [ADDRESS]. Повідомлено, що самочинно збудоване нерухоме майно приймається в експлуатацію відповідно до п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року. З врахуванням наведених обставин, досліджених доказів, судом встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно - спірний садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], з позовом про поділ якого, як спільного майна подружжя, звернулась позивачка [PERSON] не було зареєстроване у встановленому законом порядку, а тому відповідно до вимог закону, відсутні правові підстави для поділу спільного сумісного майна подружжя, а тому позовні вимоги щодо розподілу спільного майна подружжя та припинення право спільної сумісної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в [ADDRESS] є передчасними та задоволенню не підлягають. Вимоги щодо поділу матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) позивачкою [PERSON] не заявлялись. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки [PERSON] понесені судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial