Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з первісним позовом, яку уточнили під час судового розгляду, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя, виділити відповідачу [PERSON] автомобіль марки SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 1955737,44 грн; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 1 /2 частину вартості вказаного автомобіля в розмірі 97869,72 грн; визнати, що квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю позивачки [PERSON] Обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним: з 14 січня 2006 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, з 01 березня 2013 року шлюбні відносини фактично припинені, рішенням суду від 08.05.2015 року шлюб розірвано. Під час її з відповідачем шлюбу був придбаний автомобіль марки SUBARU OUTBUСK, д.н.з. [NUMBER]. З урахуванням того, що автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, перебуває з березня 2013 року у володінні та користуванні відповідача, позивач не заперечувала проти того, щоб авто і в подальшому залишалось у володінні відповідача, але з виплатою позивачці грошової компенсації в розмірі ? частини вартості автомобіля у розмірі 97868,72 грн. Також зазначив про те, що в період шлюбу, 15.03.2006 року позивач отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], однак вказана квартира фактично була придбана до реєстрації шлюбу з відповідачем на її особисті кошти, оскільки на виконання умов договору інвестування у нерухомість та управлінням майном №87219 від 31.03.2005 року саме позивачкою була сплачена вартість зазначеної квартири в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями на суму 510455 грн., а отже на підставі викладеного, позивач просила суд визнати вищезазначену квартиру її особистою приватною власністю. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та його підстави. Відповідач за первісним позовом через свого представника позов не визнавав та пред'явив зустрічну позовну заяву, яку уточнив під час судового розгляду, і остаточно просив: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1 /2 частини квартири [ADDRESS]; визнати правочин укладений між [PERSON] та [PERSON], щодо відчуження автомобіля марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов [NUMBER] недійсним та визнати спільною сумісною власністю зазначений автомобіль. Як на підставу зустрічних позовних вимог зазначивши наступне: з 2000 року, до вступу у шлюб, позивач та відповідач проживали в квартирі, що належала на праві власності дружині [PERSON], та були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство. За сім місяців до вступу в шлюб їх сім'я прийняла рішення про покращення житлових умов шляхом інвестування коштів у нове житло за рахунок спільних заощаджень. 31.03.2005 року відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] укладено договір інвестування у нерухомість та управлінням майном №87219 на виконання якого 15.03.2006 року, тобто після вступу у шлюб, видано свідоцтво про власності на квартиру [ADDRESS], вартістю 510455 грн. Спірна квартира після передачі її у розпорядження подружжя не була придатна для проживання. У період з моменту придбання нерухомого майна до 2013 року, спільними зусиллями подружжя, квартира була приведена у житловий стан. Позивач за зустрічним позовом зазначаючи, про те що договір інвестування у житло відповідачем [PERSON] було укладено в інтересах сім'ї з метою поліпшення житлових умов для майбутнього їх подружжя, просив суд, визнати за ним право власності на ? частини зазначеної квартири. В обґрунтування заявлених вимог в частині визнання правочину недійсним та визнання спільною власністю подружжя автомобіля марки Hyundai позивач за зустрічним позовом зазначив. Під час перебування у шлюбі, у вересні 2011 року подружжям було придбано автомобіль марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов [NUMBER].У травні 2013 року, зазначений автомобіль відповідач [PERSON] відчужила своєї матері [PERSON], безйого згоди, як чоловіка, а отже, з цих підстав [PERSON] просив суд визнати правочин недійсним. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник зустрічну позовну заяву не визнавали. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, направивши суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, просила відмовити позивачу за зустрічним позовом [PERSON] у задоволені вимог про визнання недійсним правочину щодо відчуження автомобіля та визнання автомобіля сумісною власністю подружжя, зазначивши що автомобіль марки Hyundai був придбаний нею у встановленому законом порядку. Вислухавши сторони, вивчивши надані докази, судом встановлені наступні факти та правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2006 року. Сторони у судовому засіданні зазначили про, те що фактично сімейні стосунки припинились у березні 2013 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року шлюб сторін розірвано Вирішуючи позовні вимоги в частині поділу транспортного засобу SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], суд виходить з наступного. З наданих суду документів встановлено, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами у справі 23.06.2010 року було придбано легковий автомобіль SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який був зареєстрований в Броварському РЕВ ДАЇ на ім'я відповідача [PERSON] (облікова картка АМТ т.1 а.с. 11). Згідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 10.06.2014 року №С14-264 проведеною експертом ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза - Стандарт» на виконання ухвали суду від 03.04.2014 року, середня ринкова ціна автомобіля SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], з урахуванням строку його експлуатації, складає 195737,44 грн. (т.1 а.с.183-203). Згідно ч.1,2 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. В судовому засіданні не встановлено домовленості між сторонами щодо поділу спільного сумісного майна. Згідно ч.4, 5 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що сторони не дійшли згоди щодо отримання одним та сплату іншим грошової компенсації за частку у спільному майні, суд позбавлений можливості провести поділ майна у натурі, і вважає необхідним провести поділ спільного майна подружжя шляхом визначення ідеальних часток подружжя у спільному майні без його реального поділу у натурі і залишає майно у спільній частковій власності сторін. З урахуванням викладеного, суд вважає, що первісні позовні вимоги в частині виділення у власність в порядку поділу спільного майна подружжя, відповідачу [PERSON] автомобіля марки SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 1955737,44 грн. та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1 /2 частину вартості вказаного автомобіля в розмірі 97869,72 грн. підлягають задоволенню частково. Суд визнає спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль SUBARU OUTBUСK 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], визнає за сторонами ідеальні частки у спільному майні з урахуванням принципу рівності часток. Оцінивши докази, надані на підтвердження обґрунтованості первісних позовних вимог, щодо визнання особистою приватною власністю квартири [ADDRESS] за позивачем [PERSON] та зустрічних позовних вимог в частині визнання, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, права власності на ? частини зазначеної квартири, суд доходить наступних висновків. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу ( п. 1 ч.1 ст. 57 СК України). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просив суд поділити майно, а саме квартиру[ADDRESS] , набуте в період перебування у шлюбі із [PERSON], посилаючись, що з 2000 року до вступу у шлюб позивач та відповідач проживали разом, як родина. За сім місяців до вступу в шлюб [PERSON] та [PERSON] вирішили покращити житлові умови шляхом придбання нового житла за рахунок спільних заощаджень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні не доведено факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю з 2000 року. Однак, в судовому засіданні було встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31 березня 2005 року позивачем [PERSON] укладено з ЗАТ «Трест Київміськбуд-1» Договір інвестування у нерухомість та управління майном №87219, де об'єктом інвестування є: квартира, загальної площею 92,81 кв.м. за адресою: [ADDRESS]), ж/к Оазіс (т.1 а.с 16-21). Вартість придбаного майна, що передано в управління згідно додатку №1/1 від 07.06.2005 р. до Договору інвестування складала 510455,00грн.(т.1 а.с. 25). Позивач [PERSON] на виконання умов Договору інвестування №87219 від 31.03.2005 року сплатила кошти в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 13.04.2005 року на суму 334455,00 грн. та платіжним дорученням №1 від 07.06.2005 року на суму 176000,00 грн.(т. 1 а.с.26,29) Об'єкт нерухомого майна [ADDRESS] введено в експлуатацію 21.11.2005 року, та на підставі розпорядження Оболонської районної у м. Києві Державної адміністрації присвоєно поштову адресу: [ADDRESS]. Спірна квартира стала нумеруватися - 39, про що не заперечували сторони. 15 березня 2006 року Головним управлінням житлового забезпечення видано Свідоцтво про право власності [PERSON] на зазначене майно (т.1 а.с. 30-31) Таким чином, судом встановлено, що позивачем [PERSON] сплачені за кошти в сумі 510455,00грн. на придбання спірної квартири до реєстрації шлюбу з відповідачем, що не дає відповідачу [PERSON] право на визнання право власності 1/2 частини на квартиру [ADDRESS]. Суд вважає, що зазначена квартира не відноситься до майна, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності та не є предметом поділу майна, набутого під час шлюбу. Щодо посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] на той факт, що 15.02.2006 р, вже після вступу у шлюб сторін, було сплачено 18645,00 грн. в якості платежу за Договором інвестування №87219 від 31.03.2005 року, у судовому засіданні було з'ясовано, що після введення будинку в експлуатацію загальна площа квартира збільшилась в порівняні з зазначеною площею у Договорі на 3,39 кв.м., вартість яких становила 18645,00 грн. і тому дійсно остаточний платіж було зроблено у період шлюбу. Дослідивши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності необхідно стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] в рахунок відшкодування половини частини сплаченого 15.02.2006 р остаточного розрахунку вартості об'єкту інвестування за Договором і №87219 від 31.03.2005 року коштів в розмірі 9322,00 грн. Щодо зустрічних позовних вимог про визнання правочину укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо відчуження автомобіля марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов [NUMBER] недійсним та визнання його спільною сумісною власністю суд виходить з наступного. Під час перебування у шлюбі, у вересні 2011 року подружжям було придбано автомобіль марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов [NUMBER], який в органах ДАІ був зареєстрований на відповідача за зустрічним позовом [PERSON], про що не заперечувала остання. У травні 2013 року, згідно довідки - рахунку зазначений автомобіль продано за 50000,00 грн. [PERSON], яка була залучена судом в якості третьої особи до участі у справі. Вказаний автомобіль відчужений [PERSON] без згоди чоловіка [PERSON] Згідно з ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч.1, 2 ст.65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договоріводним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до судуз позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Такі підстави для визнання правочину недійсним встановлені ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги в частині визнання правочину щодо відчуження автомобіля недійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки за відсутності згоди [PERSON], відповідач [PERSON] не мала права розпоряджатися майном, що є спільною сумісною власністю подружжя без згоди позивача за зустрічним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Згідно з матеріалами справи позивач за зустрічним позовом [PERSON], просив визнати спільною сумісною власністю автомобіль марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов [NUMBER], не зазначивши про порядок поділу майна. Отже, суд в межах заявлених позовних вимог приходить до обґрунтованого висновку про визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль марки Hyundai i10 1.2 F/L Comfort AT GLS, кузов [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позовні вимоги, як позивача по первісному позову, так і позивача по зустрічному позову, задовольняються частково, кожний позивач сплатив при подачі позову однакову суму судового збору, вимоги про повернення позивачці за основним позовом та позивачу по зустрічному позову сплачених ними судових зборів задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial