Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій зазначають, що відповідач зареєстрований в спірному житловому приміщенні, однак з 2004 року в ньому не проживав, за комунальні послуги не платив, квартира в цілому належить їм на праві власності. В судове засідання позивач та їх представник [PERSON] не явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час і місце слухання справи належно повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце слухання справи належно повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 26.01.1994 року сторонам та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру, згідно якого кожен із них був власником ? частини квартири, що підтверджується свідоцтвом. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 17.02.2014 року відповідач [PERSON] подарував належну йому ? частину квартири позивачеві [PERSON], 28.03.2014 року позивачам [PERSON] та [PERSON] були видане і свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири, яка належала померлій [PERSON], внаслідок чого позивачі стали власникам цілої квартири [ADDRESS], що підтверджується відмітками на свідоцтві, витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі, договором дарування, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності. Сторони зареєстровані у спірній квартирі, що підтверджується паспортами. Відповідач [PERSON] з 2004 року у спірній квартирі не проживає, що підтверджується актами. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ч. 2 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач зареєстрований у спірній квартирі без погодження із нинішніми власниками, це обмежує позивачів у здійсненні належного їй права власності на спірне житлове приміщення, створює обмеження і перешкоди у реалізації однієї і складових права власності - права розпорядження квартирою. Суд вважає можливим захистити право власності позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право (позбавлений права) користування житловим приміщенням, а обраний позивачами спосіб захисту їх інтересів грунтується на законі. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню повністю, оскільки під час судового розгляду факт порушення прав власників доведений належними і допустимими доказами, а відповідач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не подав заперечень на позов та їх не довів. Таким чином, позовні вимоги грунтуються на законі та зібраних у справі доказах, судом встановлено достатність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням шляхом позбавлення такого права у судовому порядку, тому позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved