Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що їм та третім особам [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1999 року належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. 30.10.2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено шлюб. Одразу після укладення шлюбу подружжя виїхало на постійне проживання до Іспанії. Як вказують позивачі, з 04.03.2014 року відповідач зареєстрований у спірній квартирі на його прохання в зв'язку з необхідністю зняття з реєстраційного обліку за попередньою адресою. Відповідач у спірну квартиру не вселявся і ніколи в ній не проживав, його особистих речей у квартирі немає. З 06.03.2016 року позивач [PERSON] та відповідач припинили фактичні шлюбні відносини та стали проживати окремо. 20.01.2017 року судом м.Таррагони, Іспанія, шлюб між ними було розірвано за взаємною згодою. Позивачі стверджують, що відповідач, незважаючи на розірвання шлюбу та наявність постійного місця проживання в Іспанії, самостійно з реєстраційного обліку у спірній квартирі не знімається, квартирою не цікавиться, не бере і ніколи не брав участі в її утриманні, не з'являється за місцем реєстрації, вселитись до квартири не мав наміру, жодних перешкод у доступі та користуванні квартирою йому не створювалось. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує їх права, як власників квартири, позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], а також зобов'язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутність, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду судом повідомлений належним чином. За даних обставин суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечував представник позивача у своїй заяві. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1999 року, позивачі [PERSON], [PERSON] та треті особи [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних долях (а.с.5). Як вбачається з довідки Ф-3, виданої КК «Центр комунального сервісу» Деснянського району м.Києва № 02/03/09-762 від 29.03.2017 року, у спірній квартирі зареєстровані позивачі [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] Також, з 04.03.2014 року в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] як чоловік онуки (а.с.6). Рішенням суду м.Таррагони, Іспанія, від 20.01.2017 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем розірвано (а.с.7-23). З вказаного рішення вбачається, що відповідач має постійне місце проживання в Іспанії (а.с.16). Згідно акту ЖЕКу-316 від 23.10.2017 року, відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS] (а.с.29, 30, 31). Звернувшись до суду з даним позовом, позивачі просили про його задоволення, вказуючи на те, що відповідач втратив право користування спірною квартирою внаслідок його непроживання понад один рік без поважних причин. Суд вважає, що доводи позивачів є обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частина 3 ст.9 ЖК України визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні знайшов своє повне підтвердження факт непроживання відповідача у спірній квартирі понад один рік без поважних причин. Що стосується вимог позивачів про зобов'язання Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то суд не вбачає підстав для їх задоволення оскільки позивачами не доведено у встановленому законом порядку порушення їх прав з боку вказаного Відділу, а тому суд вважає, що звернення з такими вимогами є передчасним та необґрунтованим. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial