Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до ТОВ «ДП Дружба-Агрікол», про припинення договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання. Зазначають, що відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки, вони є власниками земельних ділянок, що розташовані на території Короваївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області (за межами населеного пункту), цільове призначення земельних ділянок ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказують, що 01.03.2011 року між ними та відповідачем було укладено договори оренди землі, за умовами яких вони передали, а відповідач прийняв земельні ділянки у платне користування строком на 5 років. Зазначають, що договори було укладено з грубим порушенням законодавства щодо оренди землі, чинного на момент укладення, а саме: договорами оренди землі, що зареєстровані у відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки взагалі не передбачено, у звязку з чим стверджують, про припинення договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання. На підставі викладеного, просять припинення договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання від 01.03.2011 року, укладені між ними та ТОВ «ДП Дружба-Агрікол», що зареєстровані відділом Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області; судові витрати віднести на рахунок відповідача. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити,оскільки він вважає, що порушені права позивачів при сплаті аренди. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив його не задовольняти, оскільки ст.14 договорів оренди земельної ділянки передбачєно сплату пені за несвоєчасну сплату коштів, які були несвоєчасно сплачені. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, направив листа про слухання справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності до ст. ст. 1-3 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 3,85 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Короваївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 049417, виданого 03.05.2006 року головою Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 12.12.2005 року, кадастровий номер земельної ділянки 5320881900:00:001:0094 (а.с. 100). Позивач [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 3,9239 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Короваївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 676832, виданого 17.05.2011 року головою Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області на підставі рішення від 27.08.2009 року № 2/599 Яготинського районного суду Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 5320881900:00:001:0072 (а.с. 7). Позивач [PERSON] має у власності земельну ділянку площею 3,850 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Короваївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 053346, виданого 29.12.2004 року головою Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області на підставі розпорядження № 64 від 25.03.2004 року, кадастровий номер земельної ділянки 5320881900:00:001:0102 (а.с. 13). У відповідності до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. 01 березня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «ДП Дружба-Агрікол» було укладено договір оренди земельної ділянки, що зареєстровано 25.09.2012 року у Відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 532080004001209 (а.с. 102-103). 01 березня 2011 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «ДП Дружба-Агрікол» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,9239 га, що зареєстровано 07.06.2012 року у Відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 532080004000840 (а.с. 8-10). 01 березня 2011 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «ДП Дружба-Агрікол» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,850 га, що зареєстровано 07.06.2012 року у Відділі Держкомзему у Гребінківському районі Полтавської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 532080004000841 (а.с. 25-26). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі,статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Згідно із ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній як на момент укладання договорів, так і на момент їх державної реєстрації), істотними умовами оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди;орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату; умови призначення та цільове призначення земельної ділянки; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючи обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частиною другою вказаної статті передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог ст.ст. 4-6, 11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. У порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, тому суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-78цс13). Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодесом. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас, ст. 30 Закону України «Про оренду землі» та за змістом пункту 36 договору оренди передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди - вирішується в судовому порядку. Протягом строку дії договору оренди від орендодавців (позивачів у справі) пропозицій до орендара щодо внесення змін до договору оренди чи необхідних уточнень з приводу спірної умови не надходило. Небажання внести зміни до договору позивачі пояснюють відсутністью волевиявлення підтримувати взаємовідносини з відповідачем щодо користування належними їм земельними ділянками, тобто наміром їх розірвати, що не може бути підставою для визнання спірних договорів недійсними. Частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, серед істотних умов договору оренди землі зазначено: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата з зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою цієї статті передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. З матеріалів справи вбачається, що договори оренди укладені у письмовій формі, пройшли державну реєстрацію, орендодавці мали необхідній обсях цивільної дієздатності і їх волевиявлення було вільним та спрямоване на укладення договорів оренди, до договорів оренди земельних ділянок додатно копії державних актів, при складанні, видачі та реєстрації яких було вчинено відповідні плани та схеми земельних ділянок, кадастрові плани з відображенням обмежень (обтяжень) у їх використанні та встановлених сервітутів, а також вчинено опис меж, де зазначено сусідніх землекористувачів. Спірні договори містять акти приймання-передачі об`єктів оренди, кадастрові плани; акти визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); які є невід`ємною частиною договорів оренди. Вони містять прізвище власника земельної ділянки (орендодавця), її розмір, кадастровий номер. Невизначення у вказаних документах реквізитів договору, додатками до якого вони є, не вказують на їх відсутнітьсть та не можуть слугувати підставою визнання договору оренди недійсним. Сторони чітко визначили основоположні умови щодо орендної плати та інши питання, які можуть виникнути між сторонами стосовно орндної плати. Позивачі отримували орендну плату як в грошовій формі, так і в натуральній, і спорів з приводу невизначеності форми орендної плати, строків та місця, умов її отримання у сторін договору не виникало та не ускладнювало його виконання. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Оскільки в порушення вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України позивачами по справі не доведено в чому полягає порушення їх прав внаслідок відсутності у договорі оренди землі умов передачі земельної ділянки, підстав до задоволення позовних вимог по справі не вбачається. Доводи представника позивачів, викладені в позовній заяві, не містять обґрунтування таких підстав, як невизнання чи оспорювання відповідачем законних прав і інтересів позивачів. Окрім того, не обгрунтовується чим саме порушуються права позивачів відсутністю в договорах такої істотної умови, як несплата своєчасно орендної плати. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що права позивачів в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК УКраїни не порушені, а тому обраний ними спосіб захисту прав не відповідає фактичним обставинам справи. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога в цій частині нє обґрунтованою та, спірні договори оренди підлягають визнанню дійсними. На підставі викладеного та ст.ст. 15, 203, 638, 758, 792 ЦК України, Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed