Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивачі звернулись до Шевченківського районного суду м. Львова з вищевказаним позовом, котрим просили стягнути на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] з [PERSON] 25000 гривень, які позивачі сплатили за борг відповідача згідно постанов Шевченківського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції. Свої вимоги обґрунтували тим, що 08.12.2011 року [PERSON] згідно із Довіреністю № 8275 уповноважив [PERSON] та [PERSON], продати за ціну і на умовах на свій розсуд, укладати договір страхування, міни, оренди або позики, належний Відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління ДА1 14.05.2011 року, автомобіль марки «Мітсубіші», моделі «Ланцер 2.0», випуск 2008 року реєстраційний номер [NUMBER]. Крім цього на період дії цієї Довіреності користуватися (експлуатувати, водити, буксирувати) цим автомобілем на території України, а також за її межами. 04.04.2012 року [PERSON] діючи від імені [PERSON] уповноважила Довіреністю №481 [PERSON] та [PERSON] укласти правочини щодо користування та розпоряджання транспортним засобом (продавати, обміняти, застрахувати тощо), належний Відповідачу автомобіль «Мітсубіші-Ланцер 2.0», р. н. [NUMBER]. 05.07.2014 року працівниками ДПС ВДАІ м. Львова на підставі, Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження ВП 42877070 від 17.04.2014 року вказаний автомобіль був затриманий та доставлений на арештмайданчик. Вході з'ясування підстав тимчасового вилучення автомобіля державний виконавець Шевченківського відділу ДВС повідомила позивачів, що за Відповідачем рахується борг на загальну суму 22420,14 гривень. Як зазначили позивачі на їхні неодноразові прохання вирішити це питання з виконавською службою Шевченківського району Львова [PERSON] проігнорував. Як зазначено в тексті позовної заяви, не отримавши конкретної відповіді та дій зі сторони відповідача [PERSON], позивач [PERSON] сплатив за Відповідача 22420,14 грн., комісію в розмірі 134,52 грн. та 1080,00 грн. ДП МВС Львів (за стоянку). В судовому засіданні Позивачі та їхній уповноважений представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення, що аналогічні викладеному в тексті позовної заяви, просили позов задовольнити. Відповідач, при належному, у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, повідомленні про час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не з'явився. В зв'язку із чим, суд за згоди сторони позивачів ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України. Представник третьої особи - Козловська Оксана Ігорівна проти задоволення позову не заперечила. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, права і обов'язки сторін, суд приходить до висновку про часткову підставність позовних вимог та часткове задоволення позову, виходячи з нижче наведених підстав та мотивів. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. 04.04.2012 року [PERSON] діючи від імені [PERSON] на підставі Довіреності № 8275 від 08.12.2011., уповноважила Довіреністю №481 [PERSON] та [PERSON] укласти правочини щодо користування та розпоряджання транспортним засобом (продавати, обміняти, застрахувати тощо), належний Відповідачу [PERSON] автомобіль «Мітсубіші-Ланцер 2.0», р. н. [NUMBER]. 05.07.2014 року працівниками ДПС ВДАІ м. Львова на підставі, Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони про його відчуження ВП 42877070 від 17.04.2014 року автомобіль «Мітсубіші-Ланцер 2.0», р. н. [NUMBER] затримано та доставлений на арешт майданчик по вул. Конюшинній, 13 у м. Львові, де він знаходився до 15.07.2014 року, що підтверджується Актом огляду тимчасового затримання транспортного засобу від 05.07.2014 року ДПМ Львів Інформ - Ресурс. Вартість перебування автомобіля на арешт майданчику становила 1080 гривень, що оплачені позивачем [PERSON], що підтверджується квитанцією Приватбанку №1284.255.1 від 15.07.21 року. Арештом автомобіля «Мітсубіші-Ланцер 2.0», р. н. [NUMBER], котрий перебував у володінні відповідачів [PERSON] та [PERSON], слугувало наявність виконавчих провадженні у Шевченківському ВДВС Львівського МУЮ про стягнення з відповідача, котрий на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління ДА1 14.05.2011 року, є власником цього автомобіля, заборгованості на загальну суму 22420,14 гривень, що підтверджується копіями відповідних постанов державної виконавчої служби. Згідно із квитанціями Приватбанку №23645.456.1 та №23645.456.1 від 10.07.2014. позивачем [PERSON] оплачено суму 22420,14 гривень та 134, 52 грн. за [PERSON] Згідно вимог ст. 1159 ЦК України, особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов'язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії і передати їй усе, що при цьому було одержано. Стороною позивачів на виконання вимог ст.1159 ЦК України 17.07.2014 року повідомлено відповідача про погашення вищевказаної заборгованості та таке ним отримано, що підтверджується відповіддю з УДППЗ «Укрпошта» Львівська дирекція від 07.10.2014 р. №05-22-1910. Відповідно до ч. 1 ст. 1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Понесення витрат на погашення заборгованості відповідача [PERSON], на думку суду було виправдане, оскільки належно переданий у володіння позивачів [PERSON] та [PERSON] був арештований, в зв'язку із його перебуванням на арешт майданчику щодня нараховувалась плата за його утримання, а також унеможливлювалось володіння цим майном на власний розсуд уповноважених повірених, чим спричинювалось порушення прав та інтересів останніх. Суд дійшов висновку, що право на відшкодування фактично зроблених витрат в майнових інтересах [PERSON] має право лише позивач [PERSON], оскільки такі понесені ним витрати належно підтверджені письмовими доказами, а саме вищеозначеними банківськими квитанціями. Доводи інших позивачів, що такі витрати понесені усіма позивачами, суд до уваги не приймає, оскільки такі свого підтвердження у судовому розгляді справи не віднайшли, так само і не підтверджено, що понесені витрати становлять суму 25000 гривень, котра зазначена в позовній вимозі, а тому з урахуванням усіх наявних у справі доказів і оцінки їх у сукупності суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial