Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON], в інтересах якої, на підставі договору про надання правової допомоги, діє адвокат Сірко Л.П. звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідачки [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Енергодарської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує наступним: з 2004 року [PERSON] (надалі - відповідачка по справі) проживала однією сім'єю з [PERSON] без державної реєстрації шлюбу та [INFO] у них народився син - [PERSON], який, як зазначає позивачка є його онуком. До 2010 року батьки дитини проживали разом із своїм сином та позивачкою по справі В сім`ї періодично виникали сварки та конфлікти і в травні 2010 року відповідачка по справі знялась з реєстрації та виїхала не повідомивши ні кого про те куди та на який термін. З того часу відповідачка не цікавилась сином, ніякої участі у його вихованні не приймала, матеріальної допомоги не надавала, сина не відвідувала. Батько дитини також не приймав участі у вихованні свого сина і не цікавився ним та рішенням Енергодарського міського суду запорізької області від 29.10.2015 року батька дитини - [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно його сина [PERSON]. Як зазначає позивачка увесь час з моменту народження у 2005 році, дитини проживала з нею, вона турбувалась та піклувалась про дитину, купувала все необхідне, щоб забезпечити всі потреби дитини для її нормального розвитку та росту. Позивачка зазначає, що вона максимально забезпечує потреби дитини у всьому що для неї є необхідним, що підтверджується складеними Відділом охорони дитинства служби у справах дітей Енергодарської міської ради Актами обстеження житлово-побутових умов. Крім того, позивач зазначає, що за весь час з травня 2005 року мати малолітньої дитини - відповідачка по справі так і не проявила інтересу до свого сина, хоча їй ніхто не чинив перепон у цьому, що, як зазначає позивачка, свідчить про навмисне ухиляння відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому її слід позбавити батьківських прав про що й просить суд. А також, оскільки відповідачка ніякої допомоги на дитину не надає, просить суд призначити стягнення з відповідачки на її користь аліментів на утримання дитини у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку до досягнення дитиною повнолітня з дня звернення до суду. Справу розглянути за останнім відомим місцем проживання відповідачки. У судове засідання позивачка не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, за участю її представника - адвоката Сірко Людмили Петрівни, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.20). У судове засідання не з'явилась представник позивача - адвокат Сірко Л.П., яка діє на підставі письмового договору з позивачем про надання правової допомоги (а.с.12), надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.21). В судовому засіданні представник третьої особи: Служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області - Ярмоленко Д.М., яка діє на підставі письмової довіреності (а.с.23) - не з'явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, просить суд позовні вимоги задовольнити (а.с.22), а також надала до заяви письмовий Висновок від 04.08.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав. У судове засідання відповідачка не з`явилась, судом направлялися повістки на останнє відоме місце проживання відповідачки, однак вони повернулися до суду з відміткою пошти «за спливом терміну зберігання», згідно з ч.1ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу відповідача і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. У зв'язку із зазначеним та на підставі письмової заяви позивача та його представника, які просять розглянути справу у відсутності відповідачки за останнім відомим її місцем проживання та не заперечують проти розгляду справи у заочному порядку, відсутності заперечень зі сторони представника третьої особи щодо розгляду справи у відсутності відповідачки, суд, відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачки за останньою відомою адресою її місця проживання, на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідачки не перешкоджає постановленню заочного рішення. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне: Відповідачка по справі: [PERSON] - є матір'ю малолітньої дитини - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4), також згідно із зазначеним свідоцтвом про народження, батьком малолітньої дитини є [PERSON], який рішенням Енергодарського міського суду від 29.10.2015 року, яке набрало законної чинності, позбавлений батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] (а.с.7), згідно із Актами обстеження житлово-побутових умов, затверджених начальником служби у справах дітей Енергодарської міської ради, малолітній [PERSON] проживає разом із [PERSON] (позивачкою по справі) та [PERSON] в квартирі [ADDRESS], малолітня дитина забезпечена усім необхідним для нормального проживання, навчання росту та розвитку. (а.с.8, 9), згідно із висновком № 01-01-40/3513 від 04.08.2016 року Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, визнано доцільним позбавлення [PERSON], [INFO] батьківським прав відносно її сина - малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.24-25). Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Нормами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» констатовано, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1997р. та яка набула чинності для України 27.09.1997р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч.1 ст.19 Конвенції, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Вивчивши наявні у справі докази, судом встановлено, що протягом досить тривалого часу відповідачка не цікавитися сином, тобто свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків, самоусунулась від виховання своєї малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], Службою у справах дітей надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку. Отже, вирішуючи питання щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, суд приймаючи до уваги конкретні обставини справи, дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами, позбавлення батьківських прав, у даному випадку, є доцільним та відповідає інтересам дитини та на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст.150 СК України. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї доньки відповідно до положень ст.169 СК України. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає, що в цій частині вимог також підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов'язків, матеріальної допомоги на дитину не надає. Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Також судом встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем було заявлено у пункті четвертому вимогу про розстрочку сплати судового збору у зв'язку із тяжким матеріальним станом (а.с.3). Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Крім того, враховуючи, що суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, суд, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, вважає за необхідним стягнути судовий збір з відповідачки на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved