Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивачка 15 квітня 2020 року звернулася до суду з позовом до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення 80 916 гривень 15 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.01.2019 року по 10.04.2020 року. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що наказами Головного лікаря Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова «Про звільнення з роботи [PERSON] » від 19.09.2017 року №03-к/тр 1 та №03-к/тр 2 [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. У день звільнення з позивачкою не проведено повного розрахунку та не здійснено виплату вихідної допомоги. Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2017 року стягнуто з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на користь [PERSON] вихідну допомогу при звільненні у розмірі 16824 гривень 15 копійок. Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 05 квітня 2019 року стягнуто з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на користь [PERSON] 90262 гривні 90 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Однак, повний розрахунок із позивачкою не здійснений, вихідна допомога не виплачена по даний час. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 17 квітня 2020 року позовну заяву [PERSON] до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення грошових коштів за час затримки розрахунку при звільненні - залишено без руху. Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 29 квітня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення грошових коштів за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача у встановлений строк відзиву до суду не подав. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказами Головного лікаря Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова «Про звільнення з роботи [PERSON] » від 19.09.2017 року №03-к/тр 1 та №03-к/тр 2 позивачку було звільнено з роботи за власним бажанням, на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 14 грудня 2017 року стягнуто з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на користь [PERSON] вихідну допомогу при звільненні у розмірі 16824 гривень 15 копійок /а.с.4-10/. Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 05 квітня 2019 року стягнуто з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на користь [PERSON] 90262 гривні 90 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні/а.с.11-12/. Однак, вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачці не виплачено по даний час. Даним судовими рішенням встановлено, що середньоденний заробіток позивачки становив 267 гривень 05 копійок. Як вбачається з листа-відповіді Управління державної казначейської служби України у Залізничному районі м.Львова Львівської області 01-20/4/313 від 19.03.2020 року, Управлінням Казначейства на адресу боржника було скеровано ряд відповідних запитів щодо безспірного списаня коштів для встановлення таких даних (06.07.2018 №607/04-24 щодо виконавчого листа від 13 березня 2018 року по справі №462/4933/17, 18.07.2019 №04-24/415, щод виконавчого листа від 26 червня 2019 року по справі 462/803/19), щодо необхідності здійснення дій, спрямованих на виконання судового рішення, однак жодної відповіді божником - Комульнальною 3-ю стоматологічною поліклінікою м.Львова надано не було /а.с.16-17/. Відповідно до ч.6 ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно із ст.116 Кодексу законів про працю, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст.117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що існували законні підстави для того, щоб з січня 2019 року по квітень 2020 року не проводити виплату належних сум позивачці. Середній заробіток позивачки за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.01.2019 року по 10.04.2020 року становить 80 916 гривень 15 копійок (267,05 грн. середньоденний заробіток х 303 робочих днів). Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем при звільненні позивачки не проведено виплату належних їй сум, чим порушено трудові права позивачки, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 80 916 гривень 15 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.01.2019 року по 10.04.2020 року. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Крім того,

Outcome: approved