Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона з відповідачем по справі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від спільного сумісного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Фактично з моменту загострення конфлікту між позивачкою та відповідачем [PERSON] з жовтня 2017 року і по теперішній час дитина проживає разом з батьком. Відповідач навмисно позбавляє [PERSON] можливості бачитись та спілкування з дитиною. Відповідач добровільно відмовляється повернути позивачці сина. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивачка [PERSON] проживає в [ADDRESS] в будинку, що належить батьку позивачці [PERSON]. Вказаний будинок придатний для проживання малолітньої дитини. Окрім того, позивачка на відміну від відповідача має регулярний офіційних дохід у вигляді заробітної плати та має можливість самостійно забезпечувати власну дитину. В заявленому позові просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] з матір'ю [PERSON] та стягнути судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлений позов в повному обсязі та пояснила суду, щовона з відповідачем по справі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від спільного сумісного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони проживали окремо. Дитина проживала разом з позивачкою. Півтора роки тому [PERSON] забрали батьки відповідача та перешкоджали їй бачитись з дитиною. На даний час у її сина канікули і дитина перебуває у позивачки. Просила суд позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлений позов в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав та пояснив суду, що після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Від проживає разом з своїми батьками. Позивачка спочатку була хорошою матір'ю, до поки дитині не виповнилось чотири роки. Потім в її житті з'явивя інший чоловік , вона залишила дитину без догляду і дитину привели до його батьків. Півтора роки дитина проживає з ним та з його батьками. Дитину довіряє лише батьку позивачці, а не їй самій. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Майорова Т.І. в судовому засіданні пояснила суду, що до служби у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації звернулась [PERSON] щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином. Відповідач [PERSON] на виклик для проведення бесіди не з'явився. На виклик до служби з'явились батьки відповідача, які пояснили , що не чинять перешкод у спілкуванні матеі з сином. Не заперечила проти задоволення позову та вважає, що проживання дитини з матір'ю буде відповідати інтересам дитини. Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Судом встановлено, що 10.12.2011 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] який зареєстрований Виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області (актовий запис №5). Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 16.11.2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON].Від спільного подружнього проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записаний відповідач [PERSON], матір`ю позивачка [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що дитина з народження проживала разом з батьками. Після припинення спільного проживання сторін, дитина [PERSON] залишилась проживати з матір'ю [PERSON]. Однак, з жовтня 2017 року малолітня дитина [PERSON] проживає разом з відповідачем [PERSON] та його батьками по [ADDRESS]. Між сторонами по справі існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Питання забезпечення інтересів дитини базується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження. Дорослі, поринаючи у свої власні проблеми, скуті взаємними образами, почуття дітей і їх переживання за інерцією відсовують на другий план. Тоді ж як в більшості випадків кардинально змінюється саме життя дитини: це і нове оточення, часто нове місце проживання, неможливість спілкування з обома батьками одночасно тощо. Тоді ж як кожній дитині необхідне емоційно комфортне середовище для нормального фізичного, духовного та морального розвитку. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.06.2018 року, встановлено, що [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] без реєстрації з жовтня 2017 року і по даний час в будинку, який належить її батьку [PERSON], житлова площа будинку становить 110 кв.м. та складається з чотирьох кімнат, у будинку є водопровід, каналізація, гаряче водопостачання, ванна кімната, газове опалення. Позивачка [PERSON] працює на посаді касира у ФОП [PERSON] з 01.04.2018 року, що підтверджується довідкою ФОП [PERSON] № 36 від 01.06.2018 року. За місцем роботи характеризується як старання , дисциплінована, працелюбна працівниця, у спілкуванні з колегами рівна, доброзичлива, привітна, за характером витримана, миролюбива, сторониться конфліктних ситуацій. Суд не приймає як доказ у справі довідку - характеристику на [PERSON], видану виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області № 349 від 30.07.2018 року, оскільки складена зі слів відповідача [PERSON] та його батьків. Відповідач [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] що підтверджується довідкою виконавчого комітету Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області № 249 від 30.07.2018 року. За місцем проживання характеризується як такий, що має нормальний фізичний та розумовий розвиток, виховує разом з батьками неповнолітнього сина, спілкується з багатьма друзями, у громадській діяльності села участі не приймає, захоплюється технікою. Відомості про свої доходи та місце роботи відповідач суду не надав. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов'язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд приймає до уваги, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживав разом з матір'ю до жовтня 2017 року, яка піклувалась та займалась вихованням дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що позивачка була гарною матір'ю. Відповідач заперечував проти позову, однак не надав доказів на спростування заявлених позовних вимог. Крім того, судом встановлено, що проживання малолітньої дитини з батьком з жовтня 2017 року зумовлений конфліктом між сторонами по справі. Протягом останніх чотирьох місяців дитина періодично проживає і у батька , і у матері, що підтвердив суду відповідач Таким чином, на переконання суду, позивачкою [PERSON] доведено її здатність створити для дитини, виходячи з її віку комфортні умови проживання, які забезпечать належне виховання і всебічний розвиток дитини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи, джерело існування, характеризується позитивно, за місцем мешкання створені умови для проживання, виховання та розвитку дитини. При цьому судом не встановлено виняткових обставин в розумінні положень ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом із матір'ю. Суд також враховує думку представника Служби у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області про необхідність визначення місця проживання дитини з матір'ю з урахуванням того, що представник Служби у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації попередньо провів бесіди із сторонами та зробив висновок на підставі ряду документів після тривалого їх вивчення. За вказаних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір'ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права для розлучення дитини зі своєю матір'ю. Виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, на думку суду місце проживання дитини необхідно визначити з її матір'ю [PERSON], що буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], [INFO] по [ADDRESS] Разом з тим, суд зазначає, що батько дитини не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, брати участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Оскільки позивачкою [PERSON] при подачі позову до [PERSON] третя особа : Служба у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитинисплачений судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок. Встановлені судом обставини підтверджуються: -копією паспорта [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] -копією ідентифікаційного номера [PERSON] № [NUMBER]; -копією паспорта [PERSON] [INFO], серії [NUMBER] -копією ідентифікаційного номера [PERSON] № [NUMBER]; -копією повторного свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 31.05.2018 року, батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]; -копією рішення Баришівського районного суду Київської області від 16.11.2017 року, згідно якого розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]; -копією ордера на жиле приміщення № 3 від 15.04.1998 року, виданого [PERSON] на право зайняття жилого приміщення жилою площею 110 кв.м. в [ADDRESS] -актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.06.2018 року; -довідкою ФОП [PERSON] № 36 від 01.06.2018 року про те, що [PERSON] дійсно працює у ФОП [PERSON] на посаді касира-контролера з 01.04.2018 року по теперішній час; -довідкою про доходи [PERSON] від 08.06.2018 року; -характеристикою [PERSON], виданої 01.06.2018 року ФОП [PERSON]; -довідкою виконавчого комітету Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області № 249 від 30.07.2018 року, виданої [PERSON] про склад сім'ї; -довідкою-характеристикою [PERSON], виданої Яблунівською сільською радою Баришівського району Київської області № 248 від 30.07.2018 року; За даних обставин заявлений позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved