Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] - 4/6 частину суми коштів, які згідно рахунку [NUMBER] від 12.04.2013р. відповідач зобов'язався сплатити за отриманий товар, що складає 22000 грн., стягнути з відповідача на користь [PERSON] - 1/6 частину суми коштів, які згідно рахунку [NUMBER] від 12.04.2013р. відповідач зобов'язався сплатити за отриманий товар, що складає 5500 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] - 1/6 частину суми коштів, які згідно рахунку [NUMBER] від 12.04.2013р. відповідач зобов'язався сплатити за отриманий товар, що складає 5500 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що [PERSON] займався підприємницькою діяльністю. Здійснюючи підприємницьку діяльність, у квітні 2013 року він здійснив Національному юридичному університету імені Ярослава Мудрого поставку прожекторів PAR64 LED 54 spot 3w у кількості 5 шт. вартістю 3300 грн. за штуку, на загальну суму 16500 грн., та PAR64 LED 54 wash 3w у кількості 5 шт. вартістю 3300 грн. за штуку, на загальну суму 16500 грн. Загальна сума товару складала 33000 грн. ФОП [PERSON] виписав рахунок [NUMBER] за вищевказаний товар, цей рахунок був прийнятий Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого 17.04.2013р. за вхідним номером 6720. 22.04.2013 року цей рахунок був зареєстрований в бухгалтерії Університету, на ньому мається відмітка «до сплати». На підставі довіреності № 214 від 15.04.2013 р. від імені Університету Піскунова Ольга Анатоліївна отримала від ФОП [PERSON] матеріальні цінності у вигляді 10 прожекторів. Цей документ підписаний Піскуновою О.А., на документі є печатка Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. 01.03.2014 року Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого видав акт звірки взаємних розрахунків, згідно якому сума заборгованості Університету перед ФОП [PERSON] складає 33000 грн. Зобов'язання зі сторони ФОП [PERSON] виконані в повному обсязі, про що свідчить довіреність про отримання матеріальних цінностей. На час звернення до суду з цим позовом Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого не виконані умови договору в частині сплати вартості прожекторів, а саме 33000 грн. [INFO] року [PERSON] помер у віці 42 роки. Спадкування майна померлого здійснювалося за законом. Спадкоємцями першої черги є його дружина [PERSON], його дочка [PERSON] та його мати [PERSON]. Свідоцтвом про право власності від 14.05.2014 року державний нотаріус П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Одрінська О.В. посвідчила, що [PERSON] є пережившою дружиною [PERSON], та їй належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте подружжям підчас шлюбу. Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.05.2014 року державний нотаріус П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Одрінська О.В. посвідчила, що спадкоємцями майна [PERSON] є: на 1/3 частку його дружина [PERSON], на 1/3 частку його дочка [PERSON], та на 1 /3 частку його мати [PERSON]. Спадщина, на яку в указаних частинах видані зазначені свідоцтва, складається з грошового внеску [NUMBER] з усіма нарахуваннями на цей час та в подальшому відсотками, що знаходяться в ПАТ Банк «Меркурій» у сумі 18695,52 грн. Після смерті [PERSON] у його дружини [PERSON], його дочки [PERSON] та його матері [PERSON] виникли відповідні права власності та права на спадщину вказаних коштів. Отже, спадкоємцями першої черги є на 1/3 частку [PERSON] (дружина спадкодавця), на 1/3 частку [PERSON] (дочка спадкодавця), та на 1 /3 частку [PERSON] (мати спадкодавця). Спадщина, на яку в указаних частках мають першочергові права вказані особи, складається з суми коштів, які згідно рахунку [NUMBER] від 12.04.2013 р. Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого зобов'язався сплатити за отриманий товар, тобто 33000 грн., по 11000 грн. на кожного спадкоємця. Неперерахування Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого згідно рахунку [NUMBER] від 12.04.2013 р. грошових коштів в сумі 33000 грн. позбавляє законного права позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримати відповідно свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину на вказані кошти. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, представник відповідача позовні вимоги визнала по 1/3 суми коштів на користь кожного з позивачів, надала суду письмові заперечення в яких зазначила, що між Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого і фізичною особою-підприємцем [PERSON] існували договірні відносини з поставки останнім прожекторів у кількості 10 штук на загальну суму 33 000 грн., що було здійснено і останнім, факт передачі якого підтверджено накладною № 2013 від 19.04.2013 року та рахунком [NUMBER] від 19.04.2013 року. Накладна є первинним документом бухгалтерського обліку, що підтверджує факт передачі товару і є підставою для здійснення розрахунків за отриманий товар. Акт звірки взаємних розрахунків від 01.03.2014 p., ніяких господарських операцій не фіксує, отже первинним бухгалтерським документом бути не може. Вищий господарський суд України в постанові від 16.12.2010 у справі № 17/717 зазначив, що чинним законодавством акту звірки не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст. ст. 9, 10 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», вказаний акт є зведеним обліковим документом, який сам по собі не породжує будь-яких прав та обов'язку сторін, в той же час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами, договором, накладними, рахунками тощо. [PERSON] помер [INFO] p., після його смерті відкрилася спадщина, до складу якого входять, зокрема і зобов'язальні права вимоги, що випливають із договірних зобов'язань між Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого і ФО-П [PERSON], оскільки зазначені цивільні правовідносини допускають правонаступництво в силу ст. ст. 1218, 1219 ЦК України. Оскільки заповіту [PERSON] не залишив, відповідно до ст. 1223 ЦК спадкування після його смерті здійснюється за законом. З поданих позивачами документів вбачається, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивачі по справі - [PERSON], [PERSON] [PERSON], частки яких у спадщині є рівними відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України. Виходячи з цього, частки позивачів визначені ними у позовній заяві з порушенням зазначеної норми закону, що підтверджується наступним. При висуненні позовних вимог про визнання відповідної суми коштів, які належали до сплати померлому ФО-П [PERSON] у рамках договірних відносин із здійснення ним підприємницької діяльності, спільною сумісною власністю подружжя, допущено неправильне тлумачення норм матеріального права. Відповідно до ст. 60, ч. 1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року по справі № 6-79цс13', яка відповідно до ст. 3604 ЦПК України є обов'язковою для судів, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою. Доказів на підтвердження обставин, з якими пов'язується застосування ст. 60 СК України позивачами не надано, як не містяться вони у доданих до позовної заяви документах. Крім того, Верховний Суд України роз'яснив, що відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності (п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). З огляду на наведене, правових підстав для віднесення зобов'язальних прав вимоги з договорів, пов'язаних із підприємницькою діяльністю, до спільної сумісної власності подружжя, наведені правові норми та їх тлумачення Верховним Судом України не дають. Отже, позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] можуть бути задоволені лише виходячи з того, що їхні частки у спадщині є рівними і складають по 1/3 частки кожного з позивачів. Суд, заслухавши представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно рахунку [NUMBER] від 19.04.2013р. та накладної № 2013 від 19.04.2013р. ФО-П [PERSON] поставив Національному юридичному університету імені Ярослава Мудрого прожектори у кількості 10 штук на загальну суму 33000 грн. [PERSON] помер [INFO] року. Згідно Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.05.2014 року виданого державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Одрінською О.В. спадкоємцями майна [PERSON] є: на 1/3 частку його дружина [PERSON], на 1/3 частку його дочка [PERSON], та на 1 /3 частку його мати [PERSON]. Спадкоємцями за заповітом і за законом у відповідність ст. 1222 ЦК України можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та його батьки. Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно акту звірки взаємних розрахунків виданий Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого від 01.03.2014 року сума заборгованості перед ФОП [PERSON] складає 33000 грн. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини , що відкрилася після [PERSON], померлого 14.10.2013р. входять зобов'язальні права вимоги, що випливають із договірних зобов'язань між Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого та ФО-П [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача в цілому не заперечувала проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що частки позивачів у спадщині є рівними і складають по 1/3 частки кожного з позивачів. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, слід стягнути з Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] на кожну 1/3 частку суми коштів, які згідно рахунку [NUMBER] від 12.04.2013р. Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого зобов'язався сплатити за отриманий товар у розмірі 11000 грн. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивачів [PERSON], [PERSON] слід стягнути понесені позивачами витрати.

Outcome: approved