Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів у відшкодування вартості придбаного житлового будинку та проведеного в ньому ремонту. В позовній заяві позивачі посилалися на те, що 26 лютого 2010 року вони придбали у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] за 20000 грн.. Згідно умов договору купівлі-продажу, [PERSON] зобов»язалась в тримісячний термін оформити нотаріально цей договір. Однак цього не зробила. Вони змушені були звернутися до суду. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 06 вересня 2010 року за ними було визнано право власності на спірне житло. В квітні 2010 року, відповідач звернулась до апеляційного суду Одеської області із скаргою на зазначене рішення Кодимського районного суду. В суді апеляційної інстанції вони відмовилися від своїх позовних вимог про визнання за ними права власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Апеляційний суд закрив провадження у справі. Тобто, власником спірного житла залишилася [PERSON]. За час, що минув з моменту придбання житлового будинку [ADDRESS] вони зробили ремонт в спірному житлі, витративши на це 4000 грн. Просили стягнути з відповідачки 24000 грн. у відшкодування понесених ними витрат. В подальшому, до початку розгляду справи по суті, позивачі надали заяву про зміну предмета договору, в якій зазначили наступне. Відповідачка перебуває у вкрай тяжкому матеріальному становищі, однак має у власності житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS]. Визнаючи заявлений позов, відповідачка в якості відступного згодна передати їй у власність належний будинок. Про це був складений відповідний договір. Такі дії позивачі вважають єдиним способом урегулювати спір. Просять визнати за ними право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] за кожною, відмовляючись від стягнення грошового боргу з відповідача. В судове засіданні позивачі не з»явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання на з»явилася, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Власником житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] є [PERSON]. Дослідивши вимоги позивачів, заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Частиною 1 статті 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом установлено наступне. 26 лютого 2010 року позивачі придбали у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] за 20000 грн.. Згідно умов договору купівлі-продажу, [PERSON] зобов»язалась в тримісячний термін оформити нотаріально цей договір. Однак цього не зробила. За захистом свого права позивачі звернулися до суду. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 06 вересня 2010 року за ними було визнано право власності на спірне житло. В квітні 2010 року, відповідач звернулась до апеляційного суду Одеської області із скаргою на зазначене рішення Кодимського районного суду. В суді апеляційної інстанції позивачі відмовилися від своїх позовних вимог про визнання за ними права власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Апеляційний суд закрив провадження у справі. Тобто, власником спірного житла залишилася [PERSON]. За час, що минув з моменту придбання житлового будинку [ADDRESS] позивачі зробили ремонт спірного житла, витративши на це 4000 грн. До початку розгляду судом справи по суті, від позивачів надійшла заява про зміну предмету позову, а саме, оскільки відповідач перебуває в скрутному матеріальному становищі, та вони (позивачі і відповідач) погодили наступне: в якості відступного [PERSON] передала у власність позивачам належний їй житловий будинок [ADDRESS], а ті в свою чергу відмовилися від стягнення з відповідача грошових коштів у відшкодування вартості придбаного житлового будинку та проведеного в ньому ремонту. Згідно статті 600 ЦК України зобов»язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. Суд вважає, що оскільки розмір відступного встановлюється сторонами, він не обов»язково повинен збігатися з розміром виконання за зобов»язанням. З урахуванням того, що відступне є правочином, на нього поширюються всі нормативні вимоги, які визначають правовий режим правочинів (гл.16 ЦК). Враховуючи те, що сторони уклали правочин, який не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства (ч.1 ст. 203 ЦК України), суд прийшов до висновку, що позивачі, отримавши відступного, тим самим набули право власності на нього - житловий будинок [ADDRESS] в рівних частинах. На підставі ст. 55 Конституції України, ст.ст.16,203, 600 ЦК України,

Outcome: approved