Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

Позивачі, [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод користування житловим приміщенням квартири, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] Зазначена обставина підтверджується: свідоцтвом про право власності на житло; свідоцтвами про право на спадщину за законом; витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що до позову додаються. В зазначеній квартирі позивачі мешкають разом. В 2001 році відповідач [PERSON] виїхала на навчання до Російської Федерації та залишилась там до теперішнього часу. Відповідач [PERSON] виїхала до Російської Федерації у 2013 році, де перебуває до теперішнього часу. Відповідачі доводяться позивачу [PERSON] дочками, а відповідачу [PERSON] - внучками. Продовжуючи бути зареєстрованими за адресою квартири, відповідачі перешкоджають позивачам користуватись своєю власністю, оскільки позивачам нараховують комунальні платежі відповідно до зареєстрованих осіб, позивачі не можуть оформити житлову субсидію, тощо. Відповідачі мали бажання добровільно знятись з реєстраційного обліку за адресою квартири, але це зробити неможливо, оскільки вони в теперішній час, як вважають позивачі є громадянами Російської Федерації та для зняття з реєстрації не можуть надати необхідні документи. Зазначені обставини підтверджуються: копіями паспортів відповідачів; заявами про зняття з реєстрації місця проживання та відмовою органу реєстрації. Про наміри знятись з реєстрації місця проживання свідчать заяви відповідачів, що додаються до позову. У відповідності до вимог ст.ст.386, 391 ЦК України власник (власники) майна має (мають) право вимагати усунення перешкод в користуванні належним йому (їм) майном шляхом здійснення певних дій. Позивачі одночасно зазначають, що з аналогічним позовом за тих саме підстав, з тим саме предметом вони до суду не звертались, попередній розрахунок судових витрат становить 704 грн.80 коп. Таким чином просять постановити судове рішення, згідно якого вважати [PERSON] та [PERSON] як таких, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод позивачам у здійсненні ними свого права користування належної їм квартири [ADDRESS], а саме шляхом перебування зареєстрованими ними за адресою квартири, яка належить позивачам. В судовому засіданні позивачпо справі [PERSON] та [PERSON] надали до суду письмові заяви, в яких просять розглянути дану справу без їх участі, наполягають на задоволенні своїх позовних вимог, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідачів до судового засідання. Відповідачі [PERSON], [PERSON]належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за їх відсутності не надали, відзив не надали, причини неявки до судового засідання не надали. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280-281 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази, пояснення сторін, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі.Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. По справі встановлені наступні фактичні обставинипозивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] В зазначеній квартирі позивачі мешкають разом. Відповідно до позову, відповідачі виїхали до Російської Федерації та залишилась там до теперішнього часу. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.06.2007 року, відповідно до довідки №107 від 21.06.2018 року Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області за паспортом громадянина Серії [NUMBER] виданого Якимівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 14.06.2002 року. Підтвердження того, що громадянка України [PERSON] вибула на постійне місце проживання до Росії, та вийшла з громадянства України відповідно до ЗУ «Про громадянство України», позивачами суду не надано. Відповідач [PERSON]зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 31.07.2010 року, відповідно до довідки №107 від 21.06.2018 року Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області за паспортом громадянина Серії [NUMBER], виданого Якимівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 10.10.2003 року. Підтвердження того, що громадянка України [PERSON] вибула на постійне місце проживання до Росії, та вийшла з громадянства України відповідно до ЗУ «Про громадянство України», позивачами суду не надано. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Заокну України «Про громадянство», законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: 1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про громадянство України», громадянин України, який подав заяву про вихід з громадянства України або щодо якого оформляється втрата громадянства, до видання указу Президента України про припинення громадянства України користується всіма правами і несе всі обов'язки громадянина України. Продовжуючи бути зареєстрованими за адресою квартири, відповідачі, як громадяни України, [PERSON] та [PERSON], що користуються всіма правами і несуть всі обов'язки громадянина України, перешкоджають позивачам користуватись своєю власністю, оскільки позивачам нараховують комунальні платежі відповідно до зареєстрованих осіб, позивачі не можуть оформити житлову субсидію, тощо. На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. В силу того, що відповідачі зареєстровані у належній позивачам квартирі, але в неї не проживає, позивачі не можуть в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому житловим будинком. Відповідачами не надані суду докази, які б свідчили по те, що вони належить до осіб, за якими закон зберігає жилу площу на час їх відсутності. Таким чином, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин в квартирі [ADDRESS] понад п'яти років не проживають, тому вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Пунктом 33 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику у справах про захист прав власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до ст.. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивачів, як власників порушуються, та враховуючи ту обставину, що з моменту набуття права власності на квартиру позивачами відповідачі втратили право користування зазначеною квартирою, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved