Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачка 13.09.2013 року звернулася до суду з позовом, який уточнила 09.12.2013 року до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на користь [PERSON] в розмірі 2 500 гривень, щомісячно з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. В обґрунтування позову позивачка вказує на те, що вона з 1994 року до 2004 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час дитина навчається в Одеському національному політехнічному університеті за денною формою навчання. Самостійно сплачувати за навчання доньки вона не може, кошт не достатньо для нормального розвитку дитини. Відповідач не надає дитині матеріальної допомоги, хоча на її думку може надавати таку допомогу. В судове засідання 13.02.2014 року з'явилася представник позивачки [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі ордеру від 12.09.13) яка позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, поважних причин щодо своєї неявки суду не надавав, хоча був повідомлений належним чином та у встановленому порядку про час, дату та місце судового засідання, чим позбавив суд можливості вислухати його думку по суті. Заяви про розгляд справи за відсутністю позивача суду не надано. В судове засідання не з'явилася третя особа [PERSON], але в матеріалах справи (а.с.10) міститься її заява про розгляд справи за її відсутності в якому вона також зазначила, що позовні вимоги позивачки підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивачки, вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] до 20.01.2004 року, після чого вони розлучилися, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 16 (а.с.5). Від вказаного шлюбу у них з відповідачем [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Приморської районної Ради народних депутатів м. Одеси 17.09.1996 року, актовий запис № 603 (а.с.6). З позову вбачається, що донька [PERSON], після розірвання шлюбу мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу не здійснює. Також судом встановлено, що з 01.09.2013 року [PERSON] зарахована до Одеського національного політехнічного університету та навчається там за денною формою навчання за спеціальністю «Культурологія», що підтверджується Договором-Контрактом про платну підготовку фахівця з вищою освітою № 03-1167Н від 01.08.2013 року (а.с.34), та Довідкою вказаного університету № 65 від 25.11.2013 року (а.с.26) з якої вбачається, що [PERSON] є студентом 1 курсу група 1-К 131, проходитиме навчання з 01.09.2013 року до 30.06.2017 року. Позивачка не працює про що зазначено в позові а також підтверджується з наявної в матеріалах справи копії її трудової книжки (а.с.27) з якої вбачається, що вона з 01.11.1995 року звільнена за власним бажанням за доглядом дитини. В матеріалах справи відсутні відомості про доходи позивачки, однак в позові зазначено, що на даний час вона разом з донькою перебуває у скрутному матеріальному становищі та не в змозі відповідним чином утримувати доньку. З розділу 5 вказаного договору щодо навчання [PERSON] вбачається, що розмір плати встановлюється на строк дії договору у сумі 46 370 гривень і не може змінюватись. Замовник вносить плату за навчання за курсами на початок кожного навчального семестру (року), як правило, у сумі вартості семестру, а саме: 1 КУРС: за семестр 5 445 грн. (за рік 10 890 грн.); 2 КУРС: за семестр 5 945 грн. (за рік 11 890 грн.); 3 КУРС: за семестр 6 495 грн. (за рік 12 990 грн.); 4 КУРС: за семестр 7 100 грн. (за рік 14 200 грн.). В зазначеному розділі також зазначено, що студент, який не сплатив навчання протягом місяця з початку семестру, відчисляється з університету без додаткового попередження з розірванням договору. Аналізуючи вказаний договір суд приходить до висновку про обов'язковість своєчасного внесення грошових коштів з боку позивачки на реквізити вказаного навчального закладу, так як між університетом та [PERSON] було укладено договір щодо її платного навчання, який має виконуватись належним чином його Сторонами. Судом встановлено, що позивачка в своєму позові посилається на додаткові витрати, які пов'язані з вступом доньки до університету та оплатою цього навчання згідно контракту, укладеного між університетом та неповнолітньою [PERSON]. З зазначеного контракту вбачається, що сума, яку необхідно сплатити за навчання [PERSON] за період учбового року (2013-2014), складає 10 890 гривень. Однак, у зв'язку з тим, що з боку позивачки (її представника) не було надано суду квитанції, інші підтверджуючи сплату коштів за навчання документи, тобто належні докази підтверджуючі цей факт, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат у вигляді сплати коштів за навчання за певний період на підставі їх недоведеності. Згідно ст. 198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем суду не надано доказів щодо не змоги сплачувати аліменти, у зв'язку з цим суд вважає, що відповідач є працездатною людиною, за станом здоров'я спроможний платити аліменти на утримання доньки, відомості щодо утримання інших осіб у суду відсутні. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст.181 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визнанні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного суд, вважає за необхідне задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] ([INFO]), а саме: за період з 13.09.2013 року по [INFO], тобто до її повноліття, в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) гривень, щомісячно починаючи з 13.09.2013 року до [INFO], то суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, так як позивачкою не було представлено суду належних доказів щодо обґрунтування вказаної суми. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України - якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Outcome: partial