Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із даною позовною заявою та просили визнати за кожним в порядку спадкування право власності на ? частину земельних ділянок площею 0,0996 га, 0,3512 га, 0,1770 га, які розташовані за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Джамбула, 15. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивачі зазначили, що 20.11.2007 року померла їх мати [PERSON], 20.11.2014 року помер їх батько [PERSON]. За життя їх батько склав заповіт, яким заповів все належне йому майно житловий будинок з надвірними спорудами та три земельні ділянки, які знаходяться по вулиці Джамбула, 15 у місті Обухів Київської області. Маючи намір прийняти спадщину, вони звернулись до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Джамбула, 15. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки їм було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Позивачі в судове засідання не зявились, подали до суду заяви в яких позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] міська рада Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності їхнього представника, та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 20.11.2014 року помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії I-ОК № 321472. Після смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельні ділянки, які розташовані за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Джамбула, 15. \~\~\~\~ Судом встановлено, що [PERSON] належали земельні ділянки: площею 0,0996 га, кадастровий номер 3223101000:01:062:0019, з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 582751, виготовлений на імя [PERSON]); площею 0,3512 га, кадастровий номер 3223101000:01:062:0020, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 582752, виготовлений на імя [PERSON]); площею 0,1770 га, кадастровий номер 3223101000:01:062:0021, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 582753, виготовлений на імя [PERSON]), які знаходяться по вул. Джамбула, 15 у місті Обухів Обухівського району Київської області. \~ Проте, за життя померлим [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки не були належним чином зареєстровані. Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] своїм листом від 04.06.2015 року\~ № 184/02-14 відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, що належали померлому [PERSON], оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності на нерухоме майно. З матеріалів спадкової справи № 02/2015 після померлого [PERSON], вбачається, що позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті батька. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як зазначено в п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 81 ЗК України, громадяни України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Стаття 1223 ЦК України вказує, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. З урахуванням встановлених обставин справи, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивачі є спадкоємцями після смерті свого батька та захистити свої законні права іншим (окрім судового) способои не мають можливості.

Outcome: approved