Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивачка 02.07.2014 року звернулась з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 29.03.2008 року, а також стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.07.2014 року і до її повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несумісністю їх характерів та різних поглядів на сімейне життя. Сумісного господарства та шлюбні відносини фактично з червня 2012 року не підтримують, підстав та бажання зберегти сімейні відносини не має. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На сьогоднішній день дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її вихованні та утриманні. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів в разі неявки відповідача не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відомостей про постійне місце роботи, доходи та наявність інших утриманців суду не надав. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, враховуючи заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ст.ст.181,183,184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході та за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29.03.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис №354. Сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. В останній час сімейне життя не складається у зв'язку з несумісністю їх характерів та різних поглядів на сімейне життя. Сумісного господарства та шлюбні відносини фактично з червня 2012 року не підтримують, підстав та бажання зберегти сімейні відносини не мають. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відносини, що склались між подружжям, носять стійкий характер, шлюб між сторонами розпався і його збереження неможливо, оскільки суперечить інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню. За таких обставин, відповідач з 2012 року проживає окремо від доньки, яка проживає з позивачкою, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, участі у її вихованні не приймає. Договори про сплату аліментів та про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалися, стягнень по іншим аліментним зобов'язанням судом не встановлено. Позивач одна несе витрати по утриманню доньки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Враховуючи те, що відповідач відомості про дохід не надав, але як батько зобов'язаний утримувати доньку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 02.07.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved