overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивачка 22 січня 2016 року звернулася з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несумісністю їх характерів та різних поглядів на сімейне життя, почуття любові та поваги між ними втрачено, сумісного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував, вважаючи також неможливим збереження шлюбу та зазначав, що має намір в майбутньому звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя та визначення способу участі у вихованні дитини. Суд, заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.08.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 08.08.2014 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1879. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачкою. Сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, а подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим, сімейні відносини зруйновані остаточно, оскільки взаємопорозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. Між сторонами майнового спору на даний час немає, проте в майбутньому мають намір звернутися до суду з даними вимогами до суду, дитина залишається проживати з матір'ю. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, відносини, що склались між подружжям, носять стійкий характер, шлюб між сторонами розпався і його збереження неможливо. При таких обставинах збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивачка 22 травня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступила в шлюб з [PERSON] 06 лютого 2009 року. Шлюб зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №50. Від шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок з квітня 2014 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, просив задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 06 лютого 2009 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №50 (а.с.7). Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Встановлено також, що з квітня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Позивачка наполягала на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя. Судом було надано сторонам строк для примирення тривалістю два місяці. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, а судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивачка 22 червня 2017 року звернулася до суду з позовом, в якому згідно уточнень вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2006 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 800 грн. щомісячно до повноліття дитини. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву визнав та не заперечував проти її задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2006 року (а.с.3), мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.4/, який проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а.с.5). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 800 грн. щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], починаючи з 22 червня 2017 року до досягнення ним повноліття, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини, зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 640 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачка 23.01.2014 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що з травня місяця 2012 року вони з відповідачем почали сумісно проживати. Від сумісного життя у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO] , батьком якого у свідоцтві про його народження записаний відповідач. На теперішній час відповідач відмовляється надавати кошти на утримання дитини, хоча він є працездатним і інших аліментів нікому не сплачує, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/ 4 частини його доходів щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітнього сина. Позивачка до початку судового засідання надала письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач до початку судового засідання також надав письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає, просить справу розглянути без його участі. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить частковому задоволенню з наступних підстав: з травня місяця 2012 року позивачка та відповідач почали проживати однією сім*єю. Від сумісного життя у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO] , батьком якого у свідоцтві про його народження записаний відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). Позивачка не працює, отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною до трьох років. Відповідач ухиляється від надання допомоги на утримання дитини, що дає підстави для стягнення з нього аліментів у примусовому порядку. За ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дітей, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, наявність у нього на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб. Враховуючи, що відповідач працездатного віку, але не працює, ніякими захворюваннями він не страждає, будучи батьком, у добровільному порядку надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини відмовляється, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити у повному обсязі. Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача витрат, понесених нею на правову допомогу у розмірі 200 грн., то суд вважає необхідним в задоволенні зазначених вимог відмовити, так як позивачкою в судове засідання не був наданий договор про вартість послуг з надання правової допомоги. На підставі ст. 367 ЦПК України - рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню по справах про стягнення аліментів - у межах суми платежів за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивачка 23.02.2015 року звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб укладений ними 15.05.1995 року розпався з 2012 року через її переїзд разом з дітьми на навчання до м. Київ, а чоловік залишився проживати в Полтавській області, внаслідок чого їх стосунки стали поодинокими та припинилися взагалі. З цього часу у них окреме ведення господарства. Крім того, у них різні погляди на життя. Від шлюбу мають двох дітей, з яких дочка [PERSON] є неповнолітньою : [INFO] Майнового спору не мають. Тому, вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохала розірвати між ними шлюб та судові витрати покласти на відповідача. На усунення недоліків надала суду 24.03.2015 року уточнений позов ( а. с. 12 - 13), згідно якого виклала ті є самі обставини, що і раніше та прохала крім розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. В судове засідання сторони не з»явилися. Позивачка, надавши суду телефонограму з проханням розглядати справу у її відсутності, де позов підтримала та наполягала на його задоволенні ( а. с. 45 ). Відповідач, надавши суду письмові пояснення з додатками щодо позову ( а. с. 36 - 44 ) та заяву про розгляд справи у його відсутності, де вказав, що позов щодо розірвання шлюбу визнає, але не погоджується з моментом припинення ними подружніх стосунків, ведення спільного господарства, бюджету, зазначивши, що припинили шлюбні стосунки з січня 2015 року та надав суду пояснення з додатками свідка [PERSON] ( а. с. 46 - 49 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них відповідних заяв. Судом встановлено, що сторони 15.05.1995 року в Полтавському міському Палаці шлюбів уклали шлюб ( актовий запис № 680 ) ( а. с. 14 ). Від шлюбу на даний час мають одну неповнолітню дитину - дочку [PERSON] [INFO] ( а. с. 4 ), яка проживає та залишиться проживати із позивачкою. Внаслідок переїзду позивачки разом з дітьми на навчання до м. Київ, чоловік залишився проживати в Полтавській області, внаслідок чого їх стосунки стали поодинокими та припинилися взагалі, але, оскільки відповідач надав суду доказ, то суд встановив, що з січня 2015 року, а не з просто посилання позивачки щодо дати указаної в позові. Тому, сторони проживають окремо з січня 2015 року, не підтримують шлюбно - сімейних стосунків, не мають спільного бюджету та господарства. . Спорів про майно та місце проживання дитини не мають. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Шлюб існує формально.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивачка 23.02.2015 року звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несумісністю їх характерів та різних поглядів на сімейне життя. З листопада 2014 року сумісного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо. В судове засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити, пояснюючи це тим, що зберегти сім'ю з відповідачем неможливо, оскільки її фактично вже не має. Відповідач в судовому засіданні про задоволення позову не заперечував, погоджуючись на розірвання шлюбу з позивачкою. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.06.2011 року, від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони з листопада 2014 року не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим, сімейні відносини зруйновані остаточно, оскільки взаємопорозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. Між сторонами майнового спору на даний час немає. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, т. я. відносини, що склались між подружжям, носять стійкий характер, шлюб між сторонами розпався і його збереження неможливо. За таких обставинах збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню. Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивачка 23.02.2016 р. звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вона з відповідачем вступила в зареєстрований шлюб 18.10.2009 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що відповідач був проти народження дитини, у зв'язку з чим подальше сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що вона з відповідачем не проживає з грудня 2014 року. з того часу вона з відповідачем не спілкується. Строк для примирення їй не потрібен. Відповідач в судове засідання не з'явився, та не повідомив про причину своєї неявки, хоча був повідомлений через оголошення в газеті про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Сторони вступили в зареєстрований шлюб 18.10.2009 року (а.с.4). Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, які не проживають разом та в подальшому не мають наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітнім дітям, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 110, 112 , 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивачка 23.02.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов обґрунтовувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2012 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання їхньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 300 грн. щомісячно. Розмір аліментів, що їх відповідач сплачує згідно рішення суду, є меншим від мінімального розміру аліментів, який встановлений у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не може забезпечити гармонійний розвиток дитини. Тому просила збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі з 300 грн. до 1500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Позивачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила розглянути справу в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2012 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі 300 грн. щомісячно. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні спору суд враховує наступні обставини: стан здоровя та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова; стан здоровя відповідача, що є задовільним, матеріальне становище відповідача, який працює водієм у ТОВ ВКФ «Віта-Авто», отримуючи мінімальну заробітну плату, має хворих батьків-пенсіонерів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому слід припинити стягнення за виконавчим листом № 2/0915/988 Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2012 р., відкликавши вказаний виконавчий лист з Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області після погашення заборгованості. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 182, 184, ч.1 ст.192 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивачка 23.02.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина у звязку з продовженням навчання. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей, які на даний час є повнолітніми. Син [PERSON], [INFO], продовжує навчання на четвертому курсі ДПТНЗ «Івано-Франківське вище професійне училище сервісного обслуговування техніки» на денній формі навчання, у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює неофіційно та має достатній дохід, щоб надавати синові належне матеріальне утримання. Просила стягувати з відповідача аліменти на користь повнолітнього сина у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з часу звернення до суду з позовом до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. Позивачка у підготовче засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила розглянути справу в підготовчому засіданні в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не зявився, у поданій суду заяві позов визнав, не заперечував щодо задоволення, просив розглянути справу в підготовчому засіданні без його участі. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON], [INFO], продовжує навчання на четвертому курсі ДПТНЗ «Івано-Франківське вище професійне училище сервісного обслуговування техніки» на денній формі навчання та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. У відповідності з вимогами ст.199 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: задовільний стан здоровя та матеріальне становище повнолітнього сина сторін, зокрема те, що він, навчаючись на стаціонарі, не працює і не має жодного доходу; стан здоровя відповідача, що є задовільним, матеріальне становище відповідача, який працює неофіційно, інших дітей не має. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved