Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивачка 21 жовтня 2017 року звернулася до суду з позовом про відібрання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у батька [PERSON], посилаючись на те, що рішенням суду від 19 листопада 2015 року визначено місце проживання дитини [PERSON] з матірю [PERSON] Але незважаючи на дане рішення відповідач незаконно утримує дитину у себе за місцем проживання, перешкоджає спілкуванню сина з матірю. З посиланням на ст. 163 СК України просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, що вказані у позові, та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Представник служби у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації [PERSON] при вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Заслухавши сторони та їх представників, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-КГ №158493. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області №654/2022/15-ц від 19 листопада 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 22 лютого 2016 року, визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON] Комісією у складі начальника служби у справах дітей Голопристанської РДА, інспектора з охорони правопорядку Олексіївської сільради встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] в с. Олексіївка, вул. Суворова, 29, про що складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання (а.с. 4). Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. За правилами ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. В судовому засіданні встановлено, що на момент подачі позову відповідач самочинно, без згоди колишньої дружини змінив місце проживання їхнього сина. При цьому з позовом до суду про зміну місця проживання дитини не звертався. Враховуючи викладене, відсутність даних про те, що залишення дитини за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я, як і про те, що обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та належить відібрати дитину - малолітнього [PERSON], [INFO], від його батька [PERSON] і повернути його матері [PERSON], допустивши негайне виконання судового рішення в цій частині. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved