Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідача [PERSON] Посилається на те, що 17.07.2015 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №32. Від шлюбу є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Їхнє подружнє життя з [PERSON] не складається впродовж останнього часу, через те, що чоловік зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, скандали. У них різні характери та погляди на життя, немає сімейного тепла та затишку, з [PERSON] не здатні підтримувати нормальну моральну атмосферу та піклуватись про побудову сімейних відносин. Все це призвело до того, що вони припинили сімейно-шлюбні відносити та ведення спільного господарства, подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Зазначила, що [PERSON] фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків впродовж останнього часу і матеріально не завжди допомагає в утриманні дитини, працює неофіційно, інколи їздить на заробітки та отримує пристойний заробіток, який витрачає на свої потреби, а дитина теж потребує матеріального утримання від батька. [PERSON] є здоровою, працездатною людиною і має можливість та обовязок забезпечувати свою дитину, інших осіб на утриманні немає. Просила розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 17 липня 2015 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №32 та стягувати з [PERSON], аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 764,00 грн., 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи відповідач [PERSON] надав відзив на позов, де зазначив, що посилання позивачки на те, що після припинення шлюбних відносин він припинив надавати матеріальну допомогу на сім'ю та утримання неповнолітньої дитини, є необґрунтованими, оскільки увесь час, починаючи з дня народження дитини і по теперішній час, він не припиняв їх утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймає участь у вихованні, догляді за сином, намагається надати їй повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня прикладає зусилля у вирішенні їх повсякденних питань та проблем, не зважаючи на те, що спільно не проживає. Вважає, що [PERSON] обґрунтовуючи у такий спосіб свої вимоги, вкотре намагається безпідставно, у своїх корисливих цілях, заради свого майнового інтересу завдати йому шкоди та надати суду недостовірні відомості щодо не виконання ним своїх обов'язків з утримання неповнолітньої дитини. Протягом досить тривалого часу, вони не можуть досягнути домовленості щодо способу виконання ним обов'язку з утримання неповнолітнього сина, причиною виникнення чого є вимога позивачки приймати участь в утриманні дитини виключно в грошовій формі. Натомість такий спосіб утримання дитини не влаштовує його, через що він пропонував [PERSON] виконувати свої зобов'язання щодо утримання дитини в переважній більшості в натуральній формі (їжею, одягом, взуття.). Оскільки між ними не може бути досягнуто домовленості щодо порядку та способу виконання обов'язку з утримання своєї неповнолітньої дитини, такий спосіб утримання можливо визначити лише за рішенням суду шляхом покладення на нього обов'язку сплачувати аліменти на утримання дитини. Позовні вимоги визнає, просить розглянути справу у його відсутність, на розірвання шлюбу згідний, а також згідний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі вказаному в позові. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачем, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17 липня 2015 року позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис№32, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, Серія І-МИ №105991, виданого 17 липня 2015 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія І-МИ №254249, виданого 04.01.2017 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис №04. На даний час сторони не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, їх сімя розпалась, і шлюб носить формальний характер, сторони втратили почуття любові, поваги і довіри, розпад їх сімї відбувся остаточно та поновити її неможливо. Згідно зі ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 N11 проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідно до ст.7 п.9 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, шлюб між ними необхідно розірвати, при розірванні шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище «Фочук». У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, розірванням шлюбу не порушуються особисті та майнові права сторін та неповнолітньої дитини. Судом також встановлено, що на утриманні позивачки [PERSON] перебуває неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Мигівської сільської ради №547 від 26.02.2018 року. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, відповідач [PERSON] як батько неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] офіційно не працює, інших осіб на утриманні немає, є працездатним, не заперечує щодо стягнення аліментів, позовні вимоги визнав. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 ч.1, ч.2 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1). стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2). стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3). Наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1). наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2). Доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4). Інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 (шести) років; дітей віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет у 2018 році», у 2018 році встановлено у прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Відповідно до ст.3 ч.1 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.7 ч.7, ч.8 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладених обставин, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько зобовязаний сплачувати на користь [PERSON], аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 746,00 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% (пятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.03.2018 року і до настання дитиною повноліття. Статтею 80 ч.3 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до ст.176 ч.1 п.3ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Згідно ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Суд вважає за необхідне, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 704,80 гривень в дохід держави та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ перехідних положень цивільно-процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. На підставі ст.ст.80 ч.3, 110-112, 113, 114, 180, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved