Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачі звернулися до суду з позовом, в обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] являється основним наймачем чотирьохкімнатної ізольованої квартири № 131 житловою площею 47,75 кв.м. в будинку № 23-Б по вул. Блюхера в м.Харкові. Крім [PERSON], у зазначеній квртирі зареєстровані: чоловік [PERSON], доньки [PERSON] та [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], син відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» №199 від 02.02.2016 року. У 1999 році у звязку із реєстрацією шлюбу відповідач [PERSON], добровільно покинув місце мешкання за адресою реєстрації та пішов проживати за інщою адресою. При цьому ніяких конфліктів з приводу проживання у зазначеній квартирі не було. На теперішній час відповідач понад 15 років за місцем реєстрації не проживає, понад 6 місяців не зявляється до квартири, житлом не цікавиться, у зв'язку з чим позивачі звернулися до суду з позовом та просять визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачі до суду не зявилися, просили розглянути справу у їх відсутність та задовольнити позов. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином та вчасно, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Московського РВ у м.Харкові ГУ ДМСУ в Харківській області подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти позову не заперечував. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд постановляє заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст.\~ст. 224-226 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлене наступне.\~ [PERSON] позивач по справі є основним наймачем чотирьохкімнатної ізольованої квартири № 131 житловою площею 47,75 кв.м. в будинку № 23-Б по вул. Блюхера в м.Харкові. Крім [PERSON], у зазначеній квртирі зареєстровані: чоловік [PERSON], доньки [PERSON] та [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], син відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» №199 від 02.02.2016 року ( а.с. 5, 8). Відповідач [PERSON], [INFO], що є сином наймача, мешкав за вказаною\~ адресою з 1998 року до\~ 1999 року. \~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до акту обстеження (а.с. 7) з 1999 року за вказаною адресою не мешкає. Згідно довідки Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області № 17/9000 від 10.12.2015 року, [PERSON] зі скаргами щодо порушення права користування житловою площею квартири за місцем реєстрації з 01.01.2012 року по 06.11.2015 року, не звертався. Згідно відомостей канцелярії Московського ВП ГУ НП в Харківській області за період з 07.11.2015 року по 10.12.2015 року, заяв та повідомлень від громадянина [PERSON] щодо порушення права користування житловою площею квартири за місцем реєстрації ([ADDRESS]), не надходило (а.с. 6). \~\~\~\~ Спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо права користування жилим приміщенням, регулюються нормами Глави 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду» Житлового кодексу Української РСР. Статтею 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 статті 65 ЖК УРСР визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За змістом наведених правових норм право на користування житлом виникає у членів сім'ї наймача, якщо вони проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Пленум Верховного Суду України в пунктах 9 і 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають у практиці застосування судами Житлового кодексу України», роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами його сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). У частині 2 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування нею, у зв'язку з чим вимоги позивачів підлягають задоволенню. Статтею 7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Позивачі не наполягають на стягненні з відповідачки понесених ним судових витрат при зверненні до суду. \~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved