Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом були діти померлої [PERSON] донька [PERSON] та син [PERSON] Інших спадкоємців першої черги не було. Після смерті [PERSON] з'ясувалось, що вона залишила заповіт на ім'я свого сина [PERSON], яким заповіла йому спірний будинок. Частиною 1 ст.1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки ,яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). На день відкриття спадщини позивачка досягла пенсійного віку, їй була призначена та виплачувалася пенсія. Отже, позивачка на день смерті своєї матері була непрацездатною особою і, таким чином, мала право на обов'язкову частку на спадкування будинку, незалежно від заповіту, який залишила її мати. Як спадкоємець першої черги за законом позивачка мала право на половину частки ,яка б належала їй у разі спадкування за законом. Проте, розмір обов'язкової частки на спадщину у відповідності до ст.1241 ЦК України складає половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом, тобто розмір частки на успадкування якої має право [PERSON] складає ? частина будинку незалежно від заповіту. Позивачка постійно здійснювала догляд за своєю матір'ю, допомагала їй у веденні домашнього господарства, виконувала ремонт в будинку тощо, оскільки мати мала похилий вік і в силу цього не мала змоги поратись по господарству самостійно. [PERSON] постійно зловживав спиртними напоями та матері майже не допомагав, піднімав на неї руку. Брат позивачки [PERSON] після смерті матері прийняв спадщину за заповітом та у квітні 2013 р. отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно за заповітом, про наявність іншого спадкоємця в особі позивачки не вказав у заяві до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Видачею [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом були порушені законні права позивачки ,як другого спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадковому будинку. Таким чином, свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно за заповітом, видане нотаріусом державної нотаріальної контори в м.Первомайську Халімоновим Ф.С. на ім'я [PERSON], є частково недійсним оскільки порушені законні права позивачки на спадкування обов'язкової частки спадщини, яка складає ? частку будинку. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачка не відмовлялась від прийняття спадщини, але своєчасно не звернулась з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки в період з 08.02.2013 р. по 01.04.2013 р. позивачка знаходилась на лікуванні в Первомайській багатопрофільній міській лікарні та Первомайській багатопрофільній міській лікарні № 3 у зв'язку з травмою голови, яку вона отримала внаслідок нещасного випадку. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивачка звернулась до Первомайської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її матері [PERSON], але постановою нотаріуса від 30.09.2013 р. їй було відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії у зв'язку з пропуском строку подачі заяви про прийняття спадщини. Стаття 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини у шість місяців ,який починається з часу відкриття спадщини. [INFO]. рідний брат позивачки [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді спірного будинку. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті брата є рідний син померлого [PERSON]Інших спадкоємців першої черги нема. 11.06.2013 р. він звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом з державного реєстру спадкових справ. Прізвище відповідача не зазначено в цьому реєстрі, але мова йде про прийняття спадщини після смерті [PERSON] саме відповідачем тому, що інших спадкоємців за законом першої черги нема. Свідоцтво про право на спадщину за законом відповідач ще не отримав. Відповідач ще не отримав свідоцтво про право власності на будинок за законом, але фактично вирішив питання про відчуження будинку, отримав завдаток за спірний будинок від покупця [PERSON], який з дружиною здійснюють ремонт спірного будинку та очікують отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину, після чого відповідачем та [PERSON] певно буде укладено договір купівлі-продажу спірного будинку. Просить суд винести рішення ,яким надати [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], яка померла [INFO], строком 2 місяці; визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно за заповітом, видане у квітні 2013 р. Первомайською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON], частково недійсним. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала на пояснила, що її мати померла [INFO], у 2011 році у неї померли свекор, свекруха, потім після матері помер брат. Вона підтримувала брата, який залишився жити у будинку по [ADDRESS]. Вона збиралась звернутися до нотаріальної контори, але потім несподівано упала дома. Лікувалась, приймала уколи на дому, а паралельно лікувала сина. Потім за рекомендацією невропатолога звернулась з психічним розладом. З 07 лютого 2013 року вона займалась лікуванням, вона більше знаходилась вдома. З братом зустрічалась, він сказав, що син став віруючим, та говорив, що тут щось не те. Коли мати померла, брат залишився сам у будинку, не мав грошей, але відмовлявся продавати будинок. Брат двічі на рік лежав у лікарні, хронічний гепатит, бо періодично зловживав спиртними напоями. Після смерті брата вона віддала матраци та подушки до лікарні. Деякі речі вона продала з відома племінника, витратила гроші на 9 та 40 днів, та щоб поставити пам'ятники батькам. Продати будинок було їх спільне рішення з відповідачем. Вони з відповідачем розмовляли про продаж до отримання передоплати. Вона вважає, що відповідач визнавав її право на спадщину. Зараз ставлення до неї змінилось, чому - не знає. Про існування заповіту вона дізналась після смерті матері, вона сказала, що також буде вступати у спадщину. Про те, що брат звернувся до нотаріальної контори і оформив спадщину, їй стало відомо в кінці березня 2013 року, коли вона лікувалась. 07.02.2013 р. вона встала в туалет та впала, спричинила травму голови, її відправили в травмпункт, зашивали голову, сказали звернулась до травматолога, невропатолога, у неї погіршився зір. Їй пропонували лягти у лікарню у травмпункті, вона підписувала відмову від госпіталізації. Потім їй запропонував лікування невропатолог, вона підписувала відмову від госпіталізації. В кінці березня вона закінчила лікування ЧМТ, їй запропонували зробити МРТ, але вона не поїхала. До лікаря її возив чоловік, і супроводжувала знайома. У березні її відвезли до психіатричної лікарні, там їй також пропонували лікуватись, призначили лікування, яке тривало до початку квітня 2013. Через деякий проміжок часу після смерті брата вона знову там опинилась, лікувалась після 12 червня 2013 року. Діагноз вона не пам'ятає. У них у родині є машина, чоловік інвалід 2 групи. Зараз вона живе у квартирі чоловіка. Є покупці на спірний будинок. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що після смерті матері позивачки відкрилась спадщина на будинок по [ADDRESS]. Після смерті матері позивачка з'ясувала, що матір залишила заповіт на ім'я її брата [PERSON] На день відкриття спадщини позивачка була непрацездатна, отримувала пенсію. 07.02.2013 р. позивачка звернулась до травмпункту, бо впала і вдарилась головою. Звернулась до травматолога та невропатолога. Їй запропонували лікуватись виключно в умовах стаціонару. Але у неї на вихованні неповнолітній син [PERSON], [INFO], який страждає на хронічні захворювання. Лікування сина тривало до 23.02.2013 р. Ліки треба було приймати у чіткі години та до нього додому приходила медсестра робити дитині ін'єкції. Тому не дивлячись на те, що вона сама потребувала медичної допомоги, вона відмовилась від госпіталізації. Її возили до лікаря чоловік та знайома. Вона не могла пересуватись самостійно, було таке, що вона впадала у запаморочення. Медсестра [PERSON] допомагала їй заходити до лікаря поза чергою, оскільки вона не могла очікувати. 18.02.2013 р. травматолог закінчив лікування, але рана на голові не загоювалась, її направили до хірурга, і з 19.02.2013 р. позивачка лікувалась у хірурга та невропатолога. Їй були призначені ін'єкції та таблетовані препарати, такі, які б вона отримувала у лікарні. Травматолог знову запропоновував їй лікуватися у стаціонарі, але вона знову відмовилась, бо дитина хворіла. Фактично покращення здоров'я не настало. Лікар невропатолог та сім'я наполягали на тому, щоб вона звернулась до психіатра. Лікування у психіатра було амбулаторне, від госпіталізації відмовилась, на прийом до лікарні зверталась у супроводі чоловіка та [PERSON]. Не могла і думати про прийняття спадщини. Позивака часто непритомніє, у неї болить голова. Вона знову звернулась до психіатра. Їй треба повести МРТ, обстеження, але вона його не пройшла,боїться що у неї якесь тяжке захворювання. Позивачка розповіла своєму брату про стан свого здоров'я та про те, що закінчився строк прийняття спадщини. Брат повідомив позивачку, що син вступив у якусь релігійну секту, що його дуже хвилює. Що він складе заповіт на неї та на сина по ? частині кожному. Відповідач був обізнаний про рішення свого батька написати заповіт на двох. Брат раптово помер. Його син перестав спілкуватись, змінив номер телефону, тому неможливо були добровільно вирішити спір. Брат не повідомив нотаріуса, що у нього є непрацездатна сестра. Братові було відомо що вона має право на спадщину. Брат не хотів, щоб будинок продавали, щоб він залишився в родині. Відповідач фактично розпорядився спадщиною, отримав завдаток за будинок. Про наявність заповіту їй стало відомо після смерті матері, коли саме, вона не може сказати. Протягом 4 місяців після смерті матері вона була здорова. З матір'ю був прописаний та проживав [PERSON] Позивачка проживає з чоловіком інвалідом 3 групи. Дитина 1998 року народження не інвалід. Фактично позивачка звернулась до нотаріальної контори наприкінці серпня 2013 року, але до цього знала, що пропустила строк для прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що позивачка пропустила строк позовної давності. [PERSON] померла [INFO] після її смерті відкрилась спадщина, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS], загальною площею 72,20 кв.м., житловою площею 50,50 кв.м. На підставі заповіту спадкоємцем майна, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за заповітом, є її син [PERSON] (його батько). 03.04.2013 р. [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 30.09.2013 р. до Первомайської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка, проте отримала відмову у зв'язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. У відповідності до вимог ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у відповідності до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України чи надіслати заяву поштою, передбачено п.35 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5. При вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними: тривалу хворобу, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України. Позивачка в період з 27.09.2012 р. по 27.03.2013 р. була фізично здоровою і мала можливість надати своєчасно заяву до нотаріальної контори і скористатись своїм правом на спадщину. Твердження позивачки щодо стану її здоров'я в період з 08.02.2013 р. по 01.04.2013 р. та перебування на амбулаторному лікуванні, не є доказом її тривалої хвороби, вона фізично мала можливість відвідувати лікаря, тим самим вважається такою, що не прийняла спадщину в законом визначеному порядку, а тому не має законних підстав для звернення до суду з вимогою про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абз.6 п.24 ППВСУ від 30 травня 2008 р. № 7, згідно з якими поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до змісту ст.1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Спадкоємець за заповітом [PERSON] прийняв спадщину і оформив право власності на неї, адже він проживав разом зі спадкодавцем на час смерті і поніс всі витрати на поховання спадкодавця, доказом є рахунок-фактура та розрахункові квитанції від 27.09.2012 р. та 28.09.2012 р. на ім'я [PERSON] на поховання своєї матері [PERSON] на загальну суму 2 988 грн. Спадкодавець мала похилий вік, хворіла і не могла сама доглядати за собою, поратися по господарству, його батько купував їй продукти харчування, ліки ,готував їй їжу, виконував роботу по господарству тощо. Відповідно до Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок по [ADDRESS], належав на праві приватної власності його батьку [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. [INFO]. помер [PERSON] Заповіт ним складений не був. Всі витрати на поховання батька він поніс самостійно. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS], загальною площею 72,20 кв.м., житловою площею 50,50 кв.м. Він приїздив до батька у лютому 2013 року, тітка не прийняла його у гості, сказала, що у неї синяк. Вона була більш обізнана у питаннях прийняття спадщини. Він приїздив у лютому-березні, а право на спадщину батько отримав пізніше. Його тітка відмовилась від будь-якої частки у цьому будинку, про це сказав батько, але знаючи свою тітку, він казав батьку, що це має бути оформлено письмово. Він останній раз зателефонував батьку 07.06.2013 р., 08.06.2013 р. він зателефонував позивачці, щоб навідала батька. Вона повідомила, що батько помер. Вона сказала, що грошей нема, ховати нізащо. Він взяв певну суму коштів. Він хотів досягти компромісу, щоб не розграбували будинок. Позивачка продала куточок, вугілля. Сказала, що все у будинку її, а стіни його. Так і сталось, він приїхав до будинку, а там нема на чому переночувати. Він їй запропонував пустити кватирантів, щоб все залишилось на своїх місцях, щоб не було боргів по комунальним платежам. Потім йому зателефонував покупець, він не знав цінової політики, погодився на продаж, взяв завдаток, щоб люди вже жили і доглядали будинок. Після того, як тітка вилучила все майно, яке там було, вона подала на нього до суду. Він хотів зробити всі документи по похованню на себе, гроші платив він. Він отримав дві пенсії на поховання, вона не отримувала. Спадщиною після смерті матері батька не цікавився, але знав що там буде жити батько. А батько говорив, що все буде йому і говорив родичам, що напише на нього заповіт. Знав, що батько прийняв спадщину. На той момент його тітка не претендувала на цей будинок, вона до певного часу не претендувала на нього і після смерті його батька. Він вважає, що тітка знала про заповіт, бо батько був відкритий перед нею. Батько помер [INFO], причина смерті - цироз печінки. Він був сердечником, інвалідом 2 групи. Але для нього смерть батька була раптова. Він про розмови про те, що батько розділить будинок між ним та тіткою не знає, розмова була про те, що він буде жити в цьому будинку. Тітка не являлась до матері, поки не приїхав батько та не облаштував будинок, провів воду, газ. Тоді з'явився інтерес до будинку. Тітка допомогла зробити відкоси та переклеїла шпалери. Про хворобу тітки йому відомо тільки про синець. У її сина є вади здоров'я, але не настільки. На похованні батька тітка демонструвала синці, які з її слів отримала, отримавши вістку про смерть батька, але її чоловік сказав, що вона їх отримала закриваючи багажник автомобіля. Про синці у лютому йому нічого невідомо. У лютому вони розмовляли по телефону, він не вважає, що та хвороба впливає на працездатність. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що з [PERSON] раніше були сусідами, а потім він допомагав робити ремонт її брату та матері. Після смерті брата вона попросила його допомогти прибрати, все мили, проводилось генеральне прибирання, тоді він дізнався, що і матір померла. [PERSON] робила ремонт на [ADDRESS], у брата з матір'ю, і [PERSON] запрошувала, це було за життя матері, рік не пам'ятає. Брат участі у цих роботах не приймав, говорив, що спина хвора. Зараз йому відомо, що будинок проданий племінником. За виконану роботу платив [PERSON]. Йому відомо, що він зловживав спиртними напоями. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона працювала разом зі свекрухою позивачки з 2008 р. з осені. 08.02.2013 р. вона зайшла до [PERSON] провідати, син відкрив двері, сказав, що матері погано, вона була у спальні вся у крові, голова перев'язана. Вона пояснила, що вона вночі встала у туалет та впала, отримала травму, довелось звертатись у лікарню, накладали їй шви. Було запаморочення, нудило. Їй доводилось їздити з нею у лікарню, коли лікар призначав час. Стан був не дуже гарний, постійно скаржилась на головокружіння та нудоту, коли її чоловік возив у лікарню, вона її постійно супроводжувала, не було можливості залишати її одну. Вона була не у гарному стані. Вона її супроводжувала до середини березня, до 15-18 березня. Після травми голови вона зверталась до психіатра, була психічно неврівноважена, могла плакати, зриватися. Вона була у такому стані, що не могла приймати адекватні рішення. Їй пропонували стаціонарне лікування, але у неї у цей час захворів син. Вона його ніколи самого не залишала. У неї почав падати зір, стан не поліпшувався, томограму вона відмовилась робити. Вона, на її думку, не могла думати про спадщину. Про наявність сина у брата [PERSON] вона дізналась від матері позивачки. Брат, коли вони розмовляли, говорив, що син далеко, і він не може на нього розраховувати. Постійно з ним була його сестра. Він говорив, що хоче скласти заповіт на сина та на сестру. До травматолога вони їздила 5-6 разів, потім їздили на Михайлівку, вона її супроводжувала, бо у неї чоловік інвалід. Про відвідування хірурга вона не пам'ятає, разів 3-4 вони їздили у центральну міську лікарню, а до невропатолога на Михайлівку. Діагнози вони не обговорювали. Їй здається, що невропатолог давав їй направлення на МРТ. Позивачка була бліда та її нудило. Вона більш лежала вдома, до березня місяця. До аптеки їздив її чоловік. Їй доводилось їй допомагати по господарству. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона сусідка [PERSON], вони зустрічались, коли вона приїздила до матері та до брата. Після смерті матері у неї були нормальні стосунки з братом, після смерті матері вона часто приїздила, бо [PERSON] часто хворів. Про стан здоров'я [PERSON] їй відомо, що у неї тиск, зі слів [PERSON], коли вона питала, чому її нема, він говорив, що вона захворіла. Про травми та лікування позивачки у лікарні їй невідомо. Мати довго не писала на [PERSON] заповіт, вони була зі складним характером і ні з ким не спілкувалась. [PERSON] був гарний сусід, але випивав. Коли йому було погано, викликали сестру. Як [PERSON] хотів розпорядитися будинком, їй невідомо. Заповіт, як вона зрозуміла, був на [PERSON], бо він там проживав. Покійна сусідка не любила ні трьох дітей, ні онуків. Майном померлих розпоряджалась [PERSON]. З сином [PERSON] бачились, коли він приїздив до батька, а потім познайомились на похороні. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що після смерті матері [PERSON] сказав, що він не буде продавати будинок, хотів у ньому жити. Говорив, що разом з сестрою будуть вступати у спадщину, що без спадщини її не залишить, бо це їх батьківський будинок. [PERSON] хворіла, брат казав, що навесні він напише заповіт, і на неї. Коли поховали [PERSON], з'ясувалось, що племінник не хоче мирним шляхом віддати частку [PERSON]. У позивачки був тиск, вона лікувалась, упала , не пішла лягати в лікарню, бо у неї хворів син. Вона захворіла десь у лютому. Можливо [PERSON] заставив матір написати заповіт, бо мав важкий характер та був агресивний. У матері також був важкий характер. Їй відомо, що всі речі залишилось у будинку. [PERSON] забрав з собою цінні речі, [PERSON] продала те, що дозволив [PERSON], відмітила 9 та 40 днів та поставила пам'ятники батькам. Все належало батькам, а [PERSON] був інвалідом 2 групи та не міг сам що-небудь купити. Позивачка мала намір звертатись до нотаріальної контори, але не звернулась через хворобу. Позивачка зверталась до невропатолога, її поставили на облік, після смерті матері у неї щось було з очима, був нервовий стрес. Про травми їй відомо, що вона впала розбила голову, а потім йшла до [PERSON] набила шишку на голові. Після падіння була на амбулаторному лікуванні, у лікарню не лягла, вона була у нервовому стані погано себе почувала, що лікувала та чим лікувалась не розпитувала. У цей період її возив чоловік. Чоловік ходив по магазинам, інколи позивачка. До лікарні її возив чоловік, їй допомагали сторонні особи. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що проживає [ADDRESS], влітку 2013 року вони дізнались, що продається будинок, їх пустили, дали ключі, і вони жили до того моменту, коли буде вступали у свої права хазяїн, залишилось кілька місяців почекати. Хто продавав будинок він не знає, хтось сказав дружні, гроші вони сплатили 8 000 грн., гроші хлопцю сплатила його дружина. Дали розписку. Позивачка їм показувала будинок, вона віддала ключі, сказала, що будинок племінника, коли вступить у право спадкування, перепише. Які були стосунки між [PERSON] та хазяїном, йому невідомо. Сказала, що дім племінника, дала ключі і телефон племінника. Вже після влітку їм стало відомо,що вона також претендує на будинок, вона дзвонила, і пропонувала спілкуватись з її адвокатом, це було незадовго після того, як вони отримали розписку про сплачені гроші. Вони не знали, що буде суд. Якби він знав про спір, то давно вже купив би інший будинок. Коли вони зайшли у будинок, там було все, телевізор холодильник, все забрала позивачка, залишила тільки розбиту шафу, вона забрала газову плиту з кухні, без пояснень. Вугілля вона продала сусідам, а дрова купив він. Свідок [PERSON] в суд пояснила, що працювала медсестрою Первомайської міської лікарні. [PERSON] вперше побачила у 2013 році. Вона була з направленням від невропатолога з діагнозом «ЧМТ під питанням» і з призначенням антибіотика, актовегіна і магнію сульфату. Рухатись вона сама не могла, її привела подруга в кабінет, вона запропонувала їй приходити додому і робити уколи. Вона їздила до неї додому та неодноразово говорила, щоб та лягла в стаціонар. Стан був тяжкий блювота, головокружіння, навіть у квартирі вона рухалась з трудом. 10 днів вона її відколола. Коли їй призначались відвідування лікаря, вона її проводила без черги. Вона знає, що вона лікувалась у травматолога, хірурга та невропатолога. 10 днів вона її бачила, перший раз вона зайшла з подругою, чоловік її супроводжував. Вдома двері відкривав чоловік, біля дивану стояв таз. Уколи не приводили до покращення, вона їй радила лягти в стаціонар. У тому стані та той момент не могло бути мови про звернення до нотаріуса. До лікаря їй треба було приходити раз у три дні на огляд. У направленні не пишеться повний діагноз. У неї була перев'язана голова, зашита, забита рана голови. Треба було лягати у травматологію з ЧМТ. Це було взимку, дати не знає. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вони збирались, коли батько відповідача жив з її сестрою. Їх батько лежав у лікарні, у той час там лежала мати позивачки. Вони пішли її провідати, матір говорила, що надіється тільки на сина, а не на [PERSON], теплих стосунків у них нема. Інше знає зі слів [PERSON]: вони продали будинок, за ці гроші провів газ, щось купив. На [ADDRESS] вона не бувала. Чому матір зробила заповіт на сина, не знає, можливо тому, що дочці вона залишала квартиру. Про яку квартиру говорила матір, їй невідомо. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що її співмешканцем був [PERSON], прожила з ним з 1999 р. до смерті, але останні півтора року він жив у себе вдома, вона у своїй квартирі. Рік вона проживала з матір'ю позивачки, вони жили на Павловську. Коли мати захворіла, позивачка умовила [PERSON] продати його будинок та доглядати за матір'ю, говорила, що претендувати на дім не буде. Коли матір написала заповіт, [PERSON] покрив кришу, вставив вікна та двері. Перед смертю вони купили холодильник, пральну машину, матір хотіла, щоб він поставив паркан. Похорон матері повністю оплатив [PERSON] і займався похованням, допомагала [PERSON], поминання повністю за рахунок [PERSON]. Сестра [PERSON] постійно телефонувала, але не приїздила. [PERSON] купив диван і два крісла, після похорону [PERSON] їх продала. Телевізор вони купували з [PERSON], вона його продала. До сина [PERSON] ставився добре, кожного вечора телефонували, і на роботу і з роботи. Позивачка за 10 років спільного життя не піклувалась про матір, але говорила, що давно її поховала. Коли мати була у лікарні, говорила, що це [PERSON] доля. Матір під себе ходила. Вона прала. З матір'ю у позивачки не було стосунків. Про хворобу позивачки їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що у 1986 році вона працювала на заводі ім.К.Маркса, заочно знала позивачку. У 1990 р. працювала разом з [PERSON], матір'ю [PERSON], 1992-1993 р.р. Тетяна захворіла на онкологію. Їхали у машині разом з матір'ю батька відповідача. Матір сказала, що вона оставила [PERSON] (позивачці) квартиру, а будинок буде хлопцям. Про квартиру та будинок вона запам'ятала. З [PERSON] вони спілкувались, він був чистий, доглянутий, вони розмовляли про заповіт минулого року навесні, зустрілись на зупинці. Говорив, що синові будинок залишить, бо більш нікому. Була розмова на похороні [PERSON], що [PERSON] забере з будинку меблі, а будинок залишиться синові. З сестрою у [PERSON] не було ніяких стосунків. Відповідно до ст. 1272 ч.1 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд прийшов до виноску про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачка не довела, що зіткнулась з істотними, непереборними труднощами, які завадили їй вчасно подати заяву про прийняття спадщини. В суді встановлено: [PERSON] народилась [INFO] /а.с. 7/. Носила прізвище [PERSON], [PERSON] /а.с. 16/. Батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] /а.с. 15/ [PERSON] мала на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] з 1989 р. [PERSON] померла [INFO] у м.Первомайську Луганської обл. /а.с. 69/. На підставі заповіту [PERSON] [PERSON] отримав право на спадщину, до якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], загальною площею 72,20 кв.м., житловою площею 50,50 кв.м., свідоцтво про право на спадщину видане Державним нотаріусом 03.04.2013 р./а.с. 71/. Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] мав тих самих батьків, що і [PERSON], тобто був рідним братом позивачки /а.с. 74/. [PERSON] помер [INFO] у м.Первомайську Луганської обл., не залишивши заповіту /а.с. 70/. Після смерті [PERSON] заводилась спадкова справа, з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] /а.с. 46/. На день відкриття спадщини, тобто на день смерті матері, [PERSON] досягла пенсійного віку, з 07.06.2012 р. отримувала пенсію за віком /а.с. 10/ та відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України мала право на обов'язкову частку у спадщині, яка складає половину частки, як б належала їй у разі спадкування за законом. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Разом зі спадкодавцем [PERSON] не проживала, протягом встановленого законом строку з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась. При цьому [PERSON] проживає у місці відкриття спадщини. Первомайським міський нотаріальний округ має держану нотаріальну контору та чотирьох приватних нотаріусів. За період з 27.09.2012 по 07.02.2013 року [PERSON] відомостей про стан свого здоров'я не надала, перешкод для звернення до нотаріальної контори не мала. Згідно з довідкою Первомайської багатопрофільної міської лікарні [PERSON] знаходилась на лікуванні у лікаря травматолога з 08.02.2013 р. по 18.02.2013 р. з діагнозом: «забита скальпована рана тім'яно-скроневої області голови зліва»; з 19.02.2013 по 18.03.2013 р. знаходилась на амбулаторному лікуванні у лікаря-хірурга з діагнозом «тривале не загоєння гнійної рани тім'яно-скроневої області голови зліва»; хвора отримувала консервативне лікування /а.с. 12/. З 19.03.2013 р. по 01.04.2013 р. [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні в Первомайській багатопрофільній міській лікарні № 3 з діагнозом: «наслідки ЧМТ побутової, різко виражений астено-невротичний синдром, легке зниження когнітивних функцій» /а.с. 13/. З виписки з медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] вбачається, що 07.02.2013 р., 08.02.2013 р. хвора від госпіталізації відмовилась. Дитина позивачки [PERSON], [INFO], перебував на амбулаторному лікуванні з 05.02.2013 р. по 23.02.2013 р. з діагнозом: «ГРЗ, гострий бронхіт» /а.с. 117-118/. У сукупності зі свідченнями [PERSON] та [PERSON] дані з лікарень про стан здоров'я [PERSON] свідчать про те, що протягом 10 днів з шестимісячного строку вона почувалась погано та приймала лікування вдома, зокрема ін'єкції зазначених свідком препаратів з 12.02.2013 р. протягом 10 днів, після 23.02.2013 р. відомості про тяжкий стан позивачки та її сина об'єктивними даними не підтверджені. Зокрема, у медичній картці амбулаторного хворого з Первомайської міської лікарні № 3 зазначено, що 19.03.2013, 25.03.2013, та у наступні дні на прийом вона з'являлась самостійно. Судова практика не пов'язує амбулаторне лікування з істотними, непереборними труднощами для звернення до нотаріальної контори. Аналізуючи показання свідків у суді, зокрема свідка [PERSON], який не перебуває ні у дружніх, ні в родинних стосунках зі сторонами, та має намір придбати спірний будинок, є підстави для висновку, що до літа 2013 року позивачка не мала наміру на оформлення спадкових прав у встановленому законом порядку. З огляду на те, що подання заяви про прийняття спадщини у нотаріальній конторі не пов'язано з наданням документів про наявність спадкового майна та його належність спадкодавцю, така заява відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, може подаватися поштою, телеграмою, іншими повідомленнями, судом не приймається до уваги та не приймаються за поважні причини посилання свідків на те, що позивачка через свій емоційно-психологічний стан не могла звернутися до нотаріальної контори. До обов'язкової частки у спадщині, відповідно до вимог ч.3 ст. 1241 ЦК зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до такого спадкоємця. Позивачка у суді не заперечувала, та свідками підтверджено, що вона на свій розсуд розпорядилась речами домашнього вжитку, які належали матері та брату. Однак вартість цих речей не була предметом доказування, суд не має даних про співвідношення вартості ? частки будинку та предметів домашнього вжитку та обстановки, тому не вбачає підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого у квітні 2013 року на ім'я [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS], недійсним, наряду з тим, що позивачка пропустила строк для прийняття спадщини. Визначений законом строк для прийняття спадщини не є строком позовної давності, тому посилання відповідача на обов'язок суду застосувати наслідки пропуску строку позовної давності не ґрунтуються на законі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed