Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачі у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та просили предявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглядати без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надавши письмову заяву про можливий розгляд справи без їх участі та ухвалення рішення на розсуд суду у відповідності до норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпропетровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області від 23.07.1997 року, па підставі розпорядження Дніпропетровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 22.07.1997 року №588, позивачам [PERSON]яз А.Д. та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, належить житлова квартира, розташована за адресом: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське (колишня назва Ювілейне), [ADDRESS]. Згідно з актами обстеження Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора-1» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 10 та 28 червня 2016 року та 01 липня 2016 року, а також згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора-1» Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 10.06.2016 року, у вищевказаній житловій квартирі відповідачка [PERSON], [INFO], дійсно не проживає та не проживала з моменту реєстрації, тобто з 20.07.2006 року, проте у добровільному порядку знятись з реєстрації з квартири відповідачка відмовляється, чим порушує права позивачів вільного користування та володіння майном. Так, право позивачів на належне їм домоволодіння гарантується Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних прав свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4,№7 та №11 до «Конвенції», закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном закріпляє право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику майна вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Частина 2 статті 415 Цивільного кодексу України встановлює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, відповідачка не проживаючи у належному позивачам домоволодінні з липня 2006 року, тобто більш ніж шість місяців, втратила право користування житловою площею у вищевказаній квартирі згідно до вимог ст. 156 ЖК України. Відповідно статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним таких прав. Оскільки встановлено, що [PERSON], дійсно створює перешкоди [PERSON]яз А.Д. та [PERSON] у користуванні житловою квартирою №86 в будинку №15 по вул. 8-го Марта в смт. Слобожанське (колишня назва Ювілейне), Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, який належить їм на праві власності, суд вважає предявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551,20 грн. сплачена нею при подачі позову.

Outcome: approved