Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з уточненим позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обгрунтовує тим, що відповідно до договору дарування серія та номер: 312, виданого 25.02.2015, вона прийняла у власність 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Право власності на вказану частку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано 25.02.2015, номер запису 8853447. Згідно договору дарування частки квартири, серія та номер: 1541, виданого 13.05.2017 року (номер запису про право власності 20374353) та свідоцтва про право власності від 18.02.2000 року, яке було зареєстровано Білгород-Дністровським МБТІ 18.02.2000, яке було зареєстровано в реєстровій книзі №40 за реєстровим №4838, власником 2/3 часток квартири [ADDRESS] , являється відповідач - [PERSON] . Спірна квартира складається в цілому: 1 -коридор, 2,6,8 - житлові кімнати, 3,7 - лоджії, 4 - туалет, 5 - ванна, 9 - кухня, загальною площею 61,93 кв.м, житловою площею - 36,74кв.м. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , який проживав у спірній квартирі та користувався житловою кімнатою - 2, площею 12,34 кв.м та лоджією - 3, площею 2,42 кв.м. Як зазначає позивачка, відповідач [PERSON] будучи зареєстрованим в квартирі, фактично з 2005 року проживає в Іспанії. В квартирі залишилась проживати третя особа - [PERSON] , яка права власності на неї не має і питання про проживання в спірній квартирі з позивачкою не обговорювала. До смерті свого батька позивачка регулярно приїжджала до нього у гості, і ніколи ніякого спору щодо її перебування в спірній квартирі не виникало. В неї були ключі від замків останньої. Однак, як зазначає позивачка, 23.10.2020 року, коли позивачка [PERSON] приїхала на поминки з приводу 40 днів з для смерті свого батька, вона не змогла потрапити в свою квартиру, тому що третя особа - [PERSON] , змінила вхідні замки. На телефонні дзвінки остання не відповідає та чинить перешкоди позивачці у користуванні спірною квартирою. Тому позивачка вимушена звертатись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Тулянцева В.В., яка діє в її інтересах надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання третя особа: [PERSON] не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №230203120 від 29.10.2020 року та повідомлення №1534 від 04.11.2020 року, виданого КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», власниками квартири [ADDRESS] є: -1/3 частини зазначеної вище квартири [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 18.02.2000 року, яке було зареєстровано Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.02.2000 року в реєстровій книзі №40 за реєстровим №4838; -1/3 частини зазначеної вище квартири [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 18.0.2000 року, яке було зареєстровано Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.02.2000 року в реєстровій книзі №40 за реєстровим №4838; -1/3 частини зазначеної вище квартири [PERSON] на підставі договору дарування частки квартири, серія та номер:312, виданий 25.02.2015, видавник: Чухрай Т.Ю. приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу. Відповідно до Висновку №14/10 від 21.12.2020 року експертного будівельно-технічного дослідження квартири [ADDRESS] , єдиний можливий варіант порядку користування спірною квартирою з незначним відхиленням від часток співвласників по 1/3 та 2/3 частки: [PERSON] (1/3 частка) виділити в особисте користування: -2- житлова, площею 12,34 кв.м, -3- лоджія, площею 2,42 кв.м. Загальною площею 14,76 кв.м, житловою площею 12,34 кв.м, що більше ідеальної частки: - за житловою площею на 0,09 кв.м, що складає 0,7% від площі, яка припадає на частку співвласника; - за загальною площею на 1,22 кв.м, що складає 9% від площі, яка припадає на частку співвласника, що згідно п.4.6.13 «Методичних рекомендацій…» є незначним відхиленням від частки 1/3 частки співвласника. [PERSON] (2/3 частки) виділити в особисте користування: -6- житлова, площею 7,22 кв.м; -7 - лоджія, площею 1,45 кв.м; -8 - житлова, площею 17,18 кв.м. Загальною площею 25,85 кв.м, житловою площею 24,4 кв.м, що менше ідеальної частки: - за житловою площею на 0,09 кв.м, що складає 0,4% від площі, яка припадає на частку співвласника; -за загальною площею на 1,22 кв.м, що складає 4,5% від площі, яка припадає на частку співвласника, що згідно п. 4.6.13 «Методичних рекомендацій...» є незначним відхиленням від 2/3 часток співвласника. В загальному користуванні співвласників ( [PERSON] , [PERSON] ) залишити в рівних частках (по Ѕ частки): -1 - коридор, площею 8,17 кв.м, -4 - туалет, площею 1,01 кв.м, -5 - ванна, площею 2,58 кв.м, -9 - кухня, площею 9,56 кв.м. Запропонований варіант порядку користування спірною квартирою відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва п. 5.19 ДБН В.2.2- 15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» щодо мінімальної площі спальні (житлової кімнати), які виділяються в індивідуальне користування співвласника. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із захистом права власності врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ). Так, згідно вимог Відповідно дост. 319 ЦК України- власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно достатті 41 Конституції Українита статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В даному випадку судом встановлено, що позивачка [PERSON] яка є співвласником квартири не може належним чином користуватись своєю долею у спільної часткової власності так як з боку співвласника здійснюються відповідні перешкоди у користуванні власністю позивачки, а отже суд вважає за необхідне встановити порядок користування позивачкою своєю часткою спірної квартири, в той же час позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права володіння спірною частиною квартири задоволенню не підлягають, оскільки її право власності на частку спірної квартири ніким не оспорюється та не заперечується. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: partial