Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, яким, з урахуванням уточнень, просять визнати недійсною довіреність, видану від імені [PERSON] на імя [PERSON], посвідчену 25 березня 2010 року державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 121/122, що знаходиться на території Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, садівниче товариство «Нива», укладений 31 березня 2010 року між [PERSON] та [PERSON], від імені якого діяла [PERSON] Також, позивачі просять витребувати від відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] вищевказану земельну ділянку, вважати право користування нею припиненим, зобовязати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити у перешкод у здійсненні [PERSON] права користування та розпорядження земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що позивачу [PERSON] на праві власності згідно державного акту від 05 листопада 2012 року, належала спірна земельна ділянка, що розташована за вищевказаною адресою. У подальшому земельна ділянка була продана позивачу [PERSON], а останнім була продана [PERSON] Відповідачем [PERSON] оспорюється державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя [PERSON] з тих підстав, що відповідач [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянка за договором купівлі-продажу від 31 березня 2010 року, що був укладений з попереднім власником земельної ділянки [PERSON], від імені якого за довіреністю діяла [PERSON] Позивачі вважають недійсними довіреність від імені [PERSON] та договір купівлі-продажу земельної ділянки, у звязку з тим, що [PERSON] не мав наміру продавати земельну ділянку відповідачу [PERSON], а бажав продати її [PERSON], яка діяла за довіреністю від нього у власних інтересах. Крім того, Комінтернівським районним судом м. Харкова 26 квітня 2011 року було постановлено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу, відшкодування збитків і неодержаних доходів. Щоб не було майна, на яке можуть бути звернення стягнення за рішенням суду, [PERSON], бажаючи позбутися майна, надав довіреність на імя [PERSON] Також, однією з підстав недійсності довіреності від імені [PERSON] позивачі зазначають ту обставину, що особа [PERSON] не могла бути встановлено, довіритель надав нотаріусу недійсний паспорт, виданий у 1996 році, щодо якого подавав заяву про його втрату та у 2007 році отримав новий. Позивач [PERSON] надала письмові пояснення, якими зазначила, що у відповідача [PERSON] ніколи не виникало право власності на земельну ділянку, оскільки договір купівлі-продажу спірної ділянки не був зареєстрований у встановленому порядку, а тому право власності за цим договором не набувалося. Відповідач [PERSON] надала суду письмові заперечення проти позову, якими просила відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначила, що посвідченням довіреності від імені [PERSON] на імя [PERSON] не порушуються права та інтереси позивачів, оскільки як довіреність так і договір купівлі-продажу були посвідчені до ухвалення рішення Комінтернівського районного суду про стягнення з [PERSON] грошової суми. Крім того, [PERSON] та [PERSON] не є належними позивачами, оскільки вони не є власниками земельної ділянки. Право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку є сумнівним, оскільки договір купівлі-продажу був посвідчений під час розгляду судами спору щодо земельної ділянки, від нотаріуса був прихований той факт, що [PERSON] є користувачем земельної ділянки та її забудовником. У той час, коли земельна ділянка була предметом спору, вона двічі була перепродана, ані [PERSON] ані [PERSON] не подали заяви про вступ до членів СТ «Нива», на території якого розташована земельна ділянка. Також, відповідач просить застосувати позовну давність до позовних вимог, оскільки оспорювані правочини були укладені відповідачами у березня 2010 року, а позивачі звернулися до суду із позовом лише у 2014 році, тобто після спливу трирічного строку. Відповідач [PERSON] надала суду заперечення проти позову, якими посилається на те, що позивачі не є сторонами оспорюваних правочинів та не мають права звернення до суду із позовом про визнання їх недійсними, на підтвердження недійсності правочинів позивачами не надано належних та допустимих доказів. Відповідач просить застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] надав суду письмові заперечення проти позову, якими зазначив, що йому належала спірна земельна ділянка, він добровільно виявив бажання її продати, для чого видав [PERSON] довіреність на вчинення відповідних дій. При оформлені довіреності [PERSON] особисто був присутнім у нотаріуса, подавав нотаріусу свій паспорт, книжку членів садового товариства, рішення зборів на продаж ділянок. Також, [PERSON] зазначив, що паспорт, за яким встановлювалася його особа, він ніколи не втрачав та новий не отримував. Позивачі у судове засідання не зявилися, надали суду заяву, якою просять розглянути справу у відсутність позивачів та їх представників. У ході судового розгляду справи позивачі підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та відсутність їх представників. У ході судового розгляду справи відповідачі підтримали свої заперечення, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Земельна ділянка № 12/122 площею 0,1152 га, розташована на території Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, садівниче товариство «Нива» перебувала у власності [PERSON] на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку, виданого 25 січня 2010 року. 25 березня 2010 року державним нотаріусом Пятої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від імені [PERSON] посвідчено довіреність, якою останній уповноважує [PERSON] продати за ціну та на умовах по її погляду належну йому на праві власності земельну ділянку № 121/122 площею 0,1152 на території СТ «Нива» 31 березня 2010 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] посвідчено договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки, що був укладений між [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON], та [PERSON] Після придбання земельної ділянки, [PERSON] була прийнята у члени СТ «Нива», володіє та користується земельною ділянкою, здійснює її забудову по теперішній час. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2013 року, що набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання такими, що не виникли правовідносини та не вчинено нотаріальної дії щодо представництва за довіреності від імені [PERSON] та укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Приводом звернення позивачів до суду із цим позовом про визнання вищевказаних правочинів недійсними були наступні обставини. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] та визнано дійсним попередній договір та укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок № 121 та 122, розміром по 0, 06 га та загальною площею 0, 12 га, що знаходяться на території СТ «Нива» Покотилівської селищної ради, укладений між [PERSON] та [PERSON] 13 вересня 2007 року 23 листопада 2011 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова заяву [PERSON] про встановлення способу і порядку виконання вказаного заочного рішення щодо зміни сторони виконавчого провадження було задоволено частково, встановлено спосіб стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] шляхом набуття останнім права власності на земельні ділянки № 121 та 122 загальною площею 0,1152 га, що знаходяться на території СТ «Нива», змінено стягувача [PERSON] новим стягувачем [PERSON] На підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2011 року, ухвали суду від 23 листопада 2011 року, 05 листопада 2012 року на імя [PERSON] був виданий державний акт на право власності на спірну земельну ділянку. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2012 року було скасовано ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2012 року в частині здійснення стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у спосіб через набуття останнім права власності на земельні ділянки. 13 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, а у подальшому [PERSON] також було відчужено земельну ділянку шляхом продажу [PERSON] Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання довіреності недійсною суд виходить з наступного. Відповідно з положеннями ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За правовим визначенням довіреність є односторонньою цивільно-правовою угодою й вона має відповідати загальним умовам дійсності, що їх повинні задовольняти цивільно-правові угоди. Основні правила щодо порядку посвідчення довіреності викладені у Законі України «Про нотаріат» й детально регламентовані певною Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року, яка діяла на час видачі оспорюваної довіреності. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаірат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Права на оскарження нотаріальної дії, або відмови у її вчиненні має особа, прав і інтересів якої стосуються такі дії. Судом встановлено, що оспорювані позивачами правовідносини щодо представництва за довіреністю, стосуються лише прав та обовязків [PERSON] та [PERSON] та не мають відношення до правовідносин щодо зобовязання [PERSON] відшкодувати збитки [PERSON] за рішенням Комінтернівського районного суду від 26 квітня 2011 року. Таким чином, позивачі не є субєктами оскарження нотаріальної дії щодо посвідчення оспорюваної довіреності. Крім того, суд не знаходить підстав для визнання довіреності недійсною. Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину, а тому, зацікавлена сторона, вимагаючи визнання недійсності правочину, зобовязана навести суду належні докази його недійсності. Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до положень ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Визначаючи оспорювану довіреність недійсною з підстав дефекту волі довірителя, позивачі посилаються на те, що [PERSON] бажав продати земельну ділянку саме [PERSON] Проте, відповідач [PERSON] своїх письмових запереченнях навів мотиви оформлення довіреності на імя [PERSON], чим спростував твердження позивачів про відсутність волі доверітеля на оформлення довіреності саме на імя відповідача [PERSON] Що стосується недійсності паспорту на імя [PERSON] під час оформлення довіреності, суд вважає зазначену обставину такою, що не має правового значення для встановлення дійсності одностороннього правочину. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, суд виходить з того, що підставою його недійсності позивачами зазначено недійсність довіреності, за якою діяв представник від імені продавця. Оскільки суд визнав довіреність від імені [PERSON] недійсною, вимога про недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки задоволенню не підлягає. Інших підстав недійсності договору позивачами не наводилося. Позовні вимоги про визнання припиненим права відповідача [PERSON] на користування земельною ділянкою, повернення її власникові [PERSON] та зобовязання не чинити перешкоди у здійсненні ним права власності, є похідними від позовних вимог про визнання довіреності та договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, а тому також задоволенню не підлягає. Крім того, питання щодо звільнення відповідачем [PERSON] спірної земельної ділянки, було предметом розгляду Харківського районного суду Харківської області, апеляційного суду Харківської області. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2014 року у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON] [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено. Вказаним рішенням становлено, що [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, крім того є членом садового товариства «Нива». Що стосується позовних вимог до [PERSON], суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про володіння чи користування [PERSON] спірною земельною ділянкою. При таких обставинах, [PERSON] не є належним відповідачем у спірних правовідносинах з приводу володіння, користування та розпорядження земельною длянкою. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Суд приходить до висновку, що позивачами не було доведено обґрунтованість своїх позовних вимог. Суд не застосовує до позовних вимог строк позовної давності, оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з їх необгрунтованістю На підставі викладеного,

Outcome: dismissed