Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 26.01.2015 року звернулися до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що у позивачки [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON], батьком дитини в актовому записі вказаний відповідач по справі [PERSON], з яким позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі.06.12.2013 року шлюб між подружжям [PERSON] розірваний в судовому порядку. На час звернення до суду з даним позовом позивачі перебувають у цивільному шлюбі, проживають однією сім'єю разом з малолітньою дитиною. На початку березня 2014 року позивачка [PERSON] повідомила позивачу [PERSON], що він є біологічним батьком її малолітньої доньки, так як у 2009 році між ними були інтимні стосунки. Відповідачу [PERSON] відомо, що він не являється біологічним батьком дитини, але вирішити це питання в позасудовим порядком неможливо. Тому вважають, що їх право щодо визначення батьківства дитини порушено і мають намір його захистити у судовому порядку шляхом визнання батьківства за [PERSON] та внесенні змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька та зміни прізвища і по батькові. В судовому засіданні позивача [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що дійсно між ним та позивачкою [PERSON] у 2009 році склалися спочатку дружні відносини, які згодом переросли в почуття любові. В той час вона з чоловіком проживала окремо, так як мала намір розлучитися, тому вони мали інтимні стосунки. Але через деякий час ці стосунки припинилися і вона повернулася до чоловіка. Він з нею не спілкувався, але йому стало відомо, що вона вагітна, а потім дізнався, що у 2010 році вона народила доньку. Хто був батьком дитини - вона йому не повідомила. У 2013 році вони знову зустрілися, почуття виникли знову і вирішили проживати разом. Вона пішла від чоловіка, з 01.10.2013 року вони стали проживати однією сім'єю з її малолітньою донькою, та подала на розлучення. 02.12.2013 року позивачка розірвала шлюб з відповідачем. Відносини в їх родині склалися добре, дитина до нього добре відноситься, називає «папою», і в березні 2014 року позивачка повідомила йому, що він є біологічним батьком її доньки. Він і сам думав про це, так як дівчинка дуже схожа на нього і на момент її зачаття між ними дійсно були інтимні стосунки. Він звертався до відповідача, той знає, що він не є біологічним батьком дитини, але вирішити це питання без судового рішення неможливо. Прохає визнати його батьківство відносно малолітньої [PERSON], [INFO] та внести відповідні зміни до актового запису про її народження щодо батьківства. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що з 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] У 2009 році вона пішла від чоловіка і проживала окремо. В цей час вона зустріла позивача [PERSON], з яким зустрічалася і мала інтимні стосунки. Але через деякий час вони припинили відносини і вона повернулася до чоловіка. Через деякий час вона дізналася, що вагітна, це була дитина позивача, вона йому не повідомила, але її чоловік знав про це і погодився прийняти дитину і визнав себе батьком. Тому коли донька народилася, батьком був записаний її чоловік, так як вони були у шлюбі і він проти цього не заперечував. Але у 2013 році вони все ж вирішили розлучитися, вона знову зустріла [PERSON], з яким відновили стосунки і стали разом жити з 01.10.2013 року. З чоловіком розлучилася за рішенням суду від 06.12.2013 року. За час спільного проживання з [PERSON] між ними склалися добрі стосунки, дитина його любить і називає «папою». І тоді вона вирішила повідомити йому, що він є біологічним батьком дитини, це відбулося у березні 2014 року. Він зрадів, так як відчував, що це його донька, тому вирішили звернутися до суду про визнання його батьком дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув, заяви про розгляд справи без його участі не подав, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи /а.с.33, 43/. Представник третьої особи [PERSON], що діє на підставі посвідчення / а. с. 23/, у судове засідання надала письмову заяву, в якій вказано, що проти позову не заперечує , на підставі відповідного рішення суду будуть внесені зміни до актового запису про народження дитини, прохає розглянути справу без її участі / а. с. 44/. Враховуючи думку позивачів, які не заперечують проти розгляду справи без участі відповідача та представника третьої особи, суд вважає за можливе провести судовий розгляд без участі неприбувших осіб, в заочному порядку відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню. В судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження та актового запису про народження № 05 від 03.08.2010 року, здійсненого секретарем Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області, [PERSON] народилася [INFO] року в с. Вільне Великописарівського району Сумської області, в графі батьки є запис про батька - [PERSON], [INFO], громадянин України, житель с. Вільне Великописарівського району Сумської області; про матір - [PERSON], [INFO], громадянка України, жителька с. Вільне Великописарівського району Сумської області ; підставою запису відомостей про батька є актовий запис про шлюб № 07 від 03.08.2002 року, складений Ямненською сільською радою Великописарівського району Сумської області /а.с.10, 24/. Подружжя [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.08.2002 року по 06.12.2013 року /а.с.11, 45/. Згідно довідки Великописарівської селищної ради [PERSON] фактично проживає в [ADDRESS] із співмешканкою [PERSON] та її донькою [PERSON], [INFO] /а.с.12/. Відповідач [PERSON] в попереднє судове засідання надав письмову заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі /а.с.22/. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15.05.06 р. « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в п. 3 - оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, має вирішуватися відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Оскільки дитина [PERSON], щодо якої визнається батьківство позивача, народилася [INFO] року, то слід при розгляді даного позову керуватися діючими на той час нормами закону, тобто Сімейним Кодексом України. Відповідно до частини 2 статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 7 грудня 2006 року за результатами розгляду справи «Хант проти України» (Заява N 31111/04) (п.п. 54-55) зазначив, що: «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». В свою чергу, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 № 798-ХІІ (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 2002 року по грудень 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Протягом 2009 року подружжя проживало окремо, в цей період [PERSON] мала інтимні стосунки з позивачем [PERSON] Проте, у 2010 році вона повернулася до чоловіка, з [PERSON] стосунки припинила. [INFO] вона народила доньку [PERSON], батьком якої був записаний відповідач [PERSON] відповідно до актового запису про їх шлюб. Про свою вагітність та пологи вона [PERSON] не повідомила. У 2013 році позивачі відновили свої стосунки та стали проживати разом однією сім'єю. А у березні 2014 року вона повідомила [PERSON], що він є біологічним батьком її доньки. Цей факт визнаний і відповідачем по справі [PERSON], в зв'язку з чим позивачі відмовилися від свого клопотання про призначення судової генетичної експертизи. З роз'яснень вище вказаного Пленуму Верховного Суду України пункту 9 слідує, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства /материнства/ має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства / материнства/ в органах РАЦС / прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено/. Судом не встановлено доказів, які б спростовували факт, що позивач [PERSON] є біологічним батьком доньки позивачки [PERSON] Визнати його батьківство можливо лише у судовому порядку відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України.

Outcome: approved