Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що [INFO] внаслідок нещасного випадку на виробництві загинув [PERSON] , чоловік позивачки, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 31.03.1984 року по 07.05.1990 року. Розірвання шлюбу у травні 1990 року було фіктивним, оскільки чоловіка, який перебував у шлюбі, не реєстрували до квартири його батьків по [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу, її чоловік зареєструвався у квартирі батьків, за вищевказаною адресою, але фактично вони, однією родиною, разом із донькою, продовжили проживати в квартирі батьків позивачки по [ADDRESS] . [INFO] помер батько чоловіка, [PERSON] і вони усією родиною переїхали мешкати до квартири батьків чоловіка по [ADDRESS] , де мешкали разом із його матір`ю, [PERSON] до її смерті [INFO] . У вказаній квартирі вона із чоловіком мешкала однієї родиною до його загибелі на виробництві у лютому 2018 року. В період спільного проживання із чоловіком вони вели спільний бюджет, робили ремонт у вказаній квартирі. Квартплату та плати за комунальні послуги по вказаній адресі вносила, позивачка, що підтверджується відповідними квитанціями. Після загибелі чоловіка організацією його поховання займалась вона, що підтверджується договором-замовленням. У відповідності до ч.6 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 року у випадку смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, право на одноразову допомогу мають члени його родини. У наданні одноразової компенсації після загибелі чоловіка їй було відмовлено Маріупольським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Відмова була отримана нею у письмовій формі за №05/46/03-2341 від 25.06.2018 року із вмотивуванням відмови - розірвання шлюбу у 1990 році. Відповідно до вимог чинного законодавства спільне проживання та спільний побут чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, які не перебувають у іншому зареєстрованому шлюбі, не заборонені законом та не суперечать моральним основам суспільства, а тому такі чоловік та жінка є родиною. На підставі наведеного, просила встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] у період з 07.05.1990 року по 23.02.2018 року та стягнути з відповідача одноразову допомоги внаслідок смерті [PERSON] від нещасного випадку на виробництві у сумі 176200 гривень. Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення, не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON] , на адресу суду направило відзив на позов, відповідно до якого зазначали, що відповідно до Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст. 36 Сімейного кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Таким чином, проживання жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя у розумінні ст. 21 та 36 СК України та вони не складають сім`ю у розумінні ст.. 3 СК України. Встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу і визнання за її учасниками статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, оскільки за законом подружжя утворюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Придбання вікон, сплата комунальних послуг, організація та проведення поховання не є належним та достатнім доказом підтвердження того, що позивачка була дружиною загиблого [PERSON] . Згідно з п.1 ст. 36 ЗУ від 23.09.1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настанні страхового випадку. Співмешканці або співперебувачі не відносяться до кола осіб, що мають право на виплату за ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», та враховуючи, що на час настання нещасного випадку з [PERSON] , позивачці виповнилось 54 роки, вона не є інвалідом, є за віком працездатною особою, дітей загиблого до 8 років не доглядала, у зв`язку з чим не відноситься до кола осіб, що мають право на страхові виплати за вищевказаним законному, тому встановлення факту проживання однією сім`єю не має для неї - позивачки юридичного значення. У зв`язку з чим в позові необхідно відмовити. Представник позивача адвокат Афанасьєва В.О., не погоджуючись із доводами, викладеними представником відповідача у відзиві на позов, в адресу суду направила відповідь на відзив, відповідно до якого зазначала, що представником відповідача невірно трактуються положення Сімейного кодексу України щодо спільного проживання без реєстрації шлюбу чоловіка та жінки, які на її думку не є сім`єю. Позивачка просить встановити юридичний факт її спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу і чинним законодавством України передбачено встановлення такого факту. Встановлення даного факту має юридичне значення для позивачки. Позивачка не претендує на отримання щомісячних страхових виплат належних особам, переліченим в ст. 41 Закону, а претендує на отримання одноразової допомоги, яка виплачується родині. Обов`язок виплатити вказану одноразову допомогу родині виникає у Фонду із факту загибелі застрахованого працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Афанасьєва В.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, крім того позивачка, будучі допитаною в судовому засіданні у якості свідка зазначала, що підставою розірвання шлюбу із загиблим чоловіком [PERSON] була необхідність у вирішенні питання щодо його реєстрації у квартирі батьків. У подальшому у них виникало бажання знов зареєструвати шлюб, однак вони цього так і не зробили. Вони із чоловіком увесь час проживали спільно, вели спільний побут та бюджет. За наслідками нещасного випадку на виробництві її чоловіка, [PERSON] відкрито кримінальне провадження, по якому її визнано потерпілою. Представник відповідача Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення Морозова Ю.А. у судовому засіданні проти позовних вимог позивачки заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Ухвалою суду від 12 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, роз`яснено сторонам їх право на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення та строк для їх подачі. Ухвалою суду від 06 березня 2019 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 31 березня 1984 року РАГС міста Жданова Донецької області [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний запис під № 1065. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 20 квітня 1990 року відділом РАГС Жовтневого району міста Маріуполя, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено відповідний запис під № 329. Як було також встановлено судом, 23 лютого 2018 року стався нещасний випадок на Приватному акціонерному товаристві «Маріупольський металургійний комбінаті імені Ілліча», в результаті якого було травмовано працівника [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується Актом за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, від 04 червня 2018 року. [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області. Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до відповідача із заявою щодо виплати одноразової допомоги сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Листом Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення №05-46/03-2341 від 25.06.2018 року позивачці було відмовлено у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з тим, що вона не є членом сім`ї загиблого, зважаючи на наявне свідоцтво про розірвання шлюбуIV- [NUMBER] , та не належить до кола осіб, які мають право на призначення виплат в разі смерті потерпілого [PERSON] .. На підтвердження факту сумісного проживання та ведення спільного господарства позивачкою були надані договір замовлення на організацію та проведення поховання [PERSON] від 24.02.2018 року укладеного між позивачкою [PERSON] та ФОП « [PERSON] », копії квитанцій про сплату позивачкою комунальних платежів за адресою [ADDRESS] , копія договору від 09.09.2009 року на придбання та установку вікон у квартирі розташованої за адресою [ADDRESS] , за місцем реєстрації [PERSON] , укладеного між позивачкою [PERSON] та ФОП « [PERSON] », копія судової повістки, з якої вбачається, що у кримінальному провадженні за наслідками нещасного випадку на виробництві, позивачку визнано потерпілою. Факт сумісного проживання та ведення спільного господарства позивачки та померлого [PERSON] також були підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає у квартирі [ADDRESS] . По сусідству із нею, у квартирі №33 родина [PERSON] , а саме [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Деякий час разом із ними мешкала їх доросла донька разом зі своїм чоловіком та дитиною, але через деякий час вони переїхали на іншу квартиру. Вона завжди вважала [PERSON] та [PERSON] як чоловіка та жінку, і у неї ніколи не виникало думок, що вони не в шлюбі. Вона завжди бачила їх на ринку та в магазинах, де вони робили покупки. Вони завжди разом виїжджали відпочивати, вели спільне господарство. Після того, як їхня донька, разом із родиною переїхала на іншу квартиру, в квартирі № 33 [PERSON] та [PERSON] залишились мешкати самі, до самої загибелі [PERSON] на виробництві в 2018 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її матір`ю, а загиблий [PERSON] був її батьком. До заміжжя, вона мешкала разом зі своїми батьками, бабцею та дідусем. Ще в дитинстві їй стало відомо, що батьки розлучились, але матір її пояснила, що в тому стала потреба для перереєстрації батька у квартиру його батьків. Не дивлячись на це, батьки завжди мешкали разом, спочатку у квартирі по [ADDRESS] , а після у квартирі батьків батька по [ADDRESS] . Вона, після шлюбу також деякий час, разом зі своїм чоловіком, мешкала у квартирі батьків по [ADDRESS] , але потім переїхала. На час загибелі батька, вона разом зі своєю родиною мешкала окремо і зареєструвалась до вказаної квартири тільки після його загибелі. Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.3ст.235 ЦК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ч. 2 п. 5ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Отже, під «членом сім`ї» розуміється особа, що перебувала з потерпілим у правовідносинах, природа яких визначається кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами, постійним проживанням, веденням спільного господарства, про утворення особами сім`ї можуть свідчити і інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Однією з ознак сім`ї є спільне проживання двох чи більше осіб: подружжя, батьків та дітей, братів, сестер тощо. Припинення спільного проживання засвідчує кількісні зміни у складі сім`ї або навіть її розпад. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У судовому засіданні було встановлено з показань допитаних зі сторони позивачки свідків та підтверджено матеріалами справи, що позивачка [PERSON] дійсно проживала однією сім`єю за однією адресою з загиблим [PERSON] , вони були пов`язані спільним побутом та вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, тобто складали одну сім`ю. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. За обставин встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] до моменту смерті, тобто до [INFO] , на підставі встановлення даного факту рішенням суду позивачка не позбавлена права повторного звернення до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення для отримання одноразової допомоги з урахуванням встановленого рішенням суду факту. Таким чином, на даний час вимога про примусове стягнення з Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення одноразової допомоги в розмірі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме у сумі 176 200 гривень, встановленого законом на день настання права на страхову виплату є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Outcome: partial