Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] та\~ [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відповідно до вимог якого просили суд: визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] та [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] та [PERSON] [INFO] у соціальній мережі «Facebook» про їх сім`ю: «Хочу вам рассказать про наших дорогих соседей [PERSON] и [PERSON] . Я знаю их как невыносимых соседей живодеров, ненавистников всего живого… они Заживо замуровали голубей, поселившихся на чердаке нашего дома… Не дай Бог к ним попасть как пациенты»; зобов`язати [PERSON] та\~ [PERSON] спростувати\~поширену відносно\~ [PERSON] та\~ [PERSON] недостовірну\~інформацію,\~шляхом опублікування\~статті у\~соціальній мережі\~Facebook\~про сім`ю\~позивачів:\~« [INFO] у\~соціальній мережі\~«Facebook»\~мною [PERSON] \~опубліковано недостовірні\~та неправдиві\~відомості відносно\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~а саме\~те,\~що наши\~соседи [PERSON] \~и [PERSON] \~являются невыносимыми\~живодерами, ненавистников всего живого… они Заживо замуровали голубей, поселившихся на чердаке нашего дома… и что они неквалифицированные врачи (Не дай Бог к ним попасть как пациенты)»; стягнути солідарно з [PERSON] та\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~та [PERSON] \~моральну шкоду\~за розповсюдження\~недостовірної інформації\~в розмірі\~10\~000\~гривень; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] судовий збір за подання позовної заяви та витрати на правову допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] та [PERSON] зазначили, що їх сім`я почала проживати в будинку [ADDRESS] з грудня 2002 року. З того часу почалося спілкування з сусідами із квартири [ADDRESS] . Протягом багатьох років їх сім`я, лікарі за фахом, допомагала та підтримувала сусідів медичними порадами та консультаціями. Відносини з сусідами складалися доброзичливо. В квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] \~та [PERSON] ,\~які 21.12.2019\~року у\~соціальній мережі\~«Facebook» опублікували статтю про сім`ю позивачів, зміст якої не відповідає дійсності, порочить честь їх сім`ї та шкодить діловій репутації їх, як лікарів. Відповідачі в статті акцентували увагу на тому, що позивачі травять тварин, що вони є живодерами та замурували на даху голубів. Інформація поширена відповідачами в соціальній мережі Facebook в групі «Это Кривой Рог Детка», серед яких є мешканці міста в якому мешкають позивачі, їх родичі, колеги по роботі та інші сусіди. Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності. Позивачі ніколи не травили тварин, не зачиняли голубів на даху. [PERSON] працює лікарем-терапевтом КЗ «Криворізька міська стоматологічна поліклініка № 7» КМР. Являється кваліфікованим спеціалістом та досвідченим працівником. Є урівноваженою людиною, з почуттям відповідальності як в робочих обставинах так і в повсякденному житті. Беззаперечно, що поширення окресленої інформації порушує немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Також поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку сім`ї позивачів в очах оточуючих, порушивши честь і гідність дружини позивача, оскільки професія лікаря є соціально важливою та необхідною, передбачає безпереривний процес надання медичної допомоги людям та взаємодії з ними. Крім того, розміщення фото сім`ї позивачів в соціальній мережі «Facebook» порушують їх право на приватне сімейне життя. Вказане фото з`явилося в соціальній мережі без їх на це згоди та вимагають у відповідачів його видалити. Зображення позивача, його дружини та доньки на фото могли бачити їх колеги по роботі, однолітки, однокласники та друзі доньки та прочитати образливу статтю до нього, що завдало їм моральної шкоди та негативно вплинуло на відношення оточуючих до їх родини. У зв`язку з чим, позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, оскільки таку поширену інформацію вважають недостовірною, та такою, що принижує їх честь, гідність та ділову репутацію, у зв`язку з чим посилаючись на вимоги ст.ст. 34, 68 Конституції України, ст.ст. 23, 277, 297, 299 ЦК України просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 квітня 2020 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження. (а.с.56) 19 травня 2020 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є безпідставними й необґрунтованими, в обґрунтування чого зазначила, що по-перше позивачі зазначають, що [PERSON] опублікувала статтю в «Facebook» про позивачів. На підтвердження зазначеного вони надають скріншоти з мережі Інтернет, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами. Позивачі посилаються на скріншоти з «Facebook» як на доказ існування статті, яку нібито опублікувала [PERSON] , але джерело даної інформації знеособлене, не зрозуміло звідки вона, хто саме зробив ці публікації, адже профілів «Витриховская Светлана» в мережі дуже багато. Вважає надані позивачами докази неналежними та недопустимими, вони не довели, що цю публікацію зробила саме вона, та що вона взагалі існувала, з наданих матеріалів неможливо достовірно встановити їх дату та час публікації, інтернет-ресурс на якому були розміщені дані публікації. Належним доказом в даному випадку може вважатись тільки відповідний Експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі інтернет, яким буде встановлено дійсне існування такої статті та хто є її автором. По-друге, відповідно до ст. 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів та недоліків, які, як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності. Потретє, позивачем не долучено до позовної заяви жодного доказу заподіяння моральної шкоди, не доведено факт її заподіяння. По-четверте, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачами не враховано вимоги розумності та справедливості, не встановлено на підставі належних засобів доказування глибину душевних страждань, не доведено витрачання позивачем додаткових сил на організацію свого життя. Отже, вимога у виплаті моральної шкоди є нічим не обґрунтованою, значно завищеною та не підлягаючою задоволенню. Вважає, що позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів того, що публікацію в мережі інтернет зробила саме [PERSON] , та що вона взагалі була, враховуючи те, що відповідач не розповсюджувала інформацію у порядку та у спосіб на який посилаються позивачі то й підстави стягнення моральної шкоди відсутні. 17 травня 2021 року на адресу суду від представника позивачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Шаповалова І.В. надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивачів зазначив, що в позовній заяві чітко, обґрунтовано з наданням належних доказів вказано, що 21.12.2019 року у соціальній мережі «Facebook» опублікували статтю про сім`ю [PERSON] , зміст якої не відповідає дійсності, порочить честь їх сім`ї та шкодить діловій репутації їх, як лікарів. Профіль у соціальній мережі « [INFO] » існував і існує, в якому зазначено прізвище, ім`я, місце проживання Кривий Ріг, коло друзів, тощо та в сукупності всіх обставин і фактів підтверджує безспірний факт належності вказаного профілю відповідачу [PERSON] . Наразі сторінка «Витриховская Светлана» без публікацій та додаткової інформації, що також підтверджує її безпосереднє відношення до розміщення наведеної в позові статті про сім`ю позивачів. Людина, яка впевнена в своїх висловлюваннях, переконаннях та судженнях, відкрито про них заявляє не буде видаляти свої публікації та інші статті на своїй сторінці в соціальних мережах. Саме відповідачами у справі поширено недостовірну інформацію відносно сім`ї позивачів, автор цієї інформації та публікації є [PERSON] , що також підтверджується її поясненнями у відзиві в частині межі допустимої критики з використанням оціночних суджень в публікації. Зображення фото сім`ї [PERSON] та їхньої доньки на фото могли бачити їх колеги по роботі, однолітки, однокласники та друзі доньки та прочитати образливу статтю до нього, що завдало позивачам моральної шкоди та негативно вплинуло на відношення оточуючих до їх родини. Вважає, що пояснення, викладені у відзиві на позов не спростовують обставин, викладених у позовній заяві, є лише посиланням на статті законодавства та твердження з не згодою з позовними вимогами. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Шаповалов І.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, спираючись на доводи поданої позовної заяви та зазначив, що про розміщену інформацію у соціальній мережі «Facebook» позивачі дізналися від знайомих. Сторінка в мережі «Facebook» належить саме Витриховській [PERSON] . Представник відповідача-2 [PERSON] \~ адвокат\~Кіщак А.А., в\~судовому засіданні\~заперечував проти\~задоволення позову\~та зазначив,\~що позивачами\~не надано\~до суду\~належних та\~допустимих доказів\~того,\~що саме\~ [PERSON] \~опублікувала зазначену\~позивачами інформацію. Відповідач-1 [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату та час слухання справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, не скористався. Будь-які заяви чи клопотання про відкладення слухання справи чи причини неявки, до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за моливе розглянути справу за відсутності Відповідача-1, який був повідомлений належними чином про дату та час слухання справи. Суд, заслухавши доводи та заперечення присутніх сторін по справі, вивчивши наявні матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, за наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] працює в Комунальному закладі «Криворізька міська стоматологічна поліклініка № 7» Криворізької міської ради на посаді лікаря-стоматолога-терапевта лікувально-профілактичного відділення №2 з 16.02.1998 року по теперішній час, вказані обставини підтверджуються Довідкою виданою в.о. головного лікаря КЗ «Криворізька МСП №7»КМР Никоненко Д.А. від 26.12.2019 року № 207 (а.с.20). Згідно характеристики, наданої в.о. головного лікаря КЗ «Криворізька МСП №7»КМР Никоненко Д.А. [PERSON] є урівноваженою людиною з почуттям відповідальності як в робочих обставинах, так і в повсякденному житті (а.с.21). Згідно скрін-шоту сторінки в соціальній мережі «Facebook» в мережі Інтернет на сторінці групи « [PERSON] » мається публікація « [PERSON] » наступного змісту: (цитата мовою оригіналу): «Хочу вам рассказать про наших дорогих соседей [PERSON] и [PERSON] . Я знаю их как невыносимых соседей живодеров, ненавистников всего живого… они Заживо замуровали голубей, поселившихся на чердаке нашего дома… [PERSON] к ним попасть как пациенты». Допис супроводжено також фотографією сім`ї [PERSON] (а.с.17-19). В ході розгляду справи представник Відповідача-2 [PERSON] заперечував проти того, що це саме [PERSON] зробила вищевказану публікацію на сторінці соціальній мережі «Facebook». Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною\~цінністю. Згідно Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Також згідно з ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст.34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.302 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.5 Закону України «Про інформацію» кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Так, зі змісту статей 269, 270 ЦК України вбачається, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Виходячи з положень статей 16 та 277 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Відповідно до абзацу першого п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, як чітко вбачається зі змісту п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», саме на позивача покладається обов`язок по доказуванню факту поширення інформації відповідачем, а також того, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Так, відповідно до абзацу другого п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» дійсно ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно із частиною другою статті 30\~Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно з частиною третьою статті 277\~ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Отже, оціночні судження не можуть бути предметом судового захисту, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). Відповідно до ч.1 ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.10\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і [PERSON] , [PERSON] , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Пленум Верховного Суду України в п.19 своєї Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, роз`яснив судам, що відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до досліджених судом у судовому засіданні матеріалів справи, встановлено, що оспорювана інформація, дійсно була поширена у соціальній мережі «Facebook» в мережі Інтернет на сторінці групи « [PERSON] », однак будь-яких доказів на підтвердження того, що саме відповідачами [PERSON] та [PERSON] було здійснено розміщення вищезазначеної інформації щодо сім`ї [PERSON] позивачами до суду надано не було, з наданої до позовної заяви копії скрін-шоту сторінки в соціальній мережі «Facebook», не зрозуміло хто саме був її автором, та кому вона могла належати. Враховуючи те, що позивачами не доведено факт поширення недостовірної інформації саме відповідачами по справі, зокрема [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо спростування поширеної інформації шляхом опублікування\~статті у\~соціальній мережі\~«Facebook»\~про сім`ю\~позивачів:\~« [INFO] у\~соціальній мережі\~«Facebook»\~мною [PERSON] \~опубліковано недостовірні\~та неправдиві\~відомості відносно\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~а саме\~те,\~що наши\~соседи [PERSON] \~и [PERSON] \~являются невыносимыми\~живодерами, ненавистников всего живого… они Заживо замуровали голубей, поселившихся на чердаке нашего дома… и что они неквалифицированные врачи (Не дай Бог к ним попасть как пациенты)». Таким чином, враховуючи недоведеність, суд вважає позовні вимоги в цій частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивачів про стягнення моральної шкоди, витрат на правову допомогу та судового збору з відповідачів, слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В даному випадку судом не встановлено факту поширення недостовірної інформації про сім`ю позивачів саме відповідачами, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідачів за спричинення позивачам моральних страждань внаслідок розміщення інформації про них в соціальній мережі «Facebook». Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.ч.1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, відтак в силу приписів ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються на позивачів. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed