Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить їм на праві власності. В квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка перебувала в шлюбі з [PERSON] . Однак, відповідач за спірною адресою проживала лише з кінця 2015 року до вересня 2016 року. З вересня 2016 року відповідач разом з [PERSON] винаймали квартиру по [ADDRESS] . З 12.10.2020 року [PERSON] та відповідач припинили спільне проживання, та [PERSON] повернувся проживати за місцем реєстрації. 06.05.2021 року шлюб між [PERSON] та відповідачем розірвано. Відповідач в спірній квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, в утриманні житла участі не приймає, її особисті речі відсутні, квартирою не цікавиться. 07.07.2021 року матеріали справи надійшли до Дніпровського районного суду м. Києва. 08.07.2021 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 09.07.2021 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача. 19.07.2021 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за адресою, яка вказана у позовній заяві. В установлений судом строк відповідач відзив не подав. Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи в заочному порядку. Клопотання по суті спору та з процесуальних питань сторонами не подавалися. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В суді встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло від 01.06.2007 року. 31.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.05.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В процесі розгляду справи судом було установлено, що подружжя не проживає разом з 12.10.2020 року. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , з 06.06.2015 року по теперішній час. З Актів від 16.02.2021 року та 21.05.2021 року убачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2016 року по теперішній час. Акти підписані сусідами, та засвідчені начальником ЖЕД № 401. З протоколів опитування особи з її згоди (згідно п. 7 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , убачається, що з вересня 2016 року [PERSON] не проживає в спірній квартирі, нею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе. Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до частини 1 статі 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. По даній справі встановлено, що відповідач в спірній квартирі не проживає. Відсутні і будь-які дані щодо не проживання відповідача в спірній квартирі з поважних причин чи щодо чинення перешкод в його проживанні. Будь-яких доказів на спростування доводів позивачів, відповідач до суду не надав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які спростовують викладені обставини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачами було сплачено судовий збір по 908,00 грн. Дані кошти слід стягнути з відповідача на користь позивачів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved