Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача посилаючись на те, що 07 травня 2011 року помер [PERSON] [INFO]. Його спадкоємцями за законом є його дружина [PERSON], донька [PERSON] та син [PERSON] Спадковим майном, яке є предметом спору є земельна ділянка площею 0,055 га розташована за адресою Одеська область, Лиманський (колишній Комінтернівський) район, Новодофінівська сільська рада, садове товариство «Комунальщик» садового масиву «Новодофінівський» вул. 12-Лінія, ділянка 82 (колишня адреса територія Фонтанської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області ) кадастровий номер 5122783900:01:003:0456. Цільове призначення земельної ділянки для індивідуального садівництва. У звязку із смертю [PERSON] вони звернулись до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори та нотаріусом [PERSON] були видані свідоцтва про спадщину за законом на вказану земельну ділянку по 1/3 на кожного. Однак на земельній ділянці розташований садовий будинок на який у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи та технічний паспорт. Вважали, що вони як спадкоємці першої черги вступили у фактичне володіння та управління будинком, користуються ним і земельною ділянкою, але не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину. 24 травня 2016 року за заявою [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на садовий будинок, у якому зазначено рік його забудови 1990. Просили суд визнати за ними право власності на даний садовий будинок. Представник позивачів за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити вимоги позивачів з підстав зазначених у позові. Представник відповідача сільський голова Новодофінівської сільської ради Лиманського району Одеської області [PERSON] в призначене судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та не заперечення проти задоволення вимог позивачів. Представник третьої особи Сьомої Одеської державної нотаріальної контори в призначене судове засідання не зявились, причину неявки суду не повідомили, будучи повідомленою своєчасно та належним чином про дату та місце проведення судового засідання. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з такого. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями по 1/3 частині земельної ділянки ділянка площею 0,055 га розташована за адресою Одеська область, Лиманський (колишній Комінтернівський) район, Новодофінівська сільська рада, садове товариство «Комунальщик» садового масиву «Новодофінівський» вул. 12-Лінія, ділянка 82 (колишня адреса територія Фонтанської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області ) кадастровий номер 5122783900:01:003:0456 після смерті [PERSON] (а.с.17-19). 24 травня 2016 року ТОВ «Юридична фірма «БТІ-СФЕРА ПЛЮС», експертом за кваліфікаційним сертифікатом відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг) повязаних із створенням обєкта архітектури [PERSON] виготовлено технічний паспорт на садовий будинок по вул. 12 лінія № 82 СМ «Новордофінівсьий» СТ «Комунальщик» територія Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області за замовленням [PERSON] (а.с. 8-16). У своєму позові позивачі посилаються на норми п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції Постанови від 23.08.2016 р. № 553) за яким державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року подається: 1) технічний паспорт на обєкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси. Однак з матеріалів справи не вбачається, що позивачі, як власники земельної ділянки зверталися на адресу державного реєстратора, та їм було відмовлено у видачі свідоцтва та реєстрації права власності на садовий будинок. Виникнення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України, з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 1,ч. 3, ч. 4 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки може зводити на ній будівлі та споруди, закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особами. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судовим розглядом справи встановлено копія паспорта на забудову садового будинку (а.с.26), однак не встановлено документа на підтвердження прийняття обєкта в експлуатацію. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачами не доведено, а судовим розглядом справи не встановлено, що будівництво садового будинку здійснено з додержанням норм передбачених законом, чинних на початок будівництва. Судовим розглядом встановлено, що будинок є забудований у 1990 році, в звязку з чим на правовідносини діють норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. За нормами ст. 105-1 ЦК УРСР літні садові будиночки, будівництво яких здійснюється без належно погодженого проекту або з відхиленнями від норм, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, чинним на початок будівництва, за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться садівницьке (виноградарське) товариство, приводяться у відповідність з зазначеними нормами або зносяться громадянами, що здійснюють таке будівництво, чи за їх рахунок. Відповідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено,) якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Крім того, позивачами у позові не зазначено у яких частках вони просять суд визнати право власності на садовий будинок після смерті [PERSON], оскільки з свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку визначено спадщину по 1/3 частці, однак згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування частки у праві спільної сумісної власності регулюється ст. 1226 ЦК України відповідно до якої частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 368, 392, 375, 1216, 1218, 1226 ЦК України, ст. ст. 86, 105-1 ЦК УРСР, ст. 125 ЗК України, ст. ст. 60, 63 СК України,

Outcome: dismissed