Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивачі звернулись до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про визначення конкретного порядку користування жилим приміщенням, що є спільною власністю, посилаючись на той факт, що вони втрьох є співвласниками кімнат № [NUMBER] та [ADDRESS] . Кімнати є ізольованими, оскільки в позасудовому порядку позивачі та відповідач не можуть вирішити дане питання, позивачі змушені звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування жилим приміщенням. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.01.2020 року судом відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У підготовчому засіданні від 26.03.2020 позивачі позов підтримали, просили суд встановити порядок користування кімнатами № [NUMBER] та [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] наступним чином: у користування позивачів виділити ізольовану житлову кімнату № [NUMBER] площею 17,5 кв. м., що максимально відповідає їх частці в праві власності. У користуванні відповідача залишити житлову кімнату № [NUMBER] , площею 12, 5 кв. м.. Відповідач у підготовчому засідання від 26.03.2020 позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив суд про їх задоволення. В засідання від 01.09.2020 сторони не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін в засіданні від 26.03.2020, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення - кімнати № [NUMBER] , [NUMBER] , що становлять 27/100 блоку №32 та розташовані за адресою гуртожитку по [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду управління ЖКГ Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації згідно з рішенням №384 від 20.08.2013 року належать на праві власності позивачу [PERSON] , та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с.4). За даними технічного паспорту, виготовленого станом на 20.08.2013 р., спірне житлове приміщення становить 27/100 блоку №32, розташоване за адресою гуртожитку по [ADDRESS] та складається з наступних окремих кімнат: кімната № [NUMBER] - 17,5 кв.м; кімната №209 - 12,2 кв.м. (а.с.9-10). Позивачі та відповідач зареєстровані та фактично проживають у даному житловому приміщенні. Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухні, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Як вбачається з матеріалів справи, сторонам належить на праві власності жиле приміщення в гуртожитку 27/100 блоку № [NUMBER] , що становить 45,4 кв.м. ( 29,7 кв. м житлової площі), що в натурі буде приблизно відповідати житловій площі у 9,9 кв. м. на кожного зі сторін у справі, а тому позивачі просять встановити порядок користування спірною квартирою, а саме у користування позивачів виділити житлову кімнату жилою площею 17,5 кв. м., що максимально відповідає їх спільній частці в праві власності на жиле приміщення, а у користуванні відповідача залишити житлову кімнату, жилою площею 12, 5 кв. м., що перевищує в натурі розмір його частки в праві власності на квартиру (1/3 частина відповідає площі у 9,9 кв. м). В загальному користуванні просять залишити усі інші приміщення. Проти даного порядку не заперечував відповідач та визнав позовні вимоги у повному обсязі. За таких обставин, суд аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та надані сторонами пояснення по справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку про часткове задоволення даної частини позовних вимог. При цьому, суд виходить з тієї обставини, що з доданого технічного паспорту вбачається, що позивачі та відповідач мають право власності на кімнату № [NUMBER] , жилою площею 12,2 кв.м., однак при цьому позивачі просять залишити у користуванні відповідача кімнату, жилою площею 12,5 кв.м. та у сумісному користуванні усі інші приміщення, таким чином суд приходить до висновку про залишення у користуванні відповідача кімнати саме жилою площею 12,2 кв.м., виходячи з інформації, зазначеної в технічному паспорті, долученому до свідоцтва про право власності. Разом з тим, суд не вбачає підстав для встановлення порядку користування усіма іншими приміщеннями з тих підстав, що позивачами в поданому ними позові не вказано конкретно якими саме усіма іншими приміщеннями та якою площею вони просять суд встановити порядок користування, враховуючи, що загальна площа блоку №32 становить 89,8 кв.м. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про визначення порядку жилим приміщенням, що є спільною власністю підлягає задоволенню частково, а саме в частині вимог щодо визначення порядку користування кімнатами в житловому приміщенні у спосіб, визначений позивачами у позовній заяві, інша частина позовних вимог не підлягає задоволенню судом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial