Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Бережанського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення права користування жилим приміщенням шляхом вселення. В обґрунтування позову зазначила, що 27.09.2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] та належить йому на праві приватної власності. Доповнила, що вищевказаний житловий будинок вони із відповідачем будували на земельній ділянці, яка належала батькові відповідача, тому відповідно уся проектна документація на будівництво та в подальшому право власності були виготовлені на ім'я батька відповідача. Після його смерті відповідач [PERSON] за заповітом успадкував вказаний будинок. Після шлюбу із відповідачем їх сім`я постійно проживала у вищевказаному житлі. Однак враховуючи те, що їх сім`я потребувала покращеного матеріального становища, то в 2011 році [PERSON] поїхала в Італію на заробітки. Чоловік знав про її місцезнаходження, оскільки вони постійно спілкувалися по телефону, також вона пересилала гроші для проведення ремонту у будинку і придбання речей домашнього вжитку та побутової техніки. Крім цього доповнила, що у житловому будинку знаходяться на даний час всі її речі і відповідач знав, коли вона повернеться, то буде проживати у цьому будинку. Проте 12.11.2016 року, коли вона повернулася, то відповідач з невідомих їй причин влаштував скандал та заборонив їй проживати у цьому будинку, хоча із 03.10.1997 року вона є прописаною у вказаному будинку. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак належним чином була повідомлена про час, день та місце слухання справи через свого представника адвоката Горського О.І., який у судове засідання також не з`явився подала письмову заяву, у якій зазначила, що вони підтримують заявлені позовні вимоги і просять їх задовольнити по суті позовних вимог з підстав та мотивів наведених у позові та наявним матеріалам справи, також просять слухати справу у їх відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, однак належним чином був повідомлений про час, день та місце слухання справи через свого представника адвоката Прийдуна В.М., який у судове засідання також не з`явився на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення права користування жилим приміщенням шляхом вселення, розглядати у їх відсутності. Суд, розглянувши заяви представників сторін та проаналізувавши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав: У відповідності до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У відповідності до ст.310 ЦК України кожна особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Згідно ч.4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у порядку користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 47 ч. 3 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статтях 47 та 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливіше соціально-економічне право. Позивач [PERSON] 27.09.2016 року звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про визнання особи як такої, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідачка [PERSON] 28.11.2016 року звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення права користування жилим приміщенням шляхом вселення. Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області суду від 28.11.2016 року вищевказані позови об'єднані в одне провадження. Однак від [PERSON] та його представника Прийдуна В.М. надійшла письмова заяву про залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи як такої, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 14 лютого 2017 року даний первісний позов залишено без розгляду. Судом встановлено і підтверджується наявними у справі доказами те, що будинок по [ADDRESS] є власністю відповідача [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. У спірному будинку із 03 жовтня 1997 року є зареєстрована [PERSON], що вбачається із копії будинкової книги та записами у її паспорті, і такий факт надає їй право проживати у вказаному будинку. Окрім цього у судовому засіданні встановлено, що в 2011 році [PERSON] поїхала в Італію на заробітки і таку обставину суд приймає як поважну причину періодичної відсутності позивачки у вказаному житлі. Відповідно до статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником житла [PERSON] не позбавило її права користуватися займаним житлом. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї застосовуються правила встановлені ст. 162 ЖК України. З цих підстав суд вважає, що позивачка [PERSON] не втратила право на користування житловим приміщенням, яке належить відповідачу, а тому є незаконно позбавленою останнім свого права користуватися жилим приміщенням будинку по [ADDRESS]. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved