Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивачі звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], де просили суд визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що позивачі є власниками вказаної квартири, але у цій квартирі залишається зареєстрованою колишня дружина [PERSON] - відповідачка [PERSON], яка не проживає в цій квартирі і на даний час не є членом сім»ї власників житла. Оскільки відповідач не проживає в цій квартирі з 2007 року, а позивачі не бажають сплачувати кошти за комунальні платежі за відповідачку, яка у квартирі не проживає, тому позивачі звернулась до суду із цим позовом про визнання відповідача таким, що втратила право на користування жилим приміщенням. В судове засідання позивачі не з»явилися, але представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав та не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачка про час і місце судового розгляду оповіщалася у встановленому законом порядку, шляхом поміщення оголошення в газету, у судове засідання не з'явилася, про поважність причин неявки суд не повідомила, не просила розглядати справу у її відсутність, представника до суду не направила, заперечення проти позову не подавала. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та члени його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить останнім на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності в рівних частках кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.02.2007 року видане Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією. (а.с. 7). Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03 червня 2008 року, видане відділом реєстрації цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 344 від 03 червня 2008 року (а.с. 6) підтверджено факт розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Як встановлено в ході судового розгляду, [PERSON] ухилялась від виконання рішення Шевченківського районного суд м. Києва від 14 квітня 2008 року стосовно сплати аліментів на дітей, що призвело до заборгованості у розмірі 944 389,39 грн. В результаті чого поданням державного виконавця від 27 травня 2010 року відповідачку оголошено у розшук. Так, рішенням від 01 березня 2012 року було звернуто стягнення заборгованості по аліментах на 1/5 частину трикімнатної квартири [ADDRESS], а право власності на зазначену квартиру припинено та передано у власність по 1/15 частині позивачам (а.с. 10-12), що також підтверджується Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності (а.с. 13-19). Відповідно до Довідки виданої Центром комунального сервісу № 4962 від 09.12.2015 року в даній квартирі зареєстровані позивачі разом з колишнею дружиною [PERSON], (а.с 20). Відповідно до Актів від 12.10.2015 та 04.11.2015рр., обстеження сусідами вказаної квартири встановлено, що відповідачка [PERSON] під час обстеження була відсутня. (а.с. 22-23). За таких обставин, наведені докази у справі вказують про не проживання відповідача у вказаній квартирі позивачів та не перебування її у родинних відносинах із позивачем. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім'ї. Право члена сім'ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім'ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. З врахуванням наведенного, оскільки на даний час позивачі є власниками квартири [ADDRESS], а зареєстрована в цій квартирі відповідачка [PERSON] не є членом сім'ї позивачів, в ній не проживає, суд вважає, що позов про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі - 487,20 грн.

Outcome: approved