Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивачі за первісним позовом звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є дітьми [PERSON], який помер 06 травня 2015 року. 22 червня 2015 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Маловисківського районного нотаріального округу Кіровоградської області з заявами про прийняття спадщини та дізнались, що за день до смерті батько склав заповіт на все майно на користь сина [PERSON]. Крім того, батько позивачів 05 травня 2015 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. Позивачі вважають як заповіт, що складено [PERSON], так і шлюб, що зареєстровано 05 травня 2015 року недійсними. Позивачі зазначили, що спадкодавець хворів на тяжке невиліковне захворювання і з метою знеболювання отримував лікарські препарати Трамадолу і Омнопону, які є наркотичними засобами. Позивачі підозрюють, що на момент підписання заповіту на укладення шлюбу спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Крім того, позивачі вважають, що нотаріусом не було дотримано вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року на момент посвідчення заповіту, оскільки, на думку позивачів, хвороба спадкодавця мала явні ознаки (прояви), такі як ускладнене мовлення, неможливість пересуватись без сторонньої допомоги, наявність ліків на відкритому місці, тощо, які мали викликати сумніви у здатності [PERSON] оцінювати свої дії та (або) керувати ними. На думку позивачів, нотаріус була зобовязана витребувати інформацію щодо наявності (відсутності) опіки або піклування над особою. Позивачі вважають, що укладений спадкодавцем шлюб не грунтувався на його вільній згоді, тому з слід виключити зі Спадкового реєстру відомості про реєстрацію спірного заповіту та анулювати актовий запис про реєстрацію спірного шлюбу. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом посилаючись на те, що спадкодавець [PERSON] 05 травня 2015 року склав заповіт, яким все своє належне майно заповів сину [PERSON] , позбавивши права на спадкування своїх дітей від першого шлюбу. Позивач за зустрічним позовом зазначила, що вона з 1981 року проживала зі спадкодавцем у цивільному шлюбі, а з 05 липня 2002 року по 18 лютого 2011 року у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, з 2012 року знову почали проживати разом без реєстрації шлюбу, а у 2015 році повінчались і зареєстрували шлюб. Позивач за зустрічним позовом вважає, що спадкодавець призначив своїм спадкоємцем сина [PERSON] тому, що вона разом з сином постійно з ним проживали, допомагали і доглядали його; зі своїми дітьми від першого шлюбу спадкодавець після розлучення майже не спілкувався; після того, як діти дізнались про його хворобу, вони приїхали до нього лише раз. Позивач вважає, що відповідачі за зустрічним позовом, будучи повнолітніми, працездатними і матеріально забезпеченими, свідомо та тривалий час зневажливо ставились до особистого життя спадкодавця, не цікавились його здоровям, не поважали та не піклувались про нього, не надавали матеріальної допомоги та моральної підтримки; страждаючи на тяжку хворобу, спадкодавець був у безпорадному стані, а відповідачі ухилились від надання спадкодавцеві матеріальної допомоги та моральної підтримки. Тому, на думку позивача за зустрічним позовом, відповідачі повинні бути усунуті від права на спадкування за законом у судовому порядку. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] підтримала позов і суду показала, що вона з братом з батьком спілкувались безпосередньо по можливості, а так по телефону. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] останнім часом з батьком не проживала. Поспілкувались з батьком про долю його майна, вона не мала можливості, тому, що в цьому перешкоджала відповідач [PERSON] Про невиліковну хворобу батька вона дізналась за тиждень до його смерті. Представник позивача адвокат [PERSON] підтримала первісний позов та не визнала зустрічний позов, посилаючись на те, що син [PERSON] не міг приїхати до батька, тому, що з 21 квітня 2015 року по 20 травня 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні. [PERSON] пропонувала батькові, щоб він переїхав до неї жити, але батько відмовився. Спадкодавець не потребував матеріальної допомоги, тому, що отримував значну пенсію, яка достатня для того, щоб не звертатись за допомогою до дітей. Спадкодавець не знав про своє захворювання, тому і не звертався до дітей, щоб вони його забрали до себе. Представник вважає, що діти від першого шлюбу не ухилялись від виконання обовязків по догляду за батьком, приїхали, коли їм стало відомо, що батько невиліковно хворий і хотіли з ним спілкуватися, але їм такої можливості не було надано його родичами. Відповідач за первісним позовом [PERSON] суду показала, що його діти від першого шлюбу не цікавилися життям спадкодавця; один раз син приїздив у 1993 році і просив подарувати мисливську зброю, а потім 29 квітня 2015 року діти приїхали в двох; телефонувала його попередня дружина і питала на кому зареєстрований автомобіль і будинок. Після смерті батька діти від першого шлюбу не приїхали на похорон і не помогли матеріально. Представник відповідача адвокат [PERSON] суду показала, що діти спадкодавця від першого шлюбу не цікавилися станом здоровя батька, а коли дізналися про важкий стан його здоровя, приїхали, щоб дізнатися про майно, яке йому належить. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] не визнала первісний позов і суду показала, що 05 травня 2015 року до неї звернулась громадянка [PERSON] з питанням можливості оформлення заповіту поза робочим місцем нотаріуса і пояснила, що батько її чоловіка [PERSON] має намір скласти заповіт, але самостійно не може приїхати у звязку з хворобою. До місця проживання [PERSON] вона здійснювали виїзд два рази. Перший раз вона зайшла до будинку № 74 по вул. Леніна в м. Мала Виска з [PERSON], яка провела її до кімнати, де знаходився [PERSON], який спілкувався з дитиною. З [PERSON] вона спілкувалась наодинці, попросивши його назвати прізвище, імя, по батькові і запитала, з якого приводу він викликав нотаріуса. [PERSON] назвав своє прізвище, імя, по батькові та пояснив, що бажає вчинити заповіт на свого сина [PERSON]. На підтвердження своєї особи надав оригінал паспорта. Нотаріус стверджує, що вона належним чином перевірила, що [PERSON] розуміє значення своїх дій і що на нього не чинився тиск. Після розмови з [PERSON] наодинці до кімнати були запрошені свідки [PERSON] і [PERSON], в присутності яких [PERSON] знову назвав своє розпорядження на випадок своєї смерті. [PERSON] при свідках розписався в книзі виклику нотаріуса, поставили підпис свідки і у присутності цих осіб нотаріусом був прочитаний проект заповіту. Після схвалення проекту заповіту [PERSON], нотаріус поїхала на своє робоче місце і надрукувала текст заповіту у двох примірниках. Потім вдруге приїхала додому до [PERSON], текст заповіту було прочитано [PERSON] та обома свідками вголос, ще раз поставлено запитання, чи дійсно зміст заповіту відповідає його волевиявленню і після цього [PERSON] власноручно підписав заповіт та його підписали свідки. Після повернення на своє робоче місце нотаріус зареєструвала заповіт у Спадковому реєстрі та внесено відповідний запис до алфавітної книги обліку заповітів. Нотаріус стверджує, що вона не виявила сумніву щодо обсягу цивільної дієздатності [PERSON], тому до органів опіки та піклування вона не зверталась, заповіт був посвідчений нею з дотриманням вимог чинного законодавства. Представник третьої особи [PERSON] не визнала первісний позов і суду показала, що нею особисто 05 травня 2015 року о 15.33 сформовано актовий запис про шлюб за № 24. Вона особисто їздила на вул. Леніна, 74 до [PERSON]. Зайшовши до будинку, [PERSON] в напівсидячому положенні знаходився на дивані. Вона представилась і повідомила мету прибуття та запитала, чи згоден він з [PERSON] зареєструвати шлюб. Надавши згоду [PERSON] поставив свій підпис у двох примірниках актового запису про шлюб, також вона повідомила, що дружина також поставить свій підпис у двох примірниках даного актового запису. Наречені обручками не обмінювались. Наречений вів себе адекватно. До заяви про реєстрацію шлюбу була додана довідка про його хворобу. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] прийшов вперше до неї сам, прийшов вже з випискою із онкодиспансера, де було зазначено, що він там перебував на лікуванні, було проведено його обстеження і встановлено діагноз хвороби. Це було в квітні 2015 року. На той час він ще не потребував симптоматичного лікування (знеболення). В певний момент часу в лікарню звернулась дружина [PERSON] з тим, що чоловік потребує більшого знеболення, чим звичайні анальгетики. Йому спочатку було достатньо двох інєкцій «Трамадолу». Спочатку [PERSON] приходив для інєкцій сам, а потім приходила і отримувала ліки дружина. В певний проміжок часу дружина попросила довідку про стан його здоровя. Свідок виїхала до хворого, який знаходився у тяжкому стані, але усвідомлював хто він, де він знаходиться; довідка була видана лікарсько-консультаційною комісією. На наступний день прийшла дружина і повідомила, що чоловік помер. Причина смерті ракова інтоксикація, рак шлунку. За день до смерті свідок була вдома у [PERSON], там була молода жінка; [PERSON] лежав, він був у важкому стані, було схуднення, виснаження, але вона з ним розмовляла, він відповідав на запитання, розповідав чи допомагали ліки та про свої скарги; [PERSON] був слабкий, хворий з таким діагнозом, але на запитання відповідав адекватно, ознаки розладу психічного стану не виявляв. [PERSON] усвідомлював, що він хворий, що з ним, де він знаходиться, був орієнтований в часі і просторі, хто з ним знаходиться, і в той час його стан був важкий. Свідок [PERSON] суду показала, що 05 травня їй зателефонувала [PERSON] і запросила бути свідками у [PERSON] під час посвідчення заповіту. З [PERSON] вона перебувала у хороших стосунках, він і раніше їй повідомляв, що має намір скласти заповіт на свого сина [PERSON]. Після базару вона разом зі своєю донькою [PERSON] взяли паспорти і приїхали до [PERSON]. В будинку була мати [PERSON], потім приїхала нотаріус, яка наодинці поспілкувалась з [PERSON], а потім хвилин через 15 запросила їх. Нотаріус запитала у [PERSON] в їх присутності, на кого він бажає вчинити заповіт. [PERSON] відповів, що на сина [PERSON]. Потім нотаріус зачитала проект заповіту і запитала, чи згоден з ним [PERSON], який відповів, що згоден. Потім нотаріус поїхала і надрукувала текст заповіту, який у голос прочитав [PERSON], а потім вона з іншим свідком. Потім заповіт підписав [PERSON], потім вона і інший свідок. 5 травня, за день до смерті, [PERSON] був адекватним і не виявляв розладу психічного стану. Свідок [PERSON] суду показала, що 05 травня зателефонувала [PERSON], невістка [PERSON], і повідомила, що [PERSON] хоче на сина [PERSON] здійснити заповіт. Вони приїхали до [PERSON], а пізніше приїхала нотаріус, яка попросила, що їй необхідно наодинці поспілкуватись з [PERSON]. Нотаріус спілкувалась з [PERSON] протягом 15-20 хвилин, а вони чекали на вулиці. Потім нотаріус запросила їх до будинку, перевірила паспорти, і запитала у [PERSON], чи є у нього ще діти? Потім [PERSON] повідомив, що він бажає здійснити заповіт на свого сина [PERSON] і поставив свій підпис у журналі, який надала нотаріус. Потім нотаріус взяла їх паспорти і поїхала до себе. Після повернення нотаріус передала текст заповіту [PERSON] і попросила прочитати вголос. Потім вголос прочитали текст заповіту другий свідок і вона. Після цього заповіт підписав [PERSON] і свідки. В день складання заповіту [PERSON] не виявляв ознаки психічнохворої людини. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] за тиждень до настання смерті повідомив, що має намір вчинити заповіт на користь свого сина [PERSON]. Свідок стверджує, що до настання смерті [PERSON] не виявляв ознаки наявності психічного захворювання. Заповіт [PERSON] підписував власноручно. Свідок підтвердила, що [PERSON] бажав зареєструвати шлюб з [PERSON]; шлюб був зареєстрований 05 травня, а за два тижні до реєстрації шлюбу [PERSON] обвінчався з [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що за день до настання смерті, він був у [PERSON], який сказав, що після його смерті він бажає, щоб все майно залишилось синові [PERSON]. [PERSON] до моменту смерті не виявляв ознаки психічного захворювання. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] все життя прожила з [PERSON] Вона не бачила, щоб діти від першого шлюбу приїздили до [PERSON] та цікавились його життям. Свідок стверджує, що зі слів [PERSON] він мав намір залишити все майно сину [PERSON]. [PERSON] до настання смерті усвідомлював значення своїх дій. Свідок [PERSON] суду показала, що останній раз вона бачила живим померлого 3 чи 4 травня. [PERSON] скаржився на хворобу. Діти від першого шлюбу з [PERSON] майже не спілкувались. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] висловлював бажання залишити будинок своєму синові [PERSON]. Він бачив померлого днів за два до смерті, ознак психічного захворювання [PERSON] не виявляв. Дітей [PERSON] від першого шлюбу він не бачив. Свідок [PERSON] суду показала, що в кінці квітня 2015 року [PERSON] їй повідомив про те, що він обвінчався, а потім він з дружиною зареєстрував шлюб. Перед смертю [PERSON] не виявляв розладу поведінки. Свідок [PERSON] суду показала, що на початку квітня 2015 року [PERSON] в розмові їй повідомив, що він бажає, що будинок буде належати його сину [PERSON], ознак психічного захворювання [PERSON] не виявляв. Свідок [PERSON] суду показала, що покійний ще за довго до смерті мав намір залишити будинок сину [PERSON]. Свідок стверджує, що останній час живим бачила [PERSON] в день смерті, він не виявляв ознак психічного захворювання. Свідок [PERSON] суду показала, що 26 квітня 2015 року [PERSON] повінчалася з [PERSON] на його прохання. Після вінчання священик сказав, що їм потрібно зареєструвати шлюб. Реєстрація шлюбу була проведена з за бажанням [PERSON] За довго до смерті [PERSON] пообіцяв сину [PERSON], що будинок буде успадкований ним. [PERSON] вирішив заповісти все своє майно сину [PERSON]. Укладаючи заповіт [PERSON] розумів значення своїх дій. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що первісний позов не підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 3 і 5 статті 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1-3, 5 статті 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 38 СК України визначено, що підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Судом встановлено, що батьком позивачів [PERSON] і [PERSON] записаний [PERSON], що підтверджується копіями актових записів та свідоцтв про народження (а.с. 14, 87-92). 06 травня 2015 року [PERSON] помер (а.с. 16, 96-98). В період з 10 квітня по 06 травня 2015 року [PERSON] перебував на диспансерному обліку у лікаря терапевта КЗ Маловисківський ЦПМСД» з приводу тяжкого невиліковного захворювання, яке стало причиною настання його смерті (а.с. 20-35, 37). 05 травня 2015 року між нареченим [PERSON] і нареченою [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с. 93-95). Крім того, спадкодавець [PERSON] 05 травня 2015 року уклав заповіт, яким на випадок смерті заповів усі свої права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому, та усе інше належне йому майно заповів спадкоємцеві [PERSON], який прийняв спадщину в установленому порядку, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Вирішуючи спір в частині недійсності заповіту та визнання недійсним шлюбу, суд враховував такі обставини. Звертаючись до суду, позивачі обгрунтовували свої позовні вимоги посилаючись на те, що під час підписання заповіту та реєстрації шлюбу [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Крім того, на думку позивачів, укладений шлюб не грунтується на вільній згоді померлого. Між тим, вищезазначені твердження позивачів не підтверджуються зібраними по справі доказами. Так, відповідач [PERSON] і її представник не визнали первісний позов у повному обсязі. З показань представників третіх осіб [PERSON] і [PERSON] вбачається, що на момент підписання заповіту та реєстрації шлюбу достатній обсяг дієздатності [PERSON] не викликав сумніву. З показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] вбачається, що [PERSON] за день до настання його смерті знаходився у тяжкому стані, але усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними, ознак психічного розладу не виявляв. Відповідно до висновків посмертної судово-психіатричної експертизи, 5 травня 2015 року психічний стан [PERSON] дозволяв йому усвідомлювати свої дії та керувати ними; 5 травня 2015 року у [PERSON] були відсутні будь-які психічні розлади (а.с. 67, 69, 118-120 том 2). Крім того, 26 квітня 2015 року громадяни [PERSON] і [PERSON] обвінчались, що додатково свідчить про наявність їх вільної згоди на реєстрацію шлюбу (а.с. 198 том 1). Посилання представника позивачів на те, що наявність близьких родинних відносин між свідками [PERSON] та [PERSON] є підставою для визнання недійсним заповіту є помилковим, оскільки дана обставина не впливала на вільне волевиявлення [PERSON], а зміст заповіту відповідає його внутрішній волі. У справі відсутні докази, які вказують на те, що при укладанні шлюбу 05 травня 2015 року між [PERSON] і [PERSON] було порушено принцип добровільності шлюбу. Тому, для задоволення первісного позову суд не вбачає законних підстав. Вирішуючи спір в межах зустрічного позову, суд враховував такі обставини. Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З огляду на вищезазначені положення для встановлення факту ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця слід встановити відповідну поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Як вбачається з пояснень осіб, які беруть участь у справі та матеріалів справи спадкодавець [PERSON] дійсно страждав на тяжку хворобу, але отримував пенсію, проживав разом з відповідачем [PERSON] однією сімєю та свідком [PERSON], за допомогою до відповідачів за зустрічним позовом не звертався. Тому, суд не має законних підстав для встановлення факту ухилення відповідачів за зустрічним позовом від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця [PERSON] та задоволення зустрічного позову. Розподіл судових витрат слід провести відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed