Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом і просять визнати відповідача таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Посилаються в позові на те, що відповідач її, позивачки [PERSON], колишній чоловік, шлюб з яким був розірваний в органах РАЦС у 2011 році. Квартира [ADDRESS] належить їм на праві спільної часткової власності. В 2008 році відповідач залишив спірну квартиру і його місце знаходження їм невідоме. Виходячи з того, що відповідач у спірному жилому приміщенні не проживає понад встановлений законом строк, залишив його добровільно, просять задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з»явився, про про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв»язку з закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.п.4,5 ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою направляється поштою рекомендованим листом за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. З врахуванням цього та думки позивачки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], яка одночасно є представником позивача [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачів, виходячи з наступного. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім»ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: дружина наймача, їх діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що позивачі на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12 грудня 2000 року та Свідоцтв про паво на спадщину за законом від 24 березня 2015 року є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках. Відповідно до довідки ф. №3 від 29 березня 2017 року відповідач був зареєстрований в спірній квартирі 12 лютого 2002 року. З 2008 року відповідач не проживає в спірній квартирі, витрат по її утриманню не несе. Дані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2013 року відповідач позбавлений батьківських прав відносно спільної з позивачкою [PERSON] доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до роз»яснень Верховного Суду України у разі виникнення спору між власником та членами сім'ї власника суд повинен врахувати, що право члена сім»ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв»язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405,406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім»ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що будь-яких домовленостей між ними як власниками квартири, та відповідачем з приводу її проживання в квартирі не було. Враховуючи викладене вище, тривале непроживання відповідача в спірній квартирі, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Суд при вирішенні спору враховує також наступне. Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Відповідач, повідомлення якого про час розгляду справи судом визнано належним, не з»явившись до суду, заперечень проти позову не подав і встановлених у судовому засіданні обставин не спростував. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Докази, надані позивачами в обґрунтування позову, є належними та відповідають способам доказування, визначених ст.ст.57-60 ЦПК України, і є достатніми для висновку суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.03.1985 року» Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»/з наступними змінами / роз»яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з»ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи викладене вище, надані суду докази при вирішенні спору, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача, суд вважає вимоги позивачів обгрунтованими. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів сплаченої ними суми судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved