Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивачка 26 січня 2015 року звернулась до суду із зазначеним позовом, який уточнювала 29 квітня і 23 червня 2015 року і просить стягнути з відповідача заробітну плату за листопад 2013 року в сумі 2446 грн. 49 коп., лютий 2014 року в сумі 4670 грн. 58 коп., березень 2014 року в сумі 1712 грн. 63 коп. та компенсацію за затримку її виплати станом на 06 липня 2015 року в сумі 6491 грн. 57 коп.; компенсацію за невикористану щорічну відпуску за період роботи з 01 серпня 2013 року по 11 березня 2014 року в сумі 2525 грн. 14 коп. та компенсацію за затримку її виплати станом на 06 липня 2015 року в сумі 1765 грн. 07 коп.; середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні з 12 березня 2014 року по 06 липня 2015 року в сумі 93\~132 грн. 04 коп.;на відшкодування моральної шкоди 10\~000 гривень. Свої вимоги обгрунтовує тим, що працювала у відповідача заступником директора з якості, проте заробітна плата не була їй виплачена за вказані місяці, а також при її звільненні з роботи вона не отримала розрахунок, до якого повинна входити також і компенсація за невикористану відпустку виходячи з тривалості щорічної відпустки у 28 календарних днів. Зазначає, що до складу її сімї на день звільнення з роботи входив непрацюючий чоловік та повнолітня донька віком 19 років, яка є студенткою денної форми навчання з оплатою навчання за контрактом. Стверджує, що своїми діями відповідач заподіяв їй моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., оскільки невиплата належної заробітної плати позбавляє її та членів її сімї засобів до існування чим порушує її законні права і це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю і додатково пояснила, що у березні 2014 року відпрацювала всі робочі дні, в останній день роботи 11 березня 2014 року подала заяву про звільнення з роботи за згодою сторін, про що був виданий відповідний наказ і вона у цей же день отримала трудову книжку із записом про звільнення, проте розрахунок з нею не проведений по теперішній час. Представник відповідача позов визнав частково щодо виплати заробітної плати та компенсації не невикористану відпустку, зазначивши при цьому, що за березень 2014 року позивачці нарахована не заробітна плата, а компенсація за невикористану відпустку. Стверджує, що позивачка була відсутня на роботі у березні 2014 року та у день звільнення 11 березня 2014 року, жодних вимог про проведення розрахунку не предявляла і тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вважає, що позивачкою пропущено тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні та моральної шкоди, який необхідно обраховувати з моменту звільнення позивачки 11 березня 2014 року. Вислухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до записів у трудовій книжці позивачки БТ II № 1207233, за наказом № 65-к від 01 серпня 2013 року по відкритому акціонерному товариству «Весело-Кутський комбінат хлібопродуктів» вона з дня видання наказу була прийнята на роботу заступником директора з якості, а наказом відповідача № 25-к від 11 березня 2014 року з дня видання наказу вона була звільнена з роботи за згодою сторін. За період з 24 березня по 16 липня 2014 року Великомихайлівським районним центром зайнятості Одеської області у трудовій книжці зроблено запис про виплату їй допомоги по безробіттю відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У книзі наказів відповідача наявний наказ № 25-к від 11 березня 2014 року, у якому за параграфом 2 вказано про звільнення позивачки з роботи за згодою сторін з 11.03.2014 року на підставі її заяви, а за параграфом 3 про покладення з 11.03.2014 року виконання обовязків заступника директора з якості на [PERSON] у звязку зі звільненням позивачки. Книга обліку руху трудових книжок відповідача містить запис, згідно з яким трудова книжка позивачки була прийнята відповідачем 01.08.2013 року та отримана нею у звязку зі звільненням за наказом № 25-к від 11/03-2014р., про що є відповідний підпис позивачки. У табелі обліку використання робочого часу по лабораторії відповідача за серпень 2013 року зазначена позивачка та 11 інших працівників лабораторії, кількість відпрацьованих позивачкою годин 168. У табелі обліку використання робочого часу по лабораторії відповідача за березень 2014 року зазначені 12 працівників лабораторії, серед яких позивачка відсутня. В акті про відсутність працівника на роботі від 11 березня 2014 року складеному головним бухгалтером [PERSON], головою наглядової ради директором ТОВ Агропромисловий торгівельний дім «СГ» [PERSON] та членом цієї ради [PERSON] вказано про те, що 10 і 11 березня 2014 року заступник директора підприємства з якості [PERSON] була відсутня на робочому місці упродовж дня. В телефонному режимі свою відсутність пояснила тим, що «ми з чоловіком звільнились за згодою сторін, він мені все підписав». У довідці відповідача від 02.04.2014 року про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку виплат на випадок безробіття за підписом директора [PERSON] і головного бухгалтера [PERSON] зазначено, що заробіток позивачки складав у 2013 році за 10 календарних днів вересня 1900 грн., 16 календарних днів листопада - 2985,71 грн., грудень 5472 грн., у 2014 році за січень 5700 грн., лютий 5700 грн.. У довідці відповідача від 25 травня 2015 року про нарахування та утримання із заробітної плати позивачки вказано наступне: за листопад 2013 року нарахування зарплати 2985,71 грн., утримано податок на доходи 431,73 грн. і ЄСВ 107,49 грн., сума на руки 2446,49 грн.; за лютий 2014 року нарахування зарплати 5700 грн., утримано податок на доходи 824,22 грн. і ЄСВ 205,20 грн., сума на руки 4670,58 грн.; за березень 2014 року нарахування розрахункових 2090,10 грн., утримано податок на доходи 302,23 грн. і ЄСВ 75,24 грн., сума на руки 1712,63 грн.. У розрахунковому листку відповідача № 26 без дати вказано, що позивачці звільненій 11 березня за наказом № 25-к від 11.03.14 нарахування за 15 кд відпустки зроблено на суму 2090,10 грн. без зазначення утримань з неї виходячи із заробітної плати за серпень - 6007,19 грн., вересень - 3257,1 грн., жовтень 0, листопад 2985,71 грн., грудень 5472 грн., січень 5700 грн., лютий 5700 грн.. В наданих управлінням Пенсійного фонду України у Великомихайлівському районі Одеської області індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-6 щодо позивачки вказана її заробітна плата у відповідача у 2013 році за серпень 6007,19 грн., вересень 3528,52 грн., жовтень 7328,34 грн., листопад 6785,59 грн., грудень 5472 грн., у 2014 році за січень 5700 грн., лютий 5700 грн., березень 2090,10 грн. за 11 днів стажу у цьому місяці. Згідно листків непрацездатності позивачці нараховувалась відповідачем відповідна допомога виходячи із середньоденного заробітку 271,42 грн.: АВМ № 415809 за період з 11 по 18 вересня 2013 року в сумі 1628,52 грн.; АГЕ № 432807 за період з 19 вересня по 25 жовтня 2013 року в сумі 7328,34 грн.: АГЕ № 432872 за період з 26 жовтня по 14 листопада 2013 року в сумі 3799,88 грн.. Допитані у судовому засіданні свідки дали наступні пояснення: [PERSON], що працює у відповідача головним бухгалтером і на день звільнення позивачки з роботи директором був її чоловік [PERSON], а тому їй не зрозуміло чому позивачці не була виплачена заробітна плата. Після свого звільнення позивачка особисто до неї не зверталась за розрахунком. Стверджує, що позивачка у березні 2014 року не працювала і підтверджує дійсність розрахункового листа з нарахування позивачці компенсації за невикористану відпустку. [PERSON], що працює у відповідача секретарем і записи про звільнення у трудовій книжці позивачки зробила вона за вказівкою директора [PERSON], а заяви позивачки про звільнення з роботи вона не бачила. Трудову книжку позивачці вона видавала після звільнення ближче до кінця березня. [PERSON], що на момент звільнення позивачки 11 березня 2014 року він працював у відповідача директором. У цей день після обіду позивачка надала йому заяву на звільнення, яку він підписав та сказав віднести заяву до секретаря для оформлення наказу. Біля 15 години прийшла [PERSON], на яку він у звязку зі звільненням позивачки наказом поклав з 11 березня 2014 року виконання обовязків заступника директора з якості. Позивачка у цей час принесла йому на затвердження складений щодо неї особисто табель обліку використання робочого часу за березень 2014 року, у якому було вказано про її роботу з 1 по 11 березня 2014 року і цей табель був переданий до бухгалтерії для нарахування заробітної плати. Він звільнився у цей же день і запис про звільнення до його та позивачки трудових книжок вносила секретар Нестерук Т.В., а він ці записи підписав і з позивачкою отримали свої трудові книжки у цей же день свого звільнення. Дослідивши у сукупності зазначені докази суд вважає встановленим, що позивачка працювала у відповідача з 01 серпня 2013 року по 11 березня 2014 року і за цей час, а також у день звільнення 11 березня 2014 року і по теперішній час вона не отримала заробітну плату за листопад 2013 року, лютий та березень 2014 року, а також компенсацію за невикористану відпустку за вказаний період роботи, що підтверджено записами у її трудовій книжці, частковим визнанням позову відповідачем і його довідкою від 25 травня 2015 року, а також інформацією Пенсійного фонду про нараховану позивачці заробітну плату у вказаний період і те, що кількість днів стажу позивачки у березні 2014 року склала 11. Посилання відповідача на те, що позивачка не працювала у березні 2014 року і після свого звільнення не зверталась за отриманням розрахунку судом відхиляються з наступних підстав. Суд оцінює критично наданий відповідачем щодо позивачки акт від 11 березня 2014 року про її відсутність на роботі 10 і 11 березня 2014 року, оскільки у ньому не зазначено яким чином особи, що його підписали, особисто про це дізнались - місце роботи члена наглядової ради [PERSON] не зазначено, а голова наглядової ради [PERSON] є директором ТОВ «Агропромисловий торгівельний дім «СГ», яке за інформацією з ЄДРПОУ інтернет-ресурсу Міністерства юстиції України має код 30948582 та розташоване по вулиці Космонавтів № 32 у місті Одесі. Наданий відповідачем табель обліку використання робочого часу по лабораторії відповідача за березень 2014 року також оцінюється судом критично, оскільки за правилами його заповнення у випадку прогулів працівника відповідні дні місяця повинні мати умовне позначення «Пр», проте позивачка у цьому табелі не вказана, а щодо зазначених у ньому інших 12 працівників лабораторії відповідачем по подавалась заява про їх виклик як свідків для допиту у судовому засіданні для підтвердження факту відсутності позивачки на роботі у березні 2014 року. Суд вважає, що зазначені документи відповідача спростовуються, а факт перебування позивачки на роботі 11 березня 2014 року підтверджується також наказом відповідача № 25-к від 11 березня 2014 року, у якому зазначено, що підставою для звільнення позивачки за згодою сторін з дня видання наказу є її заява та покладення з 11.03.2014 року виконання обовязків заступника директора з якості на [PERSON] у звязку зі звільненням позивачки. Вказану обставину підтверджує і запис в книзі обліку руху трудових книжок про отримання позивачкою своєї трудової книжки у звязку з її звільненням за наказом № 25-к від 11 березня 2014 року, а у графі «Расписка работника в получении трудовой книжки на руки и дата получения» наявний тільки підпис позивачки без зазначення будь-якої іншої дати отримання нею трудової книжки. Пунктом 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 встановлено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Проте, відповідач не надав суду поштове повідомлення на адресу позивачки про необхідність отримання нею трудової книжки або її письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою, а також не надав будь-яких інших доказів щодо іншої відмінної від 11 березня 2014 року дати отримання позивачкою своєї трудової книжки із записом про звільнення. Крім цього, записи у трудовій книжці позивачки про виплату їй з 24 березня 2014 року допомоги по безробіттю свідчать про те, що не пізніше 17 березня 2014 року вона надала свою трудову книжку до центру зайнятості для призначення вказаної допомоги, яка за приписами частини 3 статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Виходячи з наведених вище обставин суд вважає, що правовідносини сторін регулюються статтею 21 Кодексу законів про працю України, згідно з якою трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 115 цього Кодексу визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виходячи з наведених положень законодавства, на користь позивачки необхідно стягнути зазначену у довідці відповідача заборгованість по заробітній платі за листопад 2013 року 2446 грн. 49 коп., лютий 2014 року 4670 грн. 58 коп., березень 2014 року 1712 грн. 63 коп. (які відповідач називає компенсацією не невикористану відпустку), а всього 8829 грн. 70 коп. враховуючи те, що з вказаної заробітної плати утримані податок на доходи і єдиний соціальний внесок. Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати передбачена виплата компенсації втрати частини заробітної плати у випадку порушення встановлених строків її виплати, у тому числі з вини роботодавця. Ця компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход до уваги не береться). За інформацією Держкомстату України за період затримки виплати позивачці заробітної плати щомісячні індекси споживчих цін становили: за грудень 2013 року 100,5%; у 2014 році у січні 100,2%, лютому 100,6%, березні 102,2%, квітні 103,3%, травні 103,8%, червні 101,0%, липні 100,4%, серпні 100,8%, вересні 102,9%, жовтні 102,4%, листопаді 101,9%, грудні 103,0%, а всього за рік 124,9%; у 2015 році у січні 103,1%, лютому 105,3%, березні 110,8%, квітні 114,0%, травні 102,2%. Відповідно до розрахунку позивачки, який відповідачем не оспорений, загальний розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати станом на день винесення рішення у справі становить 6491 грн. 57 коп., з яких необхідно утримати податки, збори та обовязкові платежі. За приписами статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Кількість календарних днів за період з 01 серпня 2013 року по 28 лютого 2014 року становить 212 днів, з яких необхідно відняти святкові і неробочі дні встановлені законодавством, якими у даному періоді є 24 серпня, 1 і 7 січня, що остаточно складе 209 календарних днів. Тривалість належної позивачці відпустки береться у 28 календарних днів, що відповідачем не заперечується. Виходячи з цього, тривалість невикористаних позивачкою днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу становить 16 календарних днів (28 х 209 : 365). Середній заробіток позивачки необхідно обчислювати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з яким середньомісячна заробітна плата обчислюється для оплати часу щорічної відпустки або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки, а у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пункт 3 цього Порядку передбачає, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки до фактичного заробітку включається, зокрема, і допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Середньоденний заробіток для нарахування компенсації за невикористану відпустку визначається виходячи із заробітку за повні календарні місяці роботи позивачки (6007,19 + 3528,52 грн. + 7328,34 грн. + 6785,59 грн. + 5472 грн. + 5700 грн. + 5700 = 40521,64 грн.) поділеного на кількість календарних днів у цьому періоді у 209 календарних днів і буде становити 193,88 грн. (40521,64 : 209). Виходячи з цього, розмір належної позивачці компенсації за невикористану відпустку повинен становити 3\~102 грн. 14 коп. (193,88 грн. х 16 днів), з якої необхідно утримати податки, збори та обовязкові платежі. Судом відхиляється та не приймається як належний доказрозрахунковий листок відповідача № 26 про нарахування позивачці у звязку зі звільненням за 15 кд відпустки 2090,10 грн. виходячи із заробітної плати за серпень - 6007,19 грн., вересень - 3257,1 грн., жовтень 0, листопад 2985,71 грн., грудень 5472 грн., січень 5700 грн., лютий 5700 грн.. Як вбачається з наведеного вище розрахунку та інформації Пенсійного фонду, листок містить неправильні відомості, оскільки фактично тривалість невикористаної позивачкою відпустки становить 16 календарних днів, а її заробіток складав у вересні 2013 року - 3528,52 грн., жовтні 2013 року - 7325,34 грн., листопаді 2013 року - 6785,59 грн.. Окрім наведеного, на порушення вимог статті 116 КЗпП відповідач при звільненні позивачці не надавав їй повідомлення про нараховані суми, належні їй при звільненні, включаючи і компенсацію за невикористану відпустку. На день звільнення позивачки з цієї компенсації було необхідно стягнути податок на доходи фізичних осіб у розмірі 15% (пункт 167.1. статті 167 Податкового кодексу України), що буде становити 3102,14 х 15% : 100% = 465,32 грн. та єдиний соціальний внесок у розмірі 3,6% (частина 7 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»), що буде становити 3102,14 х 3,6% : 100% = 111,68 грн.. Після утримання податків і обовязкових платежів 11 березня 2014 року відповідач повинен був виплатити позивачці на руки компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2525,14 грн. (3102,14 465,32 111,68). Позивачка у своїй заяві про уточнення позовних вимог від 23 червня 2015 року у цій частині просила стягнути компенсацію не невикористану відпустку в сумі 2525,14 грн., що суд вважає помилковим, оскільки нарахування цієї компенсації і утримання з неї відповідачем податків і зборів не проводилося, а тому з метою захисту законних прав позивачки необхідно вийти за межі заявлених нею позовних вимог і стягнути з відповідача нараховану суму компенсації в розмірі 3\~102 грн. 14 коп. та утримати з неї податки, збори та обовязкові платежі. Розмір компенсації позивачці втрати частини компенсації за невикористану відпустку у зв'язку з порушенням термінів її виплати станом на день винесення рішення у справі буде становити 1765 грн. 07 коп. (2525,14 грн. х 103,3% х 103,8% х 101,0% х 100,4% х 100,8% х 102,9% х 102,4% х 101,9% х103,0% х 103,1% х 105,3% х 110,8% х 114,0% х 102,2% (всього 169,9%) : 100% - 1), з якої необхідно утримати податки, збори та обовязкові платежі. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 цього Кодексу передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки відповідач на надав суду доказів щодо відсутності його вини у не проведенні розрахунку з позивачкою до розгляду справи, то з нього на користь позивачки необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12 березня 2014 року по день винесення рішення у справі, що становить 336 робочих днів. Середньоденний заробіток позивачки визначається виходячи із заробітку за січень 2014 року у 5700 грн. і лютий 2014 року 5700 грн. та кількості робочих днів у ці місяці відповідно 21 і 20 робочих днів, про що зазначено у листіМіністерства соціальної політики України від 04.09.2013 р. № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік». Розмір середньоденного заробітку буде становити 278,05 грн. (5700 + 5700 : 21 + 20), а розмір його стягнення з відповідача за 336 робочих днів затримки становить 93\~424 грн. 39 коп., з якого необхідно утримати податки, збори та обовязкові платежі. Позивачка у своїй заяві про уточнення позовних вимог від 23 червня 2015 року у цій частині просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по 06 липня 2015 року 93\~132,04 коп. і помилково обраховувала його виходячи із середньоденного заробітку за календарний день у розмірі 193,22 грн. та тривалості затримки розрахунку у 482 календарних дні. З метою захисту законних прав позивачки та виконання приписів законодавства, необхідно вийти за межі заявлених нею позовних вимог і стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день постановлення судового рішення у справі у зазначеному вище розмірі. Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає встановленим порушення відповідачем законних прав позивачки у звязку з невиплатою їй заробітної плати та розрахунку при звільненні і з урахуванням тривалості та тяжкості моральних страждань, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості вважає за достатнє відшкодування позивачці моральної шкоди у грошовій формі у розмірі 1 000,00 гривень. Судом відхиляються посилання відповідача напропущення позивачкою тримісячного строку звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні та моральної шкоди. На думку суду вказаний строк позивачкою не пропущений, оскільки відповідач до цього часу розрахунок з позивачкою не провів, а перебіг строку звернення до суду з цього питання розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012). З відповідача також належить стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України відповідно до задоволеної частини позовних вимог судовий збір в сумі 1379 грн. 73 коп..

Outcome: partial