Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять постановити рішення, яким визнати за ними право власності на 1/4 частку за кожним житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, який розташований за адресою: вул. Першотравнева, № 9, с. Жовтневе, Болградський район, Одеська область. Свої вимоги мотивують тим, що станом на 14 квітня 1991 року це домоволодіння відносилось до колгоспного двору та до його складу входили: [PERSON], який помер 29.11.2006 року, його син [PERSON], який помер 31.07.2009 року, його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] Дмиро Степанович, позивачі по справі. Кожний з них набув право власності на 1/4 частку цього будинку, але не отримав правовстановлюючих документів. Також позивачі є спадкоємцями за законом після смерті чоловіка (батька) [PERSON], померлого 31.07.2009 року та не можуть оформити належним чином право на належну йому ? (1/4+1/4) частку вищезазначеного домоволодіння, оскільки за життя спадкодавця не було оформлено правовстановлюючих документів на імя померлого. Зазначену спадщину вони прийняли фактом проживання та реєстрації зі спадкодавцем. З цих підстав позивачі просять позов задовольнити. Позивачі в судове засідання не прибули, повідомлені згідно вимог чинного законодавства (а.с.55, 60), в позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.3). Крім того, позивачі кожен окремо надіслали до суду заяви про підтримання позовних вимог, наполягали на їх задоволенні, та розгляд справи просили провести у їх відсутність (а.с.65, 66). Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.56). До суду надіслав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.57). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Судом встановлено, що відповідно до постанови Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 24.12.2015 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно у вигляді ? частини житлового будинку після смерті [PERSON] в звязку з відсутністю на це нерухоме майно правовстановлюючого документу (а.с.28). Також, державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області від 28.10.2016 року позивачам відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Каракурт, пров. Первомайський, буд. №9, оскільки надані заявниками документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с.63). Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: пров. Першотравневий, № 9, с. Каракурт (колишня назва с.Жовтневе), Болградський район, Одеська область на праві власності належав колгоспному двору, главою якого був [PERSON], який помер 29.11.2006 року. До складу двору також входили: його син [PERSON], померлий 31.07.2009 року, дружина сина [PERSON] та онук [PERSON], позивачі по справі. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/4 частці вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується довідкою № 3357 від 16.11.2015 року, виданою Каракуртською (колишня назва Жовтнева) сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.10), технічним паспортом (а.с.11-14). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин позивачам, та спадкодавцям належить житловий будинок за адресою: провулок Першотравневий, № 9, с. Каракурт (колишня назва Жовтневе), Болградський район, Одеська область, як членам колишнього колгоспного двору у рівних частках, кожному по ? частці. Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: пров. Першотравневий, № 9, с. Каракурт, Болградський район, Одеська область, не можуть зареєструвати право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників. 29 листопада 2006 року - помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ЖД № 068727 виданого Каракуртською (колишня назва Жовтнева) сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/4 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: пров. Першотравневий, № 9, с. Каракурт (колишня назва с.Жовтневе), Болградський район, Одеська область. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], посвідченим секретарем Жовтневої сільської ради Болградського району Одеської області від 11.10.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 113, є його син [PERSON] (а.с.46). На день смерті [PERSON], [PERSON], що є його сином згідно свідоцтва про народження серії ЯИ № 783311 (а.с.8), був зареєстрований і проживав в вищеназваному житловому будинку, що підтверджується довідкою № 3357 від 16.11.2015 року, виданою Каракуртською (колишня назва Жовтнева) сільською радою Болградського району одеської області (а.с.10). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). [PERSON] 05.12.2007 року звернувся до Болградської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 29.11.2006 року, що підтверджується копією спадкової справи № 745/2007, та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майновий сертифікат на право на пайовий фонд майна СВК «Жовтневе» (а.с.41-54). 31 липня 2009 року - помер [PERSON], свідоцтво про смерть серії 1-ЖД № 189782 (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна, також входить 1/2 (1/4 + 1/4) частка житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: провулок Першотравневий, № 9, с. Каракурт (колишня назва с.Жовтневе), Болградський район, Одеська область. Спадкоємцями за законом першої черги є позивачі по справі: -дружина [PERSON], свідоцтво про одруження серії ІІ-АБ № 191144, видане на підставі актового запису № 25 від 03.12.1972 року, складеного Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.5); -син [PERSON], свідоцтво про народження серії ІІІ-ЖД № 307164, видане на підставі актового запису № 9 від 05.03.1981 року, складеного Каракуртською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.6). На час смерті спадкодавця [PERSON], дружина [PERSON] і син [PERSON], позивачі по справі, були зареєстровані і проживали в спадковому домоволодінні разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою Каракуртської (колишня назва Жовтнева) сільської ради Болградського району Одеської області № 3357 від 16.11.2015 (а.с.10) та копіями їх паспортів (а.с.4, 38, 59). Зі спадкової справи № 64/2010, заведеної щодо майна померлого 31.07.2009 року [PERSON] вбачається, що 03.02.2010 року позивачі звернулися з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.34-40). Згідно постанови Верховної Ради України від 12.05.2016 року № 1353-VІІІ перейменовано назву «с. Жовтневе» на «с. Каракурт» (а.с.67). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину названого домоволодіння: -по ? частці, як за членами колгоспного двору; -по ? частці, як за спадкоємцями за законом після смерті чоловіка (батька) [PERSON].

Outcome: approved