Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивачі звернулися з вказаними позовами до суду та просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] по 1/3 частині за кожним. Сторони про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] направила до суду заяву, в якій зазначила, що свій позов підтримує повністю, зустрічні позови визнає, просить їх задовольнити та розглядати справу без її участі. Відповідачі за первісним та зустрічним позовами, позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] направили до суду заяви, в яких зазначили, що з позовними вимогами згодні, свої позови підтримують, просять їх задовольнити, проводити розгляд справи без їх участі. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутності сторін по справі, які були належним чином та своєчасно повідомлені про час і місце розгляду справи, та висловили свою думку щодо розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами, підтверджуються наданими суду доказами, та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] 20 червня 1990 року уклали договір дарування, посвідчений держаним нотаріусом від № 1-1053, відповідного до якого [PERSON] подарував [PERSON] 3/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). [PERSON] подарував [PERSON] 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], що вбачається з договору дарування № 2-322 від 15 березня 1991 року (а.с.7-8). Таким чином, судом достовірно встановлено, що житловий будинок розташований за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] вцілому. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть [INFO], виданим 13 грудня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Люботинського міського управління юстиції на підставі актового запису № 545 від 13 грудня 2002 року (а.с.26). Враховуючи, що [PERSON] помер [INFO] року, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв'язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] смерті [PERSON] відкрилася [INFO] року. Спадкоємцями на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є його дружина та неповнолітні діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON], що відповідає ст. ст. 529, 535 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, дружина, батьки померлого. Інших спадкоємців немає. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Люботинським міським відділом реєстрації актів громадянського стану на підставі актового запису № 80 від 14 липня 1994 року. Факт родинних відносин між [PERSON] та його дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] підтверджується свідоцтвами про народження. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. ст.548,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з положень ст. 535 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якою передбачено, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (у тому числі і усиновлені), а також непрацездатні подружжя, батьки (усиновителі) і утриманці померлого, спадкують, незалежно від змісту заповіту, не менш двох третіх частки, яка припадала б кожному з них при спадкуванні за законом (обов'язкова частка). Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON], як спадкоємці першої черги, оскільки після смерті спадкодавця вони мешкали в зазначеному будинку, доглядали за ним, ремонтували його та надвірні будівлі, тобто протягом шести місяців вступили в управління спадковим майном. Крім того, як вбачається з відповіді Другої державної нотаріальної контори від 15 березня 2017 року після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, який на момент смерті мешкав за адресою: Харківська область, [ADDRESS] до нотаріальної контори 02 грудня 2016 року з заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого [PERSON], але їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки вона пропустила строк на звернення та відсутні документи, що підтверджують факт прийняття спадщини (а.с.45,55- 57). Проаналізувавши наведене суду приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON], померлого [INFO] прийняли спадщину, оскільки виконали вимоги ст. 549 ЦК України. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Судові витрати судом з позивачів не стягуються, так як вони сплатили судовий збір в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved