Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом та уточнивши свої вимоги під час судового розгляду, просить в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 53,60 кв.м, жилою площею 29,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 92 195 гривень; право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, на якій розташовано вищевказаний житловий будинок; право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1966 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 23798,50 гривень; право власності на земельну ділянку площею 0,084 га з цільовим призначенням для ведення садівництва в СТ «Рибак», яка розташована на території Трипільської сільської ради, Обухівського району, Київської області вартістю 52791 гривень. За відповідачем [PERSON] позивачка просить, в порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя, визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 40,60 кв.м., жилою площею 15,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 51434 гривень, а також визнати за відповідачем: право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га, на якій розташовано вищевказаний житловий будинок; право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1966 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS], вартістю 23798,50 гривень; право власності на автомобіль МАЗДА 626, 1989 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], вартістю 30000 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 08 вересня 1990 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 4762. Від шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Шлюб, укладений 08.09.1990 року, ними формально було розірвано за ініціативою відповідача з метою отримання нової квартири. Після постановки відповідача на квартирний облік вони знову 11.11.2003 року зареєстрували шлюб. Шлюбних відносин вони не припиняли, завжди проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. В їхніх шлюбних відносинах з 1990 року по червень 2012 року ніяких змін не відбувалося. Підтвердженням цього слугує також факт народження молодшої дочки [PERSON] [INFO] року. В червні 2012 року відповідач створив нову сім'ю і, забравши свої особисті речі та частину спільного майна подружжя, придбаного під час шлюбу, переїхав проживати до нової цивільної дружини. За час шлюбу, під час ведення спільного господарства, за спільні кошти подружжя було придбано вищевказане нерухоме майно та автомобіль, яке вони не можуть добровільно поділити із відповідачем. Посилаючись на положення ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, позивачка просить задовольнити її вимоги. Відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов, в якому просить визнати за ним право особистої власності на житловий будинок загальною площею 40,60 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який був придбаний ним за договором купівлі-продажу від 12.08.1998 року, зареєстрованим у Білоцерківському МБТІ 06.07.1999 року за реєстровим №12. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що на час придбання вказаного будинку він проживав окремо від [PERSON], шлюбних відносини не підтримували з березня 1998 року та не вели спільного господарства, що підтверджено рішенням Харківського районного суду м. Києва від 07.03.2000 у справі №2-989 про розірвання шлюбу. У рішенні зазначено, що шлюб було розірвано у зв'язку із тим, що відповідачка не приділяла належної уваги родині та фактично створила іншу сім'ю. Зазначені факти (обставини) встановлено судом і відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Посилаючись на положення ст. 28 ч. 2 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на час придбання будинку, [PERSON] просить задовольнити зустрічний позов. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, посилаючись на вищевказані факти та докази. Зустрічний позов просила залишити без задоволення з огляду на те, що шлюб, укладений 08.09.1990 року, ними було розірвано формально за ініціативою відповідача з метою отримання нової квартири. Після постановки відповідача на квартирний облік вони знову 11.11.2003 року зареєстрували шлюб. Шлюбних відносин вони не припиняли, завжди проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Відповідач [PERSON] позов не визнав, зустрічний позов підтримав і пояснив суду, що земельні ділянки, які позивачка включила до переліку спільного сумісного майна подружжя, являються його особистою приватною власністю, так як він їх отримав безоплатно із земель державної власності. Житловий будинок площею 40,60 кв.м. він придбав під час роздільного проживання з позивачкою за власні кошти. Автомобіль Мазда 626, 1989 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], 07.08.2011 року потрапив в ДТП та був пошкоджений, його вартість складала 2706,67 гривень. Отримане страхове відшкодування він витратив на утримання сім'ї, після чого за власні кошти відремонтував автомобіль. Щодо вимог позивачки про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 53,60 кв.м, жилою площею 29,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], він не погоджується з такими вимогами, оскільки право власності на цей будинок було визнано за ним рішенням виконавчого комітету Москаленківської сільської ради, Богуславського району, Київської області від 28 липня 2006 року за №30, після чого йому було видано свідоцтво про право власності на цей будинок та проведено державну реєстрації в Білоцерківському МБТІ. Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити частково, зустрічний позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 08.09.1990 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 4762, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Рішенням Харківського районного суду м. Києва від 07.03.2000 у справі №2-989 про розірвання шлюбу шлюб між сторонами було розірвано. 11.11.2003 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №2830. Від шлюбу позивачка та відповідач мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Між сторонами по справі виник спір щодо поділу майна, яке на думку позивачки є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи даний спір, суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Так, відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тобто, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності на майно є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу, крім випадків, встановлених законом або договором. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка за змістом ч.1 ст. 57 СК України є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припинені шлюбу, власністю кожного з них ( ч. 2 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України). Тому у разі спору заінтересована сторона повинна довести в суді факт роздільного проживання та факт правового режиму грошових коштів, за рахунок яких таке майно було придбане, оскільки, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, автоматично підпадають під режим спільного майна подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із копії рішення Харківського районного суду м. Києва від 07.03.2000 у справі №2-989 про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано на підставі ст.ст. 38-40 Кодексу про шлюб та сім'ю України. Сторони приймали участь у судовому засіданні та давали пояснення. Зокрема, позивач вказував, що відповідачка не приділяє належної уваги йому, не займається вихованням дочки, із-за чого в сім'ї часто виникають скандали та сварки, що призвело до того, що він знайшов іншу жінку, з якою має намір укласти шлюб. Відповідачка позов визнала і пояснила, що має іншого чоловіка, з яким має намір укласти шлюб. Почуттів до чоловіка не залишилось, тому переконана, що збереження шлюбу не можливе. У рішенні зазначено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин на протязі 2 років та не ведуть спільного господарства. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб існує лише формально, а тому зазначені факти (обставини), які встановлені судом, відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню в даній справі про поділ спільного сумісного майна подружжя. Відповідач [PERSON] придбав житловий будинок загальною площею 40,60 кв.м., жилою площею 15,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за договором купівлі-продажу від 12.08.1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим у Білоцерківському МБТІ 06.07.1999 року за реєстровим №12. Позивачка не довела в судовому засіданні належними та допустимими доказами факт придбання вказаного будинку за спільні з відповідачем кошти. Також суд, з огляду на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України не може прийняти до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які стверджували, що на час придбання будинку в серпні 1998 року сторони проживали однією сім'єю. Оскільки роздільне проживання та фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами розпочалося з березня 1998 року, то як наслідок придбаний відповідачем [PERSON] житловий будинок площею 40,60 кв.м. згідно договору купівлі продажу від 12.08.1998 року є його власністю та не відноситься до спільного сумісного майна подружжя. Також суд приходить до висновку, що земельна ділянка площею 0,1966 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS], та земельна ділянка площею 0,0840 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, що розташована на території СТ «Рибак» Трипільської сільської ради, Обухівського району, Київської області, не являються спільним сумісним майном подружжя, оскільки дані земельні ділянки були передані безоплатно у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Трипільської сільської ради Обухівського району, Київської області від 30 січня 1997 року та рішення Москаленківської сільської ради, Богуславського району, Київської області від 30.08.2007 року. Вищезазначені земельні ділянки не підлягають поділу та не є спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 81 ЗК України право власності на земельну ділянку набувають громадяни України на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно зі ст. 116 ЗК України, підставою для набуття права власності на землю є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Законом України «Про внесення змін до ст. 61 Сімейного кодексу України, щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 21.01.2011 було доповнено ч. 5 ст. 61 СК України нормою про те, що «об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя земель державної або комунальної власності у тому числі приватизації». Законом України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17.05.2012 було виключено ч. 5 ст.61 СК України та внесено зміни до ст. 57 СК України. Вказана дія норми права щодо визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю була прийнята після набуття права власності [PERSON] на спірні земельні ділянки, таким чином норма закону не може розповсюджуватися на правовідносини, які виникли до прийняття зазначеного нормативно-правового акту. Вирішуючи вимоги позивачки щодо поділу іншого нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями загальною площею 53,60 кв.м, жилою площею 29,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,2500 га, на якій розташовано вищевказаний житловий будинок, суд вважає, що даний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідач набув на нього право власності під час шлюбу з відповідачкою та не довів в судовому засіданні, що даний будинок був придбаний (побудований) лише за його кошти. Сторони згідно положень ч. 1 ст. 70 СК України мають право власності на цей будинок в рівних частках по 1/2 частині, і оскільки вони не порушують питання про поділ будинку в натурі, суд вважає за необхідне визнати за ними право власності на будинок в рівних частках. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Таким чином, за сторонами необхідно визнати право власності за кожним на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером 3220684801:02:004:0021, що розташована по [ADDRESS]. Вирішуючи питання щодо права сторін на автомобіль Мазда 626, 1989 року випуску, реєстраційний номерний знак [NUMBER], вартістю 29890,60 гривень згідно висновку авто товарознавчої експертизи від 21.07.2014 року, суд вважає, що даний автомобіль являється спільним сумісним майном сторін, оскільки відповідач не довів в судовому засіданні факт окремого проживання з позивачкою на час придбання даного автомобіля та не надав доказів, що автомобіль придбав за власні кошти. Натомість, в договорі контрактової Української товарної біржі від 04.06.2000 року про купівлю вказаного автомобіля місцем проживання відповідача значиться: [ADDRESS], тобто місце проживання його сім'ї в складі позивачки та дочки [PERSON] В рахунок компенсації за різницю ідеальних частках спільного сумісного майна подружжя необхідно стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 14945 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот сорок п'ять) гривень 30 коп. Під час судового розгляду справи встановлено, що житлові будинки з приводу яких виник спір, після останньої інвентаризації зазнали змін внаслідок переобладнання. Так, згідно довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» №1086 від 21.10.2014 року, до 01.01.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 284 від 12.08.1998 р. посвідченого приватним нотаріусом Богуславського нотаріального округу (кн. 1 реєстровий № 12). Станом на останню дату технічної інвентаризації 20.10.2014 року загальна площа житлового будинку (літ. «А») становить 43,30 кв. м., житлова площа становить 26,90 кв.м. Загальна площа змінилась з 40,60 кв.м. на 43,30 кв.м., житлова площа змінилась з 15,20 кв.м. на 26,90 кв.м. за рахунок перепланування та знесення груби, що згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» затвердженого наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, зареєстрованим Міністерством юстиції України 10 липня 2001р. за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями), не відноситься до самочинного. До житлового будинку літ. «А» відносяться наступні господарські будівлі та споруди : літ. «Б»- сарай, літ. «Г» - убиральня, № 1 - колодязь, № 2 - ворота з хвірткою, № 3,4 - огорожа. Станом на останню дату технічної інвентаризації Інвентаризаційна вартість житлового будинку літ. «А» - становить 18105 грн. ( вісімнадцять тисяч сто п'ять гривень), літ. «Б» - сарай - становить 4762 грн. (чотири тисячі сімсот шістдесят дві гривні), літ. «Г» - убиральня - становить 2569 грн. (дві тисячі п'ятсот шістдесят дев'ять гривень), №1 - колодязь - вартістю 6406 грн. (шість тисяч чотириста шість гривень), №2 - ворота з хвірткою - вартістю 923 грн. (дев'ятсот двадцять три гривні), № 3 - огорожа - вартістю - 1649 гр. ( одна тисяча шістсот сорок дев'ять гривень), № 4 - огорожа - вартістю 1369 грн. (одна тисяча триста шістдесят дев'ять гривень). Згідно довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» №1087 від 21.10.2014 року, до 01.01.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 05.10.2006 р. виданого Москаленківською сільською радою (кн.1 реєстровий № 120). Станом на останню дату технічної інвентаризації 20.10.2014 року загальна площа житлового будинку (літ. «Д») становить 51,70 кв. м. житлова площа становить 28,30 кв.м. Загальна площа змінилась з 53,60 кв.м. на 51,70 кв.м. житлова площа змінилась з 29,70 кв.м. на 28,30 кв.м. за рахунок перепланування та внутрішнього оздоблення, що згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» затвердженого наказом Держбуду України 24.05.2001 р. № 127, зареєстрованим Міністерством юстиції України 10 липня 2001р. за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями), не відноситься до самочинного. До житлового будинку літ. «Д» відносяться наступні господарські будівлі та споруди : літ.«Е»- сарай, літ. «Є/погр» - погріб, № 5 - колодязь, № 8- ворота, № 6 - огорожа, № 7 - хвіртка. Станом на останню дату технічної інвентаризації Інвентаризаційна вартість житлового будинку літ. «Д» - становить 54827 грн. ( п'ятдесят чотири тисячі вісімсот двадцять сім гривень), літ. «Е» - сарай - становить 12096 грн. (дванадцять тисяч дев'яносто шість гривень), літ. «Є/погр» - погріб - становить 1571 грн. (одна тисяча п'ятсот сімдесят одна гривня), №5 - колодязь - вартістю 1592 грн. (одна тисяча п'ятсот дев'яносто дві гривні), №7 - хвіртка - вартістю 123 грн. ( сто двадцять три гривні), № 6 - огорожа - вартістю - 822 грн. (вісімсот двадцять дві гривні), №8 - ворота - вартістю - 854 грн. (вісімсот п'ятдесят чотири гривні). З огляду на інформацію зазначену в довідках КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» щодо зміни площ будинків, суд вважає за необхідне прийняти до уваги зазначену інформацію щодо нерухомого майна та врахувати її при постановлені рішення. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial