Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про\~встановлення факту\~проживання однією\~сім»єю чоловіка\~та жінки\~без реєстрації\~шлюбу,\~визнання майна\~спільною сумісною\~власністю,\~визнання права\~власності на\~майно і\~свої вимоги\~мотивує тим,\~що з\~13\~січня 1995\~року до\~20\~червня 2008\~року вона\~проживала однією\~сім»єю з\~відповідачем,\~були з\~ним пов»язані\~спільним побутом,\~мали взаємні\~права та\~обов»язки,\~вели спільне\~господарство,\~мали спільний\~бюджет,який витрачали за обоюдним погодженням, спільно придбавали необхідні речі, спільно підшукували квартиру для придбання. В зареєстрованому шлюбі в той час не перебували. З 1996 року для ведення спільного бізнесу сторони зареєструвалися приватними підприємцями. Також позивачка зазначає, що заощадивши спільні кошти, у 2000 році по договору купівлі-продажу, для спільного мешкання, сторони придбали квартиру [ADDRESS], яку оформили на відповідача по справі. Через деякий час після придбання спірної квартири, за пропозицією відповідача по справі, позивачка була в ній зареєстрована. Мешкаючи в спірній квартирі, вони разом за спільні кошти проводили в ній ремонт. Так, в спірній квартирі були замінені вікна, вхідні двері, сантехніка. Також в кімнатах були поклеєні нові шпалери та на підлогу покладений лінолеум. Таким чином, за час спільного проживання в фактичному шлюбі, за рахунок спільних коштів та фізичної праці, цінність спірної квартири була значно підвищена. Крім проведення ремонтних робіт, за спільні кошти сторони придбали меблі на кухню, шафи в кімнати, дивани, телевізори, холодильник, пральну машину. 11 липня 2001 році між сторонами по справі був укладений договір дарування спірної квартири [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№2784, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру за вищевказаною адресою. 18 грудня 2003 року між сторонами була укладена угода про добровільне розірвання договору дарування квартири [ADDRESS]. 20 червня 2008 року між сторонами був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис №620. У 2012 році стосунки між сторонами почали погіршуватися, тому позивачка вирішила на час поїхати до своєї доньки, яка мешкає в Італії. Після приїзду з Італії, у жовтні 2017 року, позивачка дізналася про те, що відповідач заочними рішеннями Зарічного районного суду м. Суми від 27.03.2013 року розірвав з нею шлюб та рішенням суду від 30.05.2013 року визнав її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], 31, а тому вона просить суд\~визнати факт\~проживання однією\~сім»єю чоловіка\~та жінки\~без реєстрації\~шлюбуз 13 січня 1995 року до 20 червня 2008 року, визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за вищевказаною адресою. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить суд слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду не з»явився. Надав суду відзив на позовну заяву. З позовом не згоден, просить суд в позові відмовити. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного: Сімейний кодекс України, згідно прикінцевих положень до нього, набув чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004 року. До 01 січня 2004 року діяли Кодекс про шлюб та сім»ю України та Цивільний кодекс УРСР. Прикінцевими та Перехідними положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що до\~цивільних відносин,\~які виникли\~до набрання\~чинності Цивільним\~кодексом України,\~положення цього\~Кодексу застосовуються\~до тих\~прав і\~обов»язків,\~що виникли\~або продовжують\~існувати після\~набрання ним\~чинності. За приписами частини 2 статті 3 Сімейного Кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Відповідно до роз»яснень п.12\~постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України»\~(у редакції, що була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім»єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно зі ст.17 Закону «Про власність». Згідно ст. 17 Закону України «Про власність», майно,\~придбане внаслідок\~спільної праці\~членів сім»ї,\~є їх\~спільною сумісною\~власністю,\~якщо інше\~не встановлено\~письмовою угодою\~між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об»єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Таким чином, майно,\~набуте до\~1\~січня 2004\~року,\~під час\~спільного проживання\~особами,\~які не\~перебувають у\~зареєстрованому шлюбі\~між собою,\~є об»єктом\~їхньої сумісної\~власності,\~якщо:\~1)\~майно придбане\~внаслідок спільної\~праці таких\~осіб,\~як сім»ї\~(при\~цьому спільною\~працею осіб\~слід вважати\~їх спільні\~або індивідуальні\~трудові зусилля,\~внаслідок яких\~вони одержали\~спільні або\~особисті доходи,\~об»єднані в\~майбутньому для\~набуття спільного\~майна,\~ведення ними\~спільного господарства,\~побуту та\~бюджету);\~2)\~інше не\~встановлено письмовою\~угодою між\~ними.Для встановлення факту\~\~спільного проживання однією сім»єю, судом також беруться до уваги документи щодо місця реєстрації, фактичного проживання за період часу, який зазначають як час спільного проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, фотографії певних подій, документальне підтвердження придбання майна на користь сім»ї, витрачання коштів на спільні поїздки, відпочинок, відкриття рахунків в банківських установах згідно документально підтверджених доказів, інші письмові докази. Судом встановлено, що позивачка проживала однією\~сім»єю з\~відповідачем без\~реєстрації шлюбуз 13 січня 1995 року до 20 червня 2008 року, після чого їх шлюб був зареєстрований. Як вбачається з матеріалів справи, з 1996 року для ведення спільного бізнесу сторони зареєструвалися приватними підприємцями. В судовому засіданні сторони визнавали цей факт, тому, в порядку ст. 82 ЦПК України, суд вважає ці обставини, такими, що не підлягають доказуванню. Під час фактичного проживання без реєстрації шлюбу 22 червня 2000 року сторонами по договору купівлі-продажу для спільного мешкання була придбана квартира [ADDRESS], яку оформили на відповідача по справі (а.с.57). Після придбання спірної квартири позивачка 21.07.2000 року була в ній зареєстрована (а.с.16). Перебування у фактичних шлюбних відносинах, що притаманні подружжю підтверджується наступним: за час спільного мешкання з відповідачем по справі сторони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який витрачали за обоюдним погодженням, спільно придбавали необхідні речі, спільно підшукували квартиру для придбання. Мешкаючи в спірній квартирі, сторони, разом, за спільні кошти почали проводити в ній ремонт, зокрема в спірній квартирі були замінені вікна, вхідні двері, сантехніка. Також в кімнатах були поклеєні нові шпалери та на підлогу покладений лінолеум. Таким чином, за час спільного проживання сторін в фактичному шлюбі, за рахунок спільних коштів та фізичної праці, цінність спірної квартири була значно підвищена. Крім проведення ремонтних робіт, за спільні кошти сторони придбали меблі на кухню, шафи в кімнати, дивани, телевізори, холодильник, пральну машину. 11 липня 2001 року між сторонами був укладений договір дарування спірної квартири [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, [PERSON] за реєстровим №2784, згідно якого відповідач [PERSON] подарував, а позивач [PERSON] прийняла в дар квартиру за вищевказаною адресою. В судовому засіданні сторони визнавали цей факт, тому, в порядку ст. 82 ЦПК України, суд вважає ці обставини, такими, що не підлягають доказуванню. 18 грудня 2003 року між сторонами була укладена угода про добровільне розірвання договору дарування квартири [ADDRESS] (а.с.44). 20 червня 2008 року між сторонами був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 620 (а.с.58). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.03.2013 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.19).\~\~ Під час слухання справи представником позивача, [PERSON], була долучена мирова угода, укладена між [PERSON] та [PERSON] від 21 грудня 2017 року, згідно якої сторони визнавали факт їх спільного проживання за період з 13 січня 1995 року до 20 червня 2008 року, а також те, що квартира [ADDRESS] є їх спільною сумісною власністю. Крім цього, сторони згодні, що за позивачкою визнається право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Але в подальшому відповідач не погодився в суді на її затвердження, тому копія даної мирової угоди була долучена до матеріалів справи. Стаття 74 Сімейного Кодексу України\~визначає, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до цієї норми в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зазначено, що за правилами\~статті 74 Сімейного Кодексу України, на майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення\~глави 8 Сімейного Кодексу України. Згідно пункту 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~передбачено, що при застосуванні\~ст. 74 Сімейного Кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. В судовому засіданні сторонами по справі не було надано доказів того, що під час спільного проживання, вони перебували в іншому шлюбі. Щодо придбаної спірної квартири за адресою: [ADDRESS], то під час розгляду справи сторонами не було надано доказів щодо визначення часток між ними, тому суд вважає, що вона є їх сумісною власністю. Відповідно до\~ст.\~112\~ЦК УРСР,\~що була\~чинною на\~момент спірних\~правовідносин, майно\~може належати\~на праві\~спільної власності\~двом чи\~кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], подали до суду заяви, в яких кожний окремо, підтвердили, що позивач [PERSON] проживала однією сім»єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 1995 року. Вони вели спільне господарство, мали спільний побут, бюджет та інші права і обов»язки між собою, притаманні подружжю. Також мали спільний бізнес, за рахунок доходів якого, для спільного проживання, придбали квартиру за №122 по пр. М. Лушпи, 31 в м. Суми. Спільно робили в ній ремонт та придбавали меблі та інші побутові прилади. Таким чином суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] з 13 січня 1995 року до 20 червня 2008 року мешкала однією сім»єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] та придбання ними за спільні кошти квартири [ADDRESS], яка була зареєстрована за [PERSON] на праві власності. В звязку з цим, за позивачкою [PERSON] повинно бути визнано право власності на 1/2 частину майна, яке було придбане за час спільного проживання з [PERSON], а саме\~1/2 частину квартири [ADDRESS], як на частку в спільному майні. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з\~відповідача\~\~необхідно стягнути\~на користь\~позивача витрати\~по сплаті\~судового збору\~в сумі\~1280\~грн.. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved