Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 21 травня 2002 року помер [PERSON], а вони є спадкоємцями за законом. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок. Позивачі звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримали відмову у звязку з тим, що не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на вказаний будинок та було рекомендовано звернутись до суду. Позивачі у судове засідання не зявились, але надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, на позові наполягали. (а.с. 39, 42). Відповідач у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнав в повному обсязі. (а.с. 40). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 травня 2002 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 296985, виданого 22 травня 2002 року. (а.с. 11). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею, двома сараями, вбиральнею, душем, огорожею, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, м. Біляївка, вул. Слобідська, 4. Позивачі відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № 295354 та свідоцтва про народження серії ІІ-ЖД № 453327, є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] (а.с. 17.18). Позивачі на момент відкриття спадщини постійно проживали з [PERSON] за однією адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Біляївської міської ради № 2286 від 10 вересня 2007 року та реєстрацією місця проживання зазначеного в паспортах позивачів. Тобто в законному порядку прийняли спадщину. (а.с. 10). Позивачі звернулись до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], але листом від 19 жовтня 2017 року № 4044/02-14 державний нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок.(а.с. 14). Згідно до технічного паспорту на житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, м. Біляївка, вул. Слобідська, 4, А- житловий будинок, Б -літня кухня, В сарай побудовані в 1976 році: Г Сарай в 1980 році та Д Вбиральня, Е душ в 1986 році. (а.с. ). Згідно довідки\~ПП «Одеське\~БТІ» від\~02\~травня 2018\~року №\~45/9/2018,\~самочинне будівництво та реконструкція за вказаною адресою не проводилась. (а.с. 19-22). Згідно до спадкової справи № 428/2011, позивачі є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON] (а.с. 56-71). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, права та обовязки фізичної особи, яка померла (спадкодавець), переходять до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення за заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені законодавством України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1297 зазначеного вище кодексу встановлено, що спадкоємець зобовязаний отримати свідоцтво про право на спадщину, якщо в складі спадкового майна є обєкти нерухомості. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «[PERSON] Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. При таких обставинах позов є обґрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved