Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовною заявою про визнання відповідачів, такими, що втратили право користування житловим\~ приміщенням, зокрема квартирою №6, що знаходиться за адресою: вулиця Чорновола,123, м.Івано-Франківськ. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що саме вони є власниками квартири №6, що знаходиться за адресою: вулиця Чорновола,123, м.Івано-Франківськ. Крім позивачів у вказанійому квартирі зареєстровані також [PERSON], [PERSON].\~ Відповідно до тверджень позивача, у вказаному будинку відповідачі не проживають з 2008року по даний час, однак реєстрація місця проживання залишається за даною адресою. Як вбачається із поданої до суду позовної заяви, а також наданих пояснень представника позивача, жодних особистих речей відповідача у квартирі №6, що знаходиться за адресою: вулиця Чорновола,123, м.Івано-Франківськ немає, на думку позивачів, відповідачі втратили інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація відповідачів у даній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідачі не оплачують. Враховуючи те, що позивачі не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у звязку із реєстрацією в ній відповідачів, вони звертаються до суду з даним позовом, в якому просять суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. а саме: квартирою №6, що знаходиться за адресою: вулиця Чорновола,123, м.Івано-Франківськ. В судовому засіданні сторона позивача підтримала позовні вимоги, а після оголошеної по завершенню допиту свідків і пояснень представника позивачів перерви, в наступне судове засідання позивач та його представник не прибули, при цьому подавши суду заяву за змістом якої просили позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справи у відсутності відповідачів, за наявних у справі матеріалів справи. В судовому засіданні по розгляду даної справи, в якості свідків були допитані [PERSON], 21.05.1976року народження, що проживає за адресою [INFO], [PERSON], [INFO], що проживає за адресою [INFO] та [PERSON], [INFO], що проживає за адресою [INFO]. Так, свідок [PERSON], пояснила суду, що знає позивачів, як сусідів приблизно з 2001 року, бувала у них вдома, вказує, що [PERSON] та [PERSON] проживають у спірній квартирі лише вдвох, окрім того свідок знає і відповідача [PERSON], однак останній раз у спірній квартирі бачила її приблизно у 2012 році. Свідок [PERSON], пояснив суду, що знає позивачів, як сусідів приблизно з 2005 року і йому відомо, що відповідачі протягом останніх 6-7 років за адресою вулиця Чорновола,123/6 в м. Івано-Франківську не проживають. Свідок [PERSON] вказала, що позивачів знає по колишній роботі з 1975 року, буває у них вдома з періодичністю один раз на 3-4 місяці, вказує, що у спірній квартирі проживають лише [PERSON] та [PERSON], вже протягом тривалого проміжку часу. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира №6, що знаходиться за адресою: вулиця Чорновола,123, м.Івано-Франківськ. Відповідно\~ до свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину за законом, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8-18) співвласниками квартири №6, що знаходиться за адресою: вулиця Чорновола,123, м.Івано-Франківськ є позивачі. В спірній квартирі, окрім позивачів на даний час зареєстровані і відповідачі [PERSON], [PERSON] (а.с.21) У своїх позовних вимогах позивачі вказують про те, що відповідачі з 2008 року у квартирі не проживають, обовязків\~ по оплаті комунальних послуг жодних не здійснюють, у звязку з чим просять усунути їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як визначено ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час. Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується безпосередньо свідченнями свідків, відповідно до яких відповідач вже значний період часу не проживає у вказаній квартирі, а також той факт, що відповідачі не беруть участі у оплаті комунальних послуг та веденні господарства, в той же час факт реєстрації місця проживання відповідачів у спірній квартирі несе додаткові витрати для позивачів по оплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивачі у користуванні спірною квартирою відповідачам не створюють. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В зв'язку з задоволенням позову, судові витрати покладаються на відповідачів, згідно до ст. 141 ЦПК України . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved