Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що після смерті її батька - [PERSON] , який помер [INFO] залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 5,0 га, що належала померлому на підставі Державного акту про право довічного успадкованого володіння землею, виданого на підставі Рішення районної Ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області України від 20.03.1994 року №324. 25 червня 1996 року Білгород-Дністровською міською нотаріальною конторою було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями майна [PERSON] , померлого [INFO] в рівних долях є його дружина - [PERSON] та його донька - [PERSON] . Спадкове майно складається з 1/2 частини жилого будинку, розташованого в [ADDRESS] . Однак, ні [PERSON] , ні [PERSON] не отримали Свідоцтво про на спадщину на земельну ділянку площею 5,0 га, що за життя належала [PERSON] на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області 04 серпня 1996 року, актовий запис № 499. Як зазначає позивачка, як після смерті батька так і після смерті матері вона фактично прийняла у спадщину вище вказану земельну ділянку, обробляє її, вирощує сільськогосподарську продукцію та користується і розпоряджається нею, однак згідно відповіді Завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори №61/02-18 від 30.01.2018 року оформити спадщину в нотаріальному порядку не можливо через те, що у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та пропущений строк для прийняття спадщини. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Гасанов К.І. надав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини підтримує, просить їх задовольнити, позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки просить залишити без розгляду. Представник відповідача - Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки на даний час СФГ «Базіліо», головою якого був [PERSON] , а в подальшому головою був обраний [PERSON] , якому належало на праві користування зазначена земельна ділянка не веде свою діяльність, не обліковується, оспорювана земельна ділянка на даний час перебуває в землях запасу Мологівської сільської ради. Окрім того, Земельним Кодексом України у чинній редакції не передбачено право довічного успадковуваного землеволодіння та не передбачено можливості переходу даного права до спадкоємців. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, витребувані докази, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.12.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області, актовий запис №763. Те, що померлий був батьком позивачки підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 27.02.1954 року Ставидлавським сіль РАЦС Олександрівського району Кіровоградської області, актовий запис №3 та Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09.12.1982 року Білгород-Дністровським міськвідділом РАЦС Одеської області, актовий запис №264, а також Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12.01.1991 року Грушківською сільською радою с. Грушківка, Каменського району, Черкаської області, актовий запис №1. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №2-168 та виданого 21.01.1991 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Титовою Т.С., спадкоємцями майна померлого [PERSON] в рівних частинах є його дружина - [PERSON] та його дочка - [PERSON] . Мати позивачки - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.08.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області, актовий запис №499. Згідно Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею, виданого [PERSON] на підставі Рішення Районної Ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області України від 20.03.1994 року за №325, помелому належала земельна ділянка площею 5,00 гектарів в межах згідно з планом землеволодіння. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за №117-ФХ. Згідно відповіді Першої Одеської державної нотаріальної контори №1670/01-16 від 06.08.2018 року спадкова справа до майна померлої [INFO] не заводилась. Згідно наданої Одеським державним нотаріальним архівом копії спадкової справи №238/1996 відносно майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцями померлого є - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а до тих їх прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тобто після 01.04.2004 року, застосовуються положення останнього. Згідно з ст.524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.12 на (підставі діючої на момент прийняття спадщини) Закону України «Про власність» громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно положень ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд залишає позовні вимоги без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, оцінюючи добуті докази та доводи сторін, враховуючи заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Суд вважає за необхідне встановити, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial