Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом та свої вимоги мотивують тим, що кожному з них належить на праві власності по 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], а 1/3 частина цієї ж квартири перейшла в порядку спадкування державі в особі Державної податкової інспекції в м.Суми. Оскільки відповідач квартирою не користується, квартира є однокімнатною у зв»язку з чим виділити частку відповідача неможливо, частка відповідача є незначною, вони бажають сплатити грошову компенсацію на належну відповідачу частку згідно ринкової вартості квартири і відповідач не заперечує проти такого. Враховуючи зазначені обставини, просили суд припинити право власності відповідача на 1/3 частину квартири, стягнувши з них грошову компенсацію за належну відповідачу частку в розмірі 64052 грн. та визнати за ними право власності на квартиру по ? частки кожному. В судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали, надавали пояснення аналогічні тим, що містяться в обґрунтуваннях до позову. Крім того, надали суду квитанцію, якою підтвердили внесення на депозитний рахунок суду коштів в сумі 64052 грн., як компенсацію за належну відповідачу частку спірної квартири. Просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні та в письмових поясненнях проти позову заперечив частково: погодився з пропозицією отримання грошової компенсації за частку в квартирі, але вважав необґрунтованими твердження позивачів, що при визначенні суми такої компенсації необхідно враховувати суми сплачених позивачами комунальних платежів за останні три роки в розмірі 4627,00 грн. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON], а також держава в особі Державної податкової інспекції в м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області є співвласниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], і частки їх є рівними, тобто: по 1/3 кожному. Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, свідоцтвом про право на спадщину та рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 06.02.1995 року. Сторонами в судовому засіданні не заперечувалось те, що позивачі постійно проживають у вказаній квартирі, підтримують її у належному стані, проводять ремонтні роботи, несуть всі витрати по сплаті платежів за житлово-комунальні послуги, а відповідач квартирою не користується, витрат по її утриманню не несе. Частка відповідача у праві спільної власності є незначною, але виділ в натурі такої частки неможливий, оскільки квартира є однокімнатною, загальна площа 29,4 кв.м., а житлова - 16,7 кв.м. Згідно звіту про оцінку майна станом на 01.07.2014 року вартість квартири становить 207156 грн., а вартість 1/3 частини квартири - 69052 грн. Також судом встновлено, що позивачами на депозитний рахунок суду (отримувач: ТУ ДСА у Сумській області, код отримувача: 26270240; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Сумській області, МФО: 837013) було внесено грошові кошти в сумі 64052,00 грн. як грошова компенсація вартості частки в квартирі, що підтверджується квитанцією № 262 від 20.10.2014 року. Вказана сума складається: 69052,00 (вартість частки згідно оцінки майна) - 5000,00 грн. (загальна вартість платежів щодо 1/3 частини квартири за житлово-комунальні послуги, яка сплачувалась позивачами за останні 3 роки: опалення і квартплата, що вираховуються відповідно до площі квартири) = 64052,00 грн. Із письмових та усних пояснень представника відповідача встановлено, що Державна податкова інспекція в м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області не проти отримання грошової компенсації вартості 1/3 частки квартири, проте не погодились про відрахування із вказаної вартості часки квартири суми сплачених позивачами платежів за житлово-комунальні послуги за останні 3 роки. В той же час, ч. 4 ст. 319 ЦК України чітко встановлює: власність зобов'язує, а згідно ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна: власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Дана стаття зобов'язує власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать і витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Житловим законодавством встановлюється обов'язок власників житлових будинків, квартир своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Беручи до уваги те, що відповідач є власником 1/3 частини квартири, але всі витрати щодо сплати комунальних послуг несли позивачі і будь-яких договорів, які б встановлювали особливий порядок вирішення цих питань, співвласниками не укладалось, враховуючи загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, суд вважає, що доцільно в даному випадку із вартості часки квартири відрахувати суми сплачених позивачами платежів за житлово-комунальні послуги за останні 3 роки. Крім того, у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В даному випадку, суд вважає, що оскільки квартира є неподільною, спільне проживання сторін є неможливим, позивачі бажають отримати частку в спільному майні, яка належить відповідачу, у зв»язку з чим внесли на рахунок ТУ ДСА у Сумській області грошову компенсацію вартості частки в майні, а відповідач погоджується отримати таку компенсацію за належну йому частку в спільному майні і це не завдасть істотної шкоди їх інтересам, то позов необхідно задовольнити в повному обсязі На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved