Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із згаданим спільним позовом до відповідача [PERSON] , в якому уточнивши заявлені вимоги остаточно прохали визначити розмір часток у спільні сумісній власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що становить по 1/3, припинити право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно, визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири, що укладений між [PERSON] та [PERSON] 27.12.2019 та визнати за останньою право власності на 1/3 частину квартири, придбаної за договором-купівлі продажу від 27.12.2019. Заявлені вимоги вмотивовані тим, що позивачам та відповідачу на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] і оскільки окремого договору про поділ спільного майна між ними не укладалось, з посиланням на вимоги ст.372 ЦК України, позивачі прохають визначити, що частки співвласників майна є рівними та складають по 1/3 за кожним. Відповідач [PERSON] вимагав продажу спільної квартири з метою отримання грошових коштів за належну йому частину. Оскільки позивачі не мали наміру відчужувати майно, 27.12.2019 позивач [PERSON] за згодою свого чоловіка позивача [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] в усній формі договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належить останньому за 9000 доларів США. Відповідач отримав кошти, про що склав розписку, проте ухиляється від оформлення та нотаріального посвідчення договору у встановленому чинним законодавством порядку. Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 06.05.2021 із прийняттям до розгляду за правилами загального позовного провадження. За ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 30.07.2021, підготовче провадження було закрито з призначенням справи до судового розгляду по суті. Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] до суду не прибули, скориставшись правом на участь у судовому процесі через своїх представників. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові та уточненні до нього. Зазначили, що спільно володіючи квартирою співвласники виходили з рівності їх часток і інших домовленостей про поділ майна не мали. Відповідач продав свою частину квартири [PERSON] , у присутності свідків отримав гроші, склав розписку, проте ухилився від нотаріального посвідчення договору. На даний час відповідач знявся з реєстраційного обліку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що [PERSON] дійсно продав належну йому частину квартири, за що отримав обумовлену суму коштів в розмірі 9000 доларів США. Наразі відповідач виїхав за межі країни, повертатись наміру не має, знявся з реєстраційного обліку, не вважає себе власником майна, проте не бажає вчиняти дії щодо нотаріального посвідчення договору. При цьому представник відповідача наголосила, що відповідач обізнаний про наслідки визнання позову. З`ясувавши позиції сторін, дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, згідно із ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до положень ст.370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення (ст.372 ЦК України). Разом із тим, згідно із ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено статтею 357 цього Кодексу. Виходячи із змісту наведеної норми, вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. За таких обставин, приписами частин 1 та 2 ст.372 ЦК України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із приєднаною до матеріалів справи копією свідоцтва про право власності на майно виданого 17.04.1998 відділом приватизації житла Виконавчого комітету Полтавської міської ради на підставі розпорядження №2093 від 17.04.1998 (а.с.18), квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності сторонам у справі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відомості про право власності на вказане нерухоме майно зареєстровані КП ПБТІ «Інвентаризатор» 17.04.1998 у реєстровій книзі за №141/18586 (а.с.19). Отже, наразі квартира [ADDRESS] належить учасникам справи на праві спільної сумісної власності, тобто розмір часток співвласників у праві власності не визначений, проте презюмується, що такі частки мають бути рівними. Враховуючи, що між співвласниками не існувало інший домовленостей з приводу поділу, суд вважає обґрунтованими вимогу позивачів щодо визначення розміру їх часток у праві спільної сумісної власності, по 1/3 за кожним. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.3 ст.372 ЦК України), з огляду на що позов в цій частині також підлягає задоволенню. Виходячи з пояснень учасників процесу в ході розгляду справи та приєднаних матеріалів, судом встановлено, що 27.12.2019 [PERSON] та [PERSON] , за згодою чоловіка [PERSON] , досягли домовленості щодо купівлі-продажу 1/3 частини квартири належної [PERSON] . При укладенні угоди між сторонами , було погоджено всі істотні умови купівлі-продажу, вище вказаної частини квартири, зокрема, щодо ціни, передачі майна у власність та подальшого оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі. На підтвердження укладеної угоди, позивач [PERSON] сплатила відповідачу [PERSON] обумовлену ними вартість вказаної частини квартири у сумі 9000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою останнього, складеною в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] 27.12.2019 (а.с.56). Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, [PERSON] отримав обумовлену суму коштів в розмірі 9000 доларів США, знявся з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , виїхав за межі країни, повертатись наміру не має та не бажає вчиняти дії щодо нотаріального посвідчення договору. Обставини щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку узгоджуються із наданою суду довідкою КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради від 28.09.2021 за № 3217. Отже, в результаті укладення вищевказаної розписки щодо купівлі-продажу спірної частини квартири позивачка набула право на вказану вище 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку не посвідчувався та не укладався. У відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як визначено положенням ст.328 ЦК України, особа може набути право власності, зокрема, на підставі правочину. Із наявної у справі письмової розписки про купівлю-продаж 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , слідує, що сторони домовилися щодо істотних умов договору купівлі-продажу та відбулося їх повне виконання. Позивач (покупець) сплатила продавцю (відповідачу) кошти в повному обсязі, а відповідач (продавець) отримав кошти та передав предмет договору купівлі-продажу. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Виходячи із змісту ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ч.5 ст.656 ЦК України, особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 392 цього ж Кодексу визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. За таких обставин, враховуючи, що сторони за договором купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS] , укладеним 27.12.2019, досягли домовленостей щодо всіх його істотних умов і відбулося повне виконання договору, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, що у свою чергу позбавляє позивача належно оформити та зареєструвати своє право на спірне майно, суд вважає за необхідне позові вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за позивачем [PERSON] права власності на придбане за цим договором майно задовольнити.

Outcome: approved