Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14.05.2011 року. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час сім`я розпалася, сторони проживають окремо, примирення між ними неможливе, шлюбні відносини не підтримують, втратили повагу та почуття одне до одного, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Також позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » та розподілити судові витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла письмова заява, згідно якої вона просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідач не з`явився, надав письмову заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.05.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 28, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини . Позивачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в КНП «Олевська центральна лікарня», що стверджується медичною довідкою № 67 від 10.03.2020 року. Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, яка не заперечується відповідачем спільне життя не склалося, сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, на даний час сім`я розпалася, примирення між сторонами неможливе. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є недоцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст.113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За ч. 4 ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки сторони не бажають перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається та збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Після розірвання шлюбу залишити позивачці дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивачка, як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України на стягнення з відповідача понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved