Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON], в інтересах якої, на підставі угоди, діє [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій зазначає, що [INFO] року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №490 та видано [INFO] року свідоцтво про одруження серія [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], батьком дитини є відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 23 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, про що в книзі реєстрації народжень 23 серпня 2005 року зроблено відповідний актовий запис № 344. Позивачка зазначає, що на розгляді у суді знаходиться заява про розірвання шлюбу у зв'язку із погіршенням стосунків між нею та відповідачем. За домовленістю між сторонами, дитина проживає з позивачкою по справі. Також, позивачка зазначає, що на даний час, відповідач бажає надавати допомогу на утримання дитини лише за рішенням суду. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання з'явилась позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, доповнивши, що з відповідачем по справі проживають окремо, син проживає з нею. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судове засідання з'явилась представник позивача, яка діє на підставі угоди, [PERSON] (а.с.5), позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав часткового, не заперечує щоб з нього стягувалися аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, але лише у розмірі 1/7 частини його доходу, надав суду відповідні пояснення. У судове засідання з'явився представник відповідача, який діє на підставі угоди - адвокат [PERSON] (а.с.22), підтримав думку відповідача [PERSON] та просить суд задовольнити позовні вимоги частково, призначивши стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/7 частини доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття, надав суду відповідні пояснення. Вислухавши пояснення сторін по справі, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилались позивач, відповідач, третя особа як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків: Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 23 серпня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, у сторін по справі 12 серпня 2005 року народився син - [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень 23 серпня 2005 року зроблено відповідний актовий запис № 344 та батьком дитини зазначено відповідача по справі (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого [INFO] року відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб (а.с.3). Згідно довідки № 707 від 28.12.2015 року, позивачка по справі зареєстрована за адресою проживання разом із неповнолітнім сином (а.с.23), згідно довідки № 22 від 14.01.2016 року, відповідач працює на ВП «Запорізька АЕС» та отримує заробітну плату (а.с.24), крім того, згідно довідки № 85 від 14.01.2016 року, відповідач по справі перебуває на обліку в УПФУ м.Енергодар та одержує пенсію за віком за списком №1 (а.с.29). Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей і відбування боржником покарання у виді виправних робіт. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що відповідач [PERSON] має можливість та повинен виплачувати щомісячно позивачці аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на час календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved