Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві власності на підставі договору дарування квартири , посвідченого державним нотаріусом 10 Київської державної нотаріальної контори Партолою М.Д. від 22.02.2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1у-309. В квартирі [ADDRESS], зареєстровані: позивачі [PERSON] , [PERSON], та неповнолітній син позивача - [PERSON] Також в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] з 05.04.2007 року, який ніколи не мешкав в даній квартирі. Відповідач проживає за адресою [ADDRESS]. На прохання відповідача його було зареєстровано у вказаній квартирі лише на декілька місяців, однак після сплину строку, відповідач відмовляється скасовувати реєстрацію. Факт не проживання відповідача в вказаній квартирі підтверджується актом, складеного 03.04.2015 року майстром технічної дільниці [PERSON] в присутності сусідів - свідків. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. [PERSON] надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві власності на підставі договору дарування квартири , посвідченого державним нотаріусом 10 Київської державної нотаріальної контори Партолою М.Д. від 22.02.2003 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1у-309. Згідно довідки форми № 3 від 27.03.2015 року виданої ЖРЕО № 409 в квартирі [ADDRESS], зареєстровані: позивачі [PERSON] , [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Факт не проживання відповідача в вказаній квартирі підтверджується актом, складеного 03.04.2015 року майстром технічної дільниці [PERSON] в присутності сусідів - свідків. Необхідність визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], позивачі обгрунтовують неможливістю сплачувати комунальні послуги. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення, оскільки наявні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved