Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом, в якому просили розірвати договір позички речей (меблів та побутової техніки) від 15.12.2014 року строком дії до 2017 року, укладений між ними та відповідачами та зобов»язати користувача [PERSON] повернути їм: диван двоспальний «Шах3» сірого кольору, придбаний ними в 2012 році за 3\~800 грн.; шафу-купе «Фенікс» розміром 2,50 х 2,50 м (з двох частин, колір «бук» з дзеркалами та матовим склом) вартістю 6\~500 грн.; кухню «Венера» темно-бежевого кольору венне розукомплектовану з окремих восьми тумбочок-шаф довжино. 2,80 м (80+80+80+40) вартістю 5\~595 грн. на загальну суму 15\~895 грн. та стягнути з відповідачки [PERSON] судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що вони перебувають у шлюбі та є батьками [PERSON]. 06.06.2014 року син одружився з [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON]. Після одруження відповідачі проживали у [INFO] А, кв.2 м. Кропивницького. Для облаштування побуту за місцем проживання сімї сина та невістки - відповідачів у справі, на умовах позички вони, напередодні дня народження сина 15.12.2014 року, передали в користування відповідачам придбані ними раніше меблі та побутову техніку. Визначили, що цими речами сімя відповідачів буде користуватися до 2017 року, до придбання відповідачами власних речей, однак відповідачі повинні будуть повернути їм ці речі достроково за першою їх вимогою про це. Передачу речей (меблів та побутової техніки) оформили розпискою від 15.12.2014 року між ними та сином - відповідачем [PERSON], який діяв в інтересах своєї сімї. Згідно даної розписки у позичку на умовах тимчасового користування отримано сином та відповідачкою диван двоспальний «ШахЗ» сірого кольору, придбаний у 2012 році за 3800 грн., шафу-купе «Фенікс» розміром 2,50 х 2,50 м (з двох частин, колір «бук» з дзеркалами та матовим склом) вартістю 6500 грн., кухню «Венера» темно-бежевого кольору венге розукомплектовану з окремих восьми тумбочок-шаф довжиною 2,80 м (80+80+80+40 ) вартістю 5595 грн. та інші предмети - пральну машину, пилосос, поверхню газову, стіл кухонний, витяжку, холодильник, мякий куточок кухонний. Належність їм даних речей підтверджується квитанціями, бланками замовлень. 13.02.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Син вибув з місця проживання у [INFO] А, кв.2, та став проживати за їх адресою, потребує облаштування свого побуту, що стало для них непередбачуваною обставиною. Тому до закінчення строку користування нашими речами у них виникла потреба у даних речах, так як ці речі стали потрібні самим для облаштування побуту. Отримані речі сином та невісткою у позичку до 2017 року згідно розписки від 15.12.2014 року залишились за місцем проживання відповідачки [PERSON] Відповідачка на першу їх вимогу про повернення позички - речей, отриманих у тимчасове до 2017 року користування на підставі розписки від 15.12.2014 року, повернула їм частину речей. Залишилися неповернутими вищезазначене майно на загальну суму 15 895 грн. 30.11.2016 року позивачі, діючи в інтересах своєї сімї, направила відповідачці [PERSON] двома поштовими відправленнями (цінним листом та курєрською доставкою) повідомлення про наміри отримати у неї 11.12.2016 року з 8.30 год. до 13.30 год. передані у позичку речі згідно розписки від 15.12.2014 року. Зазначені письмові повідомлення 08.12.2016 року належно вручені відповідачці підприємством поштового звязку, що підтверджується відмітками про вручення на рекомендованих повідомленнях. Жодних заперечень відповідачка на ці повідомлення їм не надіслала. 11.12 2016 року, коли вони прибули до місця проживання відповідачки, вона не відчинила двері, що унеможливило отримання наших речей. Вказані обставини підтверджуються актом від 11.12.2016 року. Посилаючись на вказані обставини, норми статей 202, 203, 207, 827, 834, 836 ЦК України, статті 65 СК України, просять задовольнити позов. В судовому засіданні позивачі та їх представник вимоги позову підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та докази, додані ними до позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов»язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовились про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу. Пунктом 1 ч.2 ст. 834 ЦК України визначено, що позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі, якщо у зв»язку з непереборними обставинами річ стала потрібною йому самому. Якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків (ст. 836 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до розписки, наданої [PERSON] в інтересах сім»ї, він взяв у користування меблі, побутову техніку (перелік нижче), придбані його батьками [PERSON] та [PERSON], на період до 2017 року та зобов»язався повернути у визначений термін або на першу вимогу. Акуратність у користуванні меблями, побутовою технікою гарантує. У разі пошкодження цих речей, що призвело до погіршення функціонування, зобов»язався повернути вартість пошкодженої речі (чеки на придбання речей в наявності) по вартості меблів чи техніки в магазинах на момент повернення. Судом встановлено, що відповідачі по справ [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.06.2014 року, який розірвано 13.02.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 7. Після одруження [PERSON] та [PERSON] проживали у [INFO] А, кв.2 м. Кропивницького. Для облаштування побуту за місцем проживання сімї сина та невістки позивачі, на умовах позички, 15.12.2014 року, передали в користування відповідачам придбані ними (позивачами) раніше меблі та побутову техніку. Визначили, що цими речами сімя відповідачів буде користуватися до 2017 року, до придбання відповідачами власних речей, однак відповідачі повинні будуть повернути їм ці речі достроково за першою їх вимогою про це. Передачу речей (меблів та побутової техніки) оформили розпискою від 15.12.2014 року між позивачами - [PERSON] і [PERSON] та сином - відповідачем [PERSON], який діяв в інтересах своєї сімї. Після розлучення відповідач [PERSON] вибув з місця проживання у [INFO] А, кв.2, та став проживати за адресою позивачів в смт. Компаніївка. 30.11.2016 року позивачі, діючи в інтересах своєї сімї, направила відповідачці [PERSON] двома поштовими відправленнями (цінним листом та курєрською доставкою) повідомлення про наміри отримати у неї 11.12.2016 року з 8.30 год. до 13.30 год. передані у позичку речі згідно розписки від 15.12.2014 року. Зазначені письмові повідомлення 08.12.2016 року належно вручені відповідачці підприємством поштового звязку, що підтверджується відмітками про вручення на рекомендованих повідомленнях. Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 Сімейного Кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, а ч.4 вказаної статті передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї. створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Вказаною статтею сформульована правова презумпція, відповідно до якої вважається, що один із подружжя, укладаючи договір щодо спільного майна, діє зі згоди другого з подружжя. Наявність такої згоди оспорюється представником відповідачки [PERSON], який діє від її імені. За загальними положеннями про договір, зокрема, ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Договір є обов»язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Зобов»язання не може виникнути з договору, який сторона не підписувала, зобов»язання виникає для осіб, що укладають договір, відповідно, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не випливає із суті зобов»язання (стаття 652 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не була присутньою при укладенні розписки, згоди на укладення договору не надавала. Вказані обставини пояснили як позивачі, так і допитані в судовому засіданні свідки. Зокрема, свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що дійсно речі придбавались позивачами у справі. Вони були свідками укладення розписки [PERSON] і при укладенні розписки [PERSON] присутня не була. Таким чином, укладена розписка між позивачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не створює будь-яких правових зобов»язань для відповідача [PERSON]. Враховуючи викладені обставини, зазначені норми законодавства, позовні вимоги є такими, що не базуються на вимогах чинного законодавства, є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивачів.

Outcome: dismissed