Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, уточнивши який зазначили, що [INFO] помер їх батько [PERSON] .. До складу спадкового майна ввійшли дві земельні ділянки, розташовані на території Сніжківської сільської ради Буринського району, право власності на які було посвідчено державними актами серії Р3№702551 та Р3№710970. На день смерті батька вони були малолітніми і проживали окремо, однак вважається, що вони прийняли спадщину. Коли вони вирішити оформити спадщину, їм стало відомо, що спадщину на все майно оформила їхня тітка [PERSON] , в тому числі і на земельні ділянки. Просили визнати частково недійсним свідоцтв про право на спадщину, визнати недійсним державний акт на право на спадщину серії ЯА №337056, а також визнати за ними право власності на Ѕ частку, за кожним, на земельні ділянки, що належали батьку. Відповідачка [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати частково недійсними видані їй свідоцтва про право на спадщину та визнати за нею право власності на 1/3 частку земельних ділянок, успадкованих нею після смерті [PERSON] , які в свою чергу були успадковане останньою після смерті її сина [PERSON] .. Ухвалою суду від 03.06.2019 року зустрічний позов був об`єднаний в одне провадження із первісним позовом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] свої вимоги підтримали, в задоволенні зустрічного позову не заперечували, просили справу розглянути без їх участі. Відповідачка [PERSON] в задоволенні первісного позову заперечень не мала, свої вимоги заявлені в зустрічному позові підтримала, просила справу розглянути без її участі. Представник третьої особи Буринської РДА, в задоволенні позовів не заперечував, просив справу розглянути без його участі. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Перевіривши доводи сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд прийшов до наступних висновків. Встановлено, що [INFO] в с. Сніжки. Буринського району Сумської області помер [PERSON] батько позивачів [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця, свідоцтвами про народження позивачів, рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 28.12.2018 року (а.с.9-11). Враховуючи дату відкриття спадщини, строк прийняття якої закінчився 24.03.2004 року, суд вважає, що до виниклих спадкових правовідносин слід застосовувати положення Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, що узгоджується з п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу та роз`ясненнями, наданими у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». З довідки Сніжківської сільської ради Буринського району Сумської області вбачається, що на момент смерті спадкодавець проживав в с. Сніжки разом із своєю матір`ю [PERSON] (а.с.12). [PERSON] та [PERSON] , будучи спадкоємцями першої черги за законом (ст.1261 ЦК), на день відкриття спадщини були малолітніми і в силу ч.4 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Крім них, спадщину прийняла мати померлого - [PERSON] , яка також відповідно до ст.1261 ЦК є спадкоємицею першої черги за законом. За заявою останньої, нотаріусом Буринської районної державної нотаріальної контори, на її ім`я, було видано свідоцтво про право на спадщину, зокрема 29.04.2005 року, що зареєстроване в реєстрі за №539, на земельні ділянки: площею 3,346 га з кадастровим номером 5920986400:05:002:0012; площею 0,934 га з кадастровими номерами 5920986400:07:001:2051 та 5920986400:05:003:1051, яке стало підставою для видачі Буринською РДА [PERSON] нового державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №337056 від 08.11.2005 року в який ввійшли зазначені земельні ділянки (а.с.41-48,73). Між тим, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини, [PERSON] зазначила в ній, що інших спадкоємців, передбачених законом, в т.ч., які мають право на обов`язкову частку в спадщині, немає (а.с.41). Таким чином, остання свідомо замовчувала про наявність в померлого двох неповнолітніх дітей, синів [PERSON] та [PERSON] , які незважаючи, що проживали окремо від батька, в силу ч.4 ст.1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину. Відповідно до\~ст.63\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~в редакції\~чинній на\~ момент\~виникнення спірних\~правовідносин,\~державний нотаріус,\~який одержав\~від спадкоємців\~повідомлення про\~ відкриття\~ спадщини,\~ зобов`язаний\~ повідомити\~ про\~ це\~ \~тих спадкоємців,\~місце проживання\~або роботи\~яких йому\~відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Аналогічні вимоги містяться і в п.188 Розділу 20 інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом МЮ України 03.03.2004 року №20/5 та зареєстрованого в МЮ України 03.03.2004 року за №283/8882. Однак нотаріус зазначених вимог не виконав в повній мірі, видав [PERSON] вищевказане свідоцтво про право на спадщину, що потягнуло порушення прав інших спадкоємців, а саме [PERSON] та [PERSON] .. В подальшому, 26.06.2006 року [PERSON] був посвідчений в Бунякинській сільській раді Путивльського району Сумської області заповіт, зареєстрований в реєстрі за №21, яким вона все своє майно заповіла на користь [PERSON] (а.с.59). \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] померла в с. Бунякине Путивльського району (а.с.53). \~ \~ \~ \~Спадщину після смерті останньої прийняла її дочка [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом. При цьому, до спадкової маси ввійшла і спадщина, що була успадкована [PERSON] після смерті свого сина [PERSON] .. \~ \~ \~ \~На підставі заяви [PERSON] приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу Фесенко А.О. була зведена спадкова справа №158/2015 та видані на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.51-93). \~ \~ \~ \~Зокрема, останній було видано свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №85 - на земельну ділянку площею 3,3457 га з кадастровим номером 5920986400:05:002:0012; свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №87 - земельну ділянку площею 0,6170 га з кадастровим номером 5920986400:07:001:2051; свідоцтво про право на спадщину, зареєстроване в реєстрі за №89 - земельну ділянку площею 0,3170 га з кадастровим номером 5920986400:05:003:1051(а.с.88,90,92). Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в абз.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. За ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Пунктом 10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Стаття 16 ЦК України встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких може бути визнання права та визнання незаконними рішення дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В силу\~статей 391,392\~ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 393 цього Кодексу передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Зогляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВСА № 452289 від 29.04. 2005 року, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 539, що було видане Буринською районною державною нотаріальною конторою [PERSON] необхідно визнати частково недійсним у розмірі 2/3 частини. Враховуючи, що в подальшому на підставі цього свідоцтва, Буринською РДА був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №337056 від 08.11.2005 року, він також підлягає скасуванню. В свою чергу, видані приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за №85,№87 та №89, підлягають визнанню недійсними в 2/3 частині, оскільки підставою для їх видачі, в тому числі, були документи видані органами нотаріату без врахуванням прав двох інших спадкоємців [PERSON] та [PERSON] .. Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Виходячи із сформованої практики Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Таким чином, вимоги первісного позову та зустрічного позову підлягають задоволенню, що в повній мірі відновить порушені права [PERSON] , [PERSON] та захистить права [PERSON] на спадкування за заповітом після померлої [PERSON] ..

Outcome: approved