overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], про визнання його особою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком, котрий уже понад півтора року не проживає за зазначеною адресою, а тому може вважатись таким, що втратив право на користування нею. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач вдруге у судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи був повідомленим належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надіслав. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає неявку відповідача допущеною без поважних причин та, враховуючи, що позивач проти цього не заперечує, такою, що не перешкоджає заочному розгляду справи у його відсутності та ухваленню заочного рішення на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення позивачки, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов слід задоволити з огляду на таке. Згідно з копією договору дарування від 16 листопада 2009 року серії ВМЛ № 685216, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 2160, позивачка отримала в дарунок квартиру [ADDRESS]. З довідки про склад сім'ї, виданої 05 березня 2014 року ОСББ «С.Будного,20», вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані позивачка, відповідач та [PERSON]. З копії десятої сторінки паспорта громадянина України [PERSON] встановлено, що 06 вересня 2001 року остання уклала шлюб з відповідачем, тобто він є членом її сім'ї. Посилання позивачки на факт розірвання шлюбу між нею та [PERSON] до уваги судом не береться, оскільки не ґрунтується на доказах. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. (ч. 2 ст. 405 ЦК України) Як встановлено в судовому засіданні, відповідач у спірній квартирі не проживає більше одного року. Доказів поважності підстав такого не проживання суду надане не було, як і не наведено фактів наявності домовленості між сторонами, що стосувалась би зазначених обставин. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача з вини відповідача, які підлягають захисту, шляхом визнання його таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], про визнання його особою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач є її чоловіком, з яким вона бажає розірвати шлюб, уже понад чотири роки не проживає за зазначеною адресою, а тому може вважатись таким, що втратив право на користування нею. В судове засідання позивачка не з'явилась, забезпечивши явку свого представника - [PERSON], яка позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач вдруге у судове засідання не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи був повідомленим належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надіслав. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає неявку відповідача допущеною без поважних причин та, враховуючи, що позивач проти цього не заперечує, такою, що не перешкоджає заочному розгляду справи у його відсутності та ухваленню заочного рішення на підставі наявних доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов слід задоволити з огляду на таке. Згідно з копією договору дарування від 21 серпня 2000 року серії АВН № 644458, посвідченого завідуючою Першої тернопільської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 2015, позивачка отримала в дарунок квартиру [ADDRESS]. З довідки про склад сім'ї № 1912, виданої 04 липня 2014 року дочірнім підприємством «Комунальник-1», вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані позивачка та відповідач. З копії десятої сторінки паспорта громадянина України [PERSON] встановлено, що 03 грудня 1998 року остання уклала шлюб з відповідачем, тобто він є членом її сім'ї. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. (ч. 2 ст. 405 ЦК України) Комісією в складі заступника директора ДП «Комунальник - 1» Г ТОВ «Мрія» Новіцької Л.О., паспортиста ДП «Комунальник - 2» Г ТОВ «Мрія» [PERSON] в присутності гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] складено акт від 04 липня 2014 року про те, що [PERSON], який зареєстрований за адресою: квартира [ADDRESS], з лютого 2010 року за вказаною адресою не проживає. Отож, як встановлено в судовому засіданні, відповідач у вказаній квартирі не проживає більше одного року. Доказів поважності підстав такого не проживання суду надане не було, як і не наведено фактів наявності домовленості між сторонами, що стосувалась би зазначених обставин. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача з вини відповідача, які підлягають захисту, шляхом визнання його таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], який належить позивачці на праві власності. Посилалась на обставини розлучення із відповідачем, вона є одноосібним власником нерухомості, в зв'язку з чим має право на усунення перешкод у здійсненні права користування житлом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та дала пояснення згідно заяви. Відповідач [PERSON] позову не визнав, зазначив, що він є колишнім чоловіком позивачки, посилаючись на положення ст. 156 Житлового кодексу України, як член сім`ї власника житлового будинку зберігає право на користування ним. Просив відмовити у позові, оскільки не має можливості винаймати окреме житло. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. Згідно рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2009 року в цивільній справі № 2-123/2009 року про розірвання шлюбу між сторонами відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки, сторони перебували у шлюбі з 1999 року. Як вбачається з будинкової книги відповідач зареєстрований з 29.08.2001 року в будинку [ADDRESS]. Власником вказаного згідно рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 6 листопада 2013 року № 572/3992/13-ц та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є позивачка [PERSON] Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином заявлені позивачкою підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не приймаються судом до уваги, право особи, яка припинила сімейні відносини із власником будинку, на користування житлом, охороняється законом. На підставі статей 156, 157 Житлового кодексу,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась\~в суд з позовом\~\~до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Вказує, що її син відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі, але з 2005 року переїхав проживати до дружини. Вказує, що в неї виникли труднощі в оформленні субсидії на сплату комунальних платежів, можуть виникнути в майбутньому труднощі при здійсненні свого права при відчуженні нерухомості. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою № 40 в будинку № 1 по вул. Тисменецькій в м. Чернівці. \~ \~ \~ \~ \~ Ухвалою\~судді Шевченківського\~районного суду\~м.\~Чернівці від\~16\~листопада 2018\~року відкрито\~ загальне позовне провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, не заперечували щодо заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не зявився, хоча був належним чином повідомлений про місце, час і дату розгляду справи в суді, про причини неявки суду не повідомив, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення\~позивачки та\~її представника,\~які не\~заперечували проти\~розгляду справи\~без участі\~відповідача та\~ухвалення заочного\~рішення,\~дослідивши матеріали\~справи,\~суд вважає,\~що згідно\~ст.\~281\~ч.\~1\~ ЦПК\~України \~належить постановити\~ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 405\~\~ЦК України\~\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 138908525 від 24 вересня 2018 року (а.с.8). Із довідки\~ПП «Регіон-Центр»\~від 06\~вересня \~2018\~року №\~3507,\~\~вбачається,\~що позивачка [PERSON]\~та її син - відповідач [PERSON] зареєстровані в [INFO] (а.с. 9). Згідно актів ПП «Регіон-Центр» від 04 червня 2015 року та 10 вересня 2018 року, відповідач не проживає в спірній квартирі на протязі 17 років (а.с.10-11). Таким чином,\~\~відповідач\~[PERSON] не проживає в спірній квартирі з 2005 року, тобто понад один рік, і за таких обставин, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №40 в будинку № 1 по вул. Тисменецькій в м. Чернівці. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~\~всі судові витрати, понесені\~\~та документально підтверджені позивачкою, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та ст. ст. 319, 321, 405\~ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась\~в суд з позовом\~\~до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться в м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 1-Б/7. На сьогоднішній день в даній квартирі зареєстровані вона із сином Николайчук М-В С. та відповідачка [PERSON], яка є донькою її чоловіка. Проте відповідачка залишила квартиру та там не проживає більше одного року. Зазначає, що перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачці ніхто не вчиняв. Реєстрація відповідача в квартирі створює ряд незручностей, а саме: неможливість оформлення субсидії на оплату комунальних послуг, надходження кореспонденції відповідача та повідомлень на її адресу та інше, тому просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не зявилась, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити, прости винесення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до\~ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому судом постановлено провести по справі заочний розгляд та постановити заочне рішення на підставі поданих до суду доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 78.20 кв. м, що знаходиться в [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4). Згідно довідки про склад сімї та реєстрацію КЖРЕП №6 від 13.02.2017 року, в [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON], її син [PERSON] М-В.С. та відповідачка [PERSON], яка є донькою чоловіка позивачки (а.с.6). З акту обстеження квартири №152 від 02.03.2017 року вбачається, що відповідач залишила вищевказану квартиру та там не проживає більше 1 року, а саме: з січня 2016 року (а.с. 5). Згідно змісту ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряд\-ження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши матеріали справи, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні в судовому засіданні всіх доказів, що є в матеріалах справи, в їх сукупності,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Посилається на те, що вона є власником будинку №1 по I-му провулку Луковецькому у м. Чернівці на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 16.03.2001 року приватним нотаріусом. Чернівецького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №999. В будинку на даний час зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказує, що з 26 жовтня 2012 року і по даний час, відповідач у даному будинку не проживає і не знявся з реєстрації. З жовтня 2012 року відповідач за вказаною адресою не проживає. Просить в будинку №1 по першому провулку Луковецькому в м. Чернівці. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, пояснили обставини викладені в позовній заяві, позов просили задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та пояснив, що проживав у даному будинку в період з 2001 року по жовтень 2012 року, і після розірвання шлюбу в даному будинку не проживає. 25 жовтня 2012 року пішов зі спірної квартири, а в грудні 2012 року забрав всі свої речі. Спроб вселитися не робив, оскільки там не можливо було проживати. Вказує, що на даний момент фактично проживає за адресою [INFO], щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім’ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім’ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить на праві власності будинок №1 по першому провулку Луковецькому в м. Чернівці на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2001 року (а.с. 6). Із довідки КЖРЕП-№6 від 07.07.2014 року № 1245, вбачається, що в будинку №1 по першому провулку Луковецькому зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.8). Відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає в будинку №1 по першому провулку Луковецькому в м. Чернівці, що підтверджується актом від 07.07.2014 року (а.с.9). Таким чином, відповідач [PERSON] не проживає в спірному будинку з жовтня 2012 року, тобто понад один рік, і за таких обставин, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким що втратив право користування будинком №1 по першому провулку Луковецькому в м. Чернівці. Відповідно до ст.88 ЦПК України всі судові витрати, понесені та документально підтверджені позивачкою, підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та ст. ст. 319, 321, 405 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадщину з тих підстав, що як стверджує 04.03.2017 року померла її мати [PERSON] Вона являєтсья спадкоємцем за заповітом на майно померлої матері, спадщину прийняла, а її брат [PERSON], який як непрацездатний пенсіонер за віком, що має право на обов'язкову частку у спадщині, відмовився від спадщини. Спадковим майном є житловий будинок по вул. Грушевського, 32, в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області. 1/2 частина зазначеного житлового будинку належала її матері, а 1/2 частина чоловіку її матері [PERSON], який помер 05.10.2008 року. При цьому її мати прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що її мати за життя не оформила право власності на належний їй житловий будинок. Спадковий житловий будинок відносився до суспільної групи господарств - службовий двір і станом на 15.04.1991 року до складу двору входили: [PERSON], [PERSON] Просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на спадщину, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та сопрудами, що розташовані по вул. Грушевського 32 в с. Війтівка Бершадського району Вінницької області. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність, позов підтримує. \~ \~ \~ \~Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі, позов визнає. \~ \~ \~ \~Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів з ? части на 1/3 частину від всіх доходів, мотивуючі, що рішенням Кременчуцького райсуду від 15 січня 2008 року на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], з відповідача стягнуті аліменти в розмірі ? частини його заробітку, з врахуванням, що на час прийняття рішення [PERSON] перебував в місцях позбавлення волі. Однак на даний час відповідач відбув покарання та працевлаштувався на ПАТ «АвтоКрАЗ», тому просить в зв'язку з зміненим його матеріальним станом, збільшити розмір стягуваних аліментів на 1/3 частину від всіх доходів. В судове засіданні позивачка не з'явилась, згідно позову просить розглядати справу в її відсутність через віддаленість проживання у Винницької області. Відповідач також надав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, приєднав довідку про те, що він дійсно працює в ПАТ «АвтоКрАЗ» та має середній заробіток 1986 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясував, що рішенням Кременчуцького райсуду від 15 січня 2008 року на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та зазначено, що відповідач перебуває в місцях позбавлення волі. Згідно довідки ПАТ «АвтоКрАЗ» №3807 від 28.12.2015 року [PERSON] дійсно працює на підприємстві з 08.08.2014 року та його середній заробіток становить 1986 грн. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При таких обставинах, суд, враховуючі, що матеріальний стан відповідача [PERSON] покращився та його згоду на збільшення розміру аліментів, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved