Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивачі, звернувшись в суд із даним позовом, посилаються на те, що 31 грудня 2016 року померла [PERSON], яка була мамою позивача, [PERSON] і бабусею позивача [PERSON]. 11 жовтня 2007 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим 11 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу [PERSON] Спадкове майно складається з земельної ділянки загальною площею 0,0632 га, яка розташована в м. Коломия вул. Кринична,38, Івано-Франківської області. Позивачі, [PERSON] та [PERSON] на дань смерті [PERSON] разом з нею були співвласниками даної земельної ділянкизагальною площею 0,0632 га, яка розташована в м. Коломия вул. Кринична,38, Івано-Франківської області, однак у позивачів відсутній належний документ, яким визначено частку кожного з них в даному майні, і виділити її на даний час в звязку зі смертю [PERSON] неможливо, а тому позивач не має змоги оформити спадщину на частку в спадковому майні. Просять ухвалити рішення, яким визначити, що частка померлої [PERSON], в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0632 га, кадастровий номер 2610600000240020016, що знаходиться за адресою м. Коломия вул. Кринична,38 Івано-Франківської області і державним актом на право приватної власності на земельну ділянку сер.ЯД №892310 від 25.07.2007 року, передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, становила 1/3, а частка кожного з позивачів в праві спільної сумісної власності на дану земельну ділянку становить 1/3. Позивачі в судове засідання не зявилися, однак представник позивачів [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її та позивачів відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач, представник Коломийської міської ради, в судове засідання не зявився, однак подав в суд заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року, а також ст. 1 Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнають право держави на здійснення контролю за використанням власності з урахуванням загальних інтересів або для забезпечення стягнення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) переходять всі права та обов'язки до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що 31 грудня 2016 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 05 січня 2017 року зроблено відповідний актовий запис за № 14 (а.с.5). 11 жовтня 2007 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки загальною площею 0,0632 га, яка розташована в м. Коломия вул. Кринична,38, Івано-Франківської області. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №892310,виданого Коломийською міською радою 25.07.2007 року, земельна ділянка загальною площею 0,0632 га, яка розташована в м. Коломия по вул. Кринична,38, Івано-Франківської області належить на праві спільної сумісної власності позивачам: [PERSON], [PERSON] та померлій [PERSON]. Дана земельна ділянка передана у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відомості про дану земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру і даній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 2610600000240020016. Приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в правовстановлюючоу документі , а саме в Державному акті на право власності на земельну ділянку відсутні відомості про частку, яка належить померлій [PERSON], що підтверджується листом від 05.07.2017 року № 51/02-14 (а.с. 7). Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України у\~разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ч.5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Отже, суд приходить до висновку, що частка померлої [PERSON] становила 1/3 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0632га, кадастровий номер 2610600000240020016, що знаходиться за адресою м. Коломия вул. Кринична,38, Івано-Франківської області, та частка кожного з позивачів [PERSON] та [PERSON] також становить 1/3 у праві спільної сумісної власності на дану земельну ділянку. Тому позовні вимоги [PERSON], [PERSON] про визначення розміру часток співвласників в праві на земельну ділянку є належно обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 328,368,370, 1216, 1222, 1268 ЦК України, ст..ст.86,89 ЗК України та

Outcome: approved