Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Позивачка 20.05.2020 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, у розмірі 4500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свій позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач залишив сім`ю, проживає окремо і не надає матеріального утримання дитині, хоча має таку можливість оскільки працевлаштований, має постійний заробіток. Вона теж працює, однак її заробітку недостатньо для належного забезпечення дочці належного рівня життя. Позивачка у судове засідання не з`явились, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала і просила його задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданому письмовому відзиві позов визнав частково, посилаючись на те, що заявлена сума 4500 грн. є для нього занадто великою, оскільки він на даний час не має стабільного заробітку, також допомагає своїй матері, яка є інвалідом другої групи. Крім того, вважає, що позивачка зобов`язана теж рівноцінно утримувати дитину. Також він постійно допомагає дочці, здійснює оплати та покупки, перекази коштів на всі необхідності дочки. Тому він не ухиляється від матеріального утримання дочки. Погодився сплачувати аліменти у розмірі 1300 грн. У поданій позивачкою відповіді на відзив, остання пояснила, що дійсно з 2017 року відповідач перебував на роботі за кордоном та здійснював грошові перекази, та надані ним платіжні документи в значній мірі повторюються, з однаковими грошовими сумами. Також мама відповідача дійсно є інвалідом, однак він не є її опікуном, мама отримує пенсію та перебуває у зареєстрованому шлюбі, і її чоловік є працездатним і отримує заробітну плату. Як їй відомо на даний час відповідач працює у сервісному центрі «Електролюкс» в м. Івано-Франківську та має постійний дохід. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено,\~що у\~шлюбі сторін\~народилася дочка\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Сторони разом не проживають, малолітня дитина проживає разом з матір`ю. Як вбачається з долучених до матеріалів справи відповідачем копій платіжних доручень, останній добровільно сплачує кошти на утримання дочки, однак дана сума не забезпечує належний рівень життя дитини, необхідний для її гармонійного, всебічного розвитку, домовленості про розмір аліментів на дитину між сторонами не досягнуто. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,здійснюються вони державними чи приватними установами,що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування,які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків,опікунів чи інших осіб,які відповідають за неї за законом,і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2\~ст.182 СК України\~(у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1\~ст.183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1\~ст.182 СК України\~враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері, яка працює в АТ «Тисменицягаз»; 2) стан здоров`я відповідача, який є молодим, здоровим і працездатним, та матеріальне становище відповідача, який офіційно працевлаштований у ТОВ «Електросвіт», отримуючи постійний дохід; 3) відсутність у відповідача інших дітей, має матір, якій встановлено другу групу інвалідності; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір»,з відповідача слід стягнути 840,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету. Вимога позивачки про стягнення в її користь судових витрат не підлягає до задоволення, оскільки не підтверджена жодними належними і допустимими доказами. На підставі наведеного, відповідно до ст.3,27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989р. (у редакції зі змінами,схваленими резолюцією50/155Генеральної Асамблеї ООН від21грудня 1995р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 183\~СК України,\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved