Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є одноособовим власником квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її сином. Згідно будинкової книги для прописки громадян, що мешкають в квартирі [ADDRESS] з 23 квітня 2007 року зареєстрований відповідач, однак близько 10ти років він не проживає за місцем реєстрації. Весь цей час проживає в Росії, жодного разу не відвідував вищевказану адресу. Той факт, що в квартирі досі зареєстрований [PERSON] не дає можливості власниці квартири повноцінно нею користуватися, вона змушена сплачувати комунальні платежі на всіх зареєстрованих осіб. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 01 листопада 2021 року суд протокольною ухвалою без видалення в нарадчу кімнату закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивачки протягом 25 років, перебуває з нею у доброзичливих відносинах. [PERSON] бачила дуже давно, близько 23 років назад, їй відомо, що він виїхав кудись. У квартирі [ADDRESS] особистих речей відповідача [PERSON] не бачила. Перешкод у проживанні у вказаній квартирі йому ніхто не чинить. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою позивачки більше 40 років. З відповідачем [PERSON] знайома, він є сином позивачки. Не проживає у квартирі [ADDRESS] більше двох років. У вказаній квартирі свідок буває, речей відповідача там не бачила. Перешкод у проживанні у вказаній квартирі йому ніхто не чинить. Суд, заслухавши позивачку, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Тернопільської міської ради 14 березня 2007 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м. на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради № 65 від 24 січня 2007 року. Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13879670 від 14 березня 2007 року. Згідно будинкової книги для прописки громадян, що мешкають в квартирі [ADDRESS] , з 23 квітня 2007 року у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] . Згідно акту від 29 липня 2021 року, виданого ТОВ «СОВР1», комісія у складі головного інженера [PERSON] , паспортиста [PERSON] в присутності власника склали акт про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , але не проживає, про що засвідчити свідкисусіди. Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивачки про те, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає більше року, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів не проводить. Будьяких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будьякі угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будьякі дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] є сином позивачки [PERSON] , яка на підставі свідоцтва про право власності з 14 березня 2007 року є одноосібним власником житла, де зареєстрований, однак понад рік не проживає [PERSON] , а тому позивачка звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідач втратив інтерес до квартири, де має зареєстроване місце проживання, не користується цим житлом, комунальних послуг не оплачує. Припинення права\~користування відповідача\~спірним житлом\~відповідає вимозі\~пропорційності переслідуваній\~легітимній меті\~у світлі\~статті 8\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на те, що позивачка, у зв`язку із збереженням за колишнім членом сім`ї права користування належною їй квартирою та реєстрації його проживання у спірному житлі, позбавлена можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивачки, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . На підставі наведеного,

Outcome: approved