Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за договорами позики. Вимоги позову мотивують тим, що у 2005-2006 роках позивачами була надана позика [PERSON] в сумі 35000 доларів США, з них: 20000 доларів США позичив [PERSON], а 15000 доларів США - [PERSON] У 2012-2013рр. [PERSON] повернув [PERSON] 7000 доларів США. Решту позики [PERSON] за час свого життя позивачам не повернув. 11.12.2013 р. [PERSON] помер і залишок неповернутої позики становив 20000 доларів США [PERSON] та 8000 доларів США [PERSON] Покликаючись на ст.ст. 1216, 1218, 1282 ЦК України, позивачі зазначають, що дружина [PERSON] - [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], до складу якої входять і зобовязання [PERSON] перед позивачами по поверненню позики в межах спадкового майна. Відповідач [PERSON] на вимогу позивачів повернула [PERSON] 2000 доларів США в рахунок погашення боргу за позикою, отриманою [PERSON] Решту неповернутої [PERSON] за час життя позики в сумі 18000 доларів США [PERSON] та 8000 доларів США [PERSON] відповідач [PERSON]М відмовилась повертати. На підтвердження обставин передачі позивачами грошей та їх отримання [PERSON], часткового виконання ним зобовязання по поверненню коштів, позивачі посилаються на розписки з підписами [PERSON] від 05.09.2005 р., від 05.10.2005, від 12.10.2005 р., від 15.05.2006 р., від 10.10.2012 р., від 12.04.2013 р., від 23.07.2013 р. Покликаються також на аудіозаписи розмов з [PERSON] та на розписку [PERSON] від 10.11.2014 р., як на докази заявлення вимоги до спадкоємця і визнання [PERSON] боргу її померлого чоловіка перед позивачами та часткового виконання нею обовязку по поверненню позики. В подальшому позивачі [PERSON], [PERSON] надали суду заяву про відмову від позову до [PERSON] та заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 22.09.2016 р. прийнято відмову від позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON], провадження у справі в цій частині закрито. З врахуванням збільшених та уточнених позовних вимог, позивачі просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 483319,08 грн. заборгованості за договором позики, що станом на 22.03.2017 р. за курсом Національного Банку України відповідає 18000,00 доларів США, в межах спадкового майна, після смерті [PERSON], який помер 11.12.2013 р. та на користь [PERSON] 214808,50 грн. заборгованості за договором позики, що станом на 22.03.2017 р. за курсом Національного Банку України відповідає 8000,00 доларів США, в межах спадкового майна, після смерті [PERSON], який помер 11.12.2013 р. та судові витрати у справі. Представники відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечили та пояснили, що [PERSON] не було відомо про позику позивачами її чоловіку коштів в сумі 35000 доларів США, що розписки, які надані позивачами не містять обовязку [PERSON] повертати кошти. Стверджують, що якщо кошти й передавались, то виключно як інвестиція у бізнес. Заперечують справжність підписів [PERSON] на розписках. Зазначили, що перед смертю чоловік відповідача [PERSON] обмовився, що заборгував [PERSON] 3000 доларів США, з яких відповідач, як спадкоємиця 10.11.2014 р. передала [PERSON] 2000 доларів США, а решту виплатить пізніше. Представники відповідача заперечують достовірність аудіозаписів розмов [PERSON] з [PERSON], заперечують, що [PERSON] предявляв [PERSON] в березні 2014 вимогу про повернення боргу, як спадкоємиці, а також стверджують , що спадкової маси для задоволення вимог позивачів недостатньо, оскільки [PERSON] сплатила інші борги померлого [PERSON] Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення кредитора спадкодавця права вимоги до спадкоємця. Просить суд визнати [PERSON]А та [PERSON] такими, що втратили право вимоги до [PERSON] як спадкоємця [PERSON] Вимоги зустрічного позову мотивувала тим, що позивачами пропущено встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України строк предявлення вимоги до неї, як до спадкоємця, а також, що у спадщину вона отримала майна на загальну суму 511944,00 грн., за рахунок якого погасила борги свого померлого чоловіка і розподілила все майно, яке складало спадкову масу, серед кредиторів [PERSON] Позивачі за первісним позовом заперечили проти зустрічного позову з тих підстав, що 26.03.2014 р. позивач [PERSON], діючи від свого імені та від імені [PERSON], звертався, в усному порядку, до [PERSON], з вимогою про повернення заборгованості за договорами позики, отриманої [PERSON] за час його життя. [PERSON] такі вимоги визнала і обіцяла повертати борг з липня 2014 р. В подальшому, 04.07.2014 р., оскільки [PERSON] не виконала такого зобовязання, [PERSON] від свого імені та, як представник сина, від імені [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовими вимогами про повернення спадкоємцями [PERSON] боргу останнього. 10.11.2014 р. [PERSON] повернула [PERSON] 2000,00 доларів США в рахунок погашення боргу за позикою [PERSON] Стверджують, що [PERSON]М не надала належних доказів задоволення вимог інших кредиторів [PERSON] в межах спадкового майна. В судовому засіданні позивач і його представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечили, просили первісний позов задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представники відповідача в судовому засіданні первісний позов не визнали, підтримали зустрічний позов, просили в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Суд, заслухавши та оцінивши пояснення сторін, їх представників та показання допитаних свідків, дослідивши письмові та речові докази по справі, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З позовної заяви та пояснень позивачів та їх представників вбачається, що позивачі стверджують про укладення між [PERSON] і [PERSON], [PERSON] і [PERSON] договорів позик на загальну суму 35000 доларів США, з яких 20000 доларів США [PERSON] позичив [PERSON], 15000 доларів США - [PERSON] На підтвердження таких обставин позивачі надали суду розписки від 05.09.2005 р., 05.10.2005 р., 12.10.2005 р. (на одному аркуші), від 15.05.2006 р., 30.08.2006 р. (на одному аркуші), від 10.10.2012 р., від 12.04.2013 р., від 23.07.2013 р. В судовому засіданні досліджено документ на одному аркуші від 05.09.2005 р., 05.10.2005 р., 12.10.2005 р. наступного змісту: «Я, [PERSON] вклав гроші в бізнес [PERSON] під проценти в указаних сумах. Фінансові питання з Толіком [PERSON]. Станом на 1 жовтня 2005 року мною вкладено пятнадцять тисяч доларів. Починаючи з 1 жовтня 2005 року відрахування мені становлять шістсот доларів кожен місяць»; «Станом на 5 жовтня 2005 року мною вкладено грошей в сумі сімнадцять тисяч пятсот доларів США. Починаючи з цього дня відрахування мені становлять сімсот доларів кожен місяць. Станом на 12 жовтня 2005 року мною вкладено грошей в сумі двадцять тисяч доларів США. Починаючи з цього дня відрахування мені становлять вісімсот (800) доларів кожен місяць» (Т.1, а.с. 199). На документі наявні три підписи та виконані рукописним текстом дати 05.09.2005 р., 05.10.2005 р., 12.10.2005 р. Ці підписи та дати, згідно висновку експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц, виконані [PERSON] (Т.4, а.с. 78-82). В судовому засіданні досліджено документ на одному аркуші від 15.05.2006 р., 30.08.2006 р. наступного змісту: «[PERSON] вклав гроші в бізнес [PERSON] на умовах, вказаних нижче під проценти. Я [PERSON] вклав у бізнес [PERSON] Толіка пять тисяч доларів США під проценти відрахування мені починаючи з 1 червня 2006 року становлять 150 доларів. [PERSON] розписався власноручно в отриманні грошей» та рукописний текст: «Станом на 30.08.2006 р. вкладено 15000 (пятнадцять тисяч доларів)» (Т.1, а.с. 200). На документі наявний підпис та виконана рукописним текстом дата:15.05.2006 р. Згідно висновку експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц підпис та рукописний текст і дата виконані [PERSON] (Т.4, а.с. 78-82). З наявної в матеріалах справи розписки від 10.10.2012 р. (Т.1, а.с. 201), наданої [PERSON] [PERSON], вбачається, що станом на 10 жовтня 2012 р. у бізнесі [PERSON] знаходяться гроші [PERSON] в сумі 20000 доларів США та гроші [PERSON] в сумі 15000 доларів США, вкладені з отримуванням процентів. 19.03.2010 р. [PERSON] виплатив [PERSON] та [PERSON] проценти на загальну суму 200 доларів США, і що на прохання [PERSON] вони ([PERSON], [PERSON], [PERSON]В.) домовились, що з 10.10.2012 р. [PERSON] виплачуватиме їм гроші вкладені в бізнес, а проценти виплатить пізніше. З цієї ж розписки вбачається, що 10.10.2012 р. [PERSON] повернув [PERSON] 5000 доларів США, які отримав [PERSON] і в [PERSON] залишаються кошти [PERSON] в сумі 10000 доларів США. На розписні наявний рукописний текст «Згодний» та підпис. Згідно висновку експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц підпис на розписці та текст виконані [PERSON] (Т.4, а.с. 78-82). З наявної в матеріалах справи розписки від 12.04.2013 р. (Т.1, а.с. 202) наданої [PERSON] вбачається, що станом на 12.04.2013 р. в бізнесі [PERSON] знаходяться гроші в сумі 10000 доларів США, що належать [PERSON], що 12.04.2013 р. [PERSON] отримав від [PERSON] 1000 доларів США для передачі [PERSON] і в бізнесі [PERSON] залишається 9000 доларів США [PERSON] На розписці наявний підпис, який згідно висновку експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц виконаний [PERSON] (Т.4, а.с. 78-82). З наявної в матеріалах справи розписки від 23.07.2013 р. (Т.1, а.с. 203), наданої [PERSON] вбачається, що станом на 23.07.2013 р. р. в бізнесі [PERSON] знаходяться гроші в сумі 9000 доларів США, що належать [PERSON], що 23.07.2013 р. [PERSON] отримав від [PERSON] 1000 доларів США для передачі [PERSON] і в бізнесі [PERSON] залишається 8000 доларів США [PERSON] На розписці наявний підпис та рукописний текст «згідний», які відповідно до висновку експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц виконані [PERSON] (Т.4, а.с. 78-82). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 сформульована наступна правова позиція про те, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Надаючи оцінку доводам позивачів про укладення договорів позики з [PERSON], суд враховує зміст вищевказаних документів та висновок експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц, з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] передавали [PERSON] кошти в сумі 20000 та 15000 доларів США відповідно. Враховуючи ч. 2 ст. 1047 ЦК України, згідно якої передача позикодавцю грошової суми позичальнику може підтверджуватись іншим документом, ніж розписка позичальника, з огляду на правову позицію Верховного Суду України від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13, суд вважає документи датовані 05.09.2005 р., 05.10.2005 р., 12.10.2005 р. та 15.05.2006 р., 30.08.2006 р. документами, які підтверджують передачу [PERSON] [PERSON] 20000 доларів США та передачу [PERSON] [PERSON] 15000 доларів США, а також отримання [PERSON] цих коштів. Судом встановлено, що відповідно до документів від 05.09.2005р., 05.10.2005р., 12.10.2005р. та від 15.05.2006р., 30.08.2006р. позивачами гроші передавались [PERSON] під проценти, а згідно розписки від 10.10.2012 р. [PERSON] виплатив позивачам 200 доларів США процентів. Це узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України про право позикодавця на отримання процентів від позичальника за користування позикою. Оскільки встановлено обставини передачі позивачами грошових коштів [PERSON] під проценти та виплати останнім процентів, суд приходить до висновку, що між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, 05.09.2005 р., 05.10.2005 р., 12.10.2005 р. укладено договори позики на загальну суму 20000 доларів США, а між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON] 15.05.2006 р., 30.08.2006 р. укладено договори позики на загальну суму 15000 доларів США. Враховуючи встановлені судом обставини та зважаючи на висновок експертизи Львівського НДІСЕ № 958/959 від 07.07.2016 р. з дослідження підписів та почерку та матеріалів документів по матеріалах цивільної справи № 167/1669/14-ц суд не приймає до уваги доводи представників відповідача за первісним позовом про те, що розписки не підписані [PERSON], і що кошти в сумі 35000 доларів США йому позивачами не передавались. Суд також критично відноситься до доводів відповідача про те, що за умови передачі коштів їх слід вважати інвестицією, а не позикою, так як такі твердження відповідача є суперечливими, так як згідно положень ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційна діяльність здійснюється в тому числі шляхом залучення фінансових коштів у вигляді позик. Судом встановлено, що 11.12.2013 р. [PERSON] помер (Т.1, а.с. 14, Т. 2, а.с. 214, Т. 2 а.с. 218 на звороті), заповіту не складав. Спадкоємці [PERSON] за законом мати [PERSON] та син [PERSON] відмовились від прийняття спадщини (Т.2, а.с. 210 на звороті, а.с. 220). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] (Т.2 а.с. 219 на звороті). Виходячи зі змісту розписок від 10.10.2013 р., від 12.04.2013 р. та від 23.07.2013 р. [PERSON] повернуто позику [PERSON] в сумі 7000 доларів США. Таким чином на день смерті [PERSON] останнім не повернуто [PERSON] позику в сумі 20000 доларів США та [PERSON] в сумі 8000 доларів США. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як слідує із змісту ст. 1216, ч. 1 ст. 1282 ЦК України, до [PERSON] як спадкоємця [PERSON], яка прийняла спадщину, перейшли обовязки спадкодавця [PERSON], в тому числі обовязок повернути [PERSON] позику в сумі 20000 доларів США та [PERSON] позику в сумі 8000 доларів США в межах вартості майна, одержаного у спадщину. З наявних у матеріалах справи свідоцтв про право на спадщину за законом матеріалів вбачається, що [PERSON] прийняла у спадщину після смерті [PERSON]: 1/2 частку комплексу з 4-х споруд по вул. Гагаріна, 44 в м. Рожище, вартістю 122050,00 грн.( Т.2, а.с. 225 на звороті); 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0724 га по вул. Незалежності в м. Рожище, вартістю 72584,62 грн. (Т2, а.с. 226); 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,2400 га по вул. Шевченка в м. Рожище, вартістю 251544,00 грн.; 1/2 частки в статутному фонді ТзОВ «Рожище Гарантбудсервіс», вартістю 138350,00 грн.; всього спадкового майна на суму 584528,62 грн. Крім того, з наявної в матеріалах справи роздруківки зареєстрованих транспортних засобів (Т.1, а.с. 26 на звороті) та реєстраційних карток транспортних засобів (Т.1, а.с. 166-175) за [PERSON] зареєстровані транспортні засоби: MITSUBISHI L 200 (2007), № куз.: MM-BJNKB407D072866, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 551605-225 (2007), № куз.: Y3M55160570013307, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 551605-225 (2007), № шас.: Y3M55160570011756, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 8561-024 (2007), № шас.: Y3M85610070002219, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 551605-225 (2007), № шас.: Y3M55160570011524, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 8561-024 (2007), № шас.: Y3M85610070002220, д.н.з. [NUMBER]; MERСEDES-BENZ 430AMG (2002), № куз.: WDB2200701A343221, д.н.з. [NUMBER]; NEOPLAN N 122 (1998), № куз.: 9016460, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 886 (2004), № шас.: V3M85610040000404, д.н.з. [NUMBER]; TOYOTA LEXUS LS 400 (1994), № куз.: JT153UF1000145839, д.н.з. [NUMBER]; NEOPLAN N 122 (1997), № куз.: 9016425, д.н.з. 02820ВК. Згідно листа Державної інспекції сільського господарства у Волинській області від 31.12.2014 р. (Т. 1 а.с. 101) за [PERSON] зареєстровано трактор гусеничний ДТ-75, 1991 р.в., заводський номер 773417, д.н.з. АС06457. Відповідачем надано суду копії рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 11.09.2009 р. у справах № 2-425/2009, № 2-423/2009, № 2-422/2009, згідно яких транспортні засоби NEOPLAN N 122 (1997), № куз.: 9016425, д.н.з. 02820ВК, MERСEDES-BENZ 430AMG (2002), № куз.: WDB2200701A343221, д.н.з. [NUMBER]; NEOPLAN N 122 (1998), № куз.: 9016460, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 551605-225 (2007), № шас.: Y3M55160570011756, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 551605-225 (2007), № шас.: Y3M55160570011524, д.н.з. [NUMBER] передані ЗАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитними договорами. Стосовно решти транспортних засобів (MITSUBISHI L 200 (2007), № куз.: MM-BJNKB407D072866, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 551605-225 (2007), № куз.: Y3M55160570013307, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 8561-024 (2007), № шас.: Y3M85610070002219, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 8561-024 (2007), № шас.: Y3M85610070002220, д.н.з. [NUMBER]; МАЗ 886 (2004), № шас.: V3M85610040000404, д.н.з. [NUMBER]; TOYOTA LEXUS LS 400 (1994), № куз.: JT153UF1000145839, д.н.з. [NUMBER]; трактор гусеничний ДТ-75, 1991 р.в., заводський номер 773417, д.н.з. АС06457) відповідач не надала суду доказів їх відчуження [PERSON] третім особам або іншого припинення його права власності на ці транспортні засобів до його смерті 11.12.2013 р. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи Волинського відділення Львівського НДІСЕ № 8315-8325 від 15.02.2016 р. (Т.3, а.с. 196-209) середня ринкова вартість вказаних транспортних засобів становить: автомобіля MITSUBISHI L 200 (2007) д.н.з. [NUMBER] 263270 грн.; автомобіля МАЗ 551605-225 (2007) д.н.з. [NUMBER] 405790 грн.; причепа МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. [NUMBER] 156570 грн.; причепа МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. [NUMBER] 156570 грн.; причепа МАЗ 886 (2004), д.н.з. [NUMBER] 119150 грн.; автомобіля TOYOTA LEXUS LS 400 (1994), д.н.з. [NUMBER] 148250 грн. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи Волинського відділення Львівського НДІСЕ № 8326 від 18.02.2016 р. (Т.3, а.с.192-194) середня ринкова ціна трактора гусеничного ДТ-75, д.н.з. АС06457 становить 36480 грн. Отже, загальна вартість транспортних засобів, які належали [PERSON] на день його смерті, і які не були обтяжені та відчужені (MITSUBISHI L 200 (2007) д.н.з. [NUMBER], МАЗ 551605-225 (2007) д.н.з. [NUMBER], МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. [NUMBER], МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. [NUMBER], МАЗ 886 (2004), д.н.з. [NUMBER], TOYOTA LEXUS LS 400 (1994), д.н.з. [NUMBER]) становить 1 286 080 грн. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини після смерті [PERSON] входять і вказані транспортні засоби, загальною вартістю 1 286 080 грн. Суд не приймає до уваги заперечення представників відповідача про те, що [PERSON] не приймала у спадщину вказані транспортні засоби, і що вони були відчужені [PERSON] третім особам. Представники відповідача не надали суду належних доказів на підтвердження фактів відчуження [PERSON] транспортних засобів, або припинення права власності [PERSON] на них в інший спосіб, крім тих транспортних засобів, які зазначені в рішеннях Рожищенського районного суду Волинської області від 11.09.2009 р. у справах № 2-425/2009, № 2-423/2009, № 2-422/2009, і які судом до складу спадкової маси не враховуються. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживала разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, що визнається та не оспорюється сторонами і не заявляла про відмову від спадщини після смерті [PERSON], а навпаки заявила про прийняття всієї спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи (Т.1, а.с. 143). Тому за законом (ч. 3 ст. 1268 ЦК України) вважається такою, що прийняла спадщину, в тому числі транспортні засоби MITSUBISHI L 200 (2007) д.н.з. [NUMBER], МАЗ 551605-225 (2007) д.н.з. [NUMBER], МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. [NUMBER], МАЗ 8561-024 (2007) д.н.з. [NUMBER], МАЗ 886 (2004), д.н.з. [NUMBER], TOYOTA LEXUS LS 400 (1994), д.н.з. [NUMBER], загальною вартістю 1 286 080 грн. Крім того суд враховує розяснення, викладені в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, згідно якого, якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Доводи представників відповідача про неприйняття [PERSON] транспортних засобів у спадщину через відсутність свідоцтва про право на спадщину і не здійснення відповідачкою їх реєстрації суд розцінює, як намагання штучно зменшити вартість майна, фактично прийнятого відповідачкою у спадщину. Враховуючи наведене, суд вважає встановленою ту обставину, що [PERSON] прийняла у спадщину після смерті [PERSON] майно (нерухоме і рухоме) загальною вартістю 1870608,62 грн., яка є достатньою для задоволення вимог позивачів за первісним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики. Згідно ч.ч 2, 4 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. З досліджених в судовому засіданні аудіозаписів розмов [PERSON] та [PERSON] (Т.2 а.с. 54-74) вбачається, що в розмові 22.10.2014 р. [PERSON] визнає і підтверджує ту обставину, що [PERSON] 26.03.2014 р. усно заявив їй вимогу про повернення позик отриманих [PERSON] від [PERSON] та [PERSON] в сумі 28000 доларів США, а [PERSON] визнала обовязок повернути ці кошти. Дані обставини підтверджуються також висновком лінгвістичної експертизи Інституту філології та журналістики Східноєвропейського національного університету ім. Л. України від 11.03.2016 р. (Т.4 а.с. 2-14) яким встановлено, що: з семантико-лінгвістичного змісту слів та фраз, промовлених [PERSON] в розмові з [PERSON] 22 жовтня 2014 року, яка зафіксована в файлі звукозапису 140118_0018.MP3 слідує, що [PERSON] визнає наявність у неї зобовязання повернути [PERSON] та його сину [PERSON] грошові кошти в сумі 28000 (двадцять вісім тисяч) доларів США, отриманих у позику від останніх її померлим чоловіком [PERSON]; з семантико-лінгвістичного змісту слів та фраз, промовлених [PERSON] в розмові з [PERSON] 22 жовтня 2014 року, яка зафіксована в файлі звукозапису 140118_0018.MP3 слідує, що вимога про повернення позичених [PERSON] коштів предявлялась [PERSON] [PERSON] [PERSON] 26 березня 2014 року. Частиною 2 ст. 1281 ЦК України не передбачено і не встановлено форми і порядку предявлення вимог кредиторами спадкодавця до спадкоємців, а також не передбачено змісту такої вимоги. В звязку з чим суд вважає, що така вимога може бути заявлена кредиторами спадкодавця в будь-який спосіб в тому числі усно. Вимога про повернення позик на загальну суму 28000 доларів США була заявлена [PERSON] від свого імені і від імені його сина [PERSON] (про що останній підтвердив в судовому засіданні 22.03.2017 р. будучи допитаний як свідок) [PERSON] усно 26.03.2014 р. тобто в межах шестимісячного строку після відкриття спадщини в звязку зі смертю [PERSON] 11.12.2013 р., встановленого ч. 2 ст. 1282 ЦК України. Суд вважає, що не предявлення кредитором спадкодавця вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені ч. 2 ст. 1281 ЦК України, є підставою, за наявності якої кредитор автоматично вважається таким, що позбавлений права вимоги до спадкоємців і встановлення якої може слугувати підставою для відмови в позові такому кредитору. Однак, законом не передбачено можливості звернення спадкоємців до суду з самостійною вимогою про визнання кредитора таким, що втратив право вимоги до спадкоємців на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України. Тому, вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] по визнання їх такими, що втратили право вимоги до [PERSON], як спадкоємиці [PERSON] не відповідають встановленим законом способам захисту і задоволенню не підлягають. Суд не приймає до уваги заперечення представників відповідача про можливий монтаж звукозаписів розмов між [PERSON] та [PERSON], так як висновком експертизи відеозвукозапису Львівського НДІСЕ № 5202/5203 від 19.01.2017 р. на фонограмах звукозаписів зафіксоване саме усне мовлення [PERSON] та [PERSON] і монтажу на фонограмах не виявлено (Т.4, а.с. 204-206). Оцінюючи досліджені судом аудіозаписи розмов [PERSON] та [PERSON] на предмет їх допустимості, суд не приймає до уваги покликання представників відповідачів на Рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 р. № 12-рп/2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 р. № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України з наступних підстав. Рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 р. № 12-рп/2011 стосується одержання доказів у кримінальній, а не цивільній справі і виключно із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність». Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 р. № 2-рп/2012 стосується збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу. Судом встановлено, що запис [PERSON] своїх власних розмов із [PERSON] здійснювався не в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні і не в порядку здійснення оперативно-технічних заходів, при записі розмов не збиралась жодна конфіденційна інформація про [PERSON] і не здійснювалось втручання в її приватне життя, з записів вбачається, що розмова стосувалась позики [PERSON] і способів та строків її повернення [PERSON] позивачам. Тобто, на звукозаписах міститься інформація, яка входить до предмету доказування у справі. [PERSON] та її представники не пояснили суду, яка конфіденційна інформація про відповідачку зібрана внаслідок запису її розмов з [PERSON] і в чому полягає втручання в її приватне життя в звязку з таким записом. Тому суд вважає звукозаписи розмов між [PERSON] та [PERSON] належними і допустимими доказами тих обставин, що 26.03.2014 р. [PERSON] усно заявив [PERSON] вимогу про повернення позик отриманих [PERSON] від [PERSON] та [PERSON] в сумі 28000 доларів США, а [PERSON] визнала свій обовязок повертати ці кошти, що [PERSON] 10.11.2014 р. частково такі зобовязання виконала, повернувши [PERSON] грошові кошти в еквіваленті 2000 доларів США. Згідно ч. 2 ст. 65 ЦПК України, речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. Тому аудіозаписи розмов між [PERSON] і [PERSON] з врахуванням висновку експертизи відеозвукозапису Львівського НДІСЕ № 5202/5203 від 19.01.2017 р. про те, що на них зафіксовані розмови саме [PERSON] і [PERSON], і що відсутні бідь-які ознаки їх монтажу, суд розцінює як належні і допустимі засоби доказування обставин, які мають значення для вирішення даної справи. Та обставина, що [PERSON] повернула [PERSON] 2000 доларів США в рахунок погашення боргу її померлого чоловіка [PERSON] перед позивачами підтверджується нею ж написаною розпискою від 10.11.2014 р. (Т.1, а.с. 24). При цьому суд критично ставиться до доводів [PERSON] про те, що перед смертю [PERSON] повідомив їй що заборгував [PERSON] 3000 доларів США, з яких 2000 вона і повернула 10.11.2014 р. Доказів на підтвердження цих обставин відповідач не надає. Крім того, суд оцінює такі пояснення представників [PERSON] як суперечливі, адже одночасно вони стверджують, що померлий чоловік відповідача ніколи не згадував і не говорив [PERSON] про борги перед позивачами. На думку суду, повернення [PERSON] [PERSON] 2000 доларів США підтверджує, що [PERSON] від свого імені і імені [PERSON] предявляв до [PERSON] вимогу про повернення боргу в сумі 28000 доларів США у березні 2014 року, і що вона цю вимогу визнавала і приступила до повернення боргу. Суд критично оцінює доводи представників відповідача (як в обґрунтування заперечень проти первісного позову, так і в обґрунтування вимог зустрічного позову) про розподілення спадкової маси між іншими кредиторами [PERSON], а саме: 484710 грн. заборгованості стягнутої з [PERSON] на користь [PERSON] за рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.02.2015 р. у справі № 158/204/15-ц та 35000,00 грн. заборгованості стягнутої з [PERSON] на користь [PERSON] за рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 18.06.2014 р. у справі № 167/509/14-ц. Відповідач [PERSON] не надала суду доказів про фактичне виконання і стягнення з неї 484710 грн. за рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.02.2015 р. у справі № 158/204/15-ц саме за рахунок і в межах вартості спадкового майна. Одночасно суд вважає, що навіть з врахуванням стягнень за вказаними судовими рішеннями, вартість прийнятого [PERSON] у спадщину майна є достатньою для задоволення вимог позивачів за первісним позовом. Суд також не приймає до уваги доводи представників [PERSON] про те, що [PERSON] не мав права від імені [PERSON] передавати кошти [PERSON] в 2006 році та отримувати їх часткове повернення від [PERSON], а також від його імені вимагати повернення [PERSON] в березні 2014 року 8000 доларів США, так як допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] повністю підтвердив такі дії від його імені і в його інтересах [PERSON] Враховуючи те, що 10.11.2014 р. [PERSON] повернула [PERSON] частину боргу за позиками [PERSON] в сумі 2000 доларів США залишок заборгованості за договорами позики складає: перед [PERSON] 18000 доларів США, перед [PERSON] 8000 доларів США, які підлягають стягненню з [PERSON], як зі спадкоємиці [PERSON] в межах спадкового майна. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Станом на 22.03.2017р. офіційний курс Національного Банку України гривні до долара США становить 2685,1060 гривень за 100 доларів США. Виходячи з ч. 2 ст. 533 ЦК України, суми які підлягають стягненню з [PERSON] визначаються в гривні за офіційним курсом Національного Банку України в таких розмірах: на користь [PERSON] 483319,08 грн., що відповідає 18000 доларів США станом на 22.03.2017 р., на користь [PERSON] 214808,50 грн., що відповідає 8000 доларів США станом на 22.03.2017 р. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачами за первісним позовом понесені і документально підтверджуються наступні судові витрати: [PERSON] 4833,19 грн. витрат по сплаті судового збору (Т.1 а.с. 1, Т.4 а.с 226) та 14505,00 грн. витрат, повязаних з проведенням судових експертиз (Т.4, а.с. 228-233); [PERSON] 2148,08 грн. (Т.1, а.с. 1, Т.4 а.с. 227), які в звязку з задоволенням первісного позову підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом. На поверненні надміру сплаченого судового збору позивачі за первісним позовом не наполягають.

Outcome: approved