Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі являються власниками квартири [ADDRESS], зокрема позивач [PERSON] являється власником 4/5 частки зазначеної квартири, з них 1/5 на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів 31.03.1994 року, 3/5 на підставі договору дарування частини квартири від 26.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3738. А позивачу [PERSON] належить 1/5 частки зазначеної квартири на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів 31.03.1994 року. З метою внесення відомостей про право власності на вищезазначене нерухоме майно до Єдиного реєстру прав власності позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно. 31.03.2016 року державний реєстратор прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №29032667, так як встановив наявні зареєстровані обтяження речових прав на квартиру. Так, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 08.08.2007 року за реєстраційним номером 5450874 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт (архівний запис) на квартиру [ADDRESS] на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці б/н від 06.08.2003 року і власником останньої зазначено брата позивача [PERSON] В той час, як згідно договору дарування частини квартири від 26.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3738, [PERSON], [PERSON], [PERSON] подарували свої частки у квартирі [ADDRESS] позивачу [PERSON] Таким чином, станом на день накладення арешту 06.08.2003 року 3/5 частки квартири перебувала у власності позивача [PERSON] на підставі вказаного договору дарування, а [PERSON] не являвся власником частки спірної квартири. А тому, з метою захисту своїх прав як власників позивачі звернулись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON], який також представляє за довіреністю позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачі являються власниками квартири [ADDRESS], зокрема позивач [PERSON] являється власником 4/5 частки зазначеної квартири, з них 1/5 на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів 31.03.1994 року, 3/5 на підставі договору дарування частини квартири від 26.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3738. А позивачу [PERSON] належить 1/5 частки зазначеної квартири на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради народних депутатів 31.03.1994 року. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, 08.08.2007 року за реєстраційним номером 5450874 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт (архівний запис) на квартиру [ADDRESS] на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Вінниці б/н від 06.08.2003 року і власником останньої зазначено брата позивача [PERSON] В той час, як згідно договору дарування частини квартири від 26.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3738, [PERSON], [PERSON], [PERSON] подарували свої частки у квартирі [ADDRESS] позивачу [PERSON] Таким чином, станом на день накладення арешту 06.08.2003 року 3/5 частки квартири перебувала у власності позивача [PERSON] на підставі вказаного договору дарування, а [PERSON] не являвся власником частки спірної квартири. Більше того, згідно матеріалів цивільної справи Ленінського районного суду м. Вінниці №2-2/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу дійсно вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.08.2003 року вищезазначений позов було забезпечено, шляхом накладення заборони на відчуження квартири [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON] на праві спільної власності. Проте, ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.08.2006 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу залишено без розгляду. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про зняття арешту. Як вбачається з матеріалів справи позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, який був забезпечений ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 06.08.2003 року, залишено без розгляду. Станом на день накладення арешту 06.08.2003 року 4/5 частки квартири перебувала у власності позивача [PERSON], а 1/5 частки у власності позивача [PERSON], в той час як [PERSON] не являвся власником частки спірної квартири, а тому позов підлягає до задоволення. Судові витрати залишити за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved