Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], яку згодом уточнили та в уточненій позовній заяві просили розділити нерухоме майно, набуте під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], визнавши за [PERSON] право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS]; поновити порушене житлове право [PERSON] та [PERSON] шляхом їх вселення в вказану вище квартиру; стягнути з відповідача на користь позивачів по 10000 гривень кожній у рахунок відшкодування моральної шкоди, крім того представник позивачів 17.02.2015 року доповнила позовні вимоги та просила також розподілити рухоме майно, набуте сторонами під час шлюбу наступним чином, виділити позивачу [PERSON] духову шафу електричну Elektrolux - вартістю 5000 гривень; мікрохвильова піч LG MS 0 2022 G вартістю - 500 гривень; музичний центр вартістю - 500 гривень; телевізор LG LE 40 B530P7WXX вартістю - 6000 гривень; килимову доріжку з натуральної вовни розміром 5х2 вартістю - 2000 гривень; пральну машину Wirpool AWT 2296 - вартістю 3000 гривень, спальний гарнітур « KENT» ( ліжко, комод, дві тумби) - вартістю 8000 гривень, все інше рухоме майно залишити у власності відповідача. 16.02.2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання майна особистою власністю подружжя, в якому просив виділити йому у власність 3\\4 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] виділити 1\\4 частину квартири, що є спільною власністю, вказав, що спірна квартири була придбана ними за рахунок їх спільних коштів та його особистих, які він отримав від продажу однокімнатної квартири, яку він отримав в спадщину В судовому засіданні позивач [PERSON] ії представник, яка діє від імені [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги підтримали при цьому давши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та уточнених позовах і просили їх задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволені. Представник відповідача [PERSON] по первісному позову (позивача по зустрічному позову) в судовому засіданні первісний позов не визнав. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити, з підстав вказаних в ньому, крім того не заперечував факт того, що відповідачем було змінено замки на вхідних дверях спірної квартири, чим останній чинить перешкоди в користуванні квартирою позивачам. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов необґрунтованим, з наступних підстав. Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 11.03.1990 року, було розірвано (а.с. 39). Відповідно до договору купівлі - продажу від 29.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Воронкіною В.П., [PERSON] купив квартира [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки КП « Жилкомсервіс» дільниця № 40 від 20.01.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.40) Відповідно до копії договору купівлі - продажу від 26.04.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] продав за 5055 гривень однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 58-62). Згідно ст..60, 63 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст..68, 69 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст..70 СК України - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. [PERSON] не було надано доказів того що всі гроші виручені від продажу квартири [ADDRESS] успадкованої ним були витрачені на придбання спірної квартири, так як від продажу його квартири до покупки спірної квартири пройшов значний відрізок часу. Крім того, як вбачається з пояснень сторін у судовому засіданні, спірна квартира була придбана [PERSON] та [PERSON] для потреб сім, і кошти за продану квартиру, яка була отримана відповідачем [PERSON] у спадщину, він добровільно віддав на придбання зазначеної квартири для сім, ї, тобто, добровільно розпорядилася ними на свій розсуд. Отже, спірна квартира стала об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому при його поділі частки сторін повинні бути рівними. Крім того в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, того що [PERSON] змінив замки в квартирі [ADDRESS], чим чинить перешкоди в користуванні житловим приміщенням [PERSON] та [PERSON] які зареєстровані в спірній квартирі та мають право на проживання в ній. По даному факту [PERSON] зверталася з заявою до Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] всупереч приписам ч. 3 ст. 47 Конституції України, ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу без наявності відповідного судового рішення протиправно обмежує позивачів у користуванні квартирою фактично позбавляє їх житла. Доводи представника відповідача щодо причин, з яких він чинить перешкоди позивачам, є несуттєвими та судом до уваги не приймаються.. Позивачі [PERSON] та [PERSON], права яких, порушені відповідачем, мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права проживання, шляхом їх вселення. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Суд виходить з того, що в судовому засіданні доведений факт завдання позивачам за первісним позовом моральної шкоди, яку вони зазнали у зв'язку з неможливістю використання квартири для проживання, оскільки сам факт позбавлення житла вже є свідченням того, що вони зазнали у зв'язку з цим душевних страждань і позивачі, на підставі ст. 23, ч. 386 ЦК України мають право на відшкодування завданої їм внаслідок порушення їх прав вказаної моральної шкоди. За ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує: - характер страждань, які пов'язані з позбавленням житла; - їх обсяг; - тривалість часу, протягом якого порушується право позивача; - тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача; - небажання відповідача в добровільному порядку усунути порушення і відшкодувати завдану шкоду; З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачами розмір відшкодування по 10000 гривень кожній є надмірним і розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин по 500 гривень - кожній. Щодо заявлених вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя та виділення ії у власність - духову шафу електричну Elektrolux вартістю 5000 гривень; мікрохвильову піч LG MS 0 2022 G вартістю 500 гривень; музичний центр вартістю 500 гривень; телевізор LG LE 40 B530P7WXX вартістю 6000 гривень; килимову доріжка з натуральної вовни розміром 5х2 вартістю 2000 гривень; пральну машину Wirpool AWT 2296 - вартістю 3000 гривень ,спальний гарнітур « KENT» ( ліжко, комод, дві тумби) вартістю 8000 гривень, суд прийшов до наступного. Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В порушення вищезазначених норм позивач не надала суду жодних належних доказів, які б підтвердили факт придбання вказаного вище рухомого майна в період шлюбу сторін [PERSON] та [PERSON] та за спільні кошти, та не надала доказі вартості вказаного вище рухомого майна Аналізуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що в цій частині позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Крім того відповідно до ст.. ст. 80 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Позивачами, як за первісним позовом так і за зустрічним при поданні позовних заяв було визначено ціну позову в сумі 15900 грн., що відповідало вартості спірної квартири на момент укладення договору купівлі-продажу. В ході розгляду даної справи судом встановлено, що ринкова вартість трьохкімнатної квартири на Салтівці в м. Харкові становить, не менш ніж 500000 гривень. Таким чином, дійсна ціни позову становить 500000 грн., а судовий збір, який підлягає сплаті [PERSON] та [PERSON] за позовні вимоги майнового характеру відповідно до ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» та заявлених ними вимог, а саме визнання за [PERSON] на 1\\2 частину квартири, а за [PERSON] 3\\4 частин квартир , судовий збір повинен бути сплачений [PERSON] у розмірі 2500 гривень, а [PERSON] у розмірі 3654 грн, тобто максимальний судовий збір. Враховуючи те, що позивачем за первісним позовом [PERSON] сплачено частково судовий збір за вимоги матеріального характеру 640 гривень, а за вимоги нематеріального характеру зовсім не сплачено, суд стягує з позивача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1860 гривень за вимоги матеріального характеру та 243 гривні 60 копійок за вимоги нематеріального характеру З [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3410 гривень 40 копійок., так як ним було частково сплачено при подачі зустрічної позовної заяви судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок . На підставі викладеного,

Outcome: partial