Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись 08.09.2017 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори про зобов`язання державного нотаріуса вчинити певні дії. Короткий зміст та обґрунтування позову Свої позовні вимоги позивачки обґрунтовують тим, що після смерті їх рідного брата - [PERSON] , який помер [INFO] вони звернулись до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.07.2017 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті їх рідного брата - [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки позивачки є спадкоємцями другої черги за законом, натомість з матеріалів спадкової справи вбачається, що є ще спадкоємці першої черги за законом, які також прийняли спадщину, а також спадкоємець за заповітом, що також прийняв спадщину. З огляду на зазначене, позивачі звернулись до суду з позовом, згідно якого просять зобов`язати державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори видати їм свідоцтво на право на спадщину за законом після смерті їх рідного брата - [PERSON] , який помер [INFO] . Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.09.2017 року було відкрито провадження по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2017 року було витребувано з Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.06.2018 року зазначену вище справу було прийнято до провадження судді Шевчук Юлії Валеріївни. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2018 року було замінено Державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Іваницького О.Ю. на належного відповідача Арцизьку районну нотаріальну контору. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.03.2019 року було замінено Арцизьку районну нотаріальну контору на належного відповідача Державного нотаріуса Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2020 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Короткий виклад позицій сторін по справі Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. При цьому суд звертає увагу на те, що від представника позивачів - адвоката Шаркевича С.В. на адресу суду неодноразово надходили заяви про перенесення судових засідань з різних причин. В судове засідання представник відповідача - Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність через велику завантаженість в роботі. Також в матеріалах справи міститься заперечення на позовну заяву представника Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори, згідно якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів у повному обсязі, оскільки позивачі не надали до нотаріальної контори заповіту, складеного на своє ім`я, позивачі є сестрами спадкодавця, тобто входять до другої черги спадкоємців за законом, натомість з матеріалів спадкової справи вбачається, що є ще спадком ці першої черги за законом, які також прийняли спадщину, а також спадкоємець за заповітом, що також прийняв спадщину. Також представник відповідача наголосив, що немає права надати інформацію щодо спадкоємців по спадковій справі, оскільки ці відомості становлять нотаріальну таємницю. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.05.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №450. З матеріалів спадкової справи №272/2016 щодо майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] вбачаться, що спадкоємцем за законом [PERSON] є [PERSON] , яка є дочкою померлого. Те, що [PERSON] є дочкою померлого, підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 02.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №171. Матеріали спадкової справи містять відмову дружини померлого - [PERSON] від спадкового майна на користь дочки - [PERSON] . Те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим, підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №576. Матеріали спадкової справи також містять копію заповіту від 29.03.2016 року, посвідченого секретарем Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району, згідно якого спадкодавець [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку площею 2,82 га, розташовану на території Мологівської сільської ради, масив № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] Білгород-Дністровського району, Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - [PERSON] , який 07.10.2016 року звернувся до Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згідно Довідки №1035 від 05.10.2016 року, виданої Мологівською сільською радою Білгород-Дністровського району, померлий [PERSON] мешкав за адресою: [ADDRESS] . З ним були зареєстровані за цією ж адресою: дочка - [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , [INFO] . Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно зі ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України- спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як передбачено ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч. 1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів, оскільки цивільним законодавством України передбачено здійснення права на спадкування почергово, тобто кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, а як вбачається з матеріалів справи, є спадкоємець першої черги за законом - [PERSON] , а також спадкоємець за заповітом - [PERSON] , що також подали заяви про прийняття спадщини в встановленому законом порядку. Окрім того, позивачами не було надано суду нормативно-правового обґрунтування своїх позовних вимог, а саме - відповідно до яких нормативно-правових актів суд може зобов`язати державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори видати їм свідоцтво на право на спадщину за законом після смерті їх рідного брата - [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Тож витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачами.

Outcome: dismissed