Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м.Чернівці із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому просять визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири та витребувати майно з чужого незаконного володіння. В позові вказують на те, що 09.06.2008 року [PERSON] уклав кредитний договір з ПАТ «Укрсоцбанк», за яким отримав кредит у сумі еквівалентній 100 000 доларів США. У якості забезпечення виконання зобов`язання передано в іпотеку квартиру, яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені в червні 2010 року і останній, відповідно, відмовився погашати кредит по даному кредитному договору. ПАТ «Укрсоцбанк» пригрозив звернути стягнення на квартиру та виселити позивачку після того, як у неї у зв`язку з матеріальними труднощами утворилась прострочена заборгованість. В результаті позивачка вимушена була продати свій автомобіль, щоб на виручені кошти погасити заборгованість. Вказує, що її знайомий [PERSON] , шляхом зловживання її довірою, домовився з ПАТ «Укрсоцбанк» про відстрочення звернення стягнення на заставлену квартиру та переконав її передати йому грошові кошти від продажу автомобіля в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США для того, щоб позивачка за доволі короткий проміжок часу отримала значний дохід, яким змогла б погасити заборгованість перед банком. Зазначають, що [PERSON] розуміючи, що [PERSON] перебуває під його повним психологічним контролем, звернувся з пропозицією скористатись послугами знайомих позикодавців-фізичних осіб для укладання з ним договору позики, для чого необхідно буде передати будь-яке майно в заставу або в іпотеку. Вказує, що [PERSON] ще до моменту укладення договору мав намір продати - квартиру, а факт продажу видати за договір іпотеки і співучасником обману став [PERSON] .. Посилається на те, що наголошувала на тому, що для позики не було потреби в сумі 35000 доларів, а лише 10000 доларів США, однак [PERSON] переконував підписати договір позики на 35000 доларів США, так як 10000 доларів США він передасть в банк, а 25000 доларів США використає сам, вказуючи, що він ледь стримує судові процеси з виселення. Вказують в позові, що [PERSON] придумана та спланована схема відчуження спірної квартири та оформлення юридичних відносин між [PERSON] та [PERSON] М.. Зазначає, що 13.10.2011 року після 19.00 год. в нотаріальній конторі нотаріуса [PERSON] , укладено договір позики без нотаріального посвідчення і в подальшому на виконання пункту 11 договору позики, [PERSON] вимагав укласти договір купівлі-продажу квартири, який і був посвідчений нотаріусом. В результаті між [PERSON] та позивачами, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким Григорчук отримував право власності на квартиру [ADDRESS] (в подальшому спірну квартиру). Продаж квартири здійснено за 51191 гривень про що вказано у пункті 3 договору. Не маючи юридичної освіти і перебуваючи під психологічним тиском [PERSON] , [PERSON] , які скористалися збігом тяжких обставин (наявність кредитної заборгованості у [PERSON] та загроза втратити квартиру) позивачі були введені в оману, що договір купівлі-продажу квартири є лише способом забезпечення виконання зобов`язання і не породжує додаткових прав чи обов`язків, відмінних від прав та обов`язків по договору іпотеки. Позивачі зазначають, що [PERSON] , взагалі проплакала весь час, поки йшли переговори між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , так як перебувала у стресовому стані та переживала за свою доньку - [PERSON] , яка залишилася «сам на сам» з проблемою погашення кредитного боргу, що залишив її чоловік в такій складній життєвій ситуації. Окрім своєї доньки, [PERSON] переживала також за свого онука - [PERSON] , адже банк, у будь-який час, міг розпочати процедуру звернення стягнення на квартиру, в якій вони постійно проживали, і виселити їх позбавивши житла. Вказують, що [PERSON] не могла повністю зрозуміти всіх юридичних тонкощів укладених правочинів, зокрема, щодо істотних умов договору купівлі-продажу квартири та їх відмінностей з договором іпотеки, співвідношення договору позики з договором купівлі-продажу квартири та їх зв`язок між собою. Внаслідок злочинних дій шахраї [PERSON] та [PERSON] шляхом зловживання довірою потерпілих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заволоділи спірною квартирою та готівковими коштами в розмірі 15000 доларів США, які [PERSON] отримав від [PERSON] Крім того, [PERSON] та [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою потерпілих отримали право вимагати від [PERSON] суму в розмірі 35000 доларів США за договором позики від 13.10.2011 року. Позивачі жодних грошових коштів не отримували. Зазначають, що продовжуючи свої шахрайські дії по незаконному заволодінню нашим майном [PERSON] уклав договір купівлі - продажу спірної квартири, за яким здійснює відчуження цієї квартири на користь підставної особи, удаваного покупця [PERSON] , який не оглядав її і ніколи не сплачував за неї комунальних платежів. [PERSON] жодного разу не був у приміщенні квартири в якій постійно проживає [PERSON] , і сплачує всі комунальні платежі. Крім цього, 01.02.2016 року [PERSON] уклав з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фіктивний договір найму зазначеної спірної квартири. В подальшому 25.08.2016 року, [PERSON] укладено договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] Посилаються також, що на утриманні позивачки [PERSON] залишився малолітній онук - [PERSON] [INFO] . Разом з цим, вказують на цивільне провадження та три кримінальних проваджень, якими встановлені всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги. Посилались, що правовими підставами даного позову, які не заявлялися у цивільній справі №2-1793/12, є положення ст.1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод людини», а також ст.ст. 229, 233, ч.2 ст.548 ЦК України. Просили визнати недійсним укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєвою Н.В., 13.10.2011 року. Витребувати в [PERSON] спірну квартиру у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 13 жовтня 2018 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці [PERSON] відкрито загальне провадження у справі (том 1 а.с.91). 14 грудня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці накладено арешт на квартиру, реєстраційний номер майна 172996873101 за адресою: [ADDRESS] , до набуття законної сили рішення по справі (том 1 а.с.117-119). 18 грудня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці під головуванням судді Літвінової О.Г. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (том 1 а.с.127). 11 січня 2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Бартусевич В.М. подано до суду відзив на позовну заяву. В якому вказала, що в червні 2012 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірної квартири та договору позики від 13.10.2011 року та витребування майна. Свої вимоги обґрунтовували тим, що 13.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] підписано договір позики на суму 280 000 гривень, та на забезпечення виконання вказаного договору між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підписано договір купівлі-продажу спірної квартири який фактично укладався для забезпечення повернення коштів за договором позики, жодних коштів за цим договором вони від [PERSON] не отримували, так як не мали наміру продавати квартиру. 19.04.2012 року [PERSON] за договором купівлі-продажу відчужив спірну квартиру [PERSON] .. Вважали, що дані договори є недійсними, оскільки вони не мали наміру відчужувати належну їм квартиру, а їх дії були спрямовані на передачу належного їм майна в іпотеку на забезпечення договору позики. Також зазначали, що готівкових коштів, зазначених ні і договорі купівлі-продажу, ні в договорі позики не отримували. Правовою підставою визнання спірних договорів, відповідно як договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2011 року, так і договору позики від 13.10.2011 року позивачі зазначали ч. 3 ст.203, ч. 1 ст.215, ст.ст.229-233 ЦК України, ст.235, ч.2 ст.548, ст.1051 ЦК України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці по цивільній справі №2-1793/12 від 26.11.2014 року, в задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 04.11.2015 року рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.11.2014 року в частині визнання недійсним договору позики, скасовано. Позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору позики, задоволено.\~\~ Визнано недійсним договір позики укладений 13.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2015року вказані рішення залишені без змін. Вказаними рішеннями встановлено, що: «на момент купівлі спірної квартири відповідачем [PERSON] , а саме 19.04.2012 року, [PERSON] , як власник за відповідно дослідженими доказами, володів спірною квартирою з відома та волі позивачів, які про це знали і не вчиняли жодних дій щодо оскарження укладеного ними договору купівлі-продажу від 13.10.2011р. після його укладення»; «оскільки між [PERSON] та [PERSON] відсутнє зобов`язання з приводу позики грошових коштів, то відсутня необхідність забезпечувати належне виконання цього зобов`язання у виді іпотеки нерухомого майна спірної квартири»; «волевиявлення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продавців по договору купівлі-продажу, було направлено саме на продаж спірної квартири». Вказані обставини є преюдиціальними відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України і не підлягають доказуванню у цій справі. Крім цього, зазначала, що судовим рішенням, що набрало законної сили, встановлена наявність у діях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] волі на передачу 13.11.2011 року спірної квартири іншій особі, що виключає можливість його витребування від добросовісного набувача відповідача [PERSON] .. Вказувала, що обставини якими обґрунтовуються позовні вимоги та підстави позову такі ж самі, що і в позові, який вже вирішений судом в 2015 році, а також, що позивачі звернулися до суду в 2018році зі спливом строку позовної давності. Просила застосувати позовну давність до позовних вимог позивачів та відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю (том 1 а.с.137-138). 16 січня 2019 року представником позивачів адвокатом Фокій Б.В. подано до суду відповідь на відзив, де представник вказав, що фактичні і правові підстави позову не є тотожними до тих, що були предметом розгляду по цивільній справі №2-1793/12, оскільки на той час не існувало фактів якими обґрунтовано позовні вимоги по зазначеній справі, а також що у відповідності до ч.ч. 5 та 7 ст.82 ЦПК України суд звільнений від обов`язку в обов`язковому порядку брати до уваги судові рішення ухвалені при розгляді попередньої цивільної справи. [PERSON] не приймав участь у розгляді попередньої цивільної справи, суди не оцінювали питання фактів і права, щодо законності набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру. Крім цього, вказував, що строк позовної давності переривався у встановленому законом порядку, у зв`язку з пред`явленням в 2012 році позову до суду, а незаконне заволодіння нерухомим майном відбулось 25.08.2016 року коли [PERSON] уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] . Просив відхилити клопотання представника [PERSON] адвоката Бартусевич В.М. (том 1 а.с.141-142). 19 лютого 2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Бартусевич В.М. подано до суду заперечення, в якому зазначила аналогічні пояснення, що і у відзиві, щодо преюдиціальності рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.11.2014року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 04.11.2015 року по цивільній справі № 2-1793/12. Зазначила, що [PERSON] хоча і не був учасником попередньої цивільної справи, однак він не є належним відповідачем по позовній вимозі про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 13.11.2011 року укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем. Крім цього, вказувала, що позивачі зверталися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, в червні 2012 року і відповідно строк позовної давності сплив в червні 2015 року (том 1 а.с.166-167). 20 березня 2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці Волошиним С.О. цивільну справу прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання (том 1 а.с.173). 01 квітня 2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Бартусевич В.М. спрямовано на адресу суду клопотання про закриття провадження. Клопотання мотивовано неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та властивістю судового рішення, що набрало законної сили. Вказувала, що предмет та підстава позову у даній справі в частині позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири укладеного 13.11.2011року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, та у цивільній справі № 2-1793/12 (727/1793/12) є тотожними. Звернення позивачів до правоохоронних органів з заявами про вчинення кримінального правопорушення з посиланнями на ті самі обставини, які вже були предметом дослідження суду у цивільній справі № 2-1793/12 (727/1793/12), не змінює ні предмет, ні підставу позову у даній справі. Згадка у позовній заяві про звернення позивачів до правоохоронних органів не змінює предмету судового захисту у цій цивільній справі, а позовні вимоги у ній є тотожними тим, у яких судом вже ухвалювалося рішення раніше. Отже у справі № 2-1793/12 (727/1793/12) набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у цій справі (727/11811/18). Просила закрити провадження у справі в частині позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 13 жовтня 2011року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем (том 1 а.с.199-200). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.04.2019 року закрито по справі підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (том 1 а.с.205). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.04.2019 року по справі задоволено клопотання представника позивачів та витребувано ряд доказів (том 1 а.с.207-209). Представник позивачів\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ адвокат\~Фокій Б.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позові, а також просив задовольнити клопотання про поновлення строку позовної давності. З приводу поданого клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, вважав таке клопотання необґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених в позові, підтримала викладене її представником адвокатом Фокієм Б.В. Позивач [PERSON] будучи допитаною в якості свідка, приведеною до присяги та попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України в судовому засіданні пояснила, що у 2008 році колишній чоловік її доньки [PERSON] , [PERSON] взяв кредит в доларах в «Укрсоцбанку». Перший час він платив кредит, потім перестав платити. В жовтні 2010 року вони розлучились і її донька [PERSON] залишилась сама з боргами, крім цього старший внук її син [PERSON] , 1989 року народження в той час навчався і необхідно було оплачувати навчання. У них знайомих не було до кого можна було звернутись по допомогу, її донька працювала і працює зараз в туристичній фірмі [PERSON] . На протязі трьох років в неї оформлявся з приводу поїздок за кордон [PERSON] , який в той час був господарем спілки «Фінанси та Традиції». Дочка сказала їй, що «мама він надійна людина і обіцяв їй допомогти». Дочка продала автомобіль за 15 тисяч доларів, і Вакуров сказав, що забере в неї ці гроші, спочатку дочка дала йому вісім тисяч доларів, а потім ще сім тисяч доларів, щоб поставити на депозит в його спілку. В жовтні 2011 року доньку почали турбувати з Укрсоцбанку по оплаті кредиту і їй необхідно було внести в банк певну частину грошей. Чоловік не оплачував кредит. Якубовський заступник [PERSON] і на той час був поручителем [PERSON] . В той час Вакурова не було в країні він з сім`єю поїхав відпочивати до Болгарії. 13.10.2011 року до її доньки поступив дзвінок від [PERSON] , який повідомив, що в нього є знайомі в Укрсоцбанку і він може допомогти, але необхідно було поїхати з [PERSON] на [PERSON] , 8 до нотаріуса Макеєвої і оформити угоду. Вона повідомила доньці, що нікуди не поїде і квартиру заставляти не буде. Вакуров сказав, що необхідно квартиру під заставу, і запитав чи не могла б мама погодитись на це. Після 19.00 год. ввечері 13.10.2011 року Якубовський заїхав за нею, потім по дорозі забрали дочку [PERSON] та внука [PERSON] і поїхали на Заньковецьку до нотаріуса Макеєвої. Коли зайшли до нотаріуса, її донька [PERSON] пояснила, що має приїхати Григорчук, якого вона ніколи не бачила і не знала, весь час телефонував Вакуров з Болгарії [PERSON] і сказав, що іншої можливості не буде, що людина приїде з грошима. Їм необхідно було 10 тисяч доларів, а він сказав, що буде більша сума 35 тисяч доларів. Нотаріус готувала документи: договір позики і договір купівлі-продажу. Нотаріус гроші не перераховувала, Григорчук запізнився на 15 хвилин і одразу гроші передав Якубовському в руки, яку суму вона не знає. Якобувський порахував гроші і сказав, що там не вистачає 2 тисячі доларів, Григорчук дав йому 28 тисяч доларів, а в договорі позики вказали 35 тисяч доларів. Вакуров сказав, що йому потрібні гроші, а відсотки він дасть доньці [PERSON] . Вона не погоджувалась з такою ситуацією, однак враховуючи скрутне становище доньки змушена була піти на такий крок. Під тиском психологічним, вона погодилась на укладення договорів. Нотаріус Макеєва поставила їй позику і вона прочитала п.11 в якому йшлося про те, що її квартира передається у власність Григорчуку у разі не виконання умов договору. Вона запитала чому договір позики не оформлений нотаріусом, на що [PERSON] відповів, що не буде оплачувати послуги за договором позики і вимагав укласти договір купівлі-продажу квартири. Ще, тих дві тисячі доларів яких не вистачало, Григорчук сказав, що по дорозі заїде додому і віддасть їх. В договорі купівлі-продажу ціна квартири вказана 51\~191 грн. це ціна на 2002 рік в свідоцтві. Грошей вона не отримувала, [PERSON] гроші передав [PERSON] . Нотаріус нічого не пояснювала. Договір купівлі-продажу вона підписала з довірою людям не проконсультувавшись з юристом. Квартиру нікому не продавала та не здавала, прожила в цій квартирі 46 років. На цьому шахрайство не закінчилось. Якубовський 30 тисяч доларів відвіз брату Вакурову. Вказує, що в неї був стресовий стан і тому вона погодилась. На початку листопада 2011 року Вакуров забрав ці всі гроші і поїхав в Канаду і не повернув гроші [PERSON] . Шахрайство [PERSON] не закінчується і він в квітні 2012 року продав квартиру [PERSON] . В червні вони подали позов про визнання договорів недійсними. Пізніше порушили кримінальну справу відносно спілки, засудили [PERSON] та бухгалтера Кухарську, вони обманули 70 владників. На той час їх адвокатом була Софяк, яка їх обманула потім. Хома підставне обличчя і він знайомий з Григорчуком та Бартусевич. Ці шахраї всім платять і вона не може досягнути правди. Нікого з відповідачів у її квартирі не було. 10.12.2018 року Аузяк увірвався в її квартиру, сказав що він буде там жити і вона змушена була викликати поліцію. В серпні 2016 року з`явився новий покупець [PERSON] . [PERSON] прописав у її квартиру шахрайку Раєвську. На запитання захисника відповіла, що 13.10.2011 року проекти договорів готувала нотаріус Макеєва, а потім нічого не говорила поставила їй договір позики, вона запитала чому не завірений документ, Григорчук сказав, що необхідно укладати договір купівлі-продажу. Вона підписувала і договір позики і договір купівлі-продажу. Зміст договорів нотаріус не пояснювала, прав та обов`язків не пояснювала, тільки чула як Григорчук сказав, що договір купівлі-продажу фіктивний і після того як Вакуров поверне йому гроші він поверне документи на квартиру. На запитання судді, відповіла, що донька їй повідомила, що Вакурову необхідно 35 тисяч доларів для його бізнесу. Нотаріус в судді Слободян сказала, що не знає звідки з`явилась позика, і що ніби вона бігала по поверхам, хоча ні по яким поверхам вона не бігала, оскільки там не було куди бігати. Нотаріус Макеєва не роз`яснювала нічого, сказала просто прочитати договори. Якубовський заплатив нотаріусу за послуги декілька тисяч. Свідок [PERSON] , будучи приведеною до присяги та попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України в судовому засіданні пояснила, що з позивачкою [PERSON] вона знайома з 1986 року, проживають по сусідству, а саме Космач у другому під`їзді, а вона в четвертому по [ADDRESS] П.Орлика, 1-Г в м.Чернівці. Настільки їй відомо Космач [PERSON] завжди там проживала. Вона займається хазяйством по дому і знає, що [PERSON] постійно проживає з сином, інших людей у них в квартирі вона не бачила. Їй відомо, що власником квартири є інша особа, зі слів Космач їй відомо що вона продала квартиру, щоб погасити борг по кредиту але гроші за квартиру не отримувала. Хто зареєстрований в квартирі їй не відомо. Позивач [PERSON] будучи приведеною до присяги та попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України в судовому засіданні у наданих суду поясненнях посилалися на обставини аналогічно викладеним в позовній заяві; зокрема, пояснила суду, що квартиру не продавали та грошей не отримували. На той момент її мама стала поручителем для того щоб допомогти їй вирішити її проблеми. Її колишній чоловік мав кредитні зобов`язання і вона змушена була погасити той кредит в Укрсоцбанку. Їй потрібна була іпотека в сумі 10 тисяч доларів. В нотаріуса Макеєвої їм представили все як договір іпотеки, а насправді уклали договір позики та договір купівлі-продажу, в послідуючому договір позики було скасовано. Їх права нотаріус не пояснила. Григорчук і Якубовський сказали що це все формально. На запитання захисника, відповіла що проект договору позики та договору купівлі-продажу готувала нотаріус Макеєва, по їх приходу в неї все було готове до друку. Макеєва та Григорчук підтверджували що ці договори є формальними. Нотаріально договір позики не завірявся. Вакуров був клієнтом агентства «Грінвіч Тур» і одного разу став свідком її розмови про проблеми з банком і запропонував допомогти через свою спілку. Всі обставини викладені в заяві свідка вона підтримує. На запитання судді відповіла, що вона була майновим поручителем по кредиту колишнього чоловіка. Квартира була оформлена 50 на 50. Банк почав давити, що Ви залишитись без житла. Кредит був на суму 75 000 доларів США. Якийсь час кредит погашався. Квартира в якій вона проживає за адресою [ADDRESS] , належить їй і її колишньому чоловіку по 50%. Вся квартира була і є під заставою, питання з кредитом не було вирішено. Коли укладався договір купівлі-продажу 13.10.2011 року, по кредиту на той час заборгованість становила 30 000 - 40 000 доларів США, але точно не пам`ятає. Автомобіль продала за 15 000 доларів США і їй необхідна була іпотека на суму 10\~000 доларів США, щоб погасити повністю кредит. Гроші від продажу автомобіля вона в банк не віднесла, а поклала у спілку «Фінанси і Традиції», яка належала [PERSON] , для отримання відсотків. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. 22.05.2019 року до канцелярії суду спрямована заява свідка [PERSON] , в порядку ст.93 ч.4 ЦПК України, згідно яких вона надала пояснення адвокату [PERSON] Б.В. аналогічні викладеним в позові, відповіді на відзив, та поясненням в судовому засіданні. Однак, пояснення різняться в частині суми кредиту, а саме в судовому засіданні позивач будучи допитаною в якості свідка вказала, що кредит взято на суму 75\~000 доларів, в письмових пояснення вказала 100\~ [NUMBER] доларів США. 06.02.2019 року до канцелярії суду спрямована заява свідка [PERSON] (позивача по справі), в порядку ст.93 ч.4 ЦПК України, згідно якої він надав пояснення адвокату Фокію Б.В. аналогічні викладеним в позові, відповіді на відзив, та поясненням наданих позивачами [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бартусевич В.М. до початку судового засідання спрямувала на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її та відповідача [PERSON] відсутність (а.с.198). Просила застосувати позовну давність до позовних вимог позивачів. Відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Крім цього в поданому клопотанні 01.04.2019 року просила закрити провадження у справі. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали та письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. У\~рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня\~\~2004 року\~визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій\~статті 4 ЦПК України\~та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у\~ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3\~ст.16 ЦК України). За змістом пунктів 1, 2 ч.2\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним. Відповідно до постанови Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно із\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~\~мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав\~\~та обов`язків, визначених законом.\~\~Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~\~які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 5-6\~ст.81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.\~2,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 13 жовтня 2011 року між [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , співвласниками [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (Продавцями) та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., та зареєстрований в реєстрі за номером 6522 (том 1 а.с.16; том 2 а.с. 4, 87) За умовами зазначеного договору купівлі-продажу за погодження сторін продаж квартири здійснювався за 51191 грн., які отримані [PERSON] , у відповідних частках, від Покупця до підписання даного договору (п.3). Своїми підписами під договором продавці підтверджують факт повного розрахунку за квартиру та відсутність щодо покупця будь-яких претензій, продавці зобов`язуються знятися з реєстраційного обліку та звільнити квартиру від особистих речей, предметів домашнього вжитку та обіходу до 20.04.2012 року (п.п.4,12 договору) Згідно п.5 договору Продавці стверджують, що зазначена в договорі ціна продажу є для них вигідною, її розмір не пов`язаний зі збігом тяжких обставин і повністю їх задовольняє. Цей договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини, що спонукають вчинити цей договір на вкрай невигідних умовах, не є фіктивним чи удаваним (п.16 договору). Разом з цим, 13 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким позикодавець [PERSON] передав у власність позичальника [PERSON] грошові кошти в сумі 280000 грн., що еквівалентно 35000 доларам США, на строк до 20 квітня 2012 року. Відповідно до п.11 наведеної угоди на вимогу позикодавця у якості забезпечення виконання зобов`язань за даним договором позичальник передав позикодавцю право власності на квартиру [ADDRESS] шляхом укладення договору купівлі-продажу(том 1 а.с.15). 19 квітня 2012 року між [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] (Покупцем) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б., та зареєстрований в реєстрі за номером 1800 (том 1 а.с.17). 24 січня 2014 року вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці №725/2451/13, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 08.04.2014 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , діючи в складі організованої групи, у період 2009 2012 р.р., у різний час та в різній співучасті, зловживаючи службовим становищем юридичної особи приватного права, шахрайським шляхом заволоділи коштами ряду потерпілих, в тому числі потерпілої [PERSON] в сумі 35 000 дол. США, що згідно курсу НБУ становить 279079,50 грн. (том 1 а.с.20-51). Даним вироком суд постановив цивільний позов [PERSON] задовольнити частково, стягнувши з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] завдану шкоду в розмірі 279079,50 грн. (том 1 а.с.50). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці по цивільній справі №2-1793/12 від 26.11.2014 року, яке частково змінене рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 04.11.2015 року та залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.12.2015 року, за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу, договору позики, про витребування майна, позовні вимоги задоволено частково. Зазначеним рішенням визнано недійсним договір позики укладений 13.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] В позовних вимогах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвою Н.В., та зареєстрований в реєстрі за номером 6522, відмовлено (том 1 а.с.52-70). 25 серпня 2016 року між [PERSON] , [INFO] ідентифікаційний номер [NUMBER] (Покупцем) та [PERSON] , [INFO] ідентифікаційний номер [NUMBER] (Продавцем) укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Хоменко М.О., та зареєстрований в реєстрі за номером 5217 (том 2 а.с.35-36). Суд, вирішуючи клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Бартусевич В.М. про закриття провадження в частині позовних вимог до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, прийшов до висновку, що фактичні обставини справи та пояснення позивачів по своїй є тотожними, що і по цивільній справі № 2-1793/12 (727/1793/12) рішення по якій набрало законної сили. Однак враховуючи, що позивачами заявлені зовсім інші правові (юридичні) підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, не порушуючи право позивачів на доступ до правосуддя, суд приходить до висновку про необхідність розгляду позовних вимог по суті. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачі зазначають, що правовими підставами для звернення до суду з даним позовом є вчинення оскаржуваного договору купівлі-продажу квартири під впливом помилки (ст.229 ЦК України) та під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах (ст.233 ЦК України), а також посилаються на ч.2 ст.548 ЦК України та положення ст.1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод людини». Згідно\~ст.229 ЦК України, якщо особа яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.19\~постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Отже, за вимогою вказаної вище норми\~статті 229 ЦК України, необхідно встановити, чи дійсно мала місце помилка щодо природи правочину та прав і обов`язків сторін цього договору. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень\~ЦК України\~істотними умовами договору купівлі-продажу є: предмет договору; строк договору, виконання договору, плата, та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1\~статті 655 ЦК України\~передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За вимогами\~ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи те, що продавцями спірної квартири виступали відразу троє повнолітніх осіб, які не являються особами похилого віку, а також пояснення [PERSON] , яка вказала, що читала у нотаріуса договір купівлі-продажу і, що саме [PERSON] (співвласник і також продавець) до укладення оспорюваного договору переконувала її в порядності та надійності [PERSON] , суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, які вказують на невідповідність оспорюваного договору вимогам закону та/або про укладення його позивачем під впливом помилки, оскільки позивачем не доведено наявності для цього усіх необхідних ознак. При цьому, суд зауважує, що позивачка [PERSON] передала грошові кошти від продажу автомобіля в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США [PERSON] , а не направила їх на погашення кредитної заборгованості в ПАТ «Укрсоцбанк». Зі слів позивачів, сума позики в розмірі 35000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США по договору позики від 13.10.2011 року, який в подальшому визнаний судом недійсним, значно перевищував наявну заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк» і грошові кошти [PERSON] передавались [PERSON] з метою отримання значного доходу за доволі короткий термін. Тобто, від укладення даного правочину позивачка [PERSON] в подальшому очікувала одержання користі у вигляді відсотків, що вказує розуміння правових наслідків укладення договору купівлі-продажу спірної квартири. Суд відхиляє як доказ доводи позивачів, що вони не могли повністю розуміти всіх юридичних тонкощів та істотних умов укладеного договору купівлі-продажу квартири та їх відмінностей з договором іпотеки, співвідношення договору позики з договором купівлі-продажу квартири та їх зв`язок між собою та, що вони помилялись з приводу укладеного правочину і їх дії були спрямовані на передачу належного їм майна в іпотеку на забезпечення договору позики, а також те, що вони були введені в оману і зміст правочину не відповідав їх волевиявленню, оскільки дані обставини вже вирішувались та встановлені рішенням суду по цивільній справі, яке набрало законної сили. Так, зокрема, по цивільній справі №2-1793/12 за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , правовими підставами визнання недійсним договору купівлі продажу спірної квартири зазначались саме вчинення його під впливом обману (ст.230 ЦК України), а також, що волевовиявлення сторін договору було спрямовано саме на укладення договору іпотеки (правові наслідки удаваного правочину ст.235 ЦК України). Апеляційний суд Чернівецької області в своєму рішенні від 04.11.2015 року по зазначеній цивільній справі №2-1793/12, яке набрало законної сили прийшов до висновку, щодо безпідставності позовних вимог про визнання удаваним договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . від 13.10.2011 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та про визнання договору купівлі - продажу цієї квартири недійсним. В силу частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Таким чином, суду не надано належних та допустимих доказів укладення позивачами правочину під впливом помилки, яка б могла бути підставою для визнання недійсним договору купівлі- продажу від 13.10.2011 року квартири [ADDRESS] укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Доводи позивачів, що оскаржуваний договір купівлі-продажу укладено внаслідок збігу тяжких обставин, зокрема через наявність кредитної заборгованості у [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк», загрозу втрати квартири та перебуванням позивачів під психологічним тиском, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачі, в порушення ст.81 ЦПК України, не надали жодних доказів наявності простроченої заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк», ініціювання банком звернення стягнення на майно, виселення, погашення зазначеної заборгованості, тощо. При цьому, судом неодноразово вживались заходи щодо витребування з ПАТ «Укрсоцбанку» належним чином завіреної копії кредитної справи щодо кредитного договору від 09.06.2008 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», листування між банком та позичальником, щодо наявного боргу та необхідності вжиття заходів для його погашення, належним чином завірений іпотечний договір укладений на забезпечення виконання зобов`язань за основним кредитним договором, однак вимоги ухвали не виконані. Стаття 233\~Цивільного кодексу\~України передбачає,\~що правочин,\~який вчинено\~особою під впливом\~тяжкої для\~неї обставини\~і на\~вкрай невигідних\~умовах,\~може бути\~визнаний судом\~недійсним незалежно\~від того,\~хто був\~ініціатором такого\~правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину (ч.2 ст.233 ЦК України). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009\~року №9\~«Про судову\~практику розгляду\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» визначено\~правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Судом також враховується та обставина, що порушені майнові права та законні інтереси [PERSON] , захищені та відновлені судами за результатами розгляду попередніх кримінальної та цивільної справ. Зокрема, вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] завдану шкоду в розмірі 279079,50 грн., тобто долю грошових коштів, яку позивачі фактично не отримали від продажу квартири, вирішено рішенням суду. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області визнано недійсним договір позики укладений 13.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , в результаті чого останній, за результатами судового розгляду, не має права вимагати сплачені передані грошові кошти в розмірі 35000 доларів США. Численні звернення позивачів до правоохоронних органів із заявами про вчинення кримінального правопорушення з посиланнями на обставини, які вже фактично були предметом дослідження суду по попередній цивільній справі та кримінальній справі, рішення по яким набрали законної сили, не підтверджують заявлених правових підставам недійсності укладеного договору купівлі-продажу квартири від 13.10.2011 року під впливом помилки чи внаслідок збігу тяжких обставин. Щодо заявлених представником відповідача вимог про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, то суд відмовляє в задоволенні даного клопотання, зважаючи на наступне. За змістом статей 256, 261\~ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Оскільки матеріалами даної цивільної справи не встановлено порушення прав та охоронюваний законом інтересів позивачів суд прийшов до висновку про відмову у застосуванні строку позовної давності. Щодо позовних вимог про витребування в [PERSON] спірної квартири у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки [PERSON] , як добросовісний набувач та власник квартири [ADDRESS] відповідно до вимог ст.317 ЦК України вправі був розпорядитися цією квартирою на свій розсуд, а саме продати її відповідачу [PERSON] (том 2 а.с.35-36). Витребування спірної квартири у відповідача [PERSON] можливе тільки з підстав припинення його права власності, визначених в ст.346 ЦК України. Таких підстав у справі не встановлено. \~Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує\~суди давати\~обґрунтування своїх\~рішень,\~але це\~не може\~сприйматись як\~вимога надавати\~детальну відповідь\~на кожен\~аргумент.\~Межі цього\~обов`язку\~можуть бути\~різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed