Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] 20 травня 2020 року звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що з 17 вересня 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що спільне життя у них не склалось, оскільки стосунки стали вкрай напруженими, відповідач постійно зловживав спиртними напоями, що призводило до сварок у присутності дітей. На даний час вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, мають окремий бюджет, їх сім`я фактично розпалась, припинені шлюбно-сімейні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам. Подана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній її волі, оскільки лейтенантом поліції відділу поліції Сумського ВП Глизун О.С. було винесено терміновий заборонний припис серії АА №104504 відносно відповідача у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства 11 травня 2020 року щодо неї, та відповідачу було заборонено в будь-який спосіб контактувати з нею протягом 10 діб. Така поведінка відповідача негативно впливає на їх дітей, що є однією з підстав розірвання шлюбу. Вважає, що причини, які спонукають її на розірванні шлюбу, є обгрунтованими та подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На даний час діти перебувають на повному її утриманні, відповідач не надає їм допомогу, забрав з дому всі кошти та прикраси. На момент звернення до суду із даною заявою між нею та відповідачем не було досягнуто згоду з приводу способу виконання відповідачем обов`язку утримувати своїх дітей. Позивачка звертає увагу на те, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, працює приватним підприємцем. Крім їх спільної квартири, відповідач має ще одну квартиру, яка була придбана до укладення шлюбу. Іншої родини та інших осіб на утриманні відповідач не має, від першого шлюбу має доньку 29 років, яка проживає та працює в Італії. За таких обставин просить розірвати укладений між нею та відповідачем 17 вересня 2004 року шлюб, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 9000 грн., щомісячно, до досягнення найменшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з моменту звернення до суду. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 травня 2020 року відкрито провадження по зазначеній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду на 06 серпня 2020 року о 13 год. 30 хв. 02 червня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що в 2019 році позивачкою було подано позовну заяву про розірвання шлюбу, проте, враховуючи наявність трьох дітей та тривалий час спільного проживання, була подана заява про зупинення провадження з клопотанням про надання часу на примирення для усунення розбіжностей, що стали причиною подачі позову. З того часу позивачем створювались провокативні умови співіснування, ображала його чоловічу гідність. Під час чергової сварки з ініціативи позивачки на початку травня 2020 року вона викликала поліцію та повідомила, що ним було скоєно насильство, після чого було складено протокол про вчинення правопорушення за фактом звернення позивачки. Вважає, що позивачкою свідомо створюються умови, щоб сформувати увагу суду про те, що примирення неможливе, жодного наміру продовжувати сімейні відносини чи шукати шляхи порозуміння позивачка не має бажання. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя як подружжя створює загрозу для розвитку їх дітей, які можуть бути свідками конфліктів між батьком та матір`ю, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу він визнає. Відповідач звертає увагу суду, що вони разом проживають в їх спільній квартирі за адресою: [ADDRESS] , проте на час розбіжностей між ними він тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS] . Найближчим часом має намір повернутися до місця проживання дітей. Не зважаючи на це, він не заперечує щодо сплати аліментів, однак в розумних межах його можливостей. За час спільного проживання з позивачем, вона не працювала та весь час доглядала за дітьми, а він заробляв гроші на сім`ю, купував їжу, одяг, сплачував за комунальні послуги. Позивачка є чудовою матір`ю, проте отримувати всі зароблені ним кошти після розірвання шлюбу не має можливості. Розмір аліментів, визначений в 9000 грн. позивачкою, є непосильним для нього, оскільки такий розмір позивачка визначила без урахування власного доходу з утримання дітей. Позивачка є працездатною особою, не має вад та обтяжень, тому вона має можливість заробляти кошти та приймати участь в утриманні дітей. На теперішній час його матеріальний стан не дозволяє погодитись з вимогами позивачки щодо розміру стягнення аліментів, оскільки протягом 2019 року ним було отримано дохід в розмірі 85863,00 грн., що становить 7155,25 грн. в місяць. Відповідач погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1109 грн. з урахуванням індексації на кожну дитину до досягнення ними повноліття, оскільки діти мають розвиватись на достатньому рівні. 15 червня 2020 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій вона посилається на те, що відповідач має хороший щомісячний дохід, ним не було надано копії декларації за попередні податкові періоди, тому розмір отриманих коштів за 2019 рік в розмірі 85863,00 грн. не є доказом доходів за час їх спільного життя, дохід за кожен рік є різним, набагато більшим та нестабільним, а реальну частину доходу визначити неможливо лише за один рік, тому, вважає, правильним буде стягнення саме твердої грошової суми. Не відповідає дійсності зазначене, що за час спільного життя вона ніде не працювала, оскільки вона працювала в чоловіка як неоформлена, що можуть підтвердити лише її рідні та діти. Вважає, що зазначений нею розмір аліментів був визначений з урахуванням цін на сьогодні. Також відповідач не спростував те, що не має нікого на утриманні та не має ніяких кредитних зобов`язань, що має крім спільної квартири й іншу квартиру. Таким чином стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати спільних дітей, сплачувати аліменти в тому розмірі, який вказано в позовній заяві, а також виконувати покладені на нього батьківські обов`язки. Надані до суду копії платіжок часткової сплати комунальних послуг не є доказом виконання батьківських обов`язків. Також не було надано до суду доказів, що нею було навмисно спровоковано її побиття. Тривалий час відповідач живе своїм життям, поводить себе грубо, ображаючи її та дітей, принижує її та дітей гідність, на неодноразові прохання змінити ставлення до сім`ї відповідач не реагував. 30 червня 2020 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому повідомляє, що з 13 травня 2020 року вони з позивачкою не підтримують подружніх стосунків, мають окремий бюджет, однак проживають на одній площі з нею та дітьми. Для того, щоб не поглиблювати конфлікт, він проживав за іншою адресою, проте вже більше місяця проживає за місцем прописки: [ADDRESS] . Оскільки позивачка обрала спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, вважає, що на кожну дитину необхідно призначити аліменти окремо, враховуючи її матеріальний та духовний розвиток. Позивачкою не було надано доказів про наявність в нього більшого доходу ніж той, що було задекларовано за 2019 рік, а також було надано записи з книги обліку та доходів за 2020 рік. Квартира, яка розташована по [ADDRESS] , була подарована ним його батьку 25 червня 2020 року. Також вказує, що періодично вони всією сім`єю відпочивали на морі, їздили в столицю, аквапарк. 03 серпня 2020 року від представника відповідача надійшли додаткові обгрунтування до відзиву на позовну заяву, в яких він зазначає, що будинок, де проживає позивачка, відповідач та їх діти належить відповідачу, доказів щодо проживання позивачки разом з дітьми за іншою адресою [PERSON] не надано. Утримання будинку та дітей здійснюється за його рахунок, а посилання позивачки про те, що діти знаходяться повністю на її утриманні, не відповідає дійсності. Відповідач вважає, що розмір аліментів, заявлений позивачкою, є занадто великим для нього. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, погоджуючись з розірванням шлюбу, в частині стягнення аліментів - частково з обставин наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 17 вересня 2004 року, який зареєстровано Сумським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського обласного управління юстиції актовим записом № 949, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7). Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. В зв`язку з тим, що подружжя втратило взаєморозуміння, почуття любові та довіри один до одного, вони вважають, що їх сім`ю зберегти неможливо. На даний час вони не підтримують шлюбних стосунків. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому на підставі ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступні обставини. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8, 9, 10). Діти перебувають на утриманні позивачки, що не спростовується відповідачем. За ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має дохід від підприємницької діяльності. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що на його утриманні перебувають інші особи. Посилання відповідача на те, що визначений позивачкою розмір аліментів є непосильним для нього, не може бути підставою для відмови у задоволенні заявленого позову, оскільки з повідомлених сторонами обставин вбачається, що домовленості між сторонами щодо розміру та способу надання матеріальної допомоги не досягнуто. Не є підставою для зменшення розміру аліментів необхідність здійснення відповідачем оплати комунальних послуг. В той же час позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доходу відповідача, який-би давав змогу сплачувати аліменти у заявленому розмірі. При визначенні розміру аліментів слід врахувати, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд приймає до уваги відомості про доходи відповідача, відображені в податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця (а.с. 38), а також довідках Головного управління ДПС У Сумській області (а.с. 72, 73). З вказаного вбачається, що відповідач має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в той же час, суд виходить з відсутності доказів на підтвердження доводів позивача, які б вказували на можливість відповідачем сплачувати аліменти в розмірі 9000 грн., і вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1500 грн. 00 коп. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Такий розмір аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей буде розумним і співмірним з матеріальними можливостями відповідача та не призведе до погіршення його матеріального становища. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 20 травня 2020 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial