Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . На теперішній час жодних відносин із відповідачем не підтримує, будь-якої участі у вихованні сина він не приймає, має заборгованість по аліментам, матеріальної допомоги не надає. В теперішній час у неї виникла можливість відвідати разом із дитиною родичів в Російській Федерації. Однак, вона позбавлена можливості подорожувати разом із дитиною через відсутність дозволу батька. Просить суд надати дозвіл дітям на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації з 01.06.2019 року по 31.08.2020 року без згоди та супроводу батька. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання повістки за адресою вказаною в позовній заяві та опублікуванням оголошення про виклик на офіційному сайті «Судова влада України». Відзив на позовну заяву із зазначеннями та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила висновок органу опіки та піклування Маріупольської міських ради, справу просила розглядати без її участі. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у фактичних шлюбних відносинах. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 квітня 2009 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №293. Надання дозволу на перетинання неповнолітнім [PERSON] державного кордону, необхідно для відвідування родичів, які проживають на території Російської Федерації. Згідно висновку Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 17.07.2019 року, вважають можливим надати [PERSON] , [INFO] , дозвіл на тимчасовий виїзд її сина, [PERSON] , [INFO] , до Російської Федерації, у період шкільних канікул дитини до 31.08.2020 року, без згоди та супроводу батька [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій , зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 154 Сімейного Кодексу України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікованої Україною 27.02.1991 року) батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За таких обставин, враховуючи встановлені обставини, зокрема те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів як на підтвердження того, що мати дитини не спроможна забезпечити належний рівень відпочинку та перебування дитини в Російській Федерації, так і на підтвердження інших обставин, які б давали суду підстави вважати, що остання діє всупереч інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що надання позивачу дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон до Російської Федерації без згоди батька в її супроводі, відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її розвитку, оскільки він має на меті відпочинок та спілкування дитини з родичами. Визначаючи періоди часу надання такого дозволу, суд надає дозвіл на виїзд за межі України - на територію Російської Федерації, малолітньому [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] , без дозволу і супроводу батька [PERSON] , з дня набрання рішенням суду законної сили по 31 серпня 2020 року.

Outcome: approved