overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Позивачка 25 квітня 2019 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1981 року. Сторони мають спільних повнолітніх дітей. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні інтереси, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. 17 липня 2019 року відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що останнім часом поведінка дружини різко змінилася, але причина цього невідома. Вважав, що шлюб можливо зберегти, тому просив надати час для примирення. Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року зупинено розгляд справи і призначено подружжю строк для примирення три місяці. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що стосунки з чоловіком погіршилися через його зраду, він все життя зловживав алкоголем, разом не проживають з лютого 2019 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заслухавши позивача, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 жовтня 1981 року, актовий запис №32. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що між сторонами подружні відносини остаточно припинені з лютого 2019 року і більше не відновлялись. Спільного господарства сторони не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання позивачки відновлювати подружні відносини з відповідачем, а також те, що заходи щодо примирення подружжя, які були вжиті судом, виявились безрезультатними, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд залишає їй шлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка 25 листопада 2013 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до повноліття дитини. Позов мотивує тим, що з відповідачем знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2006 року, шлюб розірвано. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину, яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач не приймає участі в утриманні сина. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість надавати допомогу на утримання дитини, так як являється працездатним. Відповідач допитаний в порядку судового доручення Теофіпольським районним судом Хмельницької області, позов визнав, просить розглянути справу у його відсутності, про що в матеріалах справи є відповідні документи. Суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд знаходить позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2006 року, шлюб розірвано рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 січня 2013 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON] Між сторонами не досягнута домовленість щодо утримання неповнолітньої дитини, яка після припинення сторонами сімейних стосунків, проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивачки, суд враховує матеріальне становище відповідача, який являється працездатним, а також вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісяця, до повноліття дитини чи до зміни матеріального становища сторін. Згідно ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивачка 25 листопада 2014 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітній дитині без згоди батька, посилаючись на те, що відповідач працює за кордоном, а вона з малолітньою дочкою [PERSON] мають намір в 2015 році відвідати своїх родичів в Республіці Казахстан та Німеччині, тому виникла необхідність звернення до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні представниця позивачки позовні вимоги підтримала, посилаючись на надані суду докази, а також письмові документи від відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітній дочці, надала суду письмову нотаріально завірену заяву відповідача, якою він не заперечує щодо позовних вимог та просить розглянути справ в його відсутність. В судовому засіданні представниця третьої особи вважає задовольнити позовні вимоги. Заслухавши пояснення представниці позивачки, представниці третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. У відповідача та позивачки [INFO] народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а. с. 6 ). Відповідач є громадянином України та має документи на передання у Польщі ( а. с. 12 ). Позивачка надала суду копію паспорту громадянина Казахстану [PERSON], посилаючись на те, що він є її родичем і його вона з малолітньою дочкою мають намір відвідати в 2015 році ( а. с. 14 ). З наданої суду довідки вбачається, що з 07 червня 2011 року по день видачі довідки - 12 березня 2015 року [PERSON], [INFO] відвідує Дошкільний навчальний заклад № 314, якій підпорядкований Управлінню освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації ( а. с. 37 ). З наданих суду представницею позивачки документів вбачається, що відповідач надав суду письмову нотаріально завірену заяву, якою він не заперечує щодо позовних вимог та просить розглянути справ в його відсутність ( а. с. 35 ) та копію картки на відвідання Польщі та доступу до ринку праці у Польщі ( а. с. 36 ). .Таким чином, враховуючи надані суду докази, суд вважає надати [PERSON] дозвіл на виїзд її дочки - [PERSON], [INFO] за межі України, за кордон без дозволу ( згоди ) батька дитини [PERSON] до повноліття дитини; дозволити [PERSON] або її офіційному представнику, без згоди [PERSON] - батька дитини, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивачка 25 лютого 2021 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03.02.2020 року. Сторони мають спільну неповнолітню доньку. Сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, постійні сварки, сім`я фактично розпалась, тому позивачка просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року зупинено розгляд справи і призначено подружжю строк для примирення шість місяців. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, пояснила, що з чоловіком не примирилися, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з`явився. Заслухавши позивача, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03 лютого 2020 року, актовий запис №1. Сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що між сторонами подружні відносини остаточно припинені. Спільного господарства сторони не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання позивачки відновлювати подружні відносини з відповідачем, а також те, що заходи щодо примирення подружжя, які були вжиті судом, виявились безрезультатними, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд залишає їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивачка 25 серпня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 23 серпня 1997 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стала різниця характерів та відсутність взаємопорозуміння і довіри, у зв'язку з чим виникали сварки, суперечки. З травня 2014 року сторони проживають окремо, припинено шлюбні стосунки та спільне господарство. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливі, тому просила шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач не з'явилася. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 23 серпня 1997 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Криничанської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, актовий запис №32 /а.с.8/ Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання в травні 2014 року, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призвело до погіршення стосунків. Примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що збереження шлюбу неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивачка 25 серпня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вступила в шлюб з відповідачем 12 жовтня 2013 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №527. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 12 жовтня 2013 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №527./а.с.5/ Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]./а.с.4/ Встановлено також, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивачка 25 січня 2017 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вступила в шлюб з відповідачем 03 серпня 2013 року. Шлюб зареєстрований Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 338. Від спільного подружнього мають сина: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з 2014 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 03 серпня 2013 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 338./а.с.4/ Від спільного подружнього життя мають сина: [PERSON], [INFO]. Встановлено, що з 2014 сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивачка 25 травня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вступила в шлюб з [PERSON], 11 березня 2000 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №104. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Матеріальну допомогу на утримання сина відповідач надає добровільно. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого виникали сварки, конфлікти, суперечки, Крім того, протягом тривалого часу відповідач порушував подружню вірність, матеріально сім'ю не утримував, вихованням сина не займався. З травня 2014 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, майновий спір відсутній, просила шлюб розірвати, прізвище залишити без змін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу на підставі ст.197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 11 березня 2000 року. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №104 /а.с.4/ Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO] /а.с. 5/, який проживає з позивачкою. Встановлено також, що з травня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сварки, конфлікти, суперечки. Крім того, протягом тривалого часу відповідач порушував подружню вірність, матеріально сім'ю не утримував, вихованням сина не займався. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Спір про розподіл майна відсутній. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачка 25 травня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06 липня 2002 року по 30 жовтня 2013 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини надає в недостатньому розмірі. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Від позивача надійшла письмова заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 липня 2002 року по 30 жовтня 2013 року (а.с.4), мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с.4/, який проживає з матірю і знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 25 травня 2015 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 487,20 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved