Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивачі, звернулися до суду з вищезазначеним позовом, та просять постановити рішення, яким визнати за: - [PERSON] право власності на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Олександрівка, вул. Федора Мазаренка, №39, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON], померлого 24.05.2011 року; - [PERSON] право власності на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Олександрівка, вул. Федора Мазаренка, №39, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], померлого 24.05.2011 року. - [PERSON] право власності на 1/12 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Олександрівка, вул. Федора Мазаренка, №39, як за спадкоємцем за законом першою черги після смерті батька [PERSON], померлого 24.05.2019 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~- визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кожним з них право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, Болградський район, с. Олександрівка, вул. Федора Мазаренка, №39, як за членами колгоспного двору. В обґрунтування вимог зазначають, що вони, позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті батька (чоловіка) [PERSON], який помер 24.05.2011 року, але не можуть оформити спадщину, так як спадкодавець за життя не отримав правовстановлюючого документу на належну йому частку житлового будинку. Окрім того, всі вони позивачі є власниками домоволодіння як члени колишнього колгоспного двору, розташованого за адресою: вул. Федора Мазаренка, №39, с.Олександрівка, Болградський район, Одеська область, проте не можуть належним чином зареєструвати своє право власності на частки вказаного домоволодіння в звязку з відмовою державного реєстратора. Позивачі в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.28, 69). В позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.6). Окрім того, подали до суду окремі заяви про підтримання позовних вимог, та розгляд справи за їх відсутності (а.с.73, 74). Представник позивачів [PERSON], діюча на підставі довіреностей (а.с.21,22,23) до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.28). Підтримала доводи своїх довірителів, та наполягала на їх задоволенні. Просила\~ розглянути справу без її участі, та без участі її довірителів, про що надала відповідну\~ заяву до суду (а.с.7). Відповідач Олександрівська сільська рада Болградського району Одеської області,\~ до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.28,70). Позовні вимоги визнала\~ у повному обсязі, просив\~ розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну\~ заяву до суду (а.с.72, 73). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за № 39 по вулиці Федора Мазаренка в селі Олександрівка,\~ Болградського району, Одеської області на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору [PERSON], [INFO], його дружина [PERSON], [INFO], його син [PERSON], [INFO], його донька [PERSON], [INFO]. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/4 частині вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що також підтверджується довідкою № 1941 від 11.12.2018 року, виданою Олександрівською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі запису в погосподарській книзі №3 за особовим рахунком № 90 (а.с.17). Позивачі мали намір зареєструвати належне їм право власності, проте отримали рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.19). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками кожен своєї частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Федора Мазаренка №39, с.Олександрівка, Болградський район, Одеська область, не можуть зареєструвати право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 24 травня 2011 року помер [PERSON],\~ запис акту про смерть №13 від 26 травня 2011 року, складений Виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про його смерть серії І-ЖД № 259875 (а.с.13). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою:\~ вул. Федора Мазаренка, № 39, с. Олександрівка, Болградський район, Одеська область. Спадкоємцями за законом першої черги є його: - дружина [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД №289201 від 18.06.1973 року (а.с.9); - син [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД №404918 від 16.06.1983 року (а.с.12); - донька [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження (а.с.12). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні проживали і були зареєстровані: дружина [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON], а також інші члени сімї, які не входять до кола спадкоємців: невістка [PERSON], онук [PERSON], онук [PERSON], онучка [PERSON], онучка [PERSON], що підтверджується довідкою Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області\~ № 1941 від 11.12.2018 року (а.с.17). З матеріалів спадкової справи №218/2018, надісланої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] щодо майна померлого 24 травня 2011 року [PERSON] вбачається, що з заявами від 19.10.2018 року до нотаріуса звернулися дружина померлого [PERSON], син померлого [PERSON], донька померлого [PERSON]. Між ними було укладено у присутності нотаріуса договір від 26.10.2018 року про поділ спадкового майна щодо належних спадкодавцю земельних ділянок. Однак, що стосується житлового будинку, то він не був розподілений цим договором в звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на нього. Нотаріусом було відмовлено спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки житлового будинку, що і стало підставою для звернення до суду (а.с.30-68). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до\~ч.1,\~ч.3,\~ч.5\~ст.1268\~ЦК України\~спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачами відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному звязку у їх сукупності. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів про визнання права власності як за членами колгоспного двору, так і в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved