Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Нововодолазької селищної ради Харківської області, Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва в порядку спадкування та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що з 11 серпня 1974 року [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу у них народився син [PERSON]. 04 червня 1976 року [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок по [ADDRESS] Харківської області. В подальшому померлим [PERSON] було переобладнано вищевказаний будинок без належних дозвільних документів, а отже вважається самочинним будівництвом. [INFO] року [PERSON] помер. У зв'язку з тим, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» об'єкт самочинного будівництва не може бути зареєстрований на померлого, позивачі не можуть оформити право власності на спадщину через нотаріальну контору. Представник позивачів надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги [PERSON] та [PERSON],, просив суд їх задовольнити, слухання справи провести без його участі та участі позивачів по справі. Відповідач Нововодолазька селищна рада Харківської області надала до суду листа, відповідно до якого не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачів та просить слухання справи проводити без участі представника селищної ради. Відповідач, Просянська сільська рада Нововодолазького району Харківської області, надала до суду листа, відповідно до якого не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить слухання справи проводити без участі представника сільської ради. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 11 серпня 1974 року позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу у них народився син [PERSON]. 04 червня 1976 року [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок по [ADDRESS] Харківської області, що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 04.06.1976 року, зареєстрованим в реєстрі за № 829. В подальшому померлим [PERSON] було переобладнано вищевказаний будинок без належних дозвільних документів, а отже даний будинок вважається самочинним будівництвом. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 серпня 2013 року. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1261 ЦК України позивачі по справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/. Ст. 1299 ЦК України передбачено обов'язок спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має право на ? частину житлового будинку так як даний будинок був придбаний нею та померлим [PERSON] в період шлюбу. Позивач [PERSON] має право на батькову частку спадкового майна згідно заповіту, складеного 06.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі під № 213, відповідно до якого [PERSON] все своє майно, що належало йому на день смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповів [PERSON]. Крім житлового будинку померлому [PERSON] також належала земельна ділянка розміром 0,2500 га відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 575042. Ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок , будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. П.9 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року „ Про практику застосування судами статті 376 ЦК України /про правовий режим самочинного будівництва/ передбачає, що якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Згідно ст.376 ЦК України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У листі Міністерства юстиції України від 19.10.2007 р. № 19-39-827 «Щодо надання роз'яснення деяких питань законодавства, пов'язаних з державною реєстрацією прав власності на нерухоме майно», зазначається, що Державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється у відповідності до вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 7 лютого 2002 року N 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за N 157/6445 відповідно до якого така державна реєстрація прав власності здійснюється на підставі правовстановлювальних документів. Так, згідно із пунктом 6.1 Тимчасового положення у разі наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для забудови та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію органами місцевого самоврядування, зокрема, на новозбудовані об'єкти нерухомого майна видається свідоцтво про право власності, яке і є правовстановлювальним документом. Крім того, одним із правовстановлювальних документів, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, є також рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна (пункт 10 додатка 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення). Відповідно до частини другої статті 376 Кодексу особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Тобто, виходячи з положень статті 376 Кодексу, право власності на результат самочинного будівництва набувається не в загальному порядку, а з спеціальному - на підставі рішення суду. При цьому положеннями Кодексу визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 Кодексу). У разі, якщо право власності на новостворене нерухоме майно виникає у загальному порядку, документом, що підтверджує це право, є свідоцтво про право власності, а у разі визнання (у визначених випадках) права власності на це майно судом, єдиним можливим документом, що підтверджує виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є рішення суду. Саме таке рішення суду подається для державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому документи, що підтверджують прийняття нерухомого майна до експлуатації, не вимагаються. Будівництво вищевказаного житлового будинку на момент розгляду справи завершено у повному обсязі. Новостворене нерухоме майно відповідає вимогам ст. 41 Конституції України, а саме: не спричиняє шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, не погіршує екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Враховуючи заяву, що надана відповідачами по справі про визнання позову та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено право власності спадкодавця, [PERSON], який помер [INFO] року, на спадкове майно, у зв'язку з чим суд вважає за доцільне позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved