Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області, де третя особа: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, про заміну дати звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування шкоди. В ході судового розгляду позивачка уточнювала вимоги позову та в останній уточненій редакції позовної заяви, свої позовні вимоги мотивує тим, що її з 18 січня 2017 року було призначено на посаду провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілкіському, Марїнському районах та містах Донецьку та Вугледарі управління з контролю за використанням та охороною земель [PERSON] управління тимчасово, а 13 травня 2017 року позивачку було звільнено з займаної посади у звязку з закінченням строку призначення на посаду державної служби, про що зроблено відповідні записи у трудовій книжці позивачки. [PERSON] 13 травня 2017 року в день звільнення перебувала на робочу місці й виконувала свої посадові обовязки, однак жодна з посадових осіб відповідача не запропонувала позивачці отримати трудову книжку в останній робочий день. У звязку з тривалим ігноруванням з боку відповідача вимог ст. 47 КЗпП України та п.п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, позивачка звернулась до відповідача з письмовою вимогою видати трудову книжку, шляхом направлення її на поштову адресу позивачки. Позивачка 25 липня 2017 року отримала поштове відправлення від відповідача з вкладеним в нього листом та трудовою книжкою відповідачки, тобто отримала трудову книжку з порушенням вимог ст. 47 КЗпП. Так, між датою звільнення позивачки, зазначеною у трудовій книжці, та датою фактичного отримання трудової книжки, відповідачем була здійснена затримка при виплаті заробітної плати за 50 робочих днів, а тому розмір компенсації середньоденного заробітку за зазначений період, коли з вини роботодавця була затримана видача трудової книжки, складає 15122,00 гривень (50 робочих днів*302,44 гривень = 15122,00 гривень). У звязку з тим, що відповідачем не було видано позивачці її трудову книжку, остання не мала можливості влаштуватися на іншу роботу, отримати виплати по безробіттю, стати на облік як безробітна та здійснювати пошук роботи через органи Державної служби зайнятості. Такі незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань позивачки, втрати нормальних життєвих завязків, в результаті чого остання перебувала в стані постійної депресії, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки це позбавило її можливості влаштуватись на роботу та можливості отримувати заробіток. З огляду на викладене, [PERSON] просить суд зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій областізмінити дату її звільнення з 13 травня 2017 року на 25 липня 2017 року та внести відповідні зміни до її трудової книжки, стягнути з [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області на користь позивачки заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13 травня 2017 року по 25 липня 2017 року (включно) у звязку з затримкою видачі трудової книжки у розмірі 15122,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву про розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення рішення за її відсутності не заперечувала. Представника відповідача та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог позову посилаючись на обставини, викладені в наданих до суду раніше запереченнях та відзиві на позовну заяву. Зауважила, що ст. 47 КЗпП та Інструкція про порядок ведення трудових книжок передбачають обовязок власника або уповноваженого ним органу саме видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, а не прибути до працівника, який звільняться, за місцем його перебування. Тому, враховуючи, що управління контролю за використанням та охороною земель, де працювала позивачка, є структурним підрозділом [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області, а тому [PERSON] в останній робочий день повинна була зявитись до приміщення [PERSON] управління для отримання трудової книжки, здійснення запису про отримання трудової книжки у Журналі обліку трудових книжок та в особовій картці державного службовця. Однак, у звязку з відсутністю [PERSON] у приміщенні [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області 13.05.2017 року, працівники Управління персоналом [PERSON] управління не мали можливості видати [PERSON] трудову книжку у день її звільнення. Суд, вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги усні та письмові пояснення представника відповідача та третьої особи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до наказу №13-к від 17.01.2017 року, виданого [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, [PERSON] з 18 січня 2017 року призначено на посаду провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Марїнського районах та містах Донецьку та Вугледарі управління з контролю за використанням та охороною земель [PERSON] управління, тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Марїнського районах та містах Донецьку та Вугледарі управління з контролю за використанням та охороною земель [PERSON] управління [PERSON], що також підтверджується відповідним записом у трудовій книжці позивачки серії АХ №827085 від 26 липня 2004 року (а.с. 10-15, 42, 91-97). Згідно листа [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області №31-5-0.7-4145/2-17 від 13.05.2017 року у звязку з перериванням [PERSON]П, відпустки по догляду за дитиною та відсутністю вакантної рівнозначної посади у відділі контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Марїнського районах та містах Донецьку та Вугледарі управління з контролю за використанням та охороною земель [PERSON] управління та у міськрайонному управління у Марїнському районі та місті Вугледарі [PERSON] управління, позивачці запропоновано посаду спеціаліста відділу організації, планування та аналізу інспекторської діяльності управління з контролю за використанням та охороною земель [PERSON] управління. Окрім того, повідомлено, що уразі не виявлення бажання на переведення та не подання заяви позивачку буде звільнено з посади 13 травня 2017 року (а.с. 43-44). Відповідно до Наказу [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області №207-к від 13 травня 2017 року [PERSON] 13.05.2017 року звільнено з посади провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Марїнського районах та містах Донецьку та Вугледарі управління з контролю за використанням та охороною земель [PERSON] управління, у звязку з закінченням строку призначення на посаду державної служби відповідно до п. 2 ст. 85 Закону України «Про державну службу», що також підтверджується відповідним записом у трудовій книжці [PERSON] серії АХ №827085 від 26 липня 2004 року (а.с. 10-15, 45, 91-97). Відповідачем 15.05.2017 року на електронну адресу було надіслано лист позивачці щодо необхідності прибути до Управління персоналом [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області для отримання трудової книжки, у звязку зі звільненням останньої, з відміткою «за можливістю передати [PERSON]О.». З пояснень, наданих в судовому засіданні представником відповідача, вбачається, що вищезазначена електронна адреса належить працівникові Держгеокадастру у Донецькій області, робоче місце якої знаходиться у місті Вугледарі, однак доказів, що зазначений лист було передано [PERSON] суду не надано (а.с. 46, 47, 51). Позивачкою 13 червня 2017 року на адресу [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області було направлено лист з вимогою видати її трудову книжку, шляхом направлення на її поштову адресу цінним листом з повідомленням, який відповідачем було отримано 20.06.2017 року, що підтверджується витягом з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 16, 17, 48, 98, 99, 100). У відповідь на вищезазначений лист позивачки від 13.06.2017 року, [PERSON] управлінням Держгеокадастру у Донецькій області було надіслано на адресу [PERSON] лист від 21.06.2017 року №Г-3215/0-1782/-17 з доданою до нього трудовою книжку останньої, який було отримано позивачкою 25 липня 2017 року, що підтверджується описом вкладення до листа на імя [PERSON], адресним ярликом до відправлення з відміткою про дату отримання відправлення та витягом з офіційного веб-сайту Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18-19, 21, 22, 23, 24, 49-50, 52, 53, 55, 56, 57, 101-102, 103, 104, 105, 106). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, які наявні у Пенсійному фонду України, щодо [PERSON], за останні два повні місяці перед звільненням, остання отримала від [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області, заробітну плату у розмірі: за березень 2017 року 6702,88 гривень, за квітень 2017 року 5697,28 гривень (а.с. 107-108). Відповідно до положень ч. ч. 1, 4, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду, виключно у встановлений законом або судом строк, докази, подані з порушенням зазначених строків, до розгляду судом не приймаються. Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працювала на посаді провідного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель у Великоновосілківському, Марїнського районах та містах Донецьку та Вугледарі управління з контролю за використанням та охороною земель [PERSON] управління та була звільнена 13 травня 2017 року, та в день звільнення останні не було видано трудову книжку, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і при наданні суду усних та письмових пояснень. Вирішуючи питання щодо зобовязання відповідача змінити позивачці дату її звільнення з 13 травня 2017 року на 25 липня 2017 року та внести відповідні зміни до її трудової книжки, а також щодо стягнення з відповідача на користь позивачки заробітної плату за час вимушеного прогулу за період з 13 травня 2017 року по 25 липня 2017 року (включно) у звязку з затримкою видачі трудової книжки, суд виходить з наступного. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п. п. 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Згідно п.п. 2.4, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша). Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою видачі трудової книжки він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. З огляду на викладене, враховуючи, що у відповідності до положень статті 47 КЗпП, п.п. 4.1, 4.2 Інструкції обовязок видати працівникові у день його звільнення трудову книжку покладено саме на власника (роботодавця) або уповноважений ним орган, незалежно від територіальної віддаленості між роботодавцем та основним місце роботи працівника, приймаючи до уваги, що відповідачу достеменно було відомо про віддаленість місця роботи позивачки від юридичної адреси [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області, та не вжито останнім жодних заходів, щодо видачі [PERSON] в день її звільнення трудової книжки. Враховуючи, що відповідач не оспорює факт того, що трудова книжка не була вручена позивачці у день її звільнення, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання відповідачем свого обовязку, передбаченого вищезазначеними нормами, було затримано видачу трудової книжки позивачці, а тому днем звільнення останньої слід вважати день фактичного отримання нею трудової книжки 25 липня 2017 року, у звязку з чим до трудової книжки останньої слід внести відповідний запис про новий день звільнення [PERSON] Виходячи з вищевикладеного вимоги позову щодо змінити дату звільнення [PERSON] з 13 травня 2017 року на 25 липня 2017 року та внесення відповідних зміни до її трудової книжки, підлягають задоволенню. Окрім того, з огляду на те, що суд дійшов висновку про затримку видачі при звільненні [PERSON] трудової книжки з вини власника (роботодавця), на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме за період з 13 травня 2017 року по 25 липня 2017 року, включно. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідача, суд погоджується зі здійсненим позивачкою розрахунком, виходячи з наступного. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Судом встановлено, що позивачка була звільнена з роботи наказом №207-к від 13 травня 2017 року, а тому березень та квітень 2017 року є місяцями, які передували звільненню та враховуються для розрахунку середньомісячної заробітної плати. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу - [PERSON], остання за два повні місяці перед звільненням, фактично пропрацювала 41 робочий день (з вирахуванням вихідних та святкових днів, у відповідності до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік»), її загальний заробіток за вищезазначений період становить 12400,16 гривень, а тому середньоденний заробіток становить 302,44 гривень (12400,16 гривень / 41 робочих днів). Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період вимушеного прогулу з використанням даних про середній заробіток позивачки виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Отже, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача була затримана видача трудової книжки, а саме, за період з 14 травня 2017 року по 25 липня 2017 року включно, який підлягає стягненню з [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області на користь [PERSON], становить 15122,00 гривень (50 робочих дні х 302,44 гривні = 15122,00 гривень). Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. В судовому засіданні встановлено, що у звязку з неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів видачі позивачці трудової книжки при звільненні, [PERSON], в порушення положень статті 64 Конституції України, була обмежена у праві на працю, передбаченому статтею 43 Конституції України, протягом більше ніж двох місяців була позбавлена можливості заробляти собі на життя працею, не мала можливості влаштуватися на іншу роботу, отримати виплати по безробіттю, стати на облік як безробітна та здійснювати пошук роботи через органи Державної служби зайнятості, що призвело до моральних страждань позивачки, втрати нормальних життєвих завязків, погіршенню життєвих умов, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Донецькій області на користь [PERSON] в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням. Згідно зі ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави. Враховуючи, що позивачкою в позові заявлено одну вимогу немайнового характеру, яка була задоволена судом, та дві вимоги майнового характеру, які судом було задоволено частково, суд, вважає доцільним та необхідним стягнути з відповідача суму судових витрат зі сплати судового збору 922,58 гривень на користь держави в особі Державної судової адміністрації України. Враховуючи вище викладене,

Outcome: partial