Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнила, в якому просить суд : надати їй, [PERSON] дозвіл на виготовлення паспорту - проїзного документа для виїзду за кордон неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO]; надати їй дозвіл в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], на оформлення усіх необхідних візових документів для подачі у Посольство або Консульство Республіки Болгарія з метою виготовлення необхідної тимчасової візи для відпочинку, без згоди батька [PERSON], [INFO]; надати дозвіл неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за кордон для відпочинку та оздоровлення до Республіки Болгарія, Республіки Туреччина або Арабської республіки Египет без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], та у супроводі матері - [PERSON], [INFO], строком по одному місяцю щорічно на протязі трьох років, починаючи з дня винесення судового рішення. А також просить суд стягнути на її користь з відповідача суму сплаченого судового збору. Позивачка у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог, покликається на те, що з відповідачем по справі, [PERSON] вона перебувала у шлюбі, який було розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.12.2013 року. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає з нею. Позивачка вказує, що має змогу та можливість їздити з дитиною тимчасово в строк від двох до чотирьох тижнів на рік за кордон з метою відпочинку та її оздоровлення на морі, зокрема в таких країнах як Туреччина, Болгарія, Єгипет. Однак не зважаючи на це, відповідач безпідставно відмовляється надати згоду на виїзд дитини на відпочинок, при цьому не наводячи жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову. Такі дії відповідача призвели до того, що дитина була позбавлена відпочинку влітку 2015 року. Таким чином, вважає, що відмова у виготовлені паспорта малолітній [PERSON], [INFO] порушують її права та суперечить її інтересам, не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує права дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просять суд їх задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав частково, оскільки не заперечує щодо видачі дитині проїздного документу, однак не згідний з виїздом дитини за кордон, так як у нього є побоювання, що позивачка залишиться проживати за кордоном разом з дитиною. Представник органу та опіки та піклування Личаківської районної адміністрації м. Львова [PERSON] в судовому засіданні щодо завдолення позовних вимог позивачки не заперечила. Заслухавши покази сторін, проаналізувавши матеріали та дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивачки з наступних підстав : Судом встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилась донька [PERSON], 25.09.2012 року, свідоцтво про народження серія І-СГ № 347565 видане Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції від 19.10.2012 року. яка після розірвання між сторонами шлюбу проживає разом з позивачкою, що сторонами не заперечуються. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Із зазначених норм закону випливає, що батько та мати є носіями прав щодо дитини у рівній мірі. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. За змістом ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р.. ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень житія, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини ( с. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року). Держави-учасниці вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону. ( с. 11 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року). Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Всупереч вимог ст. 10,60 ЦПК України, відповідачем [PERSON] не наведеного суду, жодних вагомих та обєктивних обставин, які б у разі видачі малолітній [PERSON], [INFO] закордонного паспорта проїзного документу для виїзду за кордон та виїзду на визначений термін на відпочинок, свідчили б про існування ризиків неповернення малолітньої дитини матірю з іноземної країни чи зміни її місця проживання без його дозволу, щоб призвело до порушення його батьківських прав, зокрема на щодо спілкування та участі у вихованні дитини, а також порушення прав та інтересів самої дитини. За вказаних обставин, суд вважає, що виготовлення проїзного закордонного документу малолітній [PERSON], [INFO] та виїзд її за кордон для відпочинку та оздоровлення у визначений позивачкою строк, є належним способом захисту прав малолітньої, буде відповідати її інтересам та забезпечувати можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Європейською конвенцією про права дитини, іншим міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України та не буде порушувати батьківських прав відповідача [PERSON] щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини, а тому позовні вимоги позивачки є обгрунтовними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачкою підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved