Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивачі - [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що вони та відповідачка є співвласниками квартири [ADDRESS] , яка належить їм на праві спільної часткової власності, по 1/3 частині кожному. Спільне володіння та користування учасниками по справі квартирою неможливе з огляду на погані відносини, що склались між позивачами та відповідачем, крім того, відповідач у 2003 році, разом зі своєю дитиною, виїхала за кордон, де і проживає по даний час. На підставі викладеного позивачі вимушені звернутися до суду та просять суд припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по 1/6 частині квартири [ADDRESS] . На думку позивачів припинення власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членам її сім`ї, оскільки вона разом з дитиною постійно проживає за кордоном, а також володіє іншим нерухомим майном. Крім того, позивачами попередньо сплачено відповідачу, за ринковою ціною, вартість 1/3 частини спірної квартири у розмірі 246 720 грн. В судове засідання позивачі не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач також в судове засідання не з`явилася, надала належно оформлену заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі та підтвердила, що грошову компенсацію за належну їй 1/3 частину спірної квартири у розмірі 246 720 грн. вона отримала. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по 1/3 частки кожному, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.09.2001 року (а.с.9). Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Судовим розглядом встановлено, що спільне володіння і користування квартирою [ADDRESS] є неможливим. Співвласники квартири не в змозі самостійно врегулювати питання їх спільного володіння та користування спірним майном. Верховний Суд України під час розгляду справи N 6-37цс13 від 15.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи N 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути у сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оскільки спільне володіння і користування квартирою є неможливим, відповідач отримала грошові кошти за свою частку у квартирі то припинення права власності [PERSON] , на думку суду, не завдасть істотної шкоди її інтересам. Окрім того, судовим розглядом встановлено, що відповідачка не користується належною їй частиною квартири, оскільки з 2006 року у ній не проживає, виїхала за кордон, де проживає до цього часу. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Як встановлено судом, відповідачка отримала від позивачів грошові кошти у розмірі 246 720,00 грн., як компенсацію вартості належної їй 1/3 частини у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] . Припинення права відповідача [PERSON] на частку в спільному майні жодним чином не завдасть їй істотної шкоди, оскільки, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, вона за це отримала грошову компенсацію. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто.

Outcome: approved