Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, та просять суд визначити частки співвласників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , рівними по 1/3 частці за кожним; поділити вказану квартиру між співвласниками, визнавши за позивачами по 1/3 частці за кожним, встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , померлої [INFO] на час відкриття спадщини, та визнати за позивачем [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/3 частку спірної квартири, належної за життя [PERSON] , посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] . [PERSON] . В обґрунтування позову зазначили, що їм та [PERSON] ,померлій [INFO] , на праві спільної сумісної власності на підставі договору дарування від 30.10.2000 р. належала зазначена квартира. Звернувшись після смерті [PERSON] з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач [PERSON] отримав відмову у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно. Однак отримати оригінал договору вони не мають можливості,так як нотаріус, який засвідчував документ, припинив свою діяльність, не передавши документи до Державного нотаріального архіву у Дніпропетровській області. Стосовно пропуску строку, то позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] , хоча і був зареєстрований за іншою адресою, що підтверджується як актом з місця фактичного проживання, так і показами свідків, тому відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Тому з метою оформлення спадкових прав просять задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 13 березня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року витребувано у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Чорної Оксани Сергіївни (Дніпропетровська [ADDRESS] ) копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 26 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивачів [PERSON] на заявлених вимогах наполягали з підстав, викладених в позові. Будучи допитаним в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] - це його матір. В 2000 р. йому, матері та батьку була подарована квартира [ADDRESS] ( нині - [ADDRESS] ), де він мешкав певний час. Потім батьки розлучились і він жив з батьком по [ADDRESS]. Влітку 2015 року, коли здоров`я матері погіршилось, він почав постійно з нею проживати по [PERSON] аж до моменту її смерті. Він займався похороном. Представник відповідача Виконкому Довгинцівської районної у місті ради в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява голови Довгинцівської районної у місті ради про розгляд справи за відсутності представника, заперечень щодо вимог позивачів за відсутності інших спадкоємців не мають, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] то її сусідка. Коли вона захворіла, то до неї в червні 2015 року приїхав жити її син - [PERSON] , який нею опікувався та врешті-решт поховав. Вона підписувала акт від 26.01.2019 р. та викладене в ньому підтверджує. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] йому сином, а [PERSON] - онуком. Підтвердив, що його онук влітку 2015 року переїхав жити до матері по [ADDRESS] Тільки та жив із нею до моменту її смерті. Вислухавши позивача та представника позивачів, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 41 Конституції України та частин першої та другої статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як встановлено судом, на підставі договору дарування квартири від 30 жовтня 2000 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] (а.с. 10 - копія договору), що підтверджується також довідкою Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с. 64 - копія довідки). Згідно частини першої статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положеннями статті 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає, що частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в належній їм на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] , є рівними, тобто по 1/3 частки за кожним. [INFO] [PERSON] померла (а.с. 17 - копія свідоцтва про смерть). Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] (а.с. 17). Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина перша статті 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін`юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2018 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини (а.с. 18 - копія постанови). Крім того, як вбачається з матеріалів спадкової справи, копія якої витребувана за ухвалою суду від 04 квітня 2019 року, оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, спадкоємцем нотаріусу не наданий, видати дублікат договору дарування квартири від 31.10.2000 р., за інформацією Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області, немає можливості, оскільки приватний нотаріус Глущенко О.А., що посвідчував договір, припинив свою нотаріальну діяльність, а документи до Державного нотаріального архіву не передавав, місцезнаходження нотаріальних документів не відоме (а.с. 66). Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Так, згідно довідки Виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 01.02.2018 р., [PERSON] з 06.01.2001 р. була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Станом на 09 серпня 2016 року інші особи за вказаною зареєстровані не були. Разом з тим, згідно акту мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] (квартира [NUMBER] ) та [PERSON] (квартира [NUMBER] ), складеного [INFO] , [PERSON] з червня 2015 року постійно проживав без реєстрацію зі своєю матір`ю [PERSON] по день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , вів разом з нею спільне господарство, здійснював належний догляд за нею при її житті та поховав після смерті (а.с. 19). Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили зазначені обставини. Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved