Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку власності у спільному майні , стягнення грошової компенсації. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона та відповідач по справі [PERSON] є власниками домоволодіння № 46 по вул. С.Лазо в м. Покровську, кожному належить по ? частини житлового будинку. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 08.11.2010 року їй було відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про виділ в натурі частки із нерухомого майна - спірного житлового будинку. Оскільки виділення в натурі частки є неможливим, вона, з боку відповідачки чиняться перешкоди у користуванні нею належної їй частковою домоволодіння , відповідачка використовує квартиру повністю, просить стягнути з відповідачки на свою користь компенсацію вартості ? частини вказаного домоволодіння у розмірі 48050 грн., зазначивши в судовому рішенні про те, що право власності на ? частину домоволодіння переходить відповідачу після повної сплати компенсації та припинити право [PERSON] на частку у праві спільної часткової власності в розмірі ? частини домоволодіння, що розташоване за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. С. Лазо, 46 з дня отримання грошової компенсації та визнати з цієї дати за нею право власності на ? частину домоволодіння. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Просила справу слухати за відсутності її представника ( а. с. 57), що відповідає вимогам ст.ст. 58,64 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та пояснила , що між нею та позивачкою склалися неприязні стосунки у звязку з користуванням спірним житловим будинком. Проте, виплатити позивачці компенсацію за ? частину належної їй на праві власності частки не має можливості у звязку з відсутністю матеріальних коштів, оскільки не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON] значиться зареєстрованою з 1977 року та проживає за адресою: м. Мирноград, мкр-н Молодіжний, 7/60 ( а. с. 3), має статус пенсіонера ( а. с. 4,6). Відповідачка по справі [PERSON] проживає у спірному житловому будинку, що розташований за адресою: м. Покровськ, вул. Поповича ( колишня [PERSON]), 46 . Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду від 08.11.2010 року [PERSON] є власником ? частини житлового будинку, що знаходиться в м. Красноармійську Донецької області по вул. С.Лазо, 46 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2000 року та рішення Красноармійського міськрайонного суду від 25.06.2009 року. Власником іншої частини цього ж будинку згідно договору дарування від 13.04.2010 року є [PERSON] ( а. с. 18,20, 29). В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу користування спірним житловим приміщенням - домоволодінням, що розташоване за адресою: Красноармійську Донецької області по вул. С.Лазо ( Поповича) , 46. Вказаний факт підтверджено як поясненнями позивачки, відповідачки в судовому засіданні, так і матеріалами справи: рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 23.09.2013 року, яким заборонено [PERSON] перешкоджати вселенню та проживанню [PERSON] у житловому будинку № 46 по вул. С Лазо у м. Красноармійську Донецької області, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 09.06.2012 року ( а. с. 12), матеріалами розгляду заяви-звернення [PERSON] з приводу протиправних дій [PERSON] ( а. с. 12-14). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 08.11.2010 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до [PERSON] про виділ в натурі частки із нерухомого майна - житлового будинку № 46, розташованого за адресою: м. Красноармійськ, вул. С. Лазо, що перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 18). Згідно звіту про незалежну експертну оцінку вартості нерухомого майна ринкова вартість обєкта оцінки житлового будинку, що розташований за адресою: м. Покровськ, вул. Павла Поповича ( колишня [PERSON]), № 46, становить 96100 грн. ( а. с. 26). Як встановлено в судовому засіданні відповідачка по справі [PERSON] не працює, з червня 2017 року перебуває на обліку в Покровському МЦЗ як безробітна ( а.с. 49). Відповідно до положень\~ ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.\~\~Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинена за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України в постанові № 6-2925цс15 від 13 січня 2016 року зробив правовий висновок, відповідно до якого положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Отже, в даному випадку, підлягають застосуванню норми ст. 364 ЦК України, відповідно до яких якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається за законом або є неможливим в силу неподільності речі, співвласник в такому випадку має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. При цьому компенсація співвласнику може бути надана лише за його згодою. В ухвалі Верховного Суду України від 19.03.2008 року по справі № 6-2883св08 висловлена позиція, відповідно до якої , згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками, і такому його праву співвласника, що виділяється кореспондує обовязок інших співвласників сплатити грошову компенсацію, розмір якої визначається, виходячи з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. При цьому, зазначеною нормою передбачено, що обовязковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, не передбачається згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Разом з тим, зазначена вище Постанова Пленуму ВСУ № 2925цс15 зобовязує суд встановити певні обставини справи: чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. При вирішенні справ даної категорії, крім спеціальної норми, слід керуватися і загальними засадами цивільного законодавства ( ст. 3 ЦК) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав і інтересів усіх співвласників і рекомендувати судам ретельно вивчати обставини справи з метою зясувати, чи не зловживає особа, яка бажає виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, наданим йому ч. 2 ст. 364 ЦК правом, чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості його частки. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами дійсно склалися неприязні стосунки з приводу користування спірним житловим будинком, проте доказів щодо вчинення відповідачкою перешкод позивачці у користуванні спірним житловим будинком після ухвалення рішення суду від 23.09.2013 року та отримання позивачкою дублікату виконавчого листа № 235/3858/13ц про заборону [PERSON] перешкоджати вселенню та проживанню [PERSON] у житловий будинок № 46 по вул. С. Лазо у м. Красноармійську ( а. с. 15), суду не надано. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що виділ частки позивачки із нерухомого майна є неможливим, позивачка по справі має житло, в якому мешкає з 1977 року, доказів щодо сплати відповідачкою на користь позивачки матеріальної компенсації за користування її часткою житлового будинку, судом не встановлено, відповідачка по справі не працює, перебуває на обліку в Покровському МЦЗ з 22.06.2017 року, та у звязку з чим не має матеріальної можливості сплатити позивачці компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно , оскільки це становитиме для неї надмірний тягар та може привести до несприятливих наслідків у вигляді звернення стягнення на житловий будинок, в якому вона постійно мешкає або до примусового продажу і призведе до порушення її законних прав, суд, приймаючи до уваги правові позиції, викладені саме в постанові ВСУ № 2925цс15 від 13.01.2016 року, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed