Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.08.2015 року Деснянським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3189/15 від 17.07.2015 року про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 1 495 352, 31 грн. В межах даного провадження 15.05.2017 року державним виконавцем Черухою О.М. було проведено опис та арешт майна за адресою: [ADDRESS]. Позивачі зазначають, що вони є власниками описаного майна, у зв'язку з цим, просять суд визнати право власності за [PERSON] на описане майно, а саме: магнітолу марки PHILIPS - 1шт., мікрохвильову піч марки SAMSUNG - 1 шт., кухонний стіл - 1 шт., м'який кухонний куток - 1 шт., кухонні шафи - 4 шт., кухонні меблі - 1 шт.; кухонні табурети - 2 шт., жалюзі - 1шт; настінні картини - 8 шт., тарілки сувенірні настінні - 3 шт., пральну машину марки ARDO- 1 шт., шафу-купе коричневого кольору з одним дзеркалом - 1 шт., корзину для речей - 1 шт., комод - 1 шт., шафу-купе коричневого кольору з трьома дзеркалами - 1 шт., годинник настінний - 1 шт., кронштейн настійний під телевізор - 1 шт., подовжувач - 2 шт., угловий диван - 2 шт., кондиціонер марки SAMSUNG - 2шт., пульт від кондиціонера - 2 шт., диван розкладний - 1 шт., меблева стінка - 1 шт., праска марки PHILIPS - 1 шт., обігрівач марки DELONGHI - 1 шт., шафа для одягу - 1 шт., стілець - 1шт., тумба для взуття - 1 шт., прихожа коричневого кольору з вішалкою - 1шт., трубка домофона - 1 шт., ваза декоративна велика - 1 шт., гладильна доска та сушка для білизни -1шт. на загальну суму 70 000, 00грн. та визнати право власності за [PERSON] на описане майно, а саме: пульт від телевізора LG - 1 шт., телевізор марки LG - 2 шт., велосипед MAGELAN - 1 шт., комп'ютерний стіл - 1 шт. на загальну суму 13 250,00 грн. та виключити перелічене майно з опису. Зобов'язати Деснянський РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві звільнити це майно з-під арешту. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2018 року задоволено заяву позивачів про забезпечення позову та зупинено продаж арештованого майна Деснянським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні №48493083 від 20.08.2015 року до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2018 року задоволено заяву [PERSON] та залучено його до участі у справі як третю особу. 14.09.2018 року до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи [PERSON] - [PERSON], яка зазначає, що відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.06.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, судом вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 10.12.2012 року на загальну суму 1 495 352,31 грн., з яких сума основного боргу - 1 390 807, 68 грн., 3% річних 100 890, 63 грн., витрати по сплаті судового збору - 3654, 00 грн. На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва видано виконавчий лист, відкрито виконавче провадження. Станом на 10.09.2018 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09.06.2015 року не виконано. Відповідно до заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.05.2017 року у справі 754/2179/17 судом вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг на загальну суму 376 300,62 грн. Станом на 10.09.2018 року заочне рішення від 23.05.2017 року також не виконано. На підставі вказаних рішень було відкрито два виконавчих провадження. Під час вчинення виконавчих дій, державним виконавцем було здійснено заходи щодо розшуку майна боржника, заходи визначення місця проживання [PERSON] направлено запити до ДФС. У зв'язку з добровільним невиконанням рішень суду державним виконавцем було направлено подання до суду про розшук боржника та заборону виїзду за кордон. Подання задоволені в повному обсязі. Відповідно до листа Адресно-довідкового бюро ГУ МВС України в м. Києві, боржник: [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер: [NUMBER], зареєстрована за адресою [ADDRESS].Таким чином, на [PERSON] розповсюджується право користування квартирою [ADDRESS], та під час примусового входження можливе знаходження майна належного боржниці. Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28.04.2017 року у справі № 754/6185/15-ц судом задоволено подання державного виконавця про примусове входження до житла де зареєстрована та проживає боржниця [PERSON] На виконання вимог норм чинного законодавства державним виконавцем, стягувачем, понятими та представниками правоохоронних органів було тричі здійснено вихід за адресою [ADDRESS], але добровільно ані боржниця, ані її родичі не надали вільний доступ до приміщення. Згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 15.05.2018 року державним виконавцем, в присутності понятих, представників правоохоронних органів, та стягувача, було описано та арештовано майно за адресою: [ADDRESS]. З огляду на те, що мешканців та боржника не було в приміщення, останнє було опечатано, а майно під розписку передано на зберігання стягувану (майно було залишено за адресою: [ADDRESS]). 12.06.2018 року під час намагання потрапити до квартири за адресою: [ADDRESS], в якій знаходиться описане майно боржника та яке передано на відповідальне збереження [PERSON], було вчинено перешкоди з боку боржника, а саме не було відкрито двері, знято наліпки опису. Для фіксації даного порушення та перешкоджанню законному виконанню рішення суду, стягувачем [PERSON] було викликано патруль поліції, про що зафіксовано в акті державного виконавця та складено відповідну заяву про злочин від 12.06.2018 року. З метою уникнення реалізації описаного майна та визнання боржниці [PERSON] неплатоспроможною її родичами було подано позов, який на разі і являється предметом розгляду. Позивачі стверджують, що описане майно належить їм на праві власності, але жодним документальним доказом не підтверджують своє право власності. На підставі вище викладеного представник вважає вимоги позивачів необґрунтованими, докази недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та пояснила, що власником квартири є позивачка [PERSON] та все описане майно було придбано нею. Все своє майно [PERSON] продала для повернення грошових коштів [PERSON] Третя особа [PERSON] та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі та пояснили, що судові рішення про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] не виконуються. Відповідачка не бажає добровільно повертати борг. Даний позов був поданий родичами відповідачки для уникнення реалізації описаного майна та визнання боржниці [PERSON] неплатоспроможною. Вислухавши пояснення позивачів, відповідача, третьої особи, представника третьої особи, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.06.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 10.12.2012 року на загальну суму 1 495 352,31 грн., з яких сума основного боргу - 1 390 807, 68 грн., 3% річних 100 890, 63 грн., витрати по сплаті судового збору - 3654, 00 грн. (а.с. 39-42). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.05.2017 року у справі 754/2179/17 судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг на загальну суму 376 300,62 грн. (а.с. 43-46). Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.04.2017 року у справі № 754/6185/15-ц судом задоволено подання державного виконавця про примусове входження до житла де зареєстрована та проживає боржниця [PERSON] Згідно постанови про опис та арешт майна боржника від 15.05.2018 року державним виконавцем, в присутності понятих, представників правоохоронних органів, та стягувача, було описано та арештовано майно за адресою: [ADDRESS]. З огляду на те, що мешканців та боржника не було в приміщення, останнє було опечатано, а майно під розписку передано на зберігання стягувачу (а.с. 69-73). В судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивачів. Так, свідок [PERSON], у суді пояснила, що вона є сусідкою сім'ї з 1996 року. Свідок зазначила, що позивачка тривалий час працювала за кордоном. [PERSON] була присутня під час придбання позивачкою шафи, ліжка та дивану, а саме була свідком передачі грошових коштів кур'єру за придбане майно. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки, яка тривалий час працювала за кордоном та все майно в квартирі було придбано саме нею. Відповідачка [PERSON] нічого з описаного майна не купувала. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що вона є цивільною дружиною позивача [PERSON], з яким знайома з 2016 року. Свідок зазначила, що їй не відомо, коли було придбано описане майно, але відомо, що воно належить [PERSON], при цьому дана інформація їй відома зі слів [PERSON] Була свідком придбання тільки двох телевізорів, велосипеда, комп'ютерного столу, які були придбані після 2016 року. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом наведених положень закону вбачається, що тільки власнику надано право для звернення до суду за вирішенням питання про зняття арешту з майна, а також вжиття заходів щодо захисту права власності. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. На підтвердження факту належності переліченого в постанові від 15.05.2018 року майна позивачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів. За приписами п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт,про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Кожна особа, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч. 1ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, як закріплено в п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, визнання права. Згідно з положеннями статей 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однак, враховуючи, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належності їм спірного майна, яке перелічено в акті опису та арешту майна від 15.05.2018 року, складеного державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Черухою О.М. та що визнання відповідачем позову порушує права та законні інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про те, що передбачені законом підстави для визнання за позивачами права власності на майно та звільнення майна з-під арешту, відсутні, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed