Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, який потім уточнили, зазначили, що житловий будинок № 3 по вул. Козацька (колишня назва 17-го Партзїзду) в м. Носівка Чернігівської області відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були вони (позивачі) та [PERSON]. 29 жовтня 2014 року помер [PERSON], спадщину після смерті якого прийняв його син [PERSON] Дружина спадкодавця [PERSON] та син [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначений житловий будинок. У судове засідання позивачі та представник позивачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] не зявилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог, просив розгляд справи проводити без їх участі за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу в відсутності осіб, які беруть участь у справі, за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 3 по вул. Козацька (колишня назва 17-го Партзїзду) в м. Носівка Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва на право власності на жилий будинок від 28 жовтня 1985 року (а.с. 14) та довідкою виконавчого комітету Носівської міської ради № 5304 від 23 вересня 2017 року (а.с. 15). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частині житлового будинку № 3 по вул. Козацька в м. Носівка Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. 29 жовтня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16 червня 2017 року (а.с. 42), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З копій свідоцтв про укладення шлюбу (а.с. 13) та про народження (а.с. 12) вбачається, що з 25 листопада 1978 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], у період шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON] та [PERSON] Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в силу ст. 1261 ЦК України мають право на спадкування після смерті [PERSON] З копії спадкової справи № 72/2015 до майна померлого [PERSON] (а.с. 37-40) вбачається, що спадщину прийняв [PERSON] Інші спадкоємці першої черги за законом, [PERSON] та [PERSON], відмовилися від прийняття спадщини, про що подали нотаріусу відповідні заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належну йому 1/4 частину житлового будинку № 3 по вул. Козацька в м. Носівка Чернігівської області. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на частину вищезазначеного житлового будинку, яка належала померлому [PERSON], в звязку із відсутністю на будинок правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1295/02-31 від 11 липня 2016 року (а.с. 17). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мають можливості зареєструвати за собою, як членами колишнього колгоспного двору, право власності на належні їм частини житлового будинку № 3 по вул. Козацька в м. Носівка Чернігівської області, що підтверджується повідомленням центру надання адміністративних послуг Носівської РДА від 16 травня 2017 рок у(а.с. 18). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 3 по вул. Козацька в м. Носівка Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 19-21). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved