Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів, заподіяних злочинним знищенням майна в розмірі 2440 гривень, відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, та стягнення судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору та витрат за надання правової допомоги. В ході судового розгляду позивачі подали доповнення до позовної заяви, в якій збільшили позовні вимоги та просили стягнути з відповідача [PERSON] кошти внаслідок знищення їх майна, в розмірі 6291 гривня, 2000 гривень моральної шкоди, 1500 гривень витрат пов'язаних з проведенням експертизи, 2000 гривень витрат на правову допомогу та судові витрати по справі, пов'язані зі сплатою судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі вказують про те, що в ніч на 22 червня 2013 року відповідач [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знищив паркан, який огороджував їх будинковолодіння в [ADDRESS], яке належить їм на праві приватної власності. Позивачі вказують на те, що вартість будівельно-ремонтних робіт і матеріалів по відновленню зруйнованої бетонної огорожі та огорожі з метало профілю, що складали собою паркан, яким було обнесено їх домогосподарство, згідно експертного дослідження становить 6291 гривню, а тому просять стягнути з відповідача вказані кошти. Крім того, позивачі вказують на те, що внаслідок пошкодженого майна та поведінки відповідача зазнали моральної шкоди, що змінило їх звичний уклад життя, вони втратили життєвий спокій та сон. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали, просять суд їх задовольнити з підстав, зазначених в заявах. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Зокрема, відповідач [PERSON] у судовому засіданні давав пояснення, що перебував з дочкою позивачки [PERSON] - [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у якому здійснював роботи по будівництву будинку в селі Полянь Славутського району Хмельницької області, в тому числі за власні кошти та самостійно здійснив будівництво паркану. Вказує про те, що оскільки витрачав власні кошти на будівництво паркану, частину якого ним було пошкоджено, він належить йому, а тому позов до нього є безпідставним, оскільки позивачі не є власниками побудованого ним паркану. В судове засідання 18 вересня 2014 року відповідач та його представник не з'явилися направивши заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В судовому засіданні встановлено, що в ніч на 22 червня 2013 року відповідач [PERSON], під час суперечки зі своєю дружиною, перебуваючи в селі Полянь Славутського району, пошкодив паркан, який огороджував будинковолодіння позивачів в [ADDRESS], який належить їм на праві приватної власності. Даний факт учасниками судового розгляду не оспорюється. Відповідач [PERSON] визнає факт пошкодження паркану, проте вказує на те, що ним було пошкоджено меншу його частину, ніж ту, на яку вказують позивачі. Між тим, у судовому засіданні не здобуто, а відповідачем не надано будь яких доказів, які підтверджують вказані обставини. Навпаки, відповідач систематично намагається уникнути завершення розгляду справи по суті. За таких обставин, суд вважає доведеним кількість пошкодженого майна - паркану, що було встановлено під час проведення експертного дослідження. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності домоволодіння в [ADDRESS], що підтверджується даними копії свідоцтва про право власності на спадщину за законом серії ВВТ № 309602, даними копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6150273 від 08 січня 2005 року. Позивачі відповідно до права власності на будинковолодіння є співвласниками земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] Земельна ділянка виділена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується даними копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 787725 та даними Додатку до державного акту серії АА № 303358. Крім того, підтвердженням того, що пошкоджений паркан перебував у власності позивачів є квитанція до прибуткового касового ордера № 9 від 06 жовтня 2010 року про придбання бетонної огорожі; товарний чек та накладні виписані на ім'я позивачки [PERSON] про придбання матеріалів для будівництва паркану. Допитані у судовому засіданні свідки підтверджували факт здійснення будівництва та придбання товарів сторонами процесу, проте вказували, що їм достовірно невідомо, кому належали кошти за рахунок яких здійснювалося будівництво паркану та кому належали кошти, якими оплачувалися надані послуги, ким купувалися будівельні матеріали. За даними висновку будівельно-технічного дослідження встановлено, що в домоволодінні [ADDRESS] зруйновано бетонну огорожу у вигляді 14 бетонних фігурних плит, та пошкоджено огорожу з 18 листів металевого профілю. Пошкоджені плити та металевий профіль не підлягають відновленню. За даними експертного дослідження вартість будівельно-ремонтних робіт і матеріалів по відновленню зруйнованої бетонної огорожі та огорожі із метало профілю, згідно розробленого кошторису, становить 6291 гривню. В ході судового розгляду відповідачем [PERSON] заявлялося клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, яке ухвалою суду було задоволено. Проте, в зв'язку з ухиленням відповідача від участі в експертизі, експертом [PERSON] було складено висновок № 11/14 експертно будівельно-технічного дослідження. Відповідно до статті 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також, яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи, що відповідач [PERSON] ухилився від участі в експертизі, суд при вирішенні справи приймає до уваги висновок № 11/14 експертно будівельно-технічного дослідження від 27 березня 2014 року. Крім наведених вище доказів, суд також приймає до уваги матеріали перевірки Славутського РВ УМВС України в Хмельницькій області № 2902, матеріали справи № 797 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, щодо відповідача [PERSON], які підтверджують факт пошкодження вище зазначеного паркану будинковолодіння позивачів в [ADDRESS] в ніч на 22 червня 2013 року, саме відповідачем [PERSON] Суд враховує те, що власником майна є особа, яка придбала його у встановленому законом порядку. Інші особи при доведенні внесення особистих коштів на придбання цього майна вправі вимагати від власника відшкодування понесених затрат. Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо належності йому паркану, який було пошкоджено, оскільки дані обставини не доведені належними доказами, Крім того, рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 травня 2014 року відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення частини витрат на будівництво, в тому числі і паркану, який був пошкоджений відповідачем, з підстави недоведеності позовних вимог. Досліджуючи зібрані докази, які є послідовними та не суперечать один одному, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними належними доказами та підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд знаходить такі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п. 3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння відповідача [PERSON], який заподіяв шкоду, моральних страждань та негативних наслідків від отриманих хвилювань позивачами, суд вважає, що з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути по 500 гривень у відшкодування моральної шкоди кожному, що буде справедливою компенсацією за заподіяння матеріальної шкоди у виді пошкодження паркану, що належить позивачам. При вирішенні справи суд враховує положення статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, відповідно до якої кожен при вирішені судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66,69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд визнав можливим завершити розгляд справи на підставі добутих доказів, оскільки відповідач та його представник уникали розгляду справи по суті, систематично ухилялися від проведення експертизи та участі в судових засіданнях. 7Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивачки [PERSON] на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 229,40 гривень, підтвердженні квитанцією № р031z4_003 від 22 липня 2013 року та квитанцією № 17 від 09 серпня 2013 року; витрати на правову допомогу в розмірі 1200 гривень підтверджені квитанцією від 15 липня 2013 року; витрати, пов'язані з проведенням експертного дослідження, в розмірі 1500 гривень підтверджені квитанцією від 13 березня 2014 року, та підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] Судові витрати позивача [PERSON] на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 229,40 гривень, підтвердженні квитанцією № 19 від 09 серпня 2013 року; витрати на правову допомогу в розмірі 800 гривень підтверджені квитанцією від 15 липня 2013 року, та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] Присуджуючи суму до стягнення, суд враховує фактичне ухилення відповідача від вирішення спору. Такий висновок суду ґрунтується на систематичному ухиленні відповідача від явки в судове засідання та від участі в експертизі. За таких обстави, суд визнав неможливим покладення на відповідача обов'язку відшкодувати шкоду в натурі. На підставі ст.ст. 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: approved