Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивачка 21.11.2013 року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її батьку [PERSON], на праві приватної власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с.Бортятин, вул.Зелена, 73, Мостиського району Львівської області, а також на підставі рішення загальних зборів колгоспу Росія Мостиського району Львівської області від 20.09.1962 року йому було виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку. Вказує, що 16.07.2012 року батько помер, склавши за життя на її (позивачки) імя заповіт, а тому 18.04.2013 року нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області, видано на її імя свідоцтво про право на спадщину за заповітом (внесеного до реєстру за № 731) та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексовим номером 2573282. Стверджує, що за життя її батьком порушено питання щодо чинення йому перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, оскільки з двох сторін житлового будинку знаходяться дві проїзні дороги, одна з яких (з південної сторони) є на дуже близькій відстані від будинку, а тому транспорт, який проходить по дорозі завдає школи будинку (у негоду наносяться бризки болота на стіну, від вантажних машин стіни тріскають, будинок осідає). Крім того, зазначає, що на будинку (його зовнішній південній стороні) розміщені газові труби, а тому є ризик, що автомобіль може їх зачепити або ж взагалі вїхати в будинок; вночі часто при проїзді транспорту вона та члени її сімї мають перерваний сон та відпочинок. Зазначає, що сусіди [PERSON] та [PERSON] мають заїзди до своїх будинків від центральної дороги села (біля річки), якими і користуються, а її заїздом користуються чужі водії. Вказує, що їй на даний час стало відомо, що проїзд, який проходить попід її будинком (з південної сторони) здійснений не у відповідності до Генерального плану с. Бортятин Мостиського району Львівської області, іншої містобудівної документації, без дотримання будівельних норм та держстандартів, а також в цих документах вказаний проїзд не значиться. Однак, [PERSON] сільська рада Мостиського району Львівської області відмовляється врегулювати дане питання у відповідності до Державних будівельних норм та правил. З огляду на наведене, просить суд, з урахуванням збільшених позовних вимог (а.с.162-164), постановити рішення, яким зобовязати відповідача ліквідувати проїзд біля її будинку, що знаходиться за адресою: с. Бортятин, вул. Зелена, 73, Мостиського району Львівської області, з південної сторони, та припинити право користування даним проїздом. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON],позовні вимоги підтримав у повному обсязі з вищенаведених підстав. В ході розгляду даної справи, представник відповідача [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області подала до суду письмові заперечення проти позову (а.с.174,175) в яких, зокрема, покликається на те, що [PERSON] (покійний батько позивачки [PERSON]В.) вже звертався до суду із аналогічними вимогами і вказаний спір був вирішений судами. Так, зазначає, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 24.12.1998року у справі №276-50, яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області про визнання рішення [PERSON] сільської ради народних депутатів №7 від 23.04.199року (про залишення проїзду вздовж земельної ділянки [PERSON] з лівого боку від головної вулиці в громадському користуванні) незаконним, в задоволення даного позову було відмовлено. Цим же рішенням позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні проїздом було задоволено та встановлено проїзд вздовж присадибних ділянок [PERSON] та [PERSON] з лівої сторони від головної дороги з виходом на головну вулицю; зобовязано [PERSON] не чинити перешкод в користуванні вказаним спільним заїздом; зобовязано [PERSON] сільську Раду народних депутатів Мостиського району Львівської області встановити межі земельної ділянки [PERSON] згідно рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Росія» Городоцького району Львівської області від 20.09.1962 року. Також, зазначає, що в 2003 році [PERSON] звертався до Мостиського районного суду Львівської із позовом до [PERSON] сільської ради, відділу містобудування та архітектури МостиськоїРДА та Львівського філіалу інституту землеустрою «Укрземлепроект» про внесення змін в генеральний план забудови с. Бортятино Мостиського району та в план забудови його земельної ділянки. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.10.2003 року, яке набрало законної сили, встановлено, що генеральним забудови с. Бортятино та планом забудови земельної ділянки [PERSON]. передбачено проїзди з обох сторін. Згідно плану забудови земельної ділянки розміри будинку повинні становити 10.0 х 8.0 м.. а в натурі становлять 9.2 х 10.77 м., в зв'язку з чим будинок з південної сторони за рахунок самовільно добудованої веранди (2.77 м.) доходить до проїзду. Вважає, що саме через вищевказану добудову веранди проїзд не відповідає вимогам ДБН, оскільки до житлових та громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3.5 м на відстані не ближче 5 метрів від стін, придатні для проїзду пожежних машин, однак при його проектуванні в генплані села вимоги були дотримані. Також зазначає, що у разі задоволення даного позову, спірний проїзд фактично стане тупиковим. В такому разі потрібно буде щоб він відповідав вимогам п. 3.22 ДБН 360-92**«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», зокрема довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м, а до будинку [PERSON] зі сторони річки становить 176 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими обїздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х12 м кожна. Однак вказані вимоги ДБН у даному випадку виконати неможливо, так як по обидві сторони проїзду шириною 3-4 м знаходяться земельні ділянки на яких розташовані житлові будинки мешканців села і облаштувати майданчик для розвороту або кільцевий обїзд, є неможливо. Представник Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області (правонаступника [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області) в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у їх відсутності, вирішення даної справи покладає на розсуд суду. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову покликаючись на обставини, викладені нею у письмових запереченнях проти позову (а.с.186,187). Зокрема на те, що висновок судової будівельно-технічної експертизи №3217 від 25.12.2014року не слід брати до уваги, оскільки експерт посилався у ньому на незатверджену технічну документацію про виконані роботи з підготовки та видачі державного акту на право власності на землю. Також експертом у своєму висновку висловлено лише припущення щодо виникнення тріщини на будинку. Зазначає, що згідно плану забудови ділянки [PERSON] розміри будинку повинні були становити 10.0 х 8.0 м., однак внаслідок самовільно добудованої веранди з південної сторони він становить 9.14 х 10.81 м. Вказана обставина щодо самовільного будівництва була встановлена рішенням Мостиського районного суду Львівської від 28.10.2003 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] сільської ради, відділу містобудування та архітектури Мостиської райдержадміністрацїї та Львівського філіалу землеустрою «Укрземлепроект» про внесення змін в генеральний план забудови с.Бортятино Мостиського району та в план забудови його земельної ділянки. Вважає, що приватизація [PERSON] свого будинку у 2006 році відбулася з порушенням законодавства. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не зявився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.04.2013року (а.с.22) належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №73 по вул.Зеленій в с.Бортятин Мостиського району Львівської області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2573282 від 18.04.2013року (а.с.23). Право власності на даний житловий будинок перейшло до позивачки [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька - [PERSON], який помер 16.07.2012року (свідоцтво про смерть серії І-СГ №281727 від 16.07.2012року а.с.4). Зазначений будинок належав померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом [PERSON] сільської ради 07.03.2006року за реєстр.№13997998. Згідно даних технічного паспорта на вищевказаний житловий будинок (а.с.56-58), складеного КП «Мостиське РБТІ» станом на 09.02.2006року, будинок був побудований у 1965 році. Земельну ділянку під забудову вищевказаного житлового будинку [PERSON] було виділено на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Росія» Городоцького району Львівської області від 20.09.1962 року. В подальшому, рішенням 2-ї сесії 5-го скликання [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області від 11.05.2006року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність» (а.с.18) передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку гр.[PERSON] для індивідуального житлового будівництва (ІЖБ) 0,06га в с.Бортятин Мостиського району Львівської області. Зобовязано гр.[PERSON] виготовити Державний акт на право власності на землю та використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням. Разом із цим встановлено, що земельна ділянка під вищевказаним житловим будинком та призначена для його обслуговування належним чином не приватизована. Технічна документація про виконані роботи з підготовки та видачі державного акта на право власності на землю гр.[PERSON] не затверджена, державний акт на право власності на земельну ділянку під вищевказаним житловим будинком [PERSON] не видавався. Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюється, що по дві сторони вищевказаного житлового будинку №73 по вул.Зеленій в с.Бортятин Мостиського району Львівської області розташовані спільні проїзди загального користування, які сполучаються з центральною вулицею села з одного боку, та вулицею вздовж річки з іншого боку. Вказані спільні проїзди проходять до житлових будинків відповідачів [PERSON] та [PERSON] та відносяться до земель комунальної власності територіальної громади села. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011року, генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Згідно статті 17 цього Закону генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується. Відповідно до статей 25, 26 цього Закону режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов'язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. За положеннями ст.ст.38, 39 Земельного кодексу України, до житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Так, відповідно до ст.83 ЗК України, землі, які належать на праві приватної власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо). Спірний проїзд з південної сторони будинку №73 шириною 3м 40 см проходить між стіною будинку і огорожею по межі з сусіднім будинковолодіння, з північної сторони шириною 3 м 40 см на відстані 1 м 15 см від стіни житлового будинку. При цьому, вимогами п.3.22 ДБН 360-92** «Містобудування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що у районах садибної забудови при потребі, крім вуличної мережі, слід формувати мережу внутрішньо квартальних проїздів. До житлових і громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5м на відстані не ближче 5 м від стін, придатні для проїзду пожежних машин. Згідно висновку експерта Львівського НДІСЕ №3217 від 25.12.2014року (а.с.88-92) зі спірного проїзду є виїзд на центральну вулицю і до річки, але в частині розташування житлового будинку №73 він не відповідає вимогам п.3.22 ДБН 360-92** «Містобудування і забудова міських і сільських поселень». Будинки [PERSON] та [PERSON] розташовані нижче будинку №73 (в напрямку річки) і до дороги зі сторони річки вони можуть проїхати по цьому проїзду, але до центральної вулиці (повз будинок №73) проїхати вони не зможуть, що зумовлено невідповідністю розташування будинку №73 вимогам ДБН. Судом також встановлено, що відповідачці [PERSON] належить на праві власності житловий будинок №71 по вул.Зеленій в с.Бортятин Мостиського району Львівської області, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17658041 від 07.02.2008року (а.с.47). Даний житловий будинок був подарований відповідачці [PERSON] на підставі Договору дарування будинку від 07.02.2008року (а.с.48) [PERSON], якому будинок належав на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2006року. Земельну ділянку під забудову вищевказаного житлового будинку [PERSON] було виділено на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Росія» Городоцького району Львівської області від 02.04.1962 року, що підтверджується копією виписки із протоколу Загальних зборів колгоспників колгоспу «Росія» Городоцького району львівської області від 02.04.1962 року (а.с.64). При цьому, у плані відводу земельної ділянки гр.[PERSON], затвердженому виконкомом Городоцької районної Ради Депутатів трудящих 14.04.1962 року (а.с.62), а також у проекті забудови земельної ділянки виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON], затвердженому районним архітектором Мостиського району 05.11.1996року, було передбачено вищевказані спільні проїзди загального користування з обох боків житлового будинку. Також спільні проїзди загального користування з обох боків житлового будинку є зазначені і у плані відводу земельної ділянки гр.[PERSON], затвердженому виконкомом Городоцької районної Ради Депутатів трудящих 24.11.1962 року (а.с.63). Крім того, судом встановлено, що 24.12.1998року Мостиським районним судом Львівської області ухвалено рішення, яке набрало законної сили, у цивільній справі №276-50 за 1998рік (а.с.65-68) за позовом [PERSON] до [PERSON] сільської Ради народних депутатів Мостиського району львівської області про визнання рішення 6ї сесії 2го демократичного скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів від 23 квітня 1996року №7 незаконним та за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні проїздом. Як слідує із тексту зазначеного судового рішення при розгляді вищевказаної цивільної справи судом було, зокрема, встановлено, що генеральним планом забудови с.Бортятин Мостиського району Львівської області передбачений проїзд від головної вулиці села вздовж господарства [PERSON] як з правого так і з лівого боку. Вищевказаним судовим рішенням в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Визнано рішення 6 сесії [PERSON] сільської ради народних депутатів Мостиського району №7 від 23.04.1996року відносно залишення спільного проїзду вздовж господарства [PERSON] законним. Встановлено проїзд вздовж присадибних ділянок [PERSON] і [PERSON] з лівої сторони від головної дороги з виходом на головну вулицю, що передбачений генеральним планом забудови села шириною 2,5 м. Зобовязано [PERSON] не чинити перешкод в користуванні вказаним спільним заїздом. Також зобовязано [PERSON] сільську Раду народних депутатів Мостиського району Львівської області встановити межі земельної ділянки [PERSON] згідно рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Росія» Городоцького району Львівської області від 20.09.1962 року «Про виділення гр.[PERSON] ділянку під будову хати в с.Бортятин в кількості 0,05 га землі». Також визнано частково недійсним свідоцтво на забудову [PERSON], зобовязавши районну архітектуру внести в план відведення земельної ділянки [PERSON] відповідні зміни та уточнення обрисів земельної ділянки згідно рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Росія» Городоцького району від 20.09.1962 року «Про виділення гр.[PERSON] ділянку під будову хати в с.Бортятин в кількості 0,05 га землі». Крім того, судом встановлено, що у 2003 році [PERSON] звертався до Мостиського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] сільської ради, відділу містобудування та архітектури Мостиської райдержадміністрації та Львівського філіалу інституту землеустрою «Укрземлепроект» про внесення змін в генеральний план забудови с. Бортятино Мостиського району та в план забудови його земельної ділянки. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.10.2003 року у даній цивільній справі № 2-553 встановлено, що генеральним планом забудови с. Бортятин та планом забудови земельної ділянки [PERSON] передбачено проїзди з обох сторін. Згідно плану забудови земельної ділянки розміри будинку повинні становити 10.0 х 8.0 м., а в натурі становлять 9.2 х 10.77 м., в звязку з чим будинок з південної сторони за рахунок самовільно добудованої веранди (2.77 м.) доходить до проїзду. З наведеного вбачається, що саме через добудову веранди спірний проїзд не відповідає вимогам ДБН, оскільки до житлових та громадських будинків слід передбачати проїзди завширшки 3,5 м на відстані не ближче 5 метрів від стін, придатні для проїзду пожежних машин, однак при його проектуванні в генплані села вимоги були дотримані. Відповідно до \~положень частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, \~господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої \~встановлено ці обставини. Відповідно до зазначеної норми\~вищевказані встановлені обставини є обовязковими для суду і суд бере їх за основу при розгляді даної справи. Положеннями статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Проте, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту його порушення. Суд не бере до уваги покликання позивачки, а також відповідний висновок експерта №3217 від 25.12.2014року, в частині про те, що знаходження спірного проїзду з південної сторони на відстані 3,40 м від краю стін житлового будинку та рух по ньому легкового та вантажного транспорту можуть спричиняти шкоду, зокрема утворенню тріщин будинку та його осідання, оскільки такі твердження є лише припущеннями. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що питання невідповідності вимогам п.3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» розташування житлового будинку №73 по вул.Зеленій в с.Бортятин Мостиського району Львівської області та спірного проїзду загального користування, а саме те, що проїзд розташований на відстані менше 5ти метрів від стіни будинку за рахунок самовільно добудованої веранди до зазначеного будинку, відноситься до компетенції Державної архітектурно-будівельної інспекції. Також суд вважає необґрунтованими покликання позивачки та відповідний висновок експерта №3217 від 25.12.2014року, в частині про те, що спірний проїзд частково накладається на земельну ділянку позивачки, чим чиняться останній перешкоди у користуванні її власністю (земельною ділянкою), оскільки, як встановлено судом, державний акт на право власності на земельну ділянку спадкодавцю [PERSON] за життя не видавався, технічна документація про виконані роботи з підготовки та видачі державного акта на право власності на землю гр.[PERSON], на яку покликається експерт у своєму висновку, не затверджена. Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачкою не надано державного акту про її право власності на земельну ділянку або іншого документу, що підтверджує право власності на земельну ділянку, якою вона фактично користується не маючи на це правовстановлюючих документів, а відтак не доведено виникнення у неї права, яке підлягає судовому захисту. Суд також при вирішенні даної справи приймає до уваги доводи представника відповідача [PERSON] сільська рада Мостиського району Львівської області, про те, що заборона користування проїздом про яку просила позивач суперечитиме вимогам п. 3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», так як такий стане тупиковим, а довжина тупикових проїздів повинна бути не більше 150 м. Проїжджа частина тупикових проїздів повинна закінчуватися кільцевими об'їздами радіусом по осі проїзду не менше 10 м або майданчиками для розвороту розмірами 12 м х 12 м кожна. Вказані вимоги ДБН виконати неможливо, так як по обидві сторони проїзду шириною 3-4 м знаходяться земельні ділянки на яких розташовані житлові будинки мешканців села і облаштувати майданчик для розвороту або кільцевий об'їздами не видається можливим. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи про те, що генеральним планом забудови с.Бортятин Мостиського району Львівської області, а також планами відводу земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] від 1962 року, передбачено спірний проїзд загального користування, відсутність такого проїзду у генеральному плані села чи іншій містобудівній документації позивачкою в ході розгляду даної справи не доведено, також беручи до уваги те, що недотримання нормативної відстані, передбаченої вимогам п.3.22 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», між житловим будинком позивачки та спірним проїздом загального користування, відбулося внаслідок самовільно добудованої веранди до даного будинку, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки [PERSON] ліквідувати спірний проїзд загального користування біля її будинку та припинити право користування даним проїздом, є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed