Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до Харківської міської ради, третя особа - Управління служби у справах дітей ХМР про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивач [PERSON] з 1974 року по 1980 рік працювала на Харкіському заводі ізоляційних та азбоцементних матеріалів. Під час роботи на зазначеному підприємстві вона була визнана такою, що потребує поліпшення житлових умов, бо разом з матір'ю, чоловіком та дітьми мешкала в комунальній (неізольованій) квартирі №7, займаючи одну кімнату площею 13,1 кв.м. у будинку [ADDRESS]. [PERSON] перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов за місцем роботи. Підприємство мало власний житловий фонд. Ніякі документи, що підтверджують перебування [PERSON] на зазначеному обліку вона не отримувала, але усно їй було повідомлено про те, що відповідне рішення адміністрації та профспілкового комітету існує. Оскільки житлові умови родини [PERSON] були дуже скрутні, адміністрація Харківського заводу ізоляційних та азбоцементних матеріалів, а саме директор заводу [PERSON], запропонував [PERSON] з частиною родини заселитися в дві кімнати трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] до підходу її черги на надання житла. Зазначений будинок знаходився на балансі Харківського заводу ізоляційних та азбоцементних матеріалів, працівником якого була [PERSON] У зазначеній квартирі [PERSON] оселилась із своїм чоловіком [PERSON], донькою [PERSON], 1965 р.н., сином [PERSON] 1972 р.н. та сином [PERSON], 1975 р.н. В кімнаті, площею 13,1 кв.м. залишилась проживати її мати [PERSON] В 1981 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, внаслідок чого останній виселився зі спірної квартири. В 1994 році сусід позивачів, який займав третю кімнату у спірній квартирі - помер. [PERSON] повідомила про це адміністрацію Житлово-комунального відділу Харківського заводу ізоляційних та азбоцементних матеріалів. Проти заселення її сім`ї у вільну квартиру адміністрація не заперечувала. [PERSON] повідомили в усній формі, що спірна квартира буде закріплена за нею, коли підійде черга на надання житла. З 1976 року, як адміністрації підприємства, так і всім працівникам Житлово-комунального відділу Харківського заводу ізоляційних та азбоцементних матеріалів було відомо, що родина [PERSON] проживає у спірній квартирі. Коли в 1994 році родина [PERSON] зайняла і третю кімнату спірної квартири, про це також було відомо і адміністрації заводу і адміністрації ЖКВ заводу, а також всім мешканцям житлового будинку [ADDRESS]. Діти [PERSON] навчались у середній школі, яка розташована поруч із будинком [ADDRESS], на медичному обліку перебували за адресою спірної квартири. Виклик дільничних лікарів також здійснювався на цю адресу. Всі члени родини залишались зареєстрованими в кімнаті матері [PERSON] - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Згодом діти [PERSON] - донька [PERSON] та син [PERSON] переселились жити за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час в спірній квартирі проживають: [PERSON], її син [PERSON], його дружина [PERSON] та донька [PERSON], 2001 року народження. [PERSON], 2001 року народження навчається у ЗОШ №102, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 3 і перебуває на медичному обліку в дитячій поліклініці №1 Комінтернівського району, в медичній картці зазначена адреса: [ADDRESS]. В обмінній картці, згідно якої перебувала на обліку [PERSON] під час вагітності, зазначена адреса:[ADDRESS]. З 2002 року будинок [ADDRESS] перебував на балансі КВЖРЄП Комінтернівського району м. Харкова. В 2007 році вказаний будинок був переданий на баланс КП «Жилкомсервіс». За весь час проживання позивачів у спірній квартирі вони не отримували жодного припису від балансоутримувачів, стосовного того, що вони проживають у спірній квартирі без реєстрації та належних документів на право заселення у квартиру. Підприємство, яке мало вирішити житлове питання родини [PERSON] на теперішній час не існує. Протоколи сумісних засідань адміністрації та профспілкового комітету не підлягають тривалому зберіганню та не передаються до архівних установ при реорганізації підприємства. Тому ніяких документів на підтвердження перебування на квартирному обліку за місцем роботи позивачі не мають. З 1997 року по 2007 рік [PERSON] хворів на відкриту форму туберкульозу, перебував на диспансерному обліку. Спірна квартира розташована на 1-му поверсі 2-х поверхового будинку. Квартира складається з трьох житлових кімнат (житлова площа - 42,3 кв.м), загальна площа квартири 57,9 кв.м. Балкону у квартирі не має. Договори на користування електричною енергією, послугами кабельного телебачення, водопостачання, теплової енергією укладені на ім'я позивачів. Оплату за вказані послуги проводять позивачі. З посиланням на норми ст. 344 ЦК України вважають, що володіють спірним житловим приміщенням добросовісно, відкрито та безперервно, отже мають законне право на визнання за ними права власності за набувальною давністю. Просять визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 57,9 кв.м. за набувальною давністю Позивачі, їх представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Харківської міської ради Тризна Є.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Надав заперечення проти позову, в якіх зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. З посиланням на ст. 344 ЦК України, ст. 309 ЦК України, Закон України « Про приватизацію державного житлового фонду», вважає, що набуття права власності на квартиру багатоквартирного або одноквартирного будинку, який є об'єктом комунальної власності, здійснюється шляхом приватизації. Також, зазначив, що позивачами не надано жодного доказу на підтвердження факту відмови органу приватизації щодо передачі у власність квартири [ADDRESS]. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник Управління служби у справах дітей Харківської міської ради Коломійцев С.О. у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій підтримав позовні вимоги та з проханням розглянути справу у відсутності представника третьої особи та прийняти рішення в інтересах дитини. Вислухавши пояснення позивачів, їх представників, представника відповідача дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданої КП «Жилкомсервіс» від 19.03.2013 р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON].Зазначена квартира складається з 2-х кімнат жилою площею 31,3 кв.м. 08.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Від цього шлюбу мають дитину [PERSON],[INFO], про що надано свідоцтво про народження [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Ознаки добросовісної поведінки особи, яка заволоділа чужим майном, містяться в ст.ст. 12, 388 ЦК України. Частина 5 статті 12 ЦК встановлює презумпцію добросовісності поведінки особи. Відповідно до ст. 388 ЦК України володіння вважається добросовісним, коли особа на момент заволодіння не знала і не могла знати про те,що володіння нею майном є незаконним. Так, з копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 02.09.1974 р. 20.12.1980 р. вона працювала на Харківському заводі ізоляційних та асбоцементніх матеріалів на різних посадах. Згідно довідки виданої директором Харківської ЗОШ 1-3 ступенів №68, [PERSON] навчався з 1 по 5 клас у даній школі, що розташована за адресою: м. Харків, вул.Зернова,12, тобто у Комінтернівському районі м. Харкова. Згідно копій квитанцій за період з вересень по листопад 2012 року, оплата комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] проводилась платником [PERSON] Договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] укладений у 2009 році між енергопостачальником та [PERSON]. Договір про надання послуг кабельного телебачення абоненту за адресою: [ADDRESS] укладений між телекомпанією та [PERSON] у 2003 році. В наданих копіях медичних документів, а саме: [PERSON], про відвідування лікувального закладу у 2002 році, обмінної картки [PERSON], виданої родильним відділенням у 2001 році та медичної картки [PERSON], зазначена адреса проживання: [ADDRESS]. З довідки виданої директором школи, вбачається, що [PERSON] навчається в 6-б класі Харківської ЗОШ 1-3 ступенів №102 ХМР Харківської області, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Киргизька, 3, що відноситься до Комінтернівського району м. Харкова. Згідно технічного паспорту виданого Харківським МБТІ на квартиру [ADDRESS] від 11 лютого 2013 року в графі власник зазначена [PERSON]. Відомості щодо попередніх власників відсутні. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивачі добросовісно заволоділи і тривалий час користувались спірною квартирою Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи зі змісту ст. 334 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України повинен довести позивач, це законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперевність, тобто строк. Так, судом встановлено, що в діях позивачів існує добросовісність володіння саме на момент передачі спірної квартири, оскільки фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду, відкритість володіння спірної квартири, відсутність інших власників спірного майна та та строк володіння спірною квартирою не менше десяти років. Неприватизовані квартири відчужуються на користь громадян у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Разом із тим, представником відповідача не надано відповідних доказів знаходження спірної квартири у державному житловому фонді, власності територіальної громади тощо, та безпідставно вказано, про необхідність отримання позивачами доказів факту відмови органу приватизації щодо передачі у власність квартири [ADDRESS]. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Таким чином, факти зазначені в позовній заяві знайшли підтвердження в судовому засіданні та не були спростовані належними і допустими доказами з боку відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved