Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 10.06.2012 року помер [PERSON], який до дня смерті постійно проживав за адресою: [INFO], та після смерті якого відкрилася спадщина за законом на спадкове майно померлого, до складу якого увійшло домоволодіння, розташоване за адресою: с.Ніжиловичі Макарівського району Київської області, вул.Петровського б.98. Вони, позивачі згідно ст.1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом, як діти спадкодавця: син та дочка, які прийняли спадщину за законом, оскільки у визначений строк подали заяву до Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області про прийняття спадщини, де відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.09.2012 року заведена спадкова справа за №53388547. Факт того, що власником домоволодіння, яке розташовано за адресою: с.Ніжиловичі Макарівського району Київської області, вул.Петровського б.98, дійсно був померлий [PERSON] підтверджується випискою з погосподарської книги №310 Ніжиловицької сільської ради від 07.12.2015 року. Спірний будинок побудовано 1960 року. Однак у зв'язку з відсутністю у померлого [PERSON] правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, державний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно. У зв'язку з тим, що право власності на вказане спадкове майно не визнається, позивачі, діючи в законних інтересах, змушені звернутись до суду з даною позовною заявою. Позивачі просять: - визнати за ними по ? частині на право власності на спадкове нерухоме майно за законом до майна померлого 10.06.2012 року [PERSON], а саме, на домоволодіння, що знаходиться за адресою: с.Ніжиловичі Макарівського району Київської області, вул. Петровського б.98, до складу якого входить: житловий будинок, загальна площа якого 68,0 м2, жила - 37,8 м2; веранда; веранда; погріб; погріб; літня кухня; колодязь; горожа; ворота з хвірткою. Позивачі [PERSON], [PERSON] надали заяви про слухання справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області в судове засідання не зявився, надав заву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги визнав. Встановлено, що згідно свідоцтву про народження №508844, виданого 09.11.1955 року Ніжиловицькою сільрадою Макарівського району Київської області, [PERSON] народився 20.10.1955 року, про що зроблено відповідний актовий запис №30, його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтву про народження №111011, виданого 24.03.1958 року Ніжиловицькою сільрадою Макарівського району Київської області, [PERSON] народилася 28.01.1958 року, про що зроблено відповідний актовий запис №12, її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Згідно свідоцтву про одруження №600722, виданого 28.06.1980 року Ніжиловицькою сільрадою Макарівського району Київської області, [PERSON] та [PERSON] Вікторівна28.06.1980 року одружились, про що зроблено відповідний актовий запис №3, після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище Багач (а.с.12). Згідно свідоцтву про смерть серії 1-ОК №248717, виданого 12.06.2012 року виконавчим комітетом Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області, [PERSON] помер 10.06.2012 року, у віці 82 роки, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №11 (а.с.14, 15). Згідно виписки з погосподарської книги Ніжиловицької сільської ради Макарівського району Київської області №2 за 2011-2015 роки, зроблений особовий запис №104 про те, що власником житлового будинку, розташованого в с.Ніжиловичі по вул..Петровського б.98, є [PERSON] [INFO], його членами сімї записана [PERSON] (а.с.16). Згідно технічного паспорту на житловий будинок №98, що знаходиться по вул..Петровського в с.Ніжиловичі, паспорт виготовлено за станом на 04.12.2015 року, його вартість станом на 04.12.2015 року складає 181540.00 гривень (а.с.18-20, 21-23). З листа-відповіді №2027/02-31 від 18.12.2015 року Макарівської районної державної нотаріальної контори вбачається, що при перевірці документів, що були надані нотаріусу для оформлення свідоцтва на право на спадщину, встановлено, що 10.06.2012 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшло право на домоволодіння, що розташоване в селі Ніжиловичі Макарівського району Київської області, вул..Петровського б.98, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ на імя [PERSON], відсутній (а.с.17). Відповідно до матеріалів спадкової справи №315 за 20129 рік Макарівської районної державної нотаріальної контори, спадкоємцем за законом до майна померлого 10.06.2012 року [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні (а.с.32-36). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами ст.1216, 1218, ч.2 ст.1268 ЦК України. Також відповідно до вимог листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку відсутності у померлої особи правовстановлюючого документу на нерухоме майно, державна реєстрація якого не проводилась, питання незалежності нерухомого майна такій особі має вирішуватись у судовому порядку. Виходячи з того, що спірний будинок побудовано в 1960 році, порядок реєстрації права власності на домоволодіння, житловий будинок регламентувалося Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.2966 року (не чинна згідно наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року). Відповідно до вимог п.1 вказаної Інструкції, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящихся. Згідно пункту 4 Інструкції, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих ся, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Частиною 2 п.6 Інструкції передбачено, що не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Таким чином, вимоги Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.2966 року, не поширювалась на сільські населені пункти, в звязку з чим спірне домоволодіння не підлягало реєстрації. В абзацах 32-37 пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вказано про те, що до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад. Погосподарськи книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в України (РСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради міністрів УРСР від 11.03.1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у по господарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивачі є спадкоємцями спадщини за законом, до якої увійшов житловий будинок, на який відсутній правовстановлюючий документ на імя померлого спадкодавця. Також достовірно встановлено, що виписка з по господарської книги Ніжиловицької сільської ради є доказом належності спірного домоволодіння на праві власності померлого спадкодавця. Відповідно до вимог ч.4 ст..130 ЦПК України, у попередньому судовому засіданні судове рішення ухвалюється у разі визнання позову.

Outcome: approved