Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за кожним із них право власності на ? частину житлового будинку, загальною площею 46,7 кв. м., що розташований за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Плесецьке, вул. Кірова 78, в порядку спадкування за законом після їх батька [PERSON], який помер 16 листопада 2008 року. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті батька вони звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак, нотаріусом було відмовлено в оформленні права власності на вказаний житловий будинок, оскільки у них відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснила, що дійсно спадкодавець не оформив у встановленому законом порядку права власності на спірне майно, яке перейшло йому від своїх родичів у порядку спадкування та знаходилось у його фактичному володінні та користуванні. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника. Вислухавши пояснення представника позивачів та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із змісту позовної заяви встановлено, що [PERSON] володів і користувався житловим будинком, що розташований за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Плесецьке, вул. Кірова 78. 16 листопада 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ОК № 139652 від 18.11.2008 року (а.с. 14). Спадкоємцями померлого [PERSON] за законом є його діти [PERSON] і [PERSON] про що свідчать копія свідоцтво про народження Серії IV-БК № 453160 від 14.01.1986 року, копія свідоцтво про шлюб Серії 1-ОК № 094543 від 08.06.2010 року та копія свідоцтво про народження Серії IV-БК № 479462 від 12.06.1992 року (а.с. 9, 10, 12). Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У встановлений законом строк позивачі звернулися до державної нотаріальної контори з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлого батька. Постановою державного нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 03.03.2015 року № 108/02-31, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок з тих підстав, що право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно не виникло (а.с. 16). Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Із копії погосподарської книги № 18 на житловий будинок № 78 по вулиці Кірова в селі Плесецьке Васильківського району Київської області вбачається, що його господарями були [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. При цьому, враховуючи зазначені у даній книзі дати смерті вказаних осіб, слід зробити висновок, що після смерті [PERSON], який помер 17.09.2000 року після нього спадкували його дружина і син [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Тобто, станом на дату смерті [PERSON], [INFO], що є моментом виникнення у його дружини і сина прав на спадкування зазначеного житлового будинку 2000 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від\~18.07.1963\~року, положення якого не передбачали обовязкової реєстрації прав на нерухоме майно. Враховуючи, що відповідно до вимог частини першої статті 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв та, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а згідно із пунктом 1 частини першої статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON], його спадкоємці [PERSON] і [PERSON] належним чином, відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення їх спадкових прав, прийняли спадщину у вигляді спірного житлового будинку, оскільки фактично вступили в управління і володіння зазначеним нерухомим майном, що підтверджується записами у погосподарській книзі. Отже, суд приходить до висновку, що права [PERSON] і [PERSON] на нерухоме майно у вигляді житлового будинку № 78 за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Плесецьке, вул. Кірова були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Крім того, пункти 1.4 і 1.5 (а) Правил державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, що діяли станом на час спадкування [PERSON] і [PERSON] спірного житлового будинку, передбачали, що державну реєстрацію обєктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади, а до обєктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться жилі будинки (домоволодіння) розташовані на земельній ділянці, під окремим порядковим номером по вулиці, площі, провулку. Згідно із архівної довідки КП Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 17.02.2015 року № 102, нерухоме майно за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Плесецьке, вул. Кірова 78, заінвентаризоване за [PERSON] /інвентаризаційна справа № 2306/ (а.с. 18). Про вказану обставнину також сввідчить копія технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 78 по вулиці Кірова в селі Плесецьке Васильківського району Київської області (а.с. 19 20). Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297\~ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Таким чином, суд приходить до висновку, що права спадкодавця позивачів на нерухоме майно у вигляді спірного житлового будинку, виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: у 2000 році після спадкування після свого батька [PERSON], а тому, вони визнаються дійсними і у разі відсутності його державної реєстрації, з урахуванням тієї умови, що вказане нерухоме майно було за інвентаризоване за спадкодавцем позивачів, як встановлено в судовому засіданні. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять всі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною пятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. При цьому суд враховує, що спадкодавець позивачів не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства. Проте, суд вважає, що такі обставини не перешкоджають позивачам, як і не перешкоджали їх спадкодавцю реалізувати своє право на спадкове майно після померлих родичів. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встиг право власності на вказаний житловий будинок на своє імя не є достатньою підставою для відмови у визнанні за позивачами права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті їх батька. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивачів щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/2 частину житлового будинку. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved