Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи на стороні відповідача: ТОВ «Житлосервіс-КР», ДП «Криворіжтеплоцентраль» про вселення, встановлення порядку користування житлом, укладення окремих договорів найму. Позов обґрунтували тим, що вони разом з відповідачем є співвласниками квартири [ADDRESS] Кожному з них належить по 1/3 частки вищезазначеної квартири. У зв'язку із неодноразовим застосуванням фізичної сили та загрозою застосування іншого примусу [PERSON] в 1996 році позивачі змушені були ховатися, а згодом пішли жити до матері позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Там вони проживають у врем'янці без належних зручностей. Вони неодноразово намагалися мирним шляхом вселитися до належної їм на праві часткової власності квартири, однак відповідач чинить їм перешкоди, не пускає їх до квартири. Платити за нараховані на них, як зареєстрованих осіб в квартирі, комунальні послуги вони не мають можливості, оскільки всі квитанції видаються на ім'я [PERSON] і вони не можуть довести, що платежі зроблені саме ними. Крім того, комунальні організації не бажають виділяти їм окремі рахунки. Позивач [PERSON], в судовому засіданні, пояснила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві (а.с. 51-55), та наполягає на їх задоволенні. Крім того, вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем та має спільного сина, з яким вони є співвласниками спірної квартири. Усі троє зареєстровані в цій квартирі, але у 1996 році сімейні стосунки зіпсувалися, тому вона з сином були змушені шукати собі інше житло. З того часу відповідач не впускає їх до квартири, продовжуються сварки та непорозуміння. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, оскільки відповідач порушив права позивачів. Наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживали разом до 1996 року, потім розлучилися і дружина з сином з'їхали з квартири. З того часу у квартирі проживає один, проте сплачує за комунальні послуги за трьох зареєстрованих осіб. Вважає, що так як квартира належить на підставі приватної власності трьом особам, то і сплачувати повинні кожен окремо. Заперечував проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти зустрічного позову. Представники третіх осіб подали заяви про розгляд справи за їх відсутності при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду (а.с. 66, 68). Суд дослідив матеріали справи: - рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05.11.2012, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11.01.1995. Даним рішенням визначено частки співвласників на вказану квартиру по 1/3 частці за кожним (а.с. 13-14); - акт від 22.04.2015 завірений печаткою ТОВ «Житлосервіс-КР», відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] не мешкають в квартирі [ADDRESS] з 1996 року по теперішній час (а.с. 9); - лист звернення до [PERSON] про врегулювання питання щодо квартири мирним шляхом, а саме пропозицією викупити частки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 33); - акт від 14.10.2012 відповідно до якого [PERSON] не пускає проживати [PERSON] і [PERSON] в квартиру [ADDRESS] (а.с. 36); - акт від 12.08.2015 відповідно до якого [PERSON] відмовляється видати [PERSON] та [PERSON] оригінал технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (а.с. 37); -довідку № 1/1 Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаціної служби «Новаком» від 23.10.2015, відповідно до якої заборгованість по квартплаті за квартиру [ADDRESS] відсутня (а.с. 56); -довідку № 9823 від 29.10.2015, відповідно до якої в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с 57). Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши докази у справі. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та приймає їх. Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про часткове задоволення зустрічного позову за таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частці квартири [ADDRESS] на підставі договору свідоцтва про право власності від 11.01.1995 та рішення Саксаганського районного суду м. кривого Рогу від 05.11.2012 (а.с. 13-14.). Позивачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 57). Відповідач [PERSON] не пускає позивачів до належної їм квартири, вказаний факт зафіксовано в акті від 14.10.2012 (а.с. 36). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Власник майна відповідно до ст. ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до частини 3 даної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Оскільки позивачі за зустрічним позовом позбавлені на даний час права користуватись кожен своєю 1/3 часткою квартири [ADDRESS] в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні власністю, тому суд вважає за необхідне вселити позивачів у спірну квартиру. На підставі вищевказаного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про вселення позивача до спірного житлового приміщення підлягають задоволенню як обґрунтовані і доведені ними в ході судового розгляду. Крім того, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визначення порядку користування житлом, та зобов'язання укласти окремі договори на обслуговування житлового приміщення та надання комунальних послуг виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира є однокімнатною. Для визначення порядку користування житловим приміщенням, кожному з зареєстрованих осіб необхідно надати ізольовані житлові кімнати. Таким чином задоволення позовних вимог в частині визначення порядку користування квартирою не можливе. Крім того, суд враховує, що позивачі просять виділити [PERSON] в користування житлову кімнату № 2 площею 17.0 кв. м., одночасно не зазначаючи, яку житлову площу необхідно надати саме їм в користування, що в подальшому порушить їх права як співвласнкиів. Окрім цього, позивачами не надано доказів та посилань на норми права, якими регулюється відкриття окремих рахунків при визначенні порядку користування житловим приміщенням, що знаходиться у власності фізичних осіб. Крім того, в позовній заяві позивач, вимоги про зобов'язання розподілити особові рахунки, пред'являє до третіх осіб по справі без самостійних вимог. Як вбачається з ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, пред'явлення вимог до третіх осіб не допускається. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів витрати на оплату судового збору в сумі - 487 гривень 20 копійок (а.с. 50). На підставі викладеного,

Outcome: partial