Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову зазначили, що 12 лютого 2015 року відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] в борг суму у розмірі 17608 грн. з зобовязанням повернути до 01 липня 2015 року, про що особисто написав та підписав розписку. 12 лютого 2015 року відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] у борг суму у розмірі 17\~608 грн. з зобовязанням повернути до 01 липня 2015 року, про що особисто написав та підписав розписку. В обумовлені у розписці строки відповідач не виконав жодного зобовязання щодо повернення коштів, незважаючи на постійні обіцянки та запевнення. З урахуванням викладеного, позивачі просять суд стягнути з відповідача на свою користь по 20\~708,87 грн., яка складається з 17608 грн. основного боргу, інфляційних витрат у розмірі 2676,83 грн., три проценти річних у розмірі 424,04 грн. Позивачі в судове засідання не зявилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином, надали суду заяву, у якій позов підтримали у повному обсязі та просили розглядати справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 12 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 17608 грн., які зобовязався повернути до 01.07.2015 року, про що склав відповідну розписку. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи. Крім того, 12 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 17608 грн., які зобовязався повернути до 01.07.2015 року, про що склав відповідну розписку. Оригінал розписки міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Строк повернення боргу відповідачем сплив, однак позивачі стверджують, що до цього часу [PERSON] їм суму боргу не повернув. До судового засідання відповідачем не надано будь-яких заперечень або спростувань щодо наявності боргу чи повернення коштів позивачам. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної суми боргу на користь позивачів підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачами надано розрахунок 3% річних, що складає 424,04 грн. за кожним договором позики, та розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції, що складає 2676,83 грн. за кожним договором позики. Відповідачем не надано заперечень щодо вказаного розрахунку, в звязку з чим у суду відсутні підстави не приймати вказаний розрахунок. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів виконання ним грошового зобовязання, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, тобто стягненню на користь кожного з позивачів підлягає 17608 грн. + 424,04 грн. + 2676,83 грн. = 20\~708,87 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved