Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.10.2016 року по справі №448/1110/16-ц ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 700 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 08.09.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що з часу ухвалення судом зазначеного судового рішення погіршилося її (позивачки) майнове становище, оскільки на даний час не працює, на обліку безробітних осіб не рахується та допомоги по безробіттю не отримує, суттєво збільшились витрати на утримання дітей. Окрім того, змінився майновий стан відповідача, оскільки такий працює в Республіці Польща та отримує заробіток. З огляду на наведене, просила суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] в її користь на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 04.10.2016р. до 2000 грн. на кожну дитину щомісячно. Ухвалою від 04.10.2019р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, а скерувала на адресу суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує; просить здійснювати судовий розгляд по справі у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав частково, покликаючись на наступні обставини: у нього, відповідача, відсутня заборгованість зі сплати аліментів; він, відповідач, одружився вдруге та в іншій сім`ї виховує ще двоє дітей віком 6 та 17 років; на даний час у нього наявні труднощі з працевлаштуванням; позивачка перебуває та працює в Республіці Чехія, де отримує достатній заробіток; він, відповідач, спроможний сплачувати аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] - у розмірі по 1000 грн. на кожну дитину. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 09.11.2016р. Від шлюбу в сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 04.10.2016 року по цивільній справі 448/1110/16-ц ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 700 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 08.09.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Діти сторін - [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю, позивачкою [PERSON] , яка несе витрати на їх утримання. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, що стосуються обов`язку батька та матері утримувати дитину, які регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (надалі - СК України). Як відомо із змісту ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів - збільшення розміру таких, позивач [PERSON] в позовній заяві як на підставу такого збільшення відповідно до ст.192 СК України, покликалась на погіршення майнового становища одержувача аліментів, збільшення витрат на утримання дітей. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Таким чином, при вирішенні даного спору, суд виходить з наступних обставин, зокрема: що з моменту винесення судового рішення від 04.10.2016р. погіршилося матеріальне становище одержувача аліментів, так як 28.02.2018р. [PERSON] звільнена з роботи, що підтверджено відповідним записом у трудовій книжці, на обліку в числі безробітних така не рахується та допомоги по безробіттю не отримує. Крім того, у зв`язку з інфляційними процесами в державі зросли ціни на харчові та промислові продукти, ліки тощо, а діти підростають та потребують у зв`язку з цим значно більших витрат на своє утримання. Крім того, підвищився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Також суд враховує те, що відповідач є особою працездатного віку, такий вдруге одружився з [PERSON] та допомагає дружині утримувати її неповнолітніх дітей, а також те, що відповідач частково визнав даний позов. Частиною другою статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019р. по 30.06.2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн., з 01.07.2019р. - 2118 грн., а з 01.12.2019р. - 2218 грн. Стягнення з особи аліментів на утримання дитини у розмірі меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Суд вважає, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому також є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 581/638/17-ц (провадження № 61-11279 св18). Виходячи з наведеного, враховуючи найкращі інтереси дітей, необхідність захисту права дитини на належне утримання, з урахуванням їх віку та потреб,

Outcome: partial