Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивачка 16.09.2020 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, у розмірі 5000 грн. щомісячно, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Свій позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач залишив сім`ю, проживає окремо і не надає матеріального утримання дітям, хоча має таку можливість, оскільки з жовтня 2017 року фактично проживає та працює в Естонській Республіці та з його ж слід отримує заробітну плату у розмірі 1500 євро на місяць. Крім того, відповідач у власності має квартиру загальною площею 92,4 кв.м. у м. Івано-Франківську, земельну ділянку площею 0,0542 га. Вона працює у відокремленому структурному підрозділі «Івано-Франківський фаховий коледж фізичного виховання Національного університету фізичного виховання і спорту України», та разом з дітьми вона проживає на свою заробітну плату. Позивачка у судове засідання не з`явилась, у поданій суду заяві просила розгляд справи проводити в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданому відзиві позов визнав частково, мотивуючи, що аліменти не відмовляється сплачувати на дітей, однак заявлена позивачкою сума є дещо завищеною, оскільки на даний час він знаходиться на території України, через ситуацію, яка склалась у цілому світі у зв`язку з коронавірусною пандемією «Covid-19» він не може виїхати за кордон у пошуках роботи. Заявлена сума аліментів поставить його у скрутне становище. Посилання позивачки на те, що в його власності є квартира та земельна ділянка жодним чином не доводять, що він отримує від цього доходи. Згідний сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн., оскільки він постійно допомагає дітям, купляє їм одяг, іграшки, їздить з ними на відпочинок за кордон. Просив позов задоволити частково та стягувати з нього 1500 грн. аліментів на кожну дитину. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено,\~що у\~шлюбі сторін\~народилося двоє\~дітей:\~дочка [PERSON] ,\~ [INFO] \~та син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Сторони разом не проживають, малолітні діти проживають разом з матір`ю по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Угринівської сільської ради ОТГ (а.с.10). Відповідач не надає належного матеріального утримання дітям, у зв`язку з чим порушуються права малолітніх дітей сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї, на належний рівень життя, необхідний для їх гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,здійснюються вони державними чи приватними установами,що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування,які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків,опікунів чи інших осіб,які відповідають за неї за законом,і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2\~ст.182 СК України\~(у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1\~ст.183 СК України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1\~ст.182 СК України\~враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, який є молодим, здоровим і працездатним, та матеріальне становище відповідача, який офіційно не працює, розмір його доходу невідомий; 3) відсутність у відповідача інших дітей і непрацездатних утриманців; 3-1) наявність у власності відповідача нерухомого майна, відсутність даних щодо наявності рухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. З урахуванням вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір»,з відповідача слід стягнути 840,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст.3,27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989р. (у редакції зі змінами,схваленими резолюцією50/155Генеральної Асамблеї ООН від21грудня 1995р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 183\~СК України,\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved