Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи позов тим, що позивачам на праві власності в рівних частках належить дана квартира відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло, в даній квартирі також зареєстрований відповідач, який за вказаною адресою не проживає з вересня 2011 року. Місце проживання відповідача невідоме, а реєстрація відповідача за місцем проживання в квартирі, яка належить на праві власності позивачам і порушує їх права як співвласників квартири. Відповідачем відзив не поданий, про наявність поважних причин ненадання відзиву суд не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивачі в судове засідання не з'явилися, надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі шляхом опублікування оголошення на сторінці офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, у якій розгляд справи просив проводити без його участі та зазначив, що при винесення рішення покладається на розсуд суду. Допитана у судовому засіданні 31.07.2018 року у якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідкою позивачів, відповідач приходиться позивачці [PERSON] зятем, останнього свідок не бачила за вказаною адресою вже два роки. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частина 1 ст. 280 ЦПК України встановлює, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку позивачки, яка у заяві вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON] в рівних частинах належить на праві спільної власності квартира № 6 за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 25.07.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6, 7). Як вабачається з копії свідоцтва про шлюб, 17.12.2011 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстрований шлюб, актовий запис №2619, (а.с. 20). Зі змісту довідки № 1404 від 30.05.2018 року, яка видана Комунальним підприємством «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6» Житомирської міської ради, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровано шість осіб, зокрема, відповідач [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Згідно акту, який складений 30.05.2018 року комісією у складі паспортиста Приватного підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6» Житомирської міської ради [PERSON], юриста [PERSON]., майстра технічної дільниці [PERSON] у присутності сусідів [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS], починаючи з 13.09.2011 року по теперішній час (а.с. 11). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивачка правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки, як доведено в суді, відповідач не є співвласником будинку та не проживає в ньому. Відповідно до частини 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи обставини справи, які встановлені судом та підтверджені належними доказами, та

Outcome: approved