Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 21 червня 2016 року звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON], просили суд постановити судове рішення, яким виселити із належної їм квартири №-4 по вул. Львівській, 7 в м.Бережани Тернопільської області відповідача [PERSON] без надання йому іншого житлового приміщення. В обґрунтування заявлених вимог послалися на те, що вони є співвласниками зазначеного житла, у якому також зареєстрований та проживає відповідач, який є батьком позивачки [PERSON] та колишнім чоловіком позивачки [PERSON] Відповідач тривалий час зловживає алкогольними напоями, систематично влаштовує сварки, сімейні скандали, застосовує фізичне насильство до позивачок, морально їх принижує, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Рішенням суду від 18 квітня 2016 року за їх аналогічним позовом в його задоволенні відмовлено за передчасністю, одночасно попереджено відповідача, що у випадку порушення правил співжиття у згаданій квартирі, його може бути виселено без надання іншого житла. Однак, й після цього своєї протиправної поведінки відповідач не змінив, а продовжував вчиняти щодо них аналогічні протиправні дії, за що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Оскільки відповідач у добровільному порядку виселитися з квартири не бажає, а його поведінка є небезпечною для життя і здоров`я позивачів, останні змушені повторно звернутися до суду із позовом про виселення відповідача з вищезазначеної квартири, без надання йому іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити, дала пояснення, які за своїм змістом аналогічні змісту поданої позовної заяви. Додатково також пояснила, що й після рішення суду яким відповідача попереджено про недопустимість протиправної поведінки по порушенню правил співжиття і його можливе виселення у такому випадку із згаданої квартири без надання йому іншого житла, він продовжує зловживати спиртними напоями, приходячи додому в нетверезому стані постійно вчиняє сварки, скандали, ображає її та маму нецензурними словами, наносить побої; оскільки всі вони сплять в одній кімнаті, то вночі не дає їм спати, кричить, будить серед ночі, вона не може привести до себе гостей; коли вони з мамою їдять, то може плюнути їм у страву, були випадки, коли кидав приготовлену їжу на підлогу, щоб вони не могли її їсти, а потім підбирав і сам все зїдав. Таким чином вони не можуть з ним спільно проживати, коли батько приходить п»яний, то змушені ночувати в тітки ( сестри матері), неодноразово з цього приводу викликали міліцію і батько знову притягувався до адміністративної відповідальності, однак не зважаючи на це й далі продовжує порушувати правила співжиття. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала й просить його задовольнити, дала пояснення, які за своїм змістом аналогічні поясненням позивачки [PERSON] У судовому засіданні відповідач [PERSON] з приводу заявленого позову пояснив, що на виселення згідний і сам добровільно виселиться, але коли позивачі знайдуть йому інше житло, тобто на виселення із згаданої квартири без надання йому іншого житла не погодився. Обставини, якими сторона позивача обґрунтовує заявлені вимоги визнав частково. Визнав, що випиває, але спиртним не зловживає. Заперечив, що є ініціатором сварок з донькою та колишньою дружиною, з його слів, це вони між собою починають сварку, а він втручається у неї і потім його роблять винним. Не заперечив, що мали місце випадки коли він наносив побої позивачам. Також визнав, що не може вжитися із позивачами і між ними постійно виникають конфліктні ситуації за які він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності і ніс призначені судом покарання. Суд, заслухавши пояснення позивачів та відповідача, повно, всебічно, об»єктивно та безпосередньо дослідивши докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень в їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно із ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Як визнано учасниками процесу та як вбачається із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 листопада 2005 року серія ЯЯЯ №097049, позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] були співвласниками відповідно кожен 1/3 частини квартири №-4, яка знаходиться в м. Бережани Тернопільської облаcті по вул. Львівській, 7. 06 листопада 2015 року відповідач [PERSON] подарував своїй доньці позивачці [PERSON] належну йому 1/3 частину згаданої квартири. Обдарована прийняла дар і таким чином на час звернення до суду із даним позовом, є власником 2\\3 частин згаданої кватири, а відповідач [PERSON] перестав були її співвласником. Відповідач є колишнім чоловіком позивачки [PERSON] та батьком позивачки [PERSON] та має право проживати у згаданій квартирі, оскільки є зареєстрований у ній з 28 жовтня 2005 року. Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2016 року за позовом [PERSON], [PERSON] до відповідача [PERSON] про виселення відповідача із житла без надання іншого житлового приміщення, вирішено відмовити у задоволенні згаданого позову у виселенні відповідача [PERSON] із житла квартири №-4 по вулиці Львівській, 7 в м.Бережани Тернопільської області, без надання іншого житлового приміщення. Також відповідача [PERSON] офіційно судом попереджено, що у випадку порушення правил співжиття у згаданій квартирі, він може бути виселений із нього без надання йому іншого житла. Таке рішення суду має законну силу, сторонами процесу воно не оскаржувалося. Поряд з цим судом встановлено, що після постановлення згаданого судового рішення, на час звернення до суду із даним позовом, відповідач тричі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім»ї і за наслідками розгляду таких фактів, 23 травня 2016 року постановою Бережанського районного суду відповідач [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення 23 квітня 2016 року та 11 травня 2016 року психологічного насильства щодо колишньої дружини [PERSON] за місцем проживання [INFO], із накладенням адміністративного стягнення у виді громадських робіт; 10 червня 2016 року, постановою Бережанського районного суду відповідач [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення 05 червня 2016 року насильства в сім»ї щодо колишньої дружини [PERSON] та доньки [PERSON] за місцем проживання [INFO], із накладенням адміністративного стягнення у виді адміністративного арешту; Зважаючи на такі обставини, які підтверджують факти неодноразового порушення відповідачем [PERSON] правил співжиття із донькою та колишньою дружиною, якій той вчинив після вжиття щодо нього заходів запобігання щодо припинення і недопущення такої антигромадської поведінки у виді згаданого попередження зі сторони суду і такі заходи виявилися безрезультатними, оскільки й після них відповідач продовжує вчиняти протиправну поведінку щодо осіб, з якими він спільно проживає. З наведених вище підстав, суд вважає, що виселення відповідача за таких обставин із житла без надання йому іншого житла хоча і є крайнім заходом, однак його застосування є можливим, оскільки відповідач продовжує протиправну поведінку щодо позивачів, як співжителів й після офіційного попередження суду про його можливе виселення із квартирі №-4 по вулиці Львівській, 7 в м. Бережани Тернопільської області без надання іншого житла у випадку продовження порушення ним правил співжиття із позивачами у зазначеній квартирі. Отже, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved