Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 08.10.2015 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем 2 листопада 2013 року зареєстрували шлюб. З березня 2014 року зареєстровані та мешкають за різними адресами, спільне господарство не ведеться, будь-які сімейні та подружні стосунки припинені. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних та сімейних відносин донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, з відповідача стягуються аліменти за рішенням суду на її користь на утримання доньки в розмірі ? частини усіх видів доходу. Шлюбні стосунки з відповідачем не склалися з причин того, що в період подружнього життя між ними було відсутнє взаємопорозуміння через різні погляди на сімейне життя. Фактично їх шлюб розпався, рішення про розірвання шлюбу прийнято остаточно, підстави для примирення відсутні, надання строку для примирення недоцільне. Спору про розподіл майна не має, оскільки спільне майно ними не було придбано. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та надала аналогічні пояснення. Відповідач в судове засідання надав письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, на розірвання шлюбу згодний /а.с.25/. Суд з урахуванням думки позивачки вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому приймаючи рішення, слід врахувати всі обставини справи. За ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони 2 листопада 2013 року уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 56 /а.с.9/. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] /а.с.10/. За рішенням Великописарівського районного суду Сумської області з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку /а.с.11-12/. Згідно довідки Ямненської сільської ради Великописарівського району позивачка проживає в [ADDRESS] з малолітньою донькою [PERSON], 2014 року народження /а.с.13/. Строни проживають окремо близько 1, 5 року, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спору по розподілу майна, що є спільною власністю подружжя, між ними не має. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що збереження сім'ї та подальше сумісне життя за даних обставин є неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 487,20 гривень, що підтверджено відповідною квитанцією /а.с.1/.

Outcome: approved