Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 23.06.2016 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] в с. Чернеччина Краснопільського району Сумської області у віці 74 років померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу ім.. Шевченка розміром 4, 56 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Вона являється спадкоємцем за законом першої черги як рідна донька померлої. Спадщину після смерті матері прийняла шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном відповідно до законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини. На даний час спадщина ніким юридично не оформлена, відумерлою не визнавалася. Оформити спадщину у нотаріальному порядку неможливо через втрату оригіналу сертифікату на право на земельну частку /пай/. Виготовити його дублікат на померлу особу не можливо. Тому визнати право власності за нею на дане майно можливо лише у судовому порядку. 08.08.2016 позивачка подала до суду доповнення до свого позову, прохаючи визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вона протягом 6-ти місяців не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини /а.с.25/. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що після смерті її матері [PERSON] [INFO] року вона є спадкоємцем першої черги за законом як рідна донька. Інші спадкоємці за законом відсутні, заповіт мати за життя не складала. Останнім часом мати проживала разом з нею в м. Суми, але зареєстрована була в с. Чернеччина Краснопільського району Сумської області. Вона провела її поховання, поминання, розпорядилася речами, але до нотаріуса протягом 6-ти місяців не звернулася з заявою, так як вважала, що оскільки вона є єдиною спадкоємицею, то може оформити спадщину в будь-який час. Згодом виявилося, що у матері не збереглися документи на належну їй земельну частку /пай/. У 2016 році вона звернулася до нотаріуса щоб оформити спадкові права, але їй відмовлено через відсутність оригіналу правоустановчого документу на земельну ділянку. Тому прохає суд визнати за нею право власності у судовому порядку. Представник відповідача у судове засідання надав письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі /а.с. 20, 21/. Суд з урахуванням думки позивачки вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року в с. Чернеччина Краснопільського району Сумської області у віці 74 років, що підтверджено свідоцтвом про її смерть /а.с.5/, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки /паю/ у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу ім. Шевченко розміром 4, 56 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області, та належить померлій відповідно до сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER], зареєстрованого за № 187 від 27.03.1997, вартість земельної ділянки становить 46 512 гривень /а.с.6-8/. Позивачка після смерті [PERSON] являється спадкоємцем за законом першої черги як рідна донька, родинні стосунки підтверджені /а.с.9-10/. Відповідно довідки Чернеччинської сільської ради Краснопільського району Сумської області № 202/02-38 від 19.04.2016 [PERSON], померла [INFO], була постійною мешканкою [ADDRESS], де була зареєстрована і проживала одна. Заповіт від її імені сільською радою не посвідчувався /а.с.11/. Оригінал правоустановчого документу на спадкове майно втрачений, про що зроблено відповідне оголошення у місцевій газеті /а.с.32/. Приватний нотаріус Васильченко відмовив у письмовій формі [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно в зв'язку з відсутністю оригіналу правоустановчого документу та порекомендував звернутися до суду з позовом /а.с.28/. Відповідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, спадкова справа не реєструвалася /а.с.29-30/. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 1, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, вказаний в статті 21 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спадщина відкрилася [INFO] року після смерті матері позивачки [PERSON] Тому при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти /в тому числі усиновлені/, подружжя і батьки померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-2 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини є безпідставним, так як в судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку /пай/. Після смерті матері, померлої [INFO], позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину прийняла відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, спадщина у нотаріальному порядку не оформлена в зв'язку з тим, що втрачений оригінал правоустановчого документу на земельну ділянку. Тому позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню, а в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задоволенню не підлягають.

Outcome: partial