Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , Березинський навчально - виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Тарутинської районної ради Одеської області в особі директора Сметани Дмитра Вікторовича, звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 4797 гривень 00 копійок; стягнути з [PERSON] на користь Березинського навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Тарутинської районної ради Одеської області матеріальну шкоду в розмірі 1618,00 грн. Свої вимоги мотивують тим, що Вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 31 січня 2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. По даному кримінальному провадженню позивачі є потерпілими та їм було завдано злочином майнову шкоду в розмірі 1500 грн. та 4797 грн. Відповідач частково повернув матеріальні збитки. Залишок майнової шкоди відповідач не відшкодував. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2019 року апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області задоволено частково. Вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 31.01.2018 року в кримінальному провадженні № 12017160430000315 від 13.08.2017 року відносно [PERSON] , засудженого за ч.3 ст. 185 КК України скасовано в частині вирішення цивільних позовів, справу в цій частині направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2019 року вказану справу передано судді Кравченко П.А. Ухвалою суду від 05.07.2019 року провадження у справі відкрито та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача Березинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Тарутинської ради Одеської області - директор закладу Сметана Д.В. в судове засідання не з`явився, на розгляд суду від нього надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився. На адресу суду від відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами, просив розглянути справу без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Вироком Тарутинського районного суду Одеської області від 31 січня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 КК України і призначено покарання згідно ч.3 ст. 185 КК України із застосуванням вимог ст. 69, 101 КК України у виді арешту строком на 15 діб. На підставі ст. 104, 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік. Цивільний позов представника потерпілого Березинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Тарутинської районної ради Одеської області - директора закладу Сметана Дмитра Вікторовича задовольнити частково. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь Березинського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Тарутинської районної ради Одеської області матеріальні збитки в розмірі 1500 (одна тисяча шістсот вісімнадцять) гривень. Цивільний позов потерпілої [PERSON] задоволено в повному обсязі. Стягнуто з обвинуваченого [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 4797 (чотири тисячі сімсот дев`яносто сім) гривень (а.с. 8-11). Ухвалою Одеського апеляційного суду Одеської області від 13.06.2019 року апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області задоволено частково. Вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 31.01.2018 року в кримінальному провадженні № 12017160430000315 від 13.08.2017 року відносно [PERSON] , засудженого за ч.3 ст. 185 КК України скасовано в частині вирішення цивільних позовів, справу в цій частині направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства (а.с.1-6). Згідно відомостей наданої розписки, вбачається, що [PERSON] повернув [PERSON] матеріальні збитки в сумі 4000.00 грн. (а.с.14). Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №10 вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого за заподіяну їй шкоду. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Згідно ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. З положень статті 1179 ЦК України слідує, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, але у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди (ч. 3 ст. 1179 ЦК України). Таким чином, у відповідності до положень ст.ст. 1179 ЦК України цивільний позов у даному провадженні повинен був пред`явлений до батьків обвинуваченого [PERSON] . Вказані обставини також були зазначені в ухвалі Одеського апеляційного суду від 13.06.2019 року та не були прийняті до уваги позивачами. Судом були вжиті всі необхідні заходи щодо виклику позивачів у судові засідання зокрема, ухвалами суду від 20.02.2020 р., 09.06.2020 р.,01.07.2020 р. визнано явку позивачів обов`язковою та роз`яснено позивачам вимоги ч.2 ст. 51 ЦПК України та наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача. Разом з тим, позивачі до суду не з`явилися, будь-яких клопотань та заяв до суду не надходило. Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. За приписами статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 року), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 року). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Аналогічна правова позиція викладена й в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Отже, на підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] , Березинського навчально - виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Тарутинської районної ради Одеської області в особі директора Сметани Дмитра Вікторовича до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок вчинення злочину.

Outcome: dismissed