Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним вище позовом, у якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] зі зняттям його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що вони є власниками вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності. Відповідач є чоловіком їхньої доньки [PERSON] , яка на даний час мешкає спільно з позивачами за однією адресою та прописана у спірній квартирі зі своїм чоловіком [PERSON] , однак, останній зібрав всі свої речі та покинув місце своєї реєстрації поїхавши у невідомому напрямку. Зять позивачів [PERSON] не проживає у спірній квартирі без поважних причин, не сплачує, як член родини витрати по комунальним послугам та не має в квартирі особистих речей, меблів, документів, тощо, він виїхав і має інше постійне місце проживання, з реєстраційного обліку з спірної квартири самостійно не знявся. Наявність зареєстрованого у будинку відповідача створює для позивачів перешкоди в здійсненні їх прав як власників на розпорядження будинком, у зв`язку з чим вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Відомостей про звернення [PERSON] та [PERSON] до суду з аналогічним позовом немає. 09.09.2019 року суддею направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача. Ухвалою судді від 27.09.2019 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. 23.10.2019 року судове засідання було відкладене до 18.11.2019 року через неявку всіх учасників. Позивачі до суду надали заяви про розгляд даної справи у їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце проведення судових засідань, про що свідчать поштові конверти, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням встановленого строку зберігання». Будь-яких заяви, чи відзиву проти позову, пояснень, відповідач до суду не надав. Частина ч.7 ст. 128 ЦПК України передбачає, що у разі ненадання учасниками справи іншої адреси судова повістка надсилається фізичній особі, яка не має статусу підприємця, за адресою місця її проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно вимог ч.1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не значиться. За таких обставин, виходячи з вищевказаних вимог закону, відповідачі вважаються повідомленими про судові засідання. Враховуючі неявку у судове засідання всіх учасників справи, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася. На підставі викладеного, з письмової згоди позивачів, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. З`ясувавши позицію позивачів та перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності в рівних частинах належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 квітня 2004 року, посвідченого керівником управління житлово-комунального господарства та містобудування, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від17 серпня 2004 року (а.с. 11-12). Сторони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою старшим інспектором сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області за №12-13/6201 від 27.08.2019 року (а.с. 13), однак, відповідач у помешканні фактично не проживає з серпня 2010 року, що вбачається з акту про фактичне місце не проживання за місцем реєстрації від 27.08.2019 року, складеного за участю сусідів, власників квартири та уповноваженої особи сектору по роботі з населенням (а.с. 10). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За правилами статей 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України гласить, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, з викладених вище обставин і норм закону випливає, що підстави, на ґрунті яких позивач набув своє право власності на нерухоме майно, є незмінними, законними та діючими дотепер. Згідно ч.1, ч.2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст. 71 ЖК України (у випадку тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї протягом 6 місяців) та ст. 405 ЦК України (щодо членів сім`ї власника житла понад рік). У даному випадку, будь-яких відомостей про існування підстав збереження за відповідачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , суду не наведено. На підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, з цього слідує, що в разі тривалого не проживання особи за місцем реєстрації, що становить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, власник цього майна має право заявити вимоги, зокрема, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Наявні у справі докази свідчать, що відомості про можливі перепони для проживання відповідача у належному позивачу помешканні відсутні, він добровільно виїхав і там не проживає з 2010 року, про що свідчить акт, але з реєстраційного обліку до теперішнього часу у добровільному порядку не знявся, а також відсутні підстави для збереження за ним житла. У зв`язку з чим, суд вважає, що права позивачів підлягають захисту, оскільки вони, як власники нерухомого майна, згідно вимог статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, мають право вільно користуватись і розпоряджатись власністю, однак реєстрація місця проживання відповідача у їх квартирі перешкоджає цьому, що призводить до порушення їх прав. На підставі цього, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених [PERSON] та [PERSON] вимог та можливість задоволення їх позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved