Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із наявним позовом, в якому просять визнати за ними право користування квартирою [INFO] Позовні вимоги мотивовані тим, що постійно проживають і проживали у цієї квартирі, яка була незаконно приватизована, у зв'язку із чим вони можуть втратити право користування цією квартирою. Представник відповідача із позовом не погодився, суду пояснив, що [PERSON] являється власницею квартири, у зв'язку із чим позивачі втратили право користування цією квартирою. Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та з'ясувавши обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що спірна квартира була видана на підставі ордеру від 05.11.1967 року [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після смерті усіх зазначених членів сім'ї, [PERSON] приватизував спірну квартиру, про що ухвалено розпорядження органу приватизації № 354 від 29.08.2012 року. Рішенням Київського райсуду м. Сімферополя від 30.04.2013 року в задоволенні вимог цих самих позивачів про визнання приватизації спірної квартири незаконною було відмовлено. В цьому рішенні суд зазначив, що оскільки на час приватизації у спірній квартирі був зареєстрований лише [PERSON], то приватизація спірної квартири ним одноосібно являється правомірною. Також суд у цьому рішенні від 30.04.2013 року встановив, що позивачі не мали права на приватизацію квартири навіть при умові знаходження та тимчасового проживання у квартирі. Вони не були зазначені у довідці про склад сім'ї. На підставі договору купівлі-продажі спірної квартири від 05.09.2012 року [PERSON] продав квартиру [PERSON], якій в свою чергу 07.11.2012 року уклав договір купівлі-продажі спірної квартири із [PERSON] Таким чином, власницею квартири наразі являється відповідачка, яка не визнає права позивачів користування її квартирою. Приписи статей ЖК України, на які посилаються позивачі, стосуються комунального та державного житлового фонду. Спірна квартира наразі перебуває у приватній власності, а тому вимоги позивачів про визнання за ними права користування квартирою є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. В силу ст. 7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасове. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed