Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про усунення перешкод у здійсненні права власності земельною ділянкою шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки, мотивуючи тим, що 03 березня 2007 року між Бериславською районною державною адміністрацією, як розпорядником земель державної власності, та громадянином [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Бериславському районі за №4АА002345-040771500001. Дана земельна ділянка була земельною ділянкою державної форми власності, якою з 01 січня 2013 року розпоряджається на підставі ст.122 Земельного кодексу України спеціально-уповноважений орган, а саме Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області - відповідач по справі. Дана земельна ділянка була передана для ведення фермерського господарства, на її основі було створено фермерське господарство «БДУ Ільїн», членами якого є позивачі по справі. Відповідно до наказу головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 16 лютого 2016 року №21-458/18-16-СГ «Про затвердження проекту землеустрою, припинення права користування та надання у власність земельних ділянок» проведено розпаювання Фермерського господарства «БДУ Ільїн», в результаті якого члени ФГ [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали земельні частки (паї) у власність. Після розпаювання земельної ділянки фермерського господарства позивачі, як власники, звернулися до голови відділу Держгеокадастру у Бериславському районі, якому було делеговано повноваження на укладення договору про припинення договору оренди, з метою дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки, але отримали відмову. Відмова була вмотивована тим, що наказ головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 16 лютого 2016 року №21-458/18-16-СГ «Про затвердження проекту землеустрою, припинення права користування та надання у власність земельних ділянок» містить пункт, відповідно до якого громадянин [PERSON] як орендар повинен сплатити орендну плату у розмірі 8% від нормативно-грошової оцінки землі за наступні шість місяців після розірвання договору оренди і лише після цього укласти угоду про розірвання договору. Не погоджуючись, позивачі звернулися до суду з метою усунення перешкод у здійсненні права власності земельною ділянкою шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки. У судовому засідання представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Решта позивачів надали до суду заяву, в якій просили позов задовольнити,а справу розглядати без їх участі. Представник відповідача, в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на положення ст.32 Закону України «Про оренду землі» та на факт наявності після передання земельної ділянки у власність громадянам залишку земель, переданих до земель запасу сільської ради. Вивчивши матеріали справи, суд вважає що заявлений позов є обґрунтованим та законним, у зв'язку з чим підлягає задоволенню з наступних підстав: 03 березня 2007 року між Бериславською районною державною адміністрацією (далі - РДА) та громадянином [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки, зареєстрований у Відділі Держкомзему у Бериславському районі за № 4 АА002345-040771500001(а.с.4-6). Дана земельна ділянка була земельною ділянкою державної форми власності, якою з 01 січня 2013 року розпоряджається на підставі ст.122 Земельного кодексу України спеціально-уповноважений орган, а саме Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області - відповідач по справі. Дана земельна ділянка була передана для ведення фермерського господарства, на її основі було створено фермерське господарство «БДУ Ільїн», членами якого є позивачі по справі ( а.с. 7). Відповідно до наказу головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 16 лютого 2016 року №21-458/18-16-СГ(а.с.11)«Про затвердження проекту землеустрою, припинення права користування та надання у власність земельних ділянок» проведено розпаювання Фермерського господарства «БДУ Ільїн», в результаті якого члени ФГ [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали земельні частки (паї) у власність. Після розпаювання земельної ділянки фермерського господарства позивачі, як власники, звернулися до голови відділу Держгеокадастру у Бериславському районі, якому було делеговано повноваження на укладення договору про припинення договору оренди, з метою дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки, але отримали відмову. Відмова була вмотивована тим, що наказ головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 16 лютого 2016 року №21-458/18-16-СГ «Про затвердження проекту землеустрою, припинення права користування та надання у власність земельних ділянок» містить пункт, відповідно до якого громадянин [PERSON] як орендар повинен сплатити орендну плату у розмірі 8% від нормативно-грошової оцінки землі за наступні шість місяців після розірвання договору оренди і лише після цього укласти угоду про розірвання договору. Відповідно до пункту 37 вищезгаданого договору оренди договір припиняється у разі придбання орендарем земельної ділянки у власність. Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється у разі поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря. Власникові, у відповідності до ст. 317 ЦК України, належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відмова розірвати договір оренди суперечить чинному законодавству та порушує право власності позивачів. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» у разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов'язань. Суд погоджується з доводами позовної заяви, що дана норма не може бути застосована у випадку спірної земельної ділянки, оскільки вона передана громадянам у власність у вигляді паїв. Тобто Відповідач, не зважаючи на його доводи та переконання, не міг би передати її в оренду, а відповідно отримувати орендну плату, яка могла б бути розцінена як втрачена, в контексті статті 32 Закону України «Про оренду землі». Суд також залишає поза увагою твердження представника відповідача, що договір припинено за ініціативою орендаря на підставі його заяви, оскільки, як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, та матеріалів справи, підставою для прийняття наказу та припинення договору оренди землі є взаємна згода сторін в результаті передання ділянки у власність громадянам-членам фермерського господарства. Ч. 1 і 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту, які застосовуються судом, встановлені ст.4 ЦПК України, з положень якої випливає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Підстав для відмови у задоволенні позову у суду немає.

Outcome: approved