Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], який уточнювала, посилаючись на те, що починаючи з 1997 р. стала проживати з відповідачем за адресою: [ADDRESS]. Цей будинок належить відповідачу на праві особистої власності. 04.08.2000 р. між ними був зареєстрований шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Разом з відповідачем прожили 14 років, займались підприємницькою діяльністю, вели спільне господарство, розпорядником всіх грошей, які вони заробляли разом, був [PERSON], у [PERSON] фактично доступу до грошей не було. У січні 2011 р. [PERSON] звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу між ними, у лютому 2011 р. шлюб між ними було розірвано. Віддати їй частку коштів та спільного майна, придбаного у період шлюбу, відповідач відмовився, у лютому 2011 р. поміняв замки на дверях, у зв'язку з чим [PERSON] залишилась і без житла, і без майна. За час шлюбу з [PERSON] ними був у 2006 р. придбаний автомобіль ГАЗ 3110, 2000 року випуску. Як стало відомо [PERSON], автомобіль був придбаний за 40 000 грн., але [PERSON] вважає, що його вартість на теперішній час складає 24 000 грн. Автомобіль був оформлений у власність відповідача у відділенні ВРЕР м.Первомайська. Окрім того, її колишнім чоловіком [PERSON] у березні 2008 р. були зроблені грошові внески (депозит) у сумі 9 000 € до ПАТ «Комерційний банк «НАДРА». Це підтверджується квитанцією про внесення коштів. Ці грошові кошти вони заробили разом, коли займались підприємницькою діяльністю. Як стало відомо [PERSON], вже в липні 2008 р. [PERSON] фактично отримав цей депозит та відсотки по ньому. З цих коштів у липні 2008 р. [PERSON] знову були зроблені грошові внески у сумі 7 000 € до ПАТ «Комерційний банк «НАДРА», що підтверджено договором строкового банківського вкладу. Інші 2 000 € залишились у [PERSON] Термін дії договору вкладу (депозиту) був 9 місяців, але як було відомо [PERSON], зі слів [PERSON] банк тривалий час [PERSON] ці гроші не повертав. На час розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ці гроші, як було відомо [PERSON] зі слів [PERSON], так і залишались в банку, але уже у суді, коли [PERSON] були надані заперечення на вимоги [PERSON] стало відомо, що ще у період з квітня 2009 р. по липень 2009 р. [PERSON] були отримані кошти за цим депозитом у сумі 7 000 € та відсотки у сумі 564, 44 €, але він про це [PERSON] не казав. Грошові внески, які були їх сумісною власністю та були отримані [PERSON] без відома [PERSON] і фактично залишилися у [PERSON] на час розірвання між ними шлюбу, складає 9 564,44 € х 1059, 087 - курс Євро на 06.2013 р. = 101 370 грн. Крім того, за час шлюбу з [PERSON] позивачкою була придбана квартира в [ADDRESS], яка в подальшому була переобладнана під нежиле приміщення. 22.02.2010 р. це нежиле приміщення згідно з договором купівлі-продажу було оформлено у власність [PERSON], яка є донькою [PERSON] Вартість цього нежилого приміщення згідно з експертною оцінкою складала 125 115 грн. Саме за цю ціну і було продане нежиле приміщення [PERSON] Але з коштів, зазначених у договорі купівлі-продажу, [PERSON] фактично сплатила [PERSON] за це приміщення тільки 8 000 грн., чому є документальне підтвердження. Щодо сплати інших коштів [PERSON] запевнив [PERSON], що він за її частку приміщення переоформить на [PERSON] свій будинок, але в подальшому [PERSON] відмовився переоформлювати на [PERSON] свій будинок. Той факт, що [PERSON] на час оформлення договору купівлі-продажу не сплачувала вказану в договорі суму 125 115 грн. за нежиле приміщення, яке було сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], свідчить та обставина, що у березні 2010 р. [PERSON] та [PERSON] зверталися до суду з позовом про визнання правочину купівлі-продажу нежилого приміщення недійсним. Але під час розгляду цієї позовної заяви [PERSON] запевнив [PERSON], що його донька [PERSON] виплатила йому кошти за цим договором у сумі 117 115 грн. та знов запевнив [PERSON], що він переоформить на неї свій будинок, але знову цього не зробив і коштів [PERSON] за її частку нежилого приміщення не надав, у січні 2011 р. звернувся до суду та розірвав шлюб з [PERSON], тобто на час розірвання шлюбу у [PERSON] також залишилися їх сумісні кошти від продажу нежилого приміщення у [ADDRESS], у сумі 117 115 грн. Всього на час розірвання шлюбу у [PERSON] залишилися їх сумісні з [PERSON] кошти у сумі 218 485 грн. Згідно з законодавством кожна із сторін має право на ?? частки автомобіля марки ГАЗ 3110, 2000 року випуску, та ? частку коштів, які залишилися у [PERSON] Так як [PERSON] не має навичок управління автомобілем, а також у зв'язку з тим, що користуватися автомобілем сумісно неможливо, позивачка просить присудити їй грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля. Просить суд поділити спільне сумісно нажите з [PERSON] майно наступним чином: · Визнати за [PERSON] право власності на ? частку коштів у сумі 218 485 грн., які залишилися у [PERSON] на час розірвання між ними шлюбу, а саме на суму 109 242,5 грн.; · Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки ГАЗ 3110, 2000 року випуску, та на ? частку коштів у сумі 218 485 грн., які залишилися у [PERSON] на час розірвання між ними шлюбу, а саме на суму 109 242,5 грн.; · Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 109 242,5 грн., що є ? часткою їх сумісної власності; · Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію у сумі 14 000 грн., що складає половину вартості автомобіля марки ГАЗ 3110, 2000 року випуску; · Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 114, 70 грн. та витрати на проведення товарознавчої експертизи 470,40 грн. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та пояснила, що шлюб з відповідачем уклади в 2000 році. У неї є два сини, вони жили окремо. У її чоловіка була прийомна дочка [PERSON], яка жила з ними, потім у 2002 -2003 році вийшла заміж. Автомобіль придбали у 2006 році у червні, купили з рук, продавець автомобіля [PERSON], по батькові не знає. На той період у них був магазин «[INFO]», який торгував тканинами та фурнітурою, зареєстрований на її ім'я, і ательє індпошиву по [ADDRESS]. Дохід становив 180-200 - 220 тис. грн. по звітам у податкову. Окрім того, вони обслуговували лікарні, поставляли харчі та господарській інвентар. Вона була з 2000 року зареєстрована як приватний підприємець. Рахунки були у банках, у тому числі і «Надра банку». За автомобіль заплатили готівкою. Вона була присутня при передачі грошей власнику машини, гроші були у доларах, сума становила 5 000 доларів. Купили «Волгу» легковий автомобіль. До цього у її чоловіка була Волга 2410, рік випуску не знає, приблизно 80-х років. Коли вона була продана, не знає, у Донецьку область, машину продав без довіреності зі зняттям з обліку. Про те, що вона була продана за 2000 доларів, їй відомо зі слів чоловіка. Проміжок між продажом та купівлею машин був 2-3 місяці. Гроші були у чоловіка. Де він їх брав і тримав, їй невідомо. Вона отримала за продаж ательє 11 500 $, покупець [PERSON]. 24.12.2007 року вона отримала ці гроші, а 26.12.2007 поклали їх в Ощадбанк на валютний рахунок на її ім'я. Потім долар почав рости, продали і купили Євро і поклали в «Надра банк» на ім'я [PERSON], вона йому довіряла. Сума вкладу 9000 €, в березні 2008 року. Подальша доля цих грошей їй невідома. Гроші були заморожені. Вклад на 9000 € був на три місяці, після спливу цього строку вона долею грошей не цікавилась. Потім відповідач з дочкою вирішили відсунути її від бізнесу, забрати у неї магазин. У неї була матір при смерті, вона бігала до матері, працювала в магазині, бігла додому. Вона почала цікавить внеском у Євро у 2012 році, коли її викинули на вулицю, а матір поховала. Вона стала розуміти, як з нею вчинили. Зараз вона заявила до розподілу 9000 €. У банку вона ніяких документів не підписувала. Магазин «[INFO]» у районі ринку був куплений як квартира за 18 000 доларів 31.10.2007 року і переобладнаний під магазин. Був куплений на двох. Цей магазин був проданий [PERSON] 08.02.2010 року. Чоловік запропонував передати дочці бізнес, а їй будинок. Вона підписала договір продажу свої частки магазину, не отримавши за неї грошей. Потім, коли чоловік прийшов в магазин, а дочка сказала, що він тут ніхто, він звернувся до суду, але потім вони між собою домовились. При нотаріусі грошей не передавалось, вона завірила договір, за яким не були передані гроші. Нотаріус [PERSON] - колишня дружина її старшого сина, у неї до її сина неприязні стосунки. Вона, якби отримала гроші, то купила б дах над головою. У [PERSON] грошей ніколи не було. Суд позов до [PERSON] припинив через неправильно обрану підсудність. По суті рішення не ухвалив. З 2006 року вони користувались машиною ГАЗ 3110, автомобіль у відповідача зараз вдома. Вона визначила суму позову виходячи не з вартості автомобіля, а з курсу 3000 доларів. З моменту внесення депозиту великі покупки не робили, могли купити чоботи. При купівлі магазину вона отримала кредит 18 000 доларів, кредит на її ім'я в 2007 році в жовтні, погашений кредит остаточно після продажу магазину «[INFO]» 13.08.2009 року. Частина кредиту була погашена шляхом внесків на погашення кредиту. Магазин «[INFO]» продали за 77 988 грн., гроші пішли на повне погашення кредиту в серпні 2009 року. Машина ремонтувалась за гроші від діяльності магазину. Представник позивача [PERSON] в суді пояснив, що потягом 14 років спільного проживання позивачка займалась підприємницькою діяльністю, купували нежилі приміщення, де влаштовували майстерні з пошиття одягу, потім продавали. Гроші від продажу приміщень були покладені в Ощадбанк, але з коливанням курсу були переведені у Євро та покладені у банк «Надра». У зв'язку з наступною кризою «Надра» припинив виплату депозитів, на момент розірвання шлюбу фактично вважалось, що грошові кошти перебувають у банку. Тільки в суді з'ясувалось, що у 2009 році було розпорядження банку про видачу [PERSON] грошових коштів, але це рішення не свідчить про те, що грошові кошти були отримані, тобто зняті. Позивачці невідомо де ці кошти. Що стосується придбання авто, то у відповідача був автомобіль, але був проданий тільки за 2000 доларів, а новий куплений за 5 000 доларів, тобто 3000 грн. є спільні кошти. Квартира, яка була використана під магазин «[INFO]», на ім'я [PERSON], брався кредит у банку, на що був куплений магазин. Потім він її завірив, що треба магазин переписати на його дочку, а він на неї перепише будинок. Але коли вона підписала договір купівлі-продажу магазину, грошові кошти не були виплачені. Був розгляд у суді, але треба було звертатися у господарський суд. При підписанні договору купівлі-продажу магазину розрахунок не був проведений, вони тоді звертались до суду, позивачем був [PERSON] Потім [PERSON] сказав йому, що вже нічого не треба, він вирішив всі питання з дочкою. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що з 92 по 96 рік займався підприємницькою діяльністю, що дозволило заощадити грошові кошти. У 2000 році зареєстрував шлюб, у позивачки була власна квартира по [ADDRESS], у нього будинок по [ADDRESS] та автомобіль. Вів бізнес та утримував родину. Автомобіль був куплений не за спільні кошті, а за кошти від продажу авто ГАЗ 2410, купленого до шлюбу, а також за його особисті гроші. Він вважає, що у нього були особисті кошти, до шлюбу. Він вкладав кошти тільки в валюту. За час шлюбу всі затрати по веденню бізнесу він брав на себе. Згідно Сімейного кодексу ст. 57 ч.3 це його особисте майно і не підлягає розподілу. Доступ до грошей був такий: в книзі реєстрації за день вона ставила підпис про отримання цих грошей з каси, щомісячно вона їздила за купівлею товару для магазину, на цю тему він виділяв 13-15 тис. гривень. Окрім цього, у неї в Ощадбанку був свій розрахунковий рахунок і в «Надра банку». Позивачка потайки брала кредити у банках , у деяких банках була поручителем, а також позичала у населення, він не знає з якою метою. У родини Чумак позичила 10 000 грн. під проценти, біля 20 чоловік приходили у магазин записувались у чергу отримати гроші, які позивачка у них позичала, приходили вимагали борги. Зустрічали його на вулиці та питали, коли його дружина віддасть борг. Вона частково гасила кредити, він не знає, з якого джерела вона погашала кредити. Депозит 9 тис. Євро розписано, коли отримано, коли покладено. Частина грошей пішла на закупівлю товару, невелика частка на погашення кредиту. Є графік повернення депозиту, все розписано. При продажу магазину «[INFO]» [PERSON] провела повне погашення боргу по договору купівлі-продажу у нотаріуса. [PERSON] у нотаріуса в кімнаті віддала гроші [PERSON] 125 000 грн., ці гроші залишились у [PERSON], йому невідомо, куди вона їх використала. ВАЗ 2410 продав за 3 800 доларів, а купив новий за 3 800 доларів, тому що автомобіль 3110 був у аварії. З позовом до дочки вони звертались тому що [PERSON] ввела його в оману, спровокувала розгляд справи у суді. Гроші у дочки були, у неї була трикімнатна квартира та він їй давав 7 тис доларів, коли працював підприємцем. Гроші на закупку товару він брав з депозиту. Депозит поділили на 4 частки. Продавця авто ГАЗ 3110 прізвища не знає, зараз на його думку авто коштує 4 000 грн. Ці авто морально застаріли. Ціни вище 7 000 грн. нема. Авто на ходу, справне. У родині гроші всі вкладені в бізнес, інші вкладенні в товар. Він закуповував одежу, взуття собі та позивачці. Він їй давав гроші на закупівлю товару, для своїх нужд вона брала гроші з виручки, запроси були скромні, він не питав, куди вона витрачала гроші. Він дружині не звітував куди витрачав гроші, купував все що треба. Матеріальну допомогу вона брала для дітей, по 500, 700 грн. і 1000 грн. брала, для себе не просила. Доходи родини: вона здавала звіт у податкову, єдиний податок, вона зі стелі могла поставити 70 тис. грн., за рік приблизно 150 000 грн., але таких доходів не було. Що хотіли те і писали, бо на єдиному податку. Фактично до 2007 року доходу не було, тому що вони купували нерухомість, перебудовували, закупали будматеріали. Після 2007 року доходи були незначні в місць 8-10 тис. грн., з них податки, заробітна плата, комунальні, залишалось 5 тис., а щоб поїхати за товаром треба 6-7 тис. додати. Приміщення для магазину «[INFO]» купувала [PERSON] і на неї оформлений, вартість 19-20 тис доларів, ці гроші взяли з кредитної лінії, кредит був на суму 22 000 доларів. Цей кредит погашений у 2009 році за рахунок продажу ательє, покупець зразу вніс гроші в банк. Другий етап погашення кредиту - продаж магазину «[INFO]» за 120 або 130 тис. грн., інша частина була взята з депозиту. У нього з дочкою [PERSON] стосунки нормальні. За два тижні до продажу магазину [PERSON] позичила у дочки 8 000 грн., бізнес не получався, йшли збитки, вирішив продати магазин дочці, щоб вона покрутилась та знала як працювати у бізнесі. Магазин оцінили у 125 тис. експертом. Його дочка віддала колишній дружині 125 грн. готівкою, вона 3 кімнатну поміняла на 1 кім. , і у неї були гроші, які він їй давав. Магазин продали тому, що так хотіла [PERSON]. Проценти по депозиту він рік отримував по карточці банкоматі. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що є дочкою [PERSON] стосунки з батьком гарні, з [PERSON] не підтримує ніяких стосунків. Їй відомо, що депозит був, були проблеми з банком з приводу його видачі. Приблизно за два роки до розірвання шлюбу депозит був отриманий та гроші використані на спільні потреби. [PERSON] просила її показати, як користуватись карточкою на банкоматі, тобто вони ці гроші використовували спільно. Їх спільне рішення було про заміну машини. [PERSON] зголосився продати свою машину, придбану до шлюбу. Покупець провів передоплату, було розписка про отримання грошей. На ці гроші він купив ГАЗ 3110, а через 1-1,5 міс. приїхав покупець старої машини, і забрав її. По магазину у договорі купівлі-продажу було зазначено, що гроші нею були віддані попередньо, до підписання договору. 8 тис. гривень - це зовсім окремий договір займу, [PERSON] позичала у неї вказану суму. 05.02.2010 року вона зателефонувала і пояснила свої вимоги, що хоче 8 тис грн., що не матиме нічого проти продажу магазину. 07.02.2010 року на зустріч з [PERSON] вона просила супроводжувати її свого молодого чоловіка через те, що в її словах вона почула погрози, через це вона і погодилась віддати їй ці гроші 8 тис. грн. Про депозит їй відомо, бо вони члени однієї родини, секретів не було, все обговорювалось. Їй особисто відомо те, що вона розказала про карточку, гроші могли отримувати і він і вона. Наскільки їй відомо, до всіх банків вони їздили разом. Банкомат тоді стояв у магазині «Марс». Вона точно не знає, це була карточка по процентам чи з основної суми депозиту. Рахунок був відкритий на [PERSON] З приводу машини, за скільки продавалась стара машина вона не пам'ятає, він за неї призначив таку ціну, щоб купити нову, суму через давність назвати не може. за яку суму була продана машина, за таку придбана нова. Гроші вона за магазин особисто передала [PERSON] 125 тис. і 8 тис. грн. Документу на суму 125 тис. грн. нема, вона покладалась на порядність. Чому вони позивались до суду: зараз вона не перебуває під тиском у [PERSON] і дає правдиві свідчення. Тоді вона тиснула на неї здоров'ям батька, він скаржився що його стає погано після вживання їжі, був такий випадок, коли йому у магазині стало погано, а [PERSON] завила, що це акторські витівки. Вона терміново викликала «швидку». Тому вона під загрозою віддавала ці гроші. У неї трудовий стаж з 16 років. При укладенні другого шлюбу батько їй подарував 7 тис. доларів, а також їй був куплений автомобіль батьком приблизно у 2000- 2001 році, цим займався її чоловік, якого нема серед живих, її чоловік оформлював цю машину та продав, моделі машини вона не знає, УАЗ «Бобік». У батька була традиція на дні народження та новий рік дарувати грошові суми, це біля 2 тис доларів. Її чоловік працював у [PERSON], заробляв непогану гроші, відкладав гроші, вони мали намір поліпшити житлові умови, а коли шлюб розпався, він залишив ці кошти на виховання дитини. Вона працювала і заробляла біля 56 тис. грн., вона практично перебувала на утриманні батька і змогла зібрати потрібну суму. Те, що вона передавала 130 тис. грн., ніхто не може підтвердити, гроші передавались у приймальній у нотаріуса. При цьому [PERSON] говорила, що не дивлячись на договір купівлі-продажу, магазин буде її, говорила, що вона забере обладнання з магазину. Одного дня у 2010 році до неї прийшов дільничний і пояснив, що у нього на столі заява про порушення кримінальної справи, що вона перешкоджає вивезенню обладнання [PERSON] активно приймала участь у витребуванні депозиту з банку та була в курсі. Автомобіль був придбаний у [PERSON], він є її сусідом. Гроші у приміщенні МРЕО [PERSON] відавав [PERSON] особисто. Ціна була рівна за проданий та придбаний автомобіль, тому що стара машина була в експортному варіанті, була гордістю сім'ї, знос був мінімальний, батько її дуже доглядав. Власник ГАЗ 3110 зазначив суму продажу, відповідно вони виставили ціну за свій автомобіль. Депозит був внесений у 2007-2008 роках, а знятий приблизно у 2009-2010 році. Після розірвання шлюбу [PERSON] ще більше року проживала у [PERSON] вдома, він її утримував. Через рік після продажу магазину прийшов представник «Приватбанку» і сказав, що він шукає [PERSON], щоб вона погасила заборгованість. Позов на 125 тис. грн. до неї подали [PERSON] і [PERSON], батько думав, що [PERSON] принесе гроші додому, але вона не рахувала за необхідне це робити. Вона вважає, що позов він заявив з подачі [PERSON], вона не знає, яка вона йому це виклала. Вона пояснила батькові як все відбувалась, і від подальших претензій він відмовився. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що у них був автомобіль «Волга», у неї чоловік інвалід 3 групи, і її продали з тієї причини, що їй належала безоплатна машина, їм видали «Славуту», а щоб не знали з черги, треба булу продати машину. Він попросив на СТО напитати продавців. Вони її продали у 2007 році, за 4 700 доларів, переписували за кошти покупців. Гроші віддавались їй. Вона приходила у магазин «[INFO]» і отримувала гроші від чоловіка [PERSON], у залі була дочка і дружина. Машину вони відали раніше, а гроші забрали пізніше, цей час машина була на чоловікові, вона зрозуміла, що у них зразу не було всієї суми. Гроші вона передавала не у МРЕО, а у магазині. Автомобіль був зареєстрований на чоловіка, у МРЕО вони з чоловіком їздили вдвох, він розписався там у одному документі. На цю машину суд накладав арешт, тому що чоловік проходив у неї по одній справі, суд у Брянці. Бампер був тріснутий, ззаду не було резинки, вона точно знає за скільки вона продавалась, бо вела всі прави у сім'ї. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона мінялась квартирами з [PERSON], 1 - кімнатну на 3- х кімнатну з доплатою. Вони однокімнатну квартиру, у 1998 році обміняли на 3 -х кімнатну і доплатили 1400 чи 1500 доларів, гроші відавали [PERSON]. Договір завірений у нотаріальній конторі. Грошей у більшій сумі у них не було. Гроші віддавали не пізніше 1998 року. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що було оголошення в газету, [PERSON] продавали магазин «[INFO]». Він був керуючий справами у приватного підприємця [PERSON] і оформлював договір купівлі-продажу. Він діяв по довіреності від [PERSON]. Ціна угоди була оголошена 20 000 доларів, потім шляхом переговорів, ціна була зменшена і була скидка, кінцева ціна 19 000 доларів. Гроші передавав він [PERSON] у доларах. Дружина при цьому не була присутня, він її не пам'ятає, де передавав гроші - не пам'ятає. Можливо було 18 000, він не наполягає бо не пам'ятає. Він не пам'ятає валюти і не наполягає, що були долари. Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 61 СК об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 70 СК часток у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України . В суді встановлено: [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу з 04.08.2000 р., шлюб між ними розірвано на підставі рішення Первомайського міського суду від 26.01.2011 р. /а.с. 4, 8/. Згідно з довідкою ВРЕР з обслуговування м.Первомайська та Попаснянського району, підпорядкованого УДАІ ГУМВСУ в Луганській області від 18.06.2013 р. 01.01.1989 р. у Кіровському ВРЕВ за [PERSON] був зареєстрований автомобіль марки ГАЗ 2410, 1989 року випуску, вказаний автомобіль було знято з обліку для реалізації 02.08.2006 р. власником [PERSON]; 05.07.2006 р. у Первомайському ВРЕР було зареєстровано за [PERSON] автомобіль марки ГАЗ 3110, 2000 року випуску, д/н [NUMBER], автомобіль було зареєстровано на підставі довідки-рахунку, виданої 04.07.2006 р. ТОВ «Національна АВТО КОМПАНІЯ» /а.с. 158/. Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 2116/28 від 11.01.2014 р. риночка вартість автомобіля ГАЗ 3110 р/н [NUMBER], 2000 року випуску, на момент проведення експертизи складає 28 072 грн. /а.с. 133-146/. Таким чином, автомобіль ГАЗ 3110 дійсно був придбаний сторонами у період шлюбу. Однак, суд не може погодитись з наполяганнями [PERSON] на тому, що автомобіль ГАЗ 2410, 1989 року випуску він продав за таку саму суму грошей, за яку придбав автомобіль новішої моделі, випущений на 10 років пізніше, оскільки це суперечить звичайним ринковим відносинам та не пояснює причину продажу одного авто заради купівлі іншого. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що автомобіль ГАЗ 3110 був придбаний на місяць раніше від продажу автомобіля ГАЗ 2410. За таких обставин при вирішенні позову в цій частині суд виходить з ринкової вартості спільного автомобіля, визначеної експертизою, та з показань позивачки, яка визнала, що належний чоловікові до шлюбу автомобіль був проданий за 2000 $, які були вкладені в купівлю нового автомобіля за 4700 $ (вартість продажу автомобіля, названа свідком [PERSON]). з вкладених у купівлю автомобіля 2700 $ спільних коштів подружжя доля позивачки буде складати 1350 $. В рамках заявленого позову обґрунтовані на законі позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації вартості її частки автомобіля ГАЗ 3110 підлягають задоволенню в заявленій сумі, оскільки сума у 1350 $за валютним курсом на день розгляду справи в суді буде перевищувати 14000 грн. (на 02.04.2014 року Національний банк України встановив курс валют на рівні 1110,62 грн. за 100$. ) В інший частині, окрім стягнення судових витрат, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно з наданим ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» звітом по депозиту «Мій вибір» в валюті «EUR» № [NUMBER] клієнта [PERSON] 07.07.2008 р. були внесені кошти на депозит у відділенні № 1209 у сумі 7 000 €, 07.04.2009 р. виплачена частина депозиту у розмірі 3 971,60 €, 13.07.2009 р. виплачена частина депозиту у розмірі 3 028 €, 31.12.2009 р. на поточний рахунок було переказано 0,40 €. Відсотки по депозиту 564,44 € перераховані на поточний рахунок. /а.с.39-40/ У 2008 році [PERSON] вносились, а потім перераховувались на інші рахунки грошові кошти у розмірі 9000 € у ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» /а.с. 56/. Ст. 65 СК визначає правові засади здійснення права розпорядження майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. У розвиток положень загальної норми абзацу першого ч. 2 ст. 369 ЦК, яка присвячена розпорядженню майном, що є у спільній сумісній власності, спеціальні правила даної статті передбачають презумпцію взаємної згоди обох з подружжя при здійсненні розпорядження спільним майном. Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. З огляду на дату розірвання шлюбу, з моменту зняття останніх коштів з депозиту пройшло 1,5 роки. Посилання позивачки на те, що вона не знала про зняття відповідачем грошей з депозиту та не розпоряджалась ними, не ґрунтуються на доказах. Натомість, пояснення відповідача у тій частині, що гроші були використані на закупівлю товару для магазину та на інші потреби, нічим не спростовані. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не доведені та задоволенню не підлягають. 22 лютого 2010 р. був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нежилого приміщення, згідно з яким [PERSON], [PERSON] - продавці продали, а покупець [PERSON] купила у приватну власність нежиле приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Експертна вартість нежилого приміщення склала 125 115 грн., за цю суму вчинений продаж цього приміщення, гроші покупець сплатив продавцям до підписання цього договору /а.с. 37-38/. У зазначеному договорі є описка у п.4 стосовно експертної оцінки нежилого приміщення прописом зазначена сума « сто двадцять п'ять тисяч сто п'ятнадцять гривень», цифрами зазначено « 25 115». Судом витребуваний звіт про незалежну оцінку нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], та з'ясовано, що його ринкова вартість дійсно складала 125 115 грн. З письмової заяви приватного нотаріуса [PERSON] на адресу суду від 18.02.2014 р. вбачається, що усі обставини, відомі їй як нотаріусу, викладені в договорі купівлі-продажу, посвідченому нею 22.02.2010 р., інших відомостей щодо зазначеного правочину вона не має, а подробиць укладення зазначеного договору не пам'ятає /а.с. 115/. У березні 2010 р. [PERSON] та [PERSON] пред'являли до [PERSON] позов про визнання зазначеного вище договору купівлі-продажу від 22.02.2010 р. недійсним посилаючись на те, що ні до укладення договору, ні після [PERSON] не сплатила їм кошти за придбане майно, попросили суд зобов'язати відповідачку повернути їм нежиле приміщення вартістю 125 115 грн. Ухвалою Первомайського міського суду від 12.05.2010 р. провадження у справі за цим позовом було закрито з посиланням на те, що як позивачі, так і відповідачка є фізичними особами - підприємцями, а нежиле приміщення є об'єктом господарської діяльності /а.с. 60-67/. З приводу недійсності зазначеного договору купівлі-продажу інших звернень до суду не було. При розгляді даної цивільної справ в суді позивачка наполягала на тому, що ніколи не отримувала ні від [PERSON], ні від [PERSON] 125 115 грн. або будь-яку частину цієї суми. З огляду на те, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 22.02.2010 р., посвідчений нотаріально, ніколи ніким не визнавався недійсним, а у договорі чітко зазначено, що 125 115 грн. покупець сплатив продавцям до підписання цього договору, у суду немає правових підстав для стягнення з одного продавця на користь іншого продавця грошових сум, отриманих від покупця. У зв'язку з частковим задоволенням позову на користь позивачки підлягають стягненню за рахунок відповідача судовий збір, сплачений нею у мінімальному розмірі, та ? частина витрат, понесених на сплату автотоварознавчої експертизи, у рамках заявлених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: partial