Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом: право власності на 1/55 частину земельної ділянки площею 10.6617 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 13 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії [NUMBER], виданий Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року); право власності на 1/57 частину земельної ділянки площею 138.0634 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 20 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт серії [NUMBER], виданий Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року). Свої вимоги мотивує тим, що 14 жовтня 2008 року її дід [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області Грозовою К.І. та зареєстрований в реєстрі за №417, яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому та на що він за законом матиме право заповів [PERSON], [INFO]. [INFO] року [PERSON] помер. З моменту його смерті відкрилася спадщина, яка прийнята позивачкою. До складу прийнятої позивачкою спадщини зокрема входять: 1/55 частина земельної ділянки площею 10.6617 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 13 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 1/57 частина земельної ділянки площею 138.0634 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 20 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені земельні ділянки нотаріусом позивачці було відмовлено, оскільки позивачем не було надання правовстановлюючих документів про право власності спадкодавця на це спадкове майно. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду щодо захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області в судове засідання не з'явився, надавсуду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що з позовом згоден та просить розглянути справу за його відсутністю. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, тому дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв'язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. 14 жовтня 2008 року її дід [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області Грозовою\~К.І. та зареєстрований в реєстрі за №417, яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому та на що він за законом матиме право заповів [PERSON], [INFO] (а.с.51) . [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджуєтьсясвідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 12 грудня 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.25). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: земельної ділянки площею 0.5126 га, розташованої на території [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельної ділянки площею 0.1085 га, розташованої за адресою : [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); житлового будинку [ADDRESS] 1/55 частини земельної ділянки площею 10.6617 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 13 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 1/57 частини земельної ділянки площею 138.0634 га, яка розташована на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області на масиві 20 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка [PERSON], [INFO] є онукою померлого [INFO] року [PERSON], що підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON], батьком якої є [PERSON], серії [NUMBER], виданим 20 травня 1976 року (а.с.54); свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], виданим 27 травня 1976 року (а.с.55); свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], матір'ю якої є [PERSON], серії [NUMBER], виданим 23 січня 1983 року (а.с.52); свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], виданим 03 серпня 2012 року (а.с.53). 09 липня 2017 року позивачка [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка складається з земельної ділянки площею 0.5126 га, розташованої на території [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.85) та земельної ділянки площею 0.1085 га, розташованої за адресою : [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.87). 23 липня 2017 року позивачка [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] Однак, постановою приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області від 01 листопада 2018 року (а.с.32) позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, що належало [PERSON], яке було вище перелічено, у зв'язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлого на зазначене нерухоме майно. Проте, 14 лютого 2005 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 22 грудня 2003 року №850/А 2003 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 138.0634 га, яка розташована на масиві [NUMBER] на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.28). У списку співвласників зазначеної земельної ділянки під номером 1 зазначений [PERSON], частка якого у спільній власності складає 1/57. 14 лютого 2005 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 листопада 2004 року №573/А-04 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 10.6617 га, яка розташована на масиві [NUMBER] на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.29). У списку співвласників зазначеної земельної ділянки під [NUMBER] зазначений [PERSON], частка якого у спільній власності складає 1/55 (а.с.30). З наведеного вбачається, що [PERSON], померлому [INFO] року, дійсно належали зазначені вище земельні ділянки у відповідних частках. Ст.ст.1216, 1217 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Так, враховуючи, що після смерті [PERSON], частина його спадщини успадкована спадкоємцем [PERSON], ніхто більше з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, прийняття спадщини за умовою чи застереженням не допускається, спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на зазначене спадкове майно за заповітом. Крім того, згідно зі ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку , встановленому законом , вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції [NUMBER] від 03 жовтня 2018 року вбачається, що позивачкою [PERSON] за подання позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 815 гривень 31 копійка ( а.с.1). Тож, враховуючи, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved