Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі - ДП «Укрспирт»), про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та невиплачену при звільненні вихідну допомогу. Позовні вимоги, розмір яких було збільшено під час розгляду справи, позивач обґрунтовує тим, що наказом № 135-К від 14.04.21014 року вона була прийнята на посаду начальника адміністративно-господарського відділу на час відпустки по догляду за дитиною. Наказом № 450-К від 23.10.2014 року позивач переведена на посаду начальника управління інформаційно-адміністративної роботи безстроково з посадовим окладом згідно зі штатним розписом. Наказом № 456-К від 23.10.214 року (про суміщення посад) позивача додатково призначено на посаду Радника генерального директора зі зв'язків з органами влади та громадськістю ДП «Укрспирт». 05.03.2015 року ДП «Укрспирт» було прийнято Наказ № 95 «Про внесення змін до штатного розпису», в результаті затвердження якого кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 чоловік до 125 чоловік. 20 травня 2015 року ДП «Укрспирт» було прийнято Наказ № 197 «Про внесення змін до штатного розпису», в результаті чого, посада начальника управління інформаційно-адміністративної роботи, яку обіймала [PERSON] була скорочена, а управління ліквідовано. В результаті затвердження нового штатного розпису кількість штатних працівників склала 134 особи. 15 червня 2015 року, у відповідності до ст. 49-2 КЗпП позивачу під особистий розпис вручено повідомлення від 03.06.2015 року № 08-2-1/140 про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників підприємства на підставі Наказу № 197 від 20.05.2015 року. Одночасно з повідомленням про звільнення позивачу було повідомлено про відсутність вакантних посад які б відповідали її кваліфікації, а також вакантних нижчих і менш оплачуваних робіт. 23 липня 2015 року відбулось засідання профспілкового комітету де розглядалось подання ДП «Укрспирт» про надання згоди на звільнення [PERSON] із займаної посади. 28 липня 2015 року на адресу ДП «Укрспирт» направлено лист № 1-1/222 за підписом голови профкому апарату управління ДП «Укрспирт» про те, що 23 липня 2015 року на засіданні профспілкового комітету ДП «Укрспирт» прийнято рішення про відмову у наданні згоди на звільнення начальника управління інформаційно-адміністративної роботи [PERSON] 23 жовтня 2015 року відбулось засідання профспілкового комітету де розглядалось вдруге звернення ДП «Укрспирт» від 15 жовтня 2015 року № 01-2-1/341-2 щодо одержання згоди профспілкового комітету на звільнення начальника управління інформаційно-адміністративної роботи [PERSON] Листом від 23 жовтня 2015 року № 1-1/253 за підписом голови профкому апарату управління ДП «Укрспирт» повідомлено про відмову у наданні згоди на звільнення позивача. Незважаючи на незгоду профспілкового комітету, згідно Наказу ДП «Укспирт» № 285-к від 26 жовтня 2015 року позивача було звільнено з посади начальника управління інформаційно-адміністратвної роботи ДП «Укрспирт» у зв'язку зі скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України) та проведено розрахунки. В день звільнення з наказом № 285-к від 26.10.2015 року не ознайомлено, копію трудової книжки та копію наказу не видано. З Наказом про звільнення позивача було ознайомлено 02.11.2015 року після виходу з лікарняного. Обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Всупереч вищевказаним нормам ДП «Укрспирт» не були запропоновані усі наявні на підприємстві вакантні посади у період з 03 червня 2015 року (з часу попередження про звільнення) до 02 листопада 2015 року (дня ознайомлення з наказом про звільнення). Двічі профспілковим комітетом ДП «Укрспирт» не надано згоди на звільнення [PERSON] Дані рішення профспілкового комітету містять правове обґрунтування про відмову у наданні згоди на звільнення позивача. Крім того, при звільненні позивача не було дотримано вимог ч. 2 п. 2 ст. 42 КЗпП, якою передбачено надання переваги при залишенні на роботі особам, в сім'ї яких немає інших працівників: самостійним заробітком, оскільки позивач самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина, з чоловіком спільно не проживає, чоловік дитину не забезпечує, аліментів не сплачує. В день звільнення позивача з наказом не ознайомлено, копію наказу не надано, належно оформлену трудову книжку не видано, розрахунок в строки визначені статтею 116 КЗпП не проведено. Тому, позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд визнати незаконним наказ ДП «Укрспирт» № 285 від 26 жовтня 2015 року про звільнення. Поновити її на роботі на посаді начальника управління інформаційно-адміністративної роботи ДП «Укрспирт». Стягнути з ДП «Укрспирт» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 63016,59 грн. та не виплачену при звільненні вихідну допомогу в розмірі 10758,93 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Також вказував на те, що 14 01.2015 року підприємство звернулося до профспілки із повідомлення про проведення скорочення. Також, профспілку було повідомлено 04, 10 лютого 2015 року про проведення оптимізації кадрів. З 02.05.2015 року на підприємстві було введено режим суворої економії, а з 05.03.2015 року було внесено зміни до штатного розкладу підприємства. Наголосив, що звільнення позивача відбулось 26.10.2015 року, а отже ДП «Укрспирт» дотрималось тримісячного строку повідомлення профспілкового органу про звільнення позивача, тим самим не порушивши вимоги ст. 49-4 КЗпП України. Позивачу завчасного було направлення попередження про скорочення (попередження надане 15.06.2015 року, звільнення - 26.10.2015). Одночасно з попередженням про скорочення позивачу було надано перелік вакантних посад станом на 09.10.2015 року В період дії попередження, позивача було ознайомлено із переліком всіх вакансій ДП «Укрспирт». Відповідно до наданого переліку вакантних посад, позивач погодилась на переведення на будь-яку посаду в апараті управління ДП «Укрспирт», але жодної заяви на запропоновані підприємством посади позивач не надала, причин не повідомила. Станом на 09.10.2015 року в апараті управління було в наявності шість вакансій, а саме директор підприємства одна вакансія, заступник директора - чотири вакансії, провідний юрисконсульт одна посада. Відповідно до Статуту ДП «Укрспирт», директора та заступників директора призначає орган управління, а саме Міністерство аграрної політики та продовольства України, тому перевести позивача на вказані посади відповідач не мав можливості, щодо посади провідного юрисконсульта, відповідно до посадової інструкції провідного юрисконсульта необхідний стаж роботи за фахом не менше двох років. Відповідно до особового листка, у позивача був відсутній відповідний стаж. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з відомостей трудової книжки позивача (а.с.36-43 Том-І) наказом № 135-К від 14.04.2014 року Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» [PERSON] № була прийнята на посаду начальника адміністративно-господарського відділу на час відпустки по догляду за дитиною (а.с.133 Том-І). Наказом № 450-К від 23.10.2014 року позивач переведена на посаду начальника управління інформаційно-адміністративної роботи безстроково з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (а.с.134 Том-І). Наказом № 456-К від 23.10.214 року (про суміщення посад) позивача додатково призначено на посаду Радника генерального директора зі зв'язків з органами влади та громадськістю Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (а.с.132 Том -І). Так, згідно наказу відповідача № 31 від 02.02.2015 року «Про оптимізацію витрат», з 02.02.2015 року на підприємстві було введено режим жорсткої економії фінансів (а.с.175,176 Том-І). 17.04.2015 згідно з наказом ДП «Укрспирт» № 165 на підприємстві було створено відповідну комісію по здійсненню організаційних заходів зі скорочення штату ДП «Укрспирт» (а.с.181 Том-І). 05.03.2015 року ДП «Укрспирт» було прийнято Наказ № 95 «Про внесення змін до штатного розпису», в результаті затвердження якого кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 чоловік до 125 чоловік (а.с.135, 136-138 Том-І). 20.05.2015 року ДП «Укрспирт» було прийнято Наказ № 197 «Про внесення змін до штатного розпису», в результаті чого, посада начальника управління інформаційно-адміністративної роботи, яку обіймала [PERSON] була скорочена, а управління ліквідовано. В результаті затвердження нового штатного розпису кількість штатних працівників склала 134 особи (а.с.139, 140-142 Том-І). 15.06.2015 року, у відповідності до ст. 49-2 КЗпП позивачу під особистий розпис вручено повідомлення від 03.06.2015 року № 08-2-1/140 про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників підприємства на підставі Наказу № 197 від 20.05.2015 року (а.с.7 Том-І). Одночасно з повідомленням про звільнення позивачу було повідомлено про відсутність вакантних посад які б відповідали її кваліфікації, а також вакантних нижчих і менш оплачуваних робіт. 23.07.2015 року відбулось засідання профспілкового комітету де розглядалось подання ДП Укрспирт» про надання згоди на звільнення позивача [PERSON] із займаної посади (а.с.8-25 Том-І) 28.07.2015 року на адресу ДП «Укрспирт» направлено лист № 1-1/222 за підписом голови профкому апарату управління ДП «Укрспирт» про те, що 23.07.2015 року на засіданні профспілкового комітету ДП «Укрспирт» прийнято рішення про відмову у наданні згоди на звільнення начальника управління інформаційно-адміністративної роботи [PERSON] (а.с.26 Том-І). 23.10.2015 року відбулось засідання профспілкового комітету де вдруге розглядалось звернення ДП «Укрспирт» від 15.10.2015 року № 01-2-1/341-2 щодо одержання згоди профспілкового комітету на звільнення начальника управління інформаційно-адміністративної роботи [PERSON] (а.с.27-31Том-І). Листом від 23.10.2015 року № 1-1/253 за підписом голови профкому апарату управління ДП «Укрспирт» повідомлено ДП «Укрспирт» про відмову у наданні згоди на звільнення позивача (а.с.32 Том-І). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як роз'яснено в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно наказу ДП «Укспирт» № 285-к від 26.10.2015 року позивача було звільнено з посади начальника управління інформаційно-адміністративної роботи ДП «Укрспирт» у зв'язку зі скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України) та проведено розрахунки (а.с.131 Том-І). Однак в день звільнення позивача з наказом № 285-к від 26.10.2015 року не ознайомлено, копію трудової книжки та копію наказу не видано, хоча як стверджувала позивач в судовому засіданні в день звільнення вона знаходилася на робочому місці до 18. 00 год. Більш того з наказом про звільнення позивача було ознайомлено 02.11.2015 року після виходу з лікарняного (а.с.33 Том-І). Під час ознайомлення позивачем власноруч в наказі проставлена дата ознайомлення - 02.11.2015 року та її пояснення щодо знаходження з 27.10.2015 року по 02.11.2015 року на лікарняному, що підтверджується відповідною копією листка непрацездатності [PERSON] (а.с.34 Том-І). В той же час з наданої ДП «Укрспирт» копії наказу № 258-к від 26.10.2015 року відсутній власноручний підпис [PERSON] про ознайомлення та власноручно написані відповідні пояснення. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов'язком роботодавця. Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року по справі №6-40цс15, за результати розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, трудовим законодавством передбачений певний порядок вивільнення працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, а саме: працівника необхідно попередити про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, запропонувати працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві та повідомити державну службу зайнятості про наступне вивільнення працівників (стаття 492КЗпП України). Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2015 року, позивачу під особистий розпис вручено повідомлення від 03.06.2015 року № 08-2-1/140, в якому позивача було повідомлено про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та повідомлено про відсутність в апараті вакантних посад, що відповідають її кваліфікації, а також вакантних нижчих і менш оплачуваних робіт (а.с.7 Том-І). Між тим, представником відповідача на виконання вимог протокольної ухвали суду від 17.03.2016 року було надано копію наказу № 391-к від 07.12.2015 року ДП «Укрспирт», відповідно до якого [PERSON], секретаря відділу забезпечення роботи апарату ДП «Укрспирт» переведено на посаду секретаря відділу забезпечення роботи апарату ДП «Укрспирт» на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку секретаря відділу забезпечення роботи апарату ДП «Укрспирт» [PERSON] з 07.12.2015 року по 29.09.2016 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (а.с.77 Том-ІІ). Отже можна вважати, що серед вакантних посад в апараті управління ДП «Укрспирт» була наявна вакантна посада секретаря відділу забезпечення роботи апарату ДП «Укрспирт», на яку зокрема могла би претендувати [PERSON] В той же час, будь-яких вакантних посад, що існували на підприємстві позивачу запропоновано не було. Крім того, як вбачається з протоколу № 275 засідання профспілкового комітету ДП «Укрспирт» від 23.07.2015 року, комітетом не було надано згоди на звільнення [PERSON] у зв'язку зі скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до протоколу № 305 засідання профспілкового комітету ДП «Укрспирт» від 23.10.2015 року, комітетом вдруге не було надано згоди на звільнення [PERSON] у зв'язку зі скороченням штату (п. 1 ст. 40 КЗпП України). В той же час, будь-яких вакантних посад на підприємстві позивачу на засіданні комітету також запропоновано не було. Таким чином, з огляду на викладене вбачається, що відповідачем було допущено порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України в частині пропозиції позивачу іншої роботи на підприємстві, при цьому на засіданні профспілкового комітету ДП «Укрспирт» не було надано згоди на звільнення [PERSON] у зв'язку зі скороченням штату. Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на викладене, враховуючи неправомірність дій відповідача в частині звільнення позивача із займаної посади у зв`язку із скороченням штату, суд приходить до висновку про визнання незаконним наказу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» № 285-к від 26.10.2015 року про звільнення позивача [PERSON] та поновлення [PERSON] на роботі на посаді начальника управління інформаційно-адміністративної роботи Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт». Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п.п. 19, 20 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії. Вказані роз'яснення взаємоузгоджуються з правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі 6-195цс14 за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Текнос» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогул та відшкодування моральної шкоди. Згідно п.8 Порядку розрахунку середнього заробітку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України узгоджуються з вимогами Податкового кодексу України. Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) №01-11/292 від 12.11.2015 року, заробітна плата позивача за червень серпень 2015 року становила 7855,66 грн., за вересень 2015 року - 13662,32 грн., в загальному 21517,98 гривень (а.с. 86 Том-І). З огляду на викладене, враховуючи порядок розрахунку середнього заробітку, враховуючи кількість робочих днів (у серпні - 20 робочих днів, у вересні - 22 робочих дня) - 21517,98/42 робочих дня = 512,33 грн. При цьому, період, за який розраховується середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати позивачу становить період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року та становить у жовтні 2015 року - 4 обочих днів, у листопаді 2015 року - 21 робочий день, у грудні 2016 року - 23 робочих дні, у січні 2016 року - 19 робочих днів, у лютому 2016 року - 21 робочий день, у березні 2016 року - 22 робочих дня, у квітні 2016 року - 13 робочих днів (в загальному 123 робочих днів). Таким чином, розрахунок виплати середнього заробітку за час затримки визначається шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів протягом усього часу затримки, що становить: 512,33 грн. х 123 робочих дні = 63016,59 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 10758,93 грн., то суд зазначає наступне. В зв'язку із звільненням Позивача за ст. 40 КЗпП п. 1 вихідна допомога сплачується робітнику за ст. 44 ЗКпП в розмірі не менше середньомісячного заробітку. Проведення розрахунку роботодавцем за вказаною нормою КЗпП з позивачем було здійснено. Однак, між роботодавцем і первинною профспілковою організацією існує «Колективний договір на 2013-2015 роки» (а.с.1-20 Том-ІІ). Відповідно до п. 3.2.6. вказаного колективного договору позивач має право на виплату ще вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, як працівник, який має безперервний стаж у спиртовій галузі до п'яти років. Цю вихідну допомогу на день звільнення позивач не отримала. Розмір вихідної допомоги встановлюється згідно з нормами «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. У випадку коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством, як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги (в т.ч. матеріальної допомоги), вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно до довідки ДП «Укрспирт» від 12.11.2015 року, заробітна плата позивача за червень серпень 2015 року становила 7855,66 грн., за вересень 2015 року - 13662,32 грн. За нормами пункту 8 Порядку обчислюється: ередньоденна заробітна плата: (7855,66 грн. + 13 662, 32 грн.) : 42 робочих дня за два місяці (20 робочих днів у серпні та 22 робочих дня у вересні) = 512,33 грн. Середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (20 робочих днів + 22 робочих дня) : 2 = 21 робочий день. 512,33 грн. х 21 р робочий день = 10758, 93 грн. Таким чином, розмір вихідної допомоги яку відповідач повинен був виплатити позивачу згідно колективного договору у день звільнення, складає: 10 758,93 грн. і відповідно ця сума підлягає стягненню з позивача. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Державного підприємства спиртової та Лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та невиплачену при звільненні вихідну допомогу. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1224,96 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved