Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне. Вони є співвласниками на праві приватної спільної часткової власності (по 1/3 частині) квартири [ADDRESS]. На теперішній час у вказаному житлі зареєстрований відповідач [PERSON] (колишній чоловік [PERSON]), який протягом трьох років фактично не проживає у зазначеній квартирі. В січні 2016 року відповідач зібрав всі свої речі та переїхав до будинку свого батька, де проживає й дотепер. Реєстрація у даному житлі відповідача тривалий час без фактичного проживання створює додаткові матеріальні проблеми, внаслідок чого вони вимушені сплачувати зайві кошти за комунальні послуги. А також не можуть розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд. За таких обставин звернулись до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивачі свої позовні вимоги підтримали і просили суд їх задовольнити. Відповідач проти позовних вимог не заперечував, просив позов задовольнити. Представник територіальної громади про розгляд справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Справа слухалась у його відсутність. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, надані позивачами, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, позивачі є співвласниками на праві приватної спільної часткової власності (по 1/3 частині) квартири [ADDRESS] (а.с.5-8). На теперішній час у вказаному житлі зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.9), який з січня 2016 року фактично не проживає у зазначеній квартирі (а.с.10). Даний факт відповідач підтвердив в своїй заяві про розгляд справи за своєї відсутності, де зазначив адресу місця проживання: м.Нікополь, провул.Кримський, 27 (а.с.36). Реєстрація відповідача у житлі позивачів тривалий час без фактичного проживання створює додаткові матеріальні проблеми для них, внаслідок чого позивачі вимушені сплачувати зайві кошти за комунальні послуги. А також не можуть розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд. За таких підстав суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved