Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовами до [PERSON] та ПАТ «Страхова Компанія «Провідна» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого [PERSON]. В обґрунтування зазначили, що 08 травня 2010 року відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом АЗЛК 2141201 ЗНГ, реєстраційний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з мотоциклом марки ІЖ-6-114, реєстраційний номер [NUMBER]. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла [PERSON] був смертельно травмований. Постановою Кремінського районного суду від 01.10.2013 року на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року, відповідача [PERSON] за порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого, за ст. 286 ч2 КК України від кримінальної відповідальності звільнено. Позивач [PERSON], посилаючись на те, що вона з потерпілим [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та виховували спільну дитину, -[PERSON], [INFO], вважає, що її малолітній дитині втратою батька, завдано значної шкоди, а тому просить стягнути з відповідача [PERSON] однієї другої частки мінімальної заробітної плати, щомісячно, до досягнення донькою вісімнадцяти років, а в разі продовження навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років. Позивач [PERSON] у заяві зазначає, що у зв'язку із смертю сина нею бути понесені витрати, спочатку на його лікування, а потім поховання, на спорудження надгробного пам'ятника та його облаштування та на проведення поминальних обідів. Оскільки цивільна-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у страховій компанії ПрАТ «Страхова компанія Провідна», просить стягнути з страхової компанії страхове відшкодування понесених нею витрат, а у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої їй шкоди, просить стягнути з відповідача [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Крім того, із втратою сина вона зазнала тяжких моральних страждань, сильних душевних хвилювань, змушена вживати додаткових зусиль для організації свого життя без сина, а тому просить про відшкодування й моральної шкоди. В судовому засіданні позивачі неодноразово уточнювали свої позовні вимоги. Остаточно, позивач [PERSON] просила в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника стягувати з відповідача [PERSON], - 609 грн. щомісячно, починаючи з моменту подання позову до досягнення донькою вісімнадцяти років, а в разі продовження нею навчання - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років, а в рахунок відшкодування моральної шкоди, - 200 тис. грн. Позивач [PERSON], збільшуючи свої позовні вимоги, остаточно просила стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Провідна» - 9697,75 грн. витрат на придбання ліків, поховання та облаштування пам'ятника, а також 4809,57 грн. інфляційної складової з цієї суми, а разом - 14507, 32 грн. З відповідача [PERSON] просила стягнути 12259,81 грн. витрат на організацію та проведення поминальних обідів та 6080,22 грн. інфляційної складової з цієї суми, а разом 18340,03 грн. В рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої втратою сина, просила стягнути із ПАТ «Страхова компанія «Провідна» 2550,00 грн., а з відповідача [PERSON] - 97450,00 грн. Представник позивачів в судовому засіданні підтримали змінені вимоги позивачів в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги позивачів визнали частково. [PERSON] зазначив, що після ДТП, разом із [PERSON], вони своєчасно зверталися до стахової компанії, в регіональне відділення, по страхові виплати, проте в їх отриманні потерпілій [PERSON] було відмовлено до набрання чинності судовим рішенням. Він згоден та взмозі сплачувати 400 грн щомісячно доньці померлого на користь [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Щодо фінансування її навчання до 23 років заперечував. Також заперечував проти відшкодування на користь [PERSON] 200 тис. грн. моральної шкоди, якої не завдавав. Визнав частково позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення витрат на організацію та проведення поминальних обідів з урахуванням інфляції в сумі 7411,94 коп та заперечував проти включення до цих витрат коштів на придбання спиртних напоїв, бо це протирічить християнській традиції. Згоден сплатити 60 тис. грн на відшкодування завданої моральної шкоди. Представник відповідача, - ПАТ «Страхова Компанія «Провідна» в решті решт просив розглянути справу за його відсутності. В запереченнях посилався на те, що дійсно 08.05.2010 року за участі забезпеченого за Полісом транспортного засобу «АЗЛК 2141» р.н. [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої було заподіяно шкоди третій особі та настала цивільно-правова відповідальність застрахованої за договором особи. Така подія є страховим випадком. Зазначив, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент настання страхового випадку, особа, яка має право на страхове відшкодування, подає страховику відповідну заяву та докази, що підтверджують заявлені вимоги. Проте позивач не зверталась до ПАТ «Страхова Компанія «Провідна» із заявою про страхове відшкодування і у Стараховика були відсутні правові підстави для прийняття рішення. Вважає, що на підставі позовної заяви [PERSON] та наданих нею копій документів, витрати на поховання на суму 2166, 00 грн. документально підтверджені та можуть бути відшкодовані. Витрати на костюм, сорочку та краватку не підтверджені документально, та можуть бути відшкодовані за умови надання чеку або квитанції. Витрати на виготовлення та встановлення пам'ятника, можуть бути відшкодовані, виходячи з граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в Луганській області, відповідно до положень постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві від 03.10.2008 року №45, у розмірі 2000 грн. Витрати на організацію та проведення поминальних обідів не являються витратами на поховання, а тому не підлягають відшкодуванню страховиком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки договором не передбачені. З приводу вимог про стягнення заподіяної позивачу моральної шкоди, то представник відповідача стверджує, що відповідно до ст.23 ЦК України потерпілому відшкодовується моральна шкода у встановленому судом розмірі, при цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5% ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000 грн. на одного потерпілого. Таким чином, в будь-якому випадку із страхової компанії за полісом не може бути стягнуто моральну шкоду більше ніж 5% від 51 000 грн., тобто 2 550 грн. Проте навіть у розмірі ліміту моральна шкода відшкодуванню позивачу не підлягає, оскільки позивач не є потерпілою в розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ним є померлий [PERSON], але він загинув. Суд, вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. При цьому, шкода відшкодовується, зокрема… дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Згідно ч. 1 ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Судом встановлено, що [INFO] від отриманих в ході дорожньо-транспортної пригоди травм, яка сталася 08 травня 2010 року з вини відповідача, помер [PERSON], що підтверджується дослідженими судом матеріалами кримінальної справи (згідно висновків експертиз) та свідоцтвом про його смерть (ас83-85,9). На утриманні [PERSON], який проживав з позивачкою однією сім»єю без реєстрації шлюбу на момент смерті, перебувала його спільна з позивачем [PERSON] малолітня дитина, - [PERSON], [INFO], що підтверджується чинним рішенням Кремінського райсуду, свідоцтвом про народження та довідкою про склад сім'ї (ас.183,3-8). Дитина, яка на день смерті батька мала право на одержання від нього утримання,- втратила годувальника, перебуває на утриманні матері та натепер потребує сторонньої допомоги. Дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої була завдана смерть потерпілого, сталася 08.05.2011 року з вини відповідача [PERSON].(а.с.215-216), а тому відповідно до приписів ч 5 ст 1187 ЦК України він, як особа яка здійснювала керування джерелом підвищеної небезпеки, повинен відповідати за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Наявність непереборної сили або умислу потерпілого відповідачем не доведено, а судом не встановлено. Натомість доведено саме винуватість відповідача, який згідно висновку експертизи мав технічну можливість уникнути ДТП, безумовно дотримуючись правил дорожнього руху, що випливає із матеріалів кримінальної справи, дослідженої судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої дитини, має право на відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника, і така шкода підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на утриманні якої в даний час перебуває дитина, яка потребує сторонньої допомоги. При вирішенні спору суд враховує приписи ч1 ст 11 ЦПК України щодо розгляду цивільних справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та роз»яснення, надані в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно яким суми на відшкодування шкоди (страхові виплати) мають присуджуватись особам, які мають право на виплати у зв'язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого. Враховуючи наведені приписи законодавства і встановлені судом обставини суд вважає, що потрібно стягувати аліменти з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] до досягнення нею повноліття з урахуванням позовних вимог, а саме з дня подання позову,- з 17.12.2013 року. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні. Оскільки [PERSON] не працював, то відповідно до ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, розмір якої визначається Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік та з урахуванням заявлених позивачем вимог. А тому, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати натепер, а також вимог позивача та інтересів дитині, яка потребує харчування, одягу, навчання та розвитку здібностей, стягненню підлягають аліменти в розмірі заявленому позивачем в сумі 609 грн., яка на переконання суду є невеликим розміром, а позивач, який працює, має регулярний дохід, взмозі сплачувати їх. Щодо стягнення витрат на навчання до досягнення 23 річного віку, то суд вважає такі вимоги передчасними і не може прийняти рішення на майбутнє, а тому в цій частині позов [PERSON] не підлягає задоволенню. Вимоги позивача [PERSON] також підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до 1201 ЦПК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Згідно ст 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Положення ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції від 16.11.2008 року, яка були чинною на момент смерті потерпілого 12.05.2010 року) визначає підстави відшкодування страховиком шкоди, заподіяної смертю потерпілого. За змістом вказаної норми, право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають соби, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років; інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого. Страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком такої дорожньо-транспортної пригоди. При цьому витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. За умовами договору або за поданням одержувачів страхового відшкодування та за погодженням із страховиком таке відшкодування може бути виплачено у вигляді одноразової компенсації. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] здійснила витрати на поховання її померлого сина [PERSON] та на спорудження пам'ятника. Ії витрати документально підтверджені (ас 188-207), а тому підлягають відшкодуванню наступним чином. Позаяк цивільна - правова відповідальність відповідача [PERSON] є застрахованою ПрАТ «Страхова Компанія «Провідна», а забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «АЗЛК 2141», державний номер [NUMBER], з страховика підлягає стягненню сума страхового відшкодування. А якщо, суми страхового відшкодування не достатньо для покриття шкоди, завданої смертю потерпілого, [PERSON], у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди повинен сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням. Представник страховика в судовому засіданні підтвердив, що потерпіла має права на відшкодування, а тому, доведений нею в суді розмір витрат з урахуванням інфляційної складової в сумі 14507,32грн. підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] Суд бере до уваги розрахунок, наданий відповідачем (ас215-216), який не спростований позивачкою [PERSON], за яким з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди, з урахуванням інфляційної складової -7411,94 грн. Відповідно до п1 ч2 ст 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до п. 22.3. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції від 16.11.2008 року, яка були чинною на момент смерті потерпілого 12.05.2010 року). потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги роз'яснення надані в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами) визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Окрим того і приписи Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції від 16.11.2008 року, щодо ліміту відшкодування. В даному випадку, враховуючи положення закону та наведені роз'яснення та обставини справи суд вважає, що позивачам в результаті загибелі сина та втрати годувальника нанесена моральна шкода. Суд вважає доцільним в цій частині позов [PERSON] задовольнити повністю, за вирахуванням ліміту відповідальності Страховика (2550 грн.) та стягнути її саме з відповідача [PERSON] Щодо стягнення на користь [PERSON] 200 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди, то позивачем не доведений жодним доказом саме такий її розмір. Враховуючи обставини справи, суд вважає доцільним позов в цій частині задовольнити частково, стягнувши на користь позивача [PERSON] 25 тис.грн, суми, на переконання суду, повністю достатньої задля задоволення моральних страждань позивачки. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial