Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] у якому просить: розірвати шлюб між сторонами, укладений 03 жовтня 2015 року та зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 3009; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на дитину, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у сторін спільне сімейне життя не склалось через різні погляди на життя, відсутністю взаєморозуміння та втратою почуття любові. З 2017 року проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Подружні відносини не підтримують. Шлюб існує лише формально. Від шлюбних відносин у них народився син, який після окремого проживання сторін, залишився із матірю. Відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання дитини ухиляється та жодної домовленості з цього питання між сторонами не досягнуто. Просить позов, у відповідності до ст. ст. 104, 105, 110, 112, 180-182, 184 Сімейного кодексу України, задовольнити повністю. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 03 грудня 2018 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 18 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивачка підтримала позов повністю та просить такий задовольнити повністю. У судовому засіданні відповідач проти позову не заперечив. Щодо питання про стягнення аліментів у розмірі 2000,00 грн вважає завищеним. Просить суд врахувати розмір його заробітної плати при визначенні розміру аліментів на утримання дитини. Дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 03 жовтня 2015 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 3009. Ця обставина підтверджена оригіналом свідоцтвом про шлюб від 03.10.2015 серії 1-СГ № 264778. У звязку із наявністю підстав для розірвання шлюбу, позивачка звернувся у суду із цією позовною вимогою з метою захисту свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 11 (припинення шлюбу), зокрема статті 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому, згідно з частини 1 статті 112 цього Кодексу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Разом із тим, суд установив, що сторони міцної сім'ї не створили, не підтримують шлюбних відносин, у звязку із чим такі фактично припинились. Також, суд враховує фактичні взаємини між подружжям, адже, сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Встановлені судом обставини є дійсними причинами для спірного позову про розірвання шлюбу. На думку позивачки можливість мирового врегулювання спору відсутня, вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні підтримав таку думку позивачки. За таких обставин суд прийшов висновку про неможливість примирення подружжя. Таким чином, аналізуючи відповідні положення норм права та враховуючи встановлене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підставна, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі; при обставинах, зазначених позивачкою у позові та підтверджених у суді, в останньої відсутні які-небудь почуття до відповідача та збереження такого шлюбу суперечить її інтересам, тому, оскільки сторін по справі нічого не об'єднує, суд прийшов висновку, що шлюб необхідно розірвати, а позовну вимогу задовольнити у повному обсязі. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у статті 112 Сімейного кодексу України, враховуючи при цьому загальні норми з цього питання та на які посилалась позивачка у позові. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд прийшов наступного. Суд установив, сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження від 10.03.2016 серії І-СГ № 491663. Дитина проживає із матір'ю і ця обставина не заперечувалась відповідачем у судовому засіданні, а відтак приймається судом до уваги. У звязку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дитини, позивачка звернулась в суд із позовною вимогою з метою захисту свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обовязок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі\~за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~ Окрім цього, відповідно до\~ст.\~182\~цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд встановив, що відповідач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Хімпрофі», займає посаду комплектувальника та отримав заробітну плату за період з січня 2018 року по грудень 2018 року всього у розмірі 36748,25 грн, в середньому 3050грн. щомісячно, що підтверджено довідкою товариства від 09.01.2019 № ХФ 000000001. У звязку із вищевикладеним, суд прийшов переконання, що позовна вимоги підставна та обґрунтована, оскільки батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Попри те, суд враховує матеріальне становище дитини, яку утримує позивачка, матеріальне становище відповідача, який працює, отримує заробітну плату щомісячно у розмірі вище 3000,00 грн, що в свою чергу не звільняє його від обовязку утримування дитини, до досягнення нею повноліття. Стан здоровя дитини, яка має захворювання неприйняття лактози, що підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи, та стан здоровя відповідача, який не подав жодних доказів незадовільного свого стану. Суд прийшов висновку, що виходячи з презумпції рівномірності розподілу обовязку по утриманню дитини, з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, щомісячно, до досягнення нею повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо стягнення аліментів на утримання дитини, підлягають захисту, шляхом часткового її задоволення. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 141, 181, 182 Сімейного кодексу України та на які вірно посилалась позивачка у позовній заяві. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аліменти необхідно присудити з 23 жовтня 2018 року. Суд приймає аргументи позивачки, що наведені останньою як на підстави для розірвання шлюбу та стягнення аліментів, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами та не оспорюванні відповідачем у суді. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд установив, що позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір за позовною вимогою про розірвання шлюбу у сумі 704,80 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Таким чином, суд прийшов переконання, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн. Позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини від сплати судового збору звільнена законом (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 704,80 грн судового збору в доход держави. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1 ст. 137 цього Кодексу витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Із матеріалів справи суд встановив, що позивачкою здійснено витрати на професійну правничу допомогу щодо складання позовної заяви Адвокатським бюро «Жеруха і партнери» та здійснено за це оплату у розмірі 1000,00 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені останньою витрати за професійну правничу допомогу у сумі 1000,00 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial