Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивачі свої вимоги мотивують тим, що 04.04.2009 року близько 11.00 на автошляху «Суми-Солідарне» сталася дорожньо-транспортна пригода. Так автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] зіткнувся з велосипедом, яким керував [PERSON], [INFO]. Від зіткнення [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень, від яких помер на місці пригоди. Позивачі є батьками загиблого. У звязку з втратою дитини позивачі зазнали моральної шкоди, розмір грошового відшкодування якої оцінили у 97\~450 грн. кожному. Позивачі вважають, що [PERSON] несе відповідальність як власник джерела підвищеної небезпеки. [PERSON] автомобільних доріг повинна нести відповідальність оскільки не забезпечила ділянку пригоди знаком населений пункт. Тому позивачі просили стягнути з відповідачів по 97\~450 грн. кожному. В судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав повністю. Представники [PERSON] автомобільних доріг у Сумській області позов не визнали та зазначили, що їх діями шкоду не було завдано. Більше того зазначили, що винними у пригоді є водій автомобіля. Сам загиблий також порушив правила дорожнього руху. Місце пригоди знаходиться за межами населених пунктів. Висновки автомеханічних експертиз, щодо необхідності встановлення знаків нічим не обґрунтовані. Тому просили відмовити у задоволенні позову до [PERSON]. Відповідач [PERSON] до суду не зявився. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, які зявилися, вивчивши матеріали справи, провадження внесеного до ЄРДР №12013200260000965, вважає, що позов обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 59-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивачі мали сина [PERSON], [INFO]. 04.04.2009 року близько 11.00 на автошляху «Суми-Солідарне» сталася дорожньо-транспортна пригода. Так автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] зіткнувся з велосипедом, яким керував [PERSON], [INFO]. Від зіткнення [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень, від яких помер на місці пригоди. Втрата рідної дитини є шкодою значною, відновити яку неможливо. Земельна ділянка автошляху «Суми-Солідарне» та сама дорога де сталася дорожньо-транспортна пригода перебуває у постійному користуванні [PERSON] автомобільних доріг у Сумській області. По факту події дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальну справу. Втім кримінальне провадження триває і не закінчено відповідно до вимог ст.ст. 214, 283 КПК України на час судового розгляду позову у цій справі. Наявність незакінченого кримінального провадження вказує на не встановлення усіх обставин події які підлягають встановленню під час кримінального провадження(ст. 91 КПК України). Разом з цим, під час судового розгляду судом переконливо встановлений факт події дорожньо-транспортної пригоди. Так матеріалами кримінального провадження, а саме протоколами процесуальних дій встановлено час і місце події дорожньо-транспортної пригоди, виявлений автомобіль відповідача [PERSON], велосипед та труп [PERSON]. На автомобілі і велосипеді виявлені механічні пошкодження, від взаємодії. Протокол відтворення обстановки і обставин події від 01.05.2009 року з участю [PERSON] містить дані отримані в результат і проведення слідчої дії, зокрема про швидкість руху автомобіля [NUMBER]/г. Висновок експерта №293 від 08.05.2009 року з якого вбачається, що смерть [PERSON] настала у час і внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Висновок експерта №9-41 від 13.07.2010 року, містить висновок про те, що у разі обмеження швидкості на цій ділянці 60 км/год., то водій автомобіля ВАЗ (при макс. швидкості 60 км/год.) мав технічну можливість запобігти зіткнення з велосипедистом і невідповідність вимогам 12.4 ПДР України знаходяться у причинному зв'язку з ДТП. /т. а.с.26-45/ Висновок комісійної дорожньо-технічної та автотехнічної експертизи № 7141/10401/7789/14-52 від 17.09.2014 року, згідно висновків якої водій [PERSON], навіть за відсутності дорожніх знаків «кінець міста Суми» та «початок села Косівщина», враховуючи забудову території, мав рухатися з максимальною швидкістю 60 км/год., і саме порушення швидкісного режиму знаходиться в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП. У висновках зазначено, що відсутність знаків 5.46 «Кінець населеного пункту» (м. Суми) та 5.45 «Початок населеного пункту» (с. Косівщина) є неналежною організацією дорожнього руху, яка знаходиться в причинному зв'язку з виникненням даної ДТП. Встановлені факти підтверджується свідоцтвом про народження, довідкою про смерть, копії яких додані до матеріалів справи, матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР №12013200260000965 від 03.07.2013 року. 08.05.2015 року ухвалене рішення Зарічного районного суду м.Суми у справі № 591/988/15-ц за позовом за позовом [PERSON], [PERSON]до ПрАТ «Страхова компанія «Альфа страхування», Сумська філія ПрАТ «СК «Альфа страхування», третя особа [PERSON]про стягнення страхового відшкодування. Позов задоволено частково. Зокрема стягнуто з відповідача на користь кожного з позивачів по 2550 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. Цим рішенням встановлено, що 04.04.2009 року, близько 11:00 год., на автошляху «СумиСолідарне» сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та велосипедиста [PERSON], [INFO], внаслідок якої помер [PERSON]. Спірні правовідносини є цивільними та врегульовані ст.ст. 1167, 1168, 1187, 1188, 1190 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується зокрема її батькам. Відповідно до положень ст. 1187 ЦК України зокрема джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до положень ст.ст. 1172, 1188 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Обґрунтовуючи позов до [PERSON] автомобільних доріг у Сумській області позивачі виходили з того, що дорога «Суми-Солідарне» знаходиться на балансі служби. На ділянці дороги де відбулася пригода повинний стояти дорожній знак 5.45. «Початок населеного пункту». [PERSON] не забезпечено встановлення такого знаку. Відповідно до Правил дорожнього руху, розділу 33 Дорожні знаки, 5.45 «Початок населеного пункту». Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Знаки 5.45 і 5.46 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги. В обґрунтування цього позивачі посилалися на зазначені віще висновки експертиз отриманих у кримінальному провадженні. Положеннями ст. 1190 ЦК України визначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Згідно ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Власники доріг несуть відповідальність, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з їх вини. Оцінюючи встановлені факти події та зазначені положення законів вбачається, що смерть потерпілого сталася від зіткнення з автомобілем. Залежність події пригоди та наслідків від наявності дорожніх знаків поставлено під припущенням. З огляду на положення ст. 1187 ЦК України позивачами та відповідачем [PERSON] не було доведено, що шкоду завдано з вини [PERSON]. Відтак позивачі мають право на відшкодування моральної шкоди саме водієм автомобіля [PERSON]. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує суть позовних вимог, характер діяння особи та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), час та зусилля, які витратив позивач при захисті своїх інтересів. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Так втрата дитини є не відновлювальною втратою. Тому заявлена сума грошового відшкодування шкоди є цілком обґрунтованою. Відтак заявлений позов підлягає задоволенню у частині позову до відповідача [PERSON] у заявленому розмірі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави за ставкою на час подачі позову.

Outcome: partial