Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачка 23 січня 2018 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що зареєструвала шлюб з відповідачем 02 листопада 1991 року у відділі реєстрації актів цивільного стану виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1607. Від спільного подружнього життя мають повнолітню дочку [PERSON] [INFO] та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стала відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого виникали сварки, що призвело до припинення шлюбних стосунків, ведення спільного господарства. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. Від позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просила задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Частиною 2 статті 247 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 листопада 1991 року у відділі реєстрації актів цивільного стану виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 1607 (а.с.13). Від спільного подружнього життя мають повнолітню дочку [PERSON] [INFO] та неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.11-12). Встановлено, що сторони в 2017 року припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання внаслідок відсутності взаєморозуміння, що призводило до сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «Каракаш» на «Батракову» і після розірвання шлюбу бажає прізвище залишити без змін. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, так як позовні вимоги задоволено в повному обсязі, а також те, що позивач не ставить питання про відшкодування судових витрат, суд вважає за можливе не відшкодовувати їх за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved