Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] треті особи [PERSON], Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] у своїй позовній заяві зазначила, що 24 серпня 2007 року, приблизно в 04 годин 55 хвилин на 60 кілометрі автодороги Херсон-Симферопіль, сталося дорожньо-транспортна пригода з участю водія автомобіля «КамАЗ» державний номерний знак [NUMBER] з причепом «ГКБ-8527» державний номерний знак [NUMBER] під управлінням [PERSON] і водія автомобіля «Мерседес-Спринтер» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] За результатами дорожньо-транспортної пригоди, загинула її батько [PERSON], який знаходився у якості пасажира в автомобілі під управлінням водія [PERSON]За даним фактом слідчим відділом по розслідуванню ДТП при ГУМВС України в АР Крим була порушена кримінальна справа за ознаками ч3 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту особами, керуючими транспортними засобами. В ході досудового слідства водій [PERSON], повністю визнав свою провину за пред'явленим йому звинуваченням, що підтверджується, наявними у кримінальної справі доказами - протоколом огляду міста події, висновками експертиз, показами свідків і іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4 Пленуму ВС України № 6 від 27.03.92 року Діро практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визнано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничої, господарської чи іншого призначення, які мають також властивості, майнову відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати, як при мимовільному прояві їх шкідливих можливостей. В ході проведеного розслідування було встановлено, що [PERSON] був найманим працівником приватного підприємця і власника автомобіля «Мерседес-Спринтер» д.н. [NUMBER] - [PERSON], [INFO]. Згідно ст.23 ЦК України і Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти ті витрати немайнового характеру внаслідок моральних і фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України і п.8 зазначеної Постанови за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебував у трудових відносинах. На цьому автомобілі батько поїхав в Крим на відпочинок і його трагічна загибель стала для неї і її родини тяжким потрясінням. Вона приклала усі можливі зусилля для того, щоб врятувати батька і вилікувати його, однак врятувати його на жаль не вдалось, батько помер по дорозі в місто Кривий Ріг. Втрата батька стала для неї потужним емоційним ударом, вона в водночас стала повною сиротою і більше близьких родичів не має. Вона дуже тяжко переживала втрату її рідного батька, дуже довго не могла оговтатися від того, що сталось з батьком, що призвело к психологічним і нервовим стражданням. У зв'язку з цим їй і її сім'ї вона вважає має бути відшкодована моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 251000 гривень. Власником автомобіля суду був наданий поліс № ВА 7954669 про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був укладений між [PERSON] і Страховиком в особі Української страхової компанії «Гарант-АВТО» 27 вересня 2006 року. В п.3 Договору вказаний термін дії договору з 27.09.2006 року до 28.09.2007 року тобто страховий випадок настав в межах дії зазначеного Договору і тому відповідальність при виплаті завданої внаслідок ДТП шкоди, настає і у страхової компанії «Гарант-АВТО». Згідно п.7 Договору страхова премія в сумі 1054 грн. сплачена при укладенні Договору 27.09.2006 року. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 27.09.2006 року і п.2 вказаного полісу договором, визначений ліміт відповідальності за шкоду завдану життю і здоров'ю потерпілого визначена сума у розмірі 51 000 гривень на кожного потерпілого Згідно ч.1 ст.22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, третьої особи, також ст.23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Таким чином згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування, завданої шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 19 серпня 2013 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу був постановлений вирок за яким [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Згідно вироку [PERSON] був засуджений до 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. 28 листопада 2013 року апеляційним судом Дніпропетровської області вирок Центрально-міського районного суду міста Кривого Рогу був змінений в частині призначення покарання засудженого [PERSON] призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Тому позивачка просила суд постановити рішення яким стягнути з [PERSON] на її користь, внаслідок загибелі батька моральну шкоду у розмірі 251 000 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини. Представник відповідача [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, та суду зазначив що, 24 серпня 2007 року, приблизно о 04 годині 50 хвилин в темний час доби, водій [PERSON], керуючи технічно справним мікроавтобусом «Мерседес-Спринтер», державний номер [NUMBER], який належав відповідачу [PERSON], на праві приватної власності, згідно технічного паспорту [NUMBER], їхав по автодорозі Красноперекопськ-Сімферополь, у напрямку міста Сімферополя, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою і належним чином не реагував на її зміну, при виникненні перешкоди для руху, яке він об'єктивно міг виявити, а саме автомобіля «Камаз» державний номер [NUMBER] з напівпричепом «ГКБ-8527» державний номер [NUMBER], на якому горіли задні габаритні ліхтарі, не вжив заходів до зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу або безпечного об'їзду перешкоди, та допустив зіткнення з задньою частиною причепа «ГКБ-8527» державний номер [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Мерседес» отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали стало порушення [PERSON], вимог п.п. 1.5; 2.3 «б»; 12.3; 13.1 Правил дорожнього руху України.Вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 19 серпня 2013 р. [PERSON] визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч.3 ст.286 Кримінального кодексу України.Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним трудових (службових) обов'язків.Крім того, відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спосіб захисту права шляхом пред'явлення позову про відшкодування потерпілій фізичній особі моральної шкоди, заподіяної працівником юридичної особи під час виконання ним трудових обов'язків, позивач в силу ст. 10 ЩІК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Цивільним законодавством поняття «власник» та «володілець» мають різний зміст і в цьому зв'язку мають різночинне тлумачення і в цьому зв'язку є підґрунтям для відповідальності у випадках спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Так, статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права ВОЛОДІННЯ, КОРИСТУВАННЯ та РОЗПОРЯДЖЕННЯ своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 31 березня 1995 року № 4 (з наступними змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст.ст. 130,132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЩІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЩТК України. Стаття 1187 ч. 2 ЦК України встановила, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі право власності інше речове право, договір підряду, оренди тощо,володіє транспортним засобом використання , якого створює підвищену небезпеку. Водій належного відповідачу автомобіля [PERSON] на відповідній правовій основі володів та користувався транспортним засобом. Такою правовою підставою є надана відповідачем нотаріально посвідчена довіреність від 18.04.2007 року строком на десять років на ім'я [PERSON] на право керування належним їм транспортним засобом - автобусом Марки МЕРСЕДЕС БЕНЦ реєстраційний номер [NUMBER].Позивач по справі не надав доказів, характеру правовідносин, що виникли між сторонами, норми права, якими вони регулюються та не звернув уваги на те, що під час ДТП [PERSON] не виконував своїх трудових обов'язків, у цей день він повинен був відпочивати і без згоди та відома самовільно розпоряджався автомобілем та використовував його в особистих цілях. Причиною ДТП стало грубе порушення [PERSON] Правил дорожнього руху та постановою, останній визнаний винним у вчиненні ДТП. Зазначене ДТП сталося у день, коли [PERSON] трудових обов'язків не виконував і у відрядженні не перебував Центрально-Міським судом міста Кривого Рогу не з'ясовано та і не з'ясовувалось на якій підставі автомобіль в той день знаходився у [PERSON], чи дозволялося йому зберігати цей автомобіль дома, за яким порядком дозволявся щоденний виїзд автомобіля у зв'язку з виконанням [PERSON] трудових обов'язків, зокрема у вихідний день, а також не було встановити чи виконував він у цей час покладені на нього трудові обов'язки. Згідно наданої [PERSON] довіреності, він міг керувати даним автомобілем. Тільки коли, він виконував трудові обов'язки, тільки відповідач міг видати йому, від свого імені шляховий лист, для виконання трудових обов'язків. В матеріалах кримінальної справи відсутні будь які документи, які підтверджують, те, що шляховий лист був виданий саме ним, та в цей день та час [PERSON] виконував трудові обов'язки. Також заявлена до відшкодування сума матеріальної шкоди явно не відповідає фактичним обставинам справи. Відповідно до стати 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на Підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Встановлено та не оспорюється , що водієм належного відповідачу автомобіля і його володільцем був саме [PERSON] Саме водій [PERSON], а не відповідач, несе відповідальність безпечну перевозку пасажирів та багажу відшкодовує завдану шкоду. Саме це і встановлено п. 5.5 «а» та «б» Правил дорожнього руху - пасажир, при користуванні транспортним засобом має право на безпечну перевозку себе та багажу і на право відшкодування спричиненої шкоди. Саме водій забезпечує безпеку перевезень пасажирів та як наслідок - відшкодовує завдану шкоду при порушені прав пасажира. Винний у дорожньо-транспортній пригоді водій та володілець [PERSON] допустив порушення Правил дорожнього руху в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої і загинув пасажир. Згідно доданих до справи документів, вбачається, що [PERSON] відшкодовував Позивачу по справі шкоду, завдану в результаті ДТП. Крім того, автомобіль та пасажири були застраховані. При розгляді кримінальної справи, страхова компанія не відмовлялась відшкодувати потерпілим збитки, після винесення вироку, та надання усіх необхідних документів, які підтверджують матеріальні збитки. Але, ні під час кримінальної справи, ні після розгляду кримінальної справи, позивач не надав в страхову компанію підтверджуючих документів, для виплати матеріальних збитків. В результаті чого, [PERSON], вимушений був, за рахунок власних коштів, відшкодувати потерпілим матеріальні збитки, які не підтвердженні документально, тому він просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] суду зазначив, що перебував в трудових відносинах з [PERSON], який і платив йому заробітну плату, особисто він відшкодував [PERSON] матеріальну шкоду. Представник третьої особи у справі Української-страхової компанії «Гарант-АВТО» у судове засідання не з'явився заздалегідь надавши суду пояснення у якому зазначив що, 27 вересня 2006 року між ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі чого видано поліс ВА/7954669, строк дії 27 вересня 2006 року по 26 вересня 2007 року. З урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України від № 4 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди »: моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням положень статті 10 ЦПК України 18 березня 2004 року N 1618-. цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень частини другої статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи та положень статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності, і не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи. З урахуванням положення частини першої статті ст.14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. З урахуванням вищевказаного, Поліс ВА/7954669 укладено на умовах визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції станом на 27 вересня 2006 року, як договір 1-го типу, тобто застраховано цивільно-правову відповідальність будь-якої особи, що керую транспортним засобом «Мерседес» [NUMBER] на законних підставах. Згідно положень частини третьої статті 22 положенням моральний збиток відшкодовується лише за випадками, зазначеними у п. 1 та 2 ст. 23 Цивільного кодексу ( а саме моральні та фізичні страждання через отримані травми та моральні страждання через вчинення неправомірних дій відносно потерпілого) та у рамках суми, що не перевищує 5% від ліміту (50 000, 00 * 5% =2 550,00 грн. відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України. Згідно положення частини першої статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу», моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому, а, як видно з матеріалів справи потерпілий за договором страхування загинув [INFO]. Заслухавши представників сторін, [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими,що підлягають задоволенню частково. Суд, у судовому засіданні встановив, що доводи позивача в справі підтверджені письмовими доказами, які перелічені вище у позові, а саме, - вироком Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 19 серпня 2013 року яким [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Та призначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року згідно до якої вирок Центрально-міського районного суду міста Кривого Рогу був змінений в частині призначення покарання засудженого [PERSON] призначено покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі, з випробуванням в порядку ст. 75 КК України на 3 роки, яка набрала законної сили, та іншими документами долученими до справи. Статтею ч.4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування а саме якщо вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно Постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та до ч.2 ст.1187 ЦК України відповідальність за спричинення моральної шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов'язків, несе організація з якою цей працівник перебував у трудових відносинах. Суд вважає що знайшов своє доказове підтвердження у судовому засіданні той факт що в момент коли сталася дорожньо-транспортна пригода з участю водія автомобіля «КамАЗ» державний номерний знак [NUMBER] з причепом «ГКБ-8527» державний номерний знак [NUMBER] під управлінням [PERSON] і водія автомобіля «Мерседес-Спринтер» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] в результаті якої загинув батько позивачки [PERSON], водій [PERSON], знаходився в трудових відносинах з відповідачем [PERSON] та виконував трудові обов'язки, а тому обов'язок по відшкодуванню спричиненої шкоди несе роботодавець. Тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє часткове доказове підтвердження під час розгляду цієї справи, але сума, яку [PERSON] вимагає до відшкодування є на думку суду завищеною, у повному обсязі не обґрунтованою та не доведеною. Тому суд вважає можливим задовольнити позов частково, а саме стягнувши з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.

Outcome: partial