Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку по [ADDRESS], після смерті дідуся [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є спадкоємцями четвертої черги за законом після смерті дідуся, у встановлений законодавством строк не звернулись із заявою про прийняття спадщини, однак прийняли її в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України. Інший спадкоємець першої черги на спадщину не претендує, відмовляється від неї на їх користь. Пізніше, позивачі звернулись до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Позивачі у підготовче судове засідання не з'явились, направили додаткове обґрунтування позовних вимог та заяви з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явились, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечуює проти визнання права власності на спадкове майно за позивачами. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть [PERSON], помер - [INFO].; копія свідоцтва про народження [PERSON], мати - [PERSON], батько - [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON], мати - [PERSON], батько - [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON], мати - [PERSON], батько - [PERSON]; копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], самочинних споруд не має, власник - [PERSON]; копія довідки Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої на момент смерті з [PERSON] з ним мешкали [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; копія довідки Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області № 1423 від 04.08.2016 р., згідно якої земельна ділянка по [ADDRESS] передана [PERSON]; заява [PERSON] від 29.07.2009 р. про відмову від спадщини на користі синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.09.2017 р., підстава - відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [INFO]. року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS]. Під час життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, у зв'язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом є [PERSON], який є відповідачем по справі та на спадщину не претендує. Позивачі по справі є спадкоємцями четвертої черги за законом, оскільки проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області. Спадкоємців другої та третьої черги не має. Спадщину прийняли в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України. 29.09.2017 р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, їм було відмовлено, у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується постановами про відмову у вчинені нотаріальної дії. Це пояснюється тим, що оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно були втрачені. Ця обставина змусила позивачів звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивачі прийняли спадщину, що залишилася після смерті дідуся в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України та вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, спадкоємець першої черги [PERSON] на спадщину не претендує та відмовляється від неї на користі позивачів, спадкоємців другої та третьої черги не має. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Факт спільного проживання спадкодавця та позивачів протягом останніх п'яти років підтверджується довідкою Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області № 05-08/239 від 26.08.2016 р. Як було встановлено судом, позивачі у справі є спадкоємцями за законом четвертої черги (ст. 1264 ЦК України) після смерті дідуся. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачі прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті дідуся в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України.. Спадкоємець першої черги на спадщину не претендує, відмовляється від неї на користь позивачів. Таким чином, позивачі прийняли спадщину, однак оформити її не можуть у зв'язку з обставинами, які не залежать від них (втрата оригіналів правовстановлюючих документів). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачі є суб'єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ст. 1268 ч. 3 ЦК України та ст. 1269 ЦК України. З урахуванням викладених позивачами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити їх вимоги щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved