Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, вказуючи, що згідно договору купівлі-продажу №799 від 23.03.2016 р та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вони є власниками кімнат у комунальній квартирі [ADDRESS]. Вказана комунальна квартира була приватизована 08.01.2013 року. Зауважують, що по факту та відповідно до технічного паспорту який оформлений на квартиру [ADDRESS] дане приміщення є квартирою, а тому придбане ними нерухоме майно за договором договору купівлі-продажу не є у комунальній власності, та не може мати статус кімнати у комунальній квартирі, оскільки є приватною власністю. Листом-відповіддю Департаменту міського майна Маріупольської міської ради Донецької області від 15.03.2017р. на заяву позивачів щодо присвоєння статусу квартири вказаному приміщенню було повідомлено, що у департаменту міського майна Маріупольської міської ради не має повноважень для присвоєння іншого статусу квартирі [ADDRESS] та запропоновано звернутись із позовною заявою до суду щодо визнання права власності на квартиру. На підставі викладеного позивачі просять встановити факт того, що кімната у комунальній квартирі [ADDRESS], загальною площею 45,5 кв.м., жилою площею 27,3 кв.м., яка ними придбана за договором купівлі-продажу №799 від 23.03.2016 р., посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] має юридичний статус форма власності - приватна квартира, та визнати за ними в рівних частках право власності на приватну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не з'явились, надали заяви з проханням про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримують та просить їх задовольнити. Представник Маріупольської міської ради та Департаменту міського майна Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням про розгляд справи у її відсутність та не запереченням проти задоволення заявлених позовних вимог, також надавши письмові пояснення по справі, відповідно до яких 22 травня 2012р. рішенням Жовтневого районного суду по справі 2/519/837/12р. були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну умов договору найму квартири [ADDRESS]. Було виділено [PERSON] - кімната 17,0 кв.м., лоджія - 2,2 кв.м. для укладання самостійного договору найму житлового приміщення, а [PERSON] виділено в користування кімнату площею 10,3 кв.м. для укладання самостійного договору найму житлового приміщення. Ванну кімнату, туалет, кухню, коридор в квартирі [ADDRESS] у спільному користуванні. Рішення набрало законної сили 22.06.2012р. Таким чином, спірна квартира стала комунальною квартирою, тобто квартирою, яка поділена між двома наймачами з різними особовими рахунками на квартиру. 08.01.2013р. [PERSON] приватизував належну йому кімнату у комунальній квартирі з належними йому частиною ванної кімнати, туалету, кухні, які знаходились у спільному користуванні з [PERSON] Згідно з технічним паспортом ним було приватизовано: кімната - 16,4 кв.м. (кімната - 10,3 кв.м.+ частини ванни, туалету, кухні, коридору- 6,1 кв.м.), що складає ідеальну частку -19/50 від [ADDRESS]. 22.01.2016р. [PERSON] приватизувала належну їй частину квартири [ADDRESS], а саме: кімнату - 17,0 кв.м., лоджию - 2,2 кв.м., частини ванни, туалету, кухні, коридору- 9,9 кв.м., разом 29,1кв.м. та складає ідеальну частку 31/50 від квартири [ADDRESS]. 23 березня 2016р. [PERSON] та [PERSON] продали свої частки у квартирі [ADDRESS] позивачам [PERSON] та [PERSON]. Згідно з договором купівлі-продажу від 23.03.2016р. позивачі купили в рівних частках кімнати у комунальній квартирі (тобто у квартирі яка поділена між декількома наймачами), що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,5 кв.м., в тому числі жилою площею 27,3 кв.м. - тобто вони купили квартиру у цілому (жилі кімнати + допоміжні приміщення (лоджія, ванна, туалет, кухня, коридор). Вважає, що квартира [ADDRESS] приватизована відповідно до діючого законодавства України та придбана позивачами як приватна власність у цілому як квартира, яка складається з двох жилих кімнат, допоміжних приміщень та лоджії, а висновок позивачів що придбана ними квартира є комунальною власністю, тобто власністю територіальної громади м. Маріуполя, не є правильним. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 травня 2012р, яке набрало законної сили 22.06.2012р., було виділено у квартирі № [ADDRESS] [PERSON] - кімната 17,0 кв.м., лоджія - 2,2 кв.м. для укладання самостійного договору найму житлового приміщення, а [PERSON] виділено в користування кімнату площею 10,3 кв.м. для укладання самостійного договору найму житлового приміщення. Ванну кімнату, туалет, кухню, коридор в квартирі [ADDRESS] у спільному користуванні. Згідно з технічним паспортом 08.01.2013р. [PERSON] приватизував належну йому кімнату у комунальній квартирі з належними йому частиною ванної кімнати, туалету, кухні, які знаходились у спільному користуванні з [PERSON], а саме: кімната - 16,4 кв.м. (кімната - 10,3 кв.м.+ частини ванни, туалету, кухні, коридору - 6,1 кв.м.), що складає ідеальну частку -19/50 від [ADDRESS]. 08.01.2013 року [PERSON] Управлінням міського майна Маріупольської міської ради було видане свідоцтва про право власності на житло, відповідно до якого останньому на підставі приватної спільної часткової власності належить ідеальна частка -19/50 у квартирі [ADDRESS]. 22.01.2016р. [PERSON] приватизувала належну їй частину квартири [ADDRESS], а саме: кімнату - 17,0 кв.м., лоджию - 2,2 кв.м., частини ванни, туалету, кухні, коридору - 9,9 кв.м., разом 29,1кв.м. та складає ідеальну частку 31/50 від квартири [ADDRESS]. 22.01.2016 року [PERSON] Управлінням міського майна Маріупольської міської ради було видане свідоцтва про право власності на житло, відповідно до якого останній на підставі приватної спільної часткової власності належить ідеальна частка -31/50 у квартирі [ADDRESS] Відповідно до договору купівлі-продажу №799 від 23.03.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали свої частки у квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], а останні купили в рівних частках кімнати у комунальній квартирі (тобто у квартирі яка поділена між декількома наймачами), що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,5 кв.м., в тому числі жилою площею 27,3 кв.м. - тобто вони купили квартиру у цілому (жилі кімнати + допоміжні приміщення (лоджія, ванна, туалет, кухня, коридор). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] та [PERSON] є власниками кімнат у комунальній квартирі [ADDRESS]. Вирішуючи позов по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. При цьому, одним із способів захисту цивільного права є визнання права власності. Згідно ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження, як не позивного виду цивільного судочинства, розглядаються справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні, каліцтва, реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, належності правовстановлюючих документів особі, прізвища ім'я по батькові, місце і час народження якої що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У відповідно до 2 частини ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються за правилами позивного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права, які можуть вплинути на права та обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців спору між ними». Відповідно до ч.1 ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396 (далі - Положення) визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два або більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Положенням визначено, що підсобні приміщення - приміщення квартир, комунальних квартир, жилих блоків (секцій), призначені для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців (ванна, вбиральня, душова, приміщення для прання, кухня, комора),а також передпокаї, коридор тощо. Передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у томі числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника. У комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два або більше наймачів, загальна площа, що передається у власність громада, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, застекленних балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат. Допоміжні приміщення передаються у спільну сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Пунктом 7 Положення встановлює, що допоміжні приміщення передаються у спільну сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартира є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки виділені в користування [PERSON] та [PERSON] частки квартири [ADDRESS] були ними приватизовані, та в подальшому відповідно до договору купівлі-продажу від 23.03.2016 року, як спільна часткова власність, були продані позивачам, тому форма власності квартири [ADDRESS] є приватна, а позивачі відповідно до діючого законодавства України набули права приватної власності на неї в рівних частках. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить із положень ст.1 ЦПК України, відповідно до яких задачами цивільного судового провадження є захист порушених та невизнаних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, зокрема [PERSON] та [PERSON], при цьому задоволення позову не порушує права інших громадян. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved