Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивачка 29.07.2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 07.08.2010 року. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе, однак добровільно розірвати шлюб в органах РАЦС відповідач відмовляється. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позові. Пояснив, що позивачка, яка проживає вже з іншим чоловіком, наполягала на розлученні. Відповідач не визнав позов, заперечив проти розлучення, мотивуючи тим, що кохає свою дружину, яка нещодавно народила від нього дитину, яку хоче виховувати в повноцінній родині. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.08.2010 року, від шлюбу спільних дітей не мають. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. Строк, що надавався судом сторонам на примирення, позитивного результату не дав, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка дійсно народила дитину, батьком якої є відповідач, що давало б суду право для застосування положень ч. 2 ст.110 СК України, відповідачем надано не було. Не було це також підтверджено і представником позивачки. Наявність між сторонами невирішених майнових спорів щодо поділу майна, не може бути підставою для відмови в розірванні шлюбу, оскільки це не забезпечить стабільність відносин між жінкою та чоловіком. На думку суду відповідач штучно створює видимість того, що ним та позивачкою ще є почуття кохання, не маючи при цьому на меті справжнє возз'єднання сім'ї. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. З відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved