Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право на спадщину. 20 листопада 2016 року сторони домовилися про купівлю-продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказана квартира. Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачам у власність обумовлене договором нерухоме майно та документи на квартиру, а [PERSON] та [PERSON] прийняли його, та сплатили [PERSON] визначені договором гроші, тобто фактично вступили у володіння та користування цим майном. Позивачі також домовився з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивачі неодноразово зв`язувалися з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але [PERSON] не однократно відмовлялася від зустрічі, у зв`язку з відсутністю вільного часу. Таким чином позивачі вважають, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Позивачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вони просять розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника відповідача - адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право на спадщину. 20 листопада 2016 року сторони домовилися про купівлю-продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказана квартира. Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачам у власність обумовлене договором нерухоме майно та документи на квартиру, а [PERSON] та [PERSON] прийняли його, та сплатили [PERSON] визначені договором гроші в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн 00 коп., тобто фактично вступили у володіння та користування цим майном. Позивачі також домовився з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивачі неодноразово зв`язувалися з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але [PERSON] не однократно відмовлялася від зустрічі, у зв`язку з відсутністю вільного часу. Таким чином позивачі вважають, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідач передала позивачам нерухоме майно, а позивачі прийняли його та сплатили належну суму. Таким чином [PERSON] та [PERSON] правомірне володіють спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права. У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зав`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved