Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту належності спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування своїх вимог зазначила, що рішенням Тарутинського районного суду від 30 серпня 1995 року шлюб між її батьками [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Також вказаним рішенням було здійснено розділ домоволодіння [ADDRESS], а саме : [PERSON] було виділено 51/100 частин вказаного будинку, а [PERSON] - 49/100 частин. [INFO] її батько [PERSON] помер. Після його смерті залищилось зазначене вище спадкове майно. При зверненні до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право власності, позивачці було відмовлено у зв'язку з відсутністю правоустановчих документів. Враховуючи вище викладене позивачка просить в судовому порядку встановти факт володіння її батьком 49/100 частин будинку [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вище вказане майно. Позивачка в судове засідання не з'явилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу в її відсутність (а.с.32). Відповідач у судове засідання не з'явився. На адресу суду від відповідача надійшла телеграма про згоду з позовними вимогами позивачки та з проханням розглянути справу безй його участі (а.с.27), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. В зв'язку з цим в силу ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі спадкового права по встановленню факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, тому необхідно керуватися ЦК України. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно абзацу другого п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів що мають юридичне значення » №5 від 31 березня 1995 року, наведений в ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності необхідних умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факт володіння будівлею на праві приватної власності. Відповідно до ст.ст. 1217, 1220, 1221, 1268 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право на спадщину або має право не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При зазначених обставинах суд вважає встановленим факт володіння померлим [PERSON] 49/100 частиною житлового будинку [ADDRESS] та визнає за позивачкою право власності на спадок у вигляді 49/100 частин вищезазначеного будинку за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved