Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до [PERSON] міської ради, приватного підприємства «Телфорт» про визнання нікчемним договору купівлі-продажу майна комунальної власності шляхом приватизації та скасування свідоцтва про право власності на обєкт нерухомого майна. Свій позов мотивують тим, що являються власницями квартир № 30 та № 31 в будинку № 19 по пр. Волі в м. Луцьку Волинської області. Згідно розпорядження [PERSON] міського голови № 253-рр від 18.04.2002 року «Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою: пр. Волі, 19» було включено частину нежитлового підвального приміщення загальною площею 95 кв.м. в перелік обєктів, що підлягають приватизації шляхом викупу. Даним розпорядженням було зобовязано відділ обліку майна міської комунальної власності здійснити приватизацію вищевказаного майна та провести його продаж Приватному підприємству «Телфорт». 25.04.2002 року [PERSON] міська рада прийняла рішення № 1/13 «Про затвердження розпорядження міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету, виданих в міжсесійний період», згідно якого було затверджено вищевказане розпорядження міського голови, та відповідно, відчужено частину спірного нежитлового підвального приміщення. Право власності на зазначене приміщення, тобто нежитлове приміщення загальною площею 95 кв.м. по пр. Волі, 19 [PERSON] міською ради було зареєстровано 04.06.2002 року, тобто більше ніж через місяць після винесення розпорядження № 253-рр від 18.04.2002 року та рішення №1/13 від 26.04.2002 року. 10.06.2002 року [PERSON] міська рада в особі власного виконавчого органу відділу обліку майна міської комунальної власності уклала із приватним підприємством «Телфорт» в особі директора [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив частину нежитлового підвального приміщення загальною площею 98,4 кв.м., що знаходиться за адресою: пр. Волі, 19, м. Луцьк, Волинська область. 12.06.2002 року відділ обліку майна міської комунальної власності [PERSON] міської ради передав на підставі акту приватному підприємству «Телфорт» спірне приміщення. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08.09.2011 року, у справі № 2-3778/11, залишеного без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014 року, визнано незаконним та скасоване розпорядження [PERSON] міського голови № 253-рр від 18.04.2002 року «Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою пр. Волі, 19», згідно якого було включено частину нежитлового підвального приміщення по пр. Волі, 19, загальною площею 95 кв.м. в перелік обєктів, що підлягають приватизації шляхом викупу та зобовязано відділ обліку майна міської комунальної власності здійснити приватизацію вказаної частини нежитлового підвального приміщення шляхом викупу орендарем даного приміщення приватним підприємством «Телфорт», а також скасовано рішення [PERSON] міської ради № 1/13 від 26.04.2002 року «Про затвердження розпорядження міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету, виданих в міжсесійний період», яким міський голова вирішив затвердити своє ж вищевказане розпорядження № 253-рр від 18.04.2002 року про відчуження частини нежитлового підвального приміщення за адресою пр. Волі, 19. Зазначають, що оскільки судом скасована правова підстава володіти та розпоряджатися частиною спірного нежитлового приміщення, що в свою чергу є підставою для скасування державної реєстрації цього нерухомого майна за [PERSON] міською радою, свідоцтва про право власності, а також визнання недійсним вищевказаного договору купівлі-продажу майна комунальної власності шляхом приватизації, укладений з ПП «Телфорт» та відповідно скасування рішення реєстратора про державну реєстрацію прав власності на нежитлове підвальне приміщення і запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію відповідного права власності. Однак, 27.01.2017 року приватне підприємство «Телфорт» зареєструвало за собою право власності на реконструйований обєкт магазин промислових товарів /А-5/, загальною площею 154,4 кв.м., на підставі декларації про готовність до експлуатації обєкта який належить до І-ІІІ категорії складності від 19.01.2017 року, що зареєстрована Державним архітектурно-будівельним контролем [PERSON] міської ради за № ВЛ 143170190449. Вказують, що відповідач приватне підприємство «Телфорт» знаючи про даний судовий спір, продовжує незаконно використовувати дане підвальне нежитлове приміщення у своїх цілях, змінюючи шляхом реконструкції його характеристики, як окремого обєкта нерухомості, що призводить до порушення прав позивачів. На підставі викладеного, позивачі з врахуванням збільшених позовних вимог, просять суд скасувати рішення реєстратора № 697 в реєстровій книзі № 6 про державну реєстрацію обєкта нерухомого майна за [PERSON] міською радою від 04.06.2002 року та запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію відповідного права власності за [PERSON] міською радою, і свідоцтво про право власності серії АБ № 02205 на нежитлове підвальне приміщення /номери з 35-1 по 35-9/ загальною площею 98,4 кв.м., видане виконкомом [PERSON] міської ради від 03.06.2002 року, яке зареєстроване у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації від 04.06.2002 року за реєстровим № 697. Визнати недійсним договір купівлі-продажу майна комунальної власності шляхом приватизації міста [PERSON] № 107 від 10.06.2002 року та скасувати рішення реєстратора про державну реєстрацію права власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 98,4 кв.м., розташованого в будинку № 19 по пр. Волі, що у м. Луцьку Волинської області, за приватним підприємством «Телфорт» на підставі договору купівлі-продажу майна комунальної власності шляхом приватизації місті [PERSON] № 107 від 10.06.2002 року, і запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про проведену державну реєстрацію відповідного права власності, а також свідоцтво про право власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 98,4 кв.м., розташоване в будинку № 19 по пр. Волі, що у м. Луцьку Волинської області, за приватним підприємством «Телфорт» на підставі договору купівлі-продажу майна комунальної власності шляхом приватизації місті [PERSON] № 107 від 10.06.2002 року. Скасувати реєстрацію 19.01.207 року декларації за № ВЛ 143170190449, подану приватним підприємством «Телфорт» про готовність до експлуатації обєкта, який належить до І-ІІІ категорії складності (реконструкція магазину промислових товарів та частини нежитлового підвального приміщення під магазин промислових товарів на пр. Волі, 19 у м. Луцьку) та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33671487 від 02.02.2017 року щодо державної реєстрації права власності приватного підприємства «Телфорт» на магазин промислових товарів /А-5/, загальною площею 154,4 кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1161611907101, номер запису про право власності : 18818168, за адресою: пр. Волі, 19, м. Луцьк, Волинська область. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримали збільшені позовні вимоги, в решті вимог позовну заяву підтримали, з підстав зазначених в ній та додатково поданих поясненнях. Просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] та представник відповідача ПП «Телфорт» - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Просили суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, проте подав суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON], [PERSON]. є власниками квартир №30, №31 в будинку №19 по пр. Волі в м. Луцьку Волинської області згідно свідоцтв про право власності на житло від 1.04.1993 року та від 25.02.1999 року (а.с. 13, 14). Згідно розпорядження [PERSON] міського голови №253-рр від 18.04.2002 року «Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою пр. Волі, 19» було включено частину нежитлового підвального приміщення за адресою: пр. Волі, 19 м. Луцьк Волинської області загальною площею 95 кв.м в перелік обєктів, що підлягають приватизації шляхом викупу (а.с. 15). Рішенням [PERSON] міської ради від 26.04.2002 року №1/13 «Про затвердження розпорядження міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету, виданих в міжсесійний період», було вирішено затвердити розпорядження міського голови, секретаря ради, видані в міжсесійний період від 18.04.2002 року №253-рр про відчуження частини нежитлового підвального приміщення за адресою: пр. Волі, 19 м. Луцьк Волинської області (а.с. 16). Відповідно до договору купівлі - продажу від 10.06.2002 року спірне підвальне приміщення, продане приватному підприємству «Телфорт» (а.с. 17-19). Дане приміщення [PERSON] міській раді належало на підставі свідоцтва про право власності серії АБ № 02205 від 03.06.2002 року, яке зареєстроване у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації 04.06.2002 року. Постановою Луцького міськрайонного суду від 08.09.2011 року, у справі № 2-3778/11/0308, яке залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014 року, визнано незаконним та скасоване розпорядження [PERSON] міського голови № 253-рр від 18.04.2002 року «Про приватизацію частини нежитлового підвального приміщення за адресою пр. Волі, 19», згідно якого було включено частину нежитлового підвального приміщення по пр. Волі, 19, загальною площею 95 кв.м. в перелік обєктів, що підлягають приватизації шляхом викупу та зобовязано відділ обліку майна міської комунальної власності здійснити приватизацію вказаної частини нежитлового підвального приміщення шляхом викупу орендарем даного приміщення приватним підприємством «Телфорт», скасовано рішення [PERSON] міської ради № 1/13 від 26.04.2002 року «Про затвердження розпорядження міського голови, секретаря ради та рішень виконавчого комітету, виданих в міжсесійний період», яким міський голова вирішив затвердити вищевказане розпорядження № 253-рр від 18.04.2002 року про відчуження частини нежитлового підвального приміщення за адресою: пр. Волі, 19 (а.с. 174 184). Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону, якою керувався суд, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Цим положенням Закону дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 (далі - Рішення № 4-рп/2004). Відповідно до ч. 2 п. 4.2 Рішення Конституційного Суду від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 допоміжні приміщення, згідно з п. 2 ст. 10 Закону № 2482-XII, стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Із вказаного вбачається, що єдиною та виключною умовою набуття права власності в порядку приватизації - є свідоцтво про право власності на квартиру. Законодавець не вимагає вчинення будь-яких інших дій з метою реалізації вказаного права. Так, п. 4.3 Рішення № 4-рп/2004 встановлюється, зокрема, що у багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступників) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Належність відчуженого нежитлового приміщення до допоміжного підвального приміщення, підтверджено постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2014 року, а також матеріалами інвентаризаційної справи, дослідженої в судовому засіданні, з яких вбачається, що у підвальному приміщенні знаходяться комунікаційні системи, що обслуговують будинок, зокрема каналізаційні труби, водовідвід холодної води, стояк опалення зі спускним вентилем (на випадок аварії). Статтею 61 цього Кодексу визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. А обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, з досліджених в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи по частині спірного підвального приміщення вбачається, що з часу здачі в експлуатацію житлового будинку № 19 по пр. Волі, 19 в м. Луцьку Волинської області - з 1958 року було зазначено в технічних документах, що підвальне приміщення, яке розташоване під трьома під'їздами будинку складає всього 647,2 кв.м., з яких спірна частина становить площу 98,4 кв.м. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось позивачами, що в підвальному приміщенні будинку № 19 по. пр. Волі в м. Луцьку Волинської області є значна частина вільних, незайнятих жильцями окремих приміщень (комор). Статтею 382 ЦК України визначено, що власникам квартири у багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Жодних доказів того, що проводились якісь збори мешканців будинку, як співвласників квартир і відповідних допоміжних приміщень, із узгодження питань щодо порядку зайняття вільних підвальних приміщень та користування ними як з часу заселення, так і на даний час, немає. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 61 цього Кодексу визначено також, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. А обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їх права користувача житлом порушено, оскільки судом встановлено, що значна частина підвального приміщення залишається на даний час вільною та може бути використана мешканцями будинку. Доказів, що позивачі позбавлені можливості користуватися частиною непроданого підвального приміщення суду останніми не надано. Як вбачається, з матеріалів справи, представник відповідача приватного підприємства «Телфорт» подав заяву про застосування строків позовної давності та просив суд відмовити в позові і з цієї підстави. Однак суд не приймає до уваги покликаня представника відповідача приватного підприємства «Телфорт» на пропуск позивачами строків позовної давності, оскільки у позовній заяві підставою подання позову про скасування оспорюваного свідоцтва та договору купівлі-продажу є скасування постановою Луцького міськрайонного суду скасування розпорядження [PERSON] міського голови № 253-рр від 18.04.2002 року та рішення [PERSON] міської ради № 1/13 від 26.04.2002 року, яка набрала законної сили 06.05.2014 року. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed