Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Суворовського районного суду міста Одеси з уточненим позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу №98-615 від 14.08.1998 року, який укладений на Одеській Універсальній біржі «Вітязь», відповідно з яким [PERSON] продала, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], діюча від свого імені та від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] придбали будинок [ADDRESS] Обґрунтовують свої вимоги тим, що згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна №98-615 від 14.08.1998 року, [PERSON] продала, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], діюча від свого імені та від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] придбали будинок [ADDRESS] Договір купівлі-продажу №98-615 від 14.08.1998 року був зареєстрований на Одеській Універсальній біржі «Вітязь». 24.09.1998 року будинок був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності. Вказаний договір купівлі-продажу нотаріально засвідчений не був. Після укладення договору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вселився в вищезазначене домоволодіння та проживали там. Відповідач виселилася з домоволодіння в зазначений договором строк та знялася з реєстраційного обліку. [INFO] померла [PERSON] [INFO] помер [PERSON] Після їх смерті відкрилася спадщина на частину домоволодіння [ADDRESS], однак оформити спадкові права після смерті [PERSON], [PERSON] не має можливості, так як договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. У зв'язку з викладеним, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки, яка була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є не обґрунтованим, є не доказаним, тому не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна №98-615 від 14.08.1998 року, [PERSON] продала, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], діюча від свого імені та від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] придбали будинок [ADDRESS] Договір купівлі-продажу №98-615 від 14.08.1998 року був зареєстрований на Одеській Універсальній біржі «Вітязь» (а.с.6-7 ); 24.09.1998 року будинок був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності (а.с.7 об.); [INFO] померла [PERSON], про що Першим Відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси зроблено відповідний актовий запис №7571, видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.11); [INFO] помер [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №9491, видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.12); Відповідно до Постанови державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] №251/02-31 від 27.01.2017 року, позивачам [PERSON], [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку №8 по вулиці Дунаєвського, в м.Одесі, яка належить померлій [INFO] [PERSON] (а.с.13); Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) 24 вересня 1998 року договір купівлі-продажу будинку №8 по вулиці Дунаєвського, в м.Одесі був зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та відповідні відомості про нових власників були внесені в реєстраційну книгу № 186, стр. 76, р. № 2745 (а. с. 7об.). За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР (1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація Одеським міським бюро технічної інвентаризації на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності на будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на вересень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за N 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за N 1952-IV право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Оскільки, покупці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повністю виконали умови договору купівлі-продажу будинку, сплатив за придбане майно 14 000 гривень, разом зі своєю сім'єю з 1998 року зареєструвалися в спірному будинку, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР, зареєстрований в ОМБТІ, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, а відтак [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набули право власності на будинок і правомірно володіли нею. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним неоспореного договору купівлі-продажу будинку. Судом встановлено про те, що підставою для звернення до суду є наявність перешкод в одержанні свідоцтва про права на спадщину. За положеннями статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Захист майнових прав на спадкове майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд вважає про те, що між сторонами спір відсутній, а тому відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України немає підстав для захисту цивільних прав та інтересів, у спосіб обраний позивачами. Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом встановлено, про те, що позивачі не надали суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог. Також, суд вважає, що позивачі не довели суду ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed