Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору: 3-го міського відділу у м. Вінниці Державної міграційної служби УДМС України у Вінницькій області, служби у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, який в процесі судового розгляду уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.10.2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, актовий запис №2050, який згодом на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2014 року у справі №127/10465/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було розірвано. Від даного шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO]. На підставі виконавчого листа №2-5535-2009 р. від 29.09.2009 року з відповідача стягувались на користь позивачки на утримання доньки аліменти по 01.10.2012 року, оскільки 04.10.2012 року відповідач був звільнений з роботи - Управління державної служби охорони при УМВС України в Вінницькій області. З того часу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, аліменти на утримання останньої не сплачує. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, шляхом відмови надання дозволу позивачці на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку. Позивачка працює на посаді техніка з обліку 1 категорії на Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України РСП «Київцентраеро» (Вінницька СОПР на території КП Аеропорт Вінниця), профспілкова організація якого встановила для своїх працівників певні пільги, у тому числі 85% оплату путівок для працівників та членів їх сімей, однак скористатись даною можливістю та взяти з собою на відпочинок та оздоровлення дочку позивачка не може. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом, в якому вона просила надати дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки за межі України з дня набрання законної сили рішення суду по 19.09.2015 року до країн Європейського Союзу та країни Туреччини, а також надати їй дозвіл на виготовлення проїзних документів дитини без згоди батька. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю Бойко М.П. не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що знаходиться в матеріалах справи. Представник третьої особи - 3-го міського відділу у м. Вінниці Державної міграційної служби УДМС України у Вінницькій області до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивачка не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. 28.10.2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, актовий запис №2050, який згодом на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2014 року у справі №127/10465/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було розірвано (а.с.6). Від даного шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого В РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 12.08.2004 року (а.с.5). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Як вбачається з довідки УДСО при УМВС України в Вінницькій області вих.№16/3-3427 від 16.11.2012 року, на підставі виконавчого листа №2-5535-2009 р. від 29.09.2009 року з відповідача стягувались на користь позивачки на утримання доньки аліменти по 01.10.2012 року, оскільки 04.10.2012 року відповідач був звільнений з роботи - Управління державної служби охорони при УМВС України в Вінницькій області (а.с.7). З того часу, як стверджувала позивачка в судовому засіданні, відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, аліменти на утримання останньої не сплачує. Позивачка працює на посаді техніка з обліку 1 категорії на Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України РСП «Київцентраеро» (Вінницька СОПР на території КП Аеропорт Вінниця), що підтверджується відповідною довідкою від 12.08.2014 року №251 (а.с.18). Згідно Положення про санаторно-курортне лікування та оздоровлення працівників, членів профспілок РСП «Київцентраеро» та членів їх сімей у 2014 році, затвердженого Радою ПС РСП «Київцентраеро», протокол №01/14 від 09.01.2014 року профспілкова організація встановила для своїх працівників певні пільги, у тому числі 85% оплату путівок для працівників та членів їх сімей (а.с.19-22). Таким чином, позивачка має бажання та можливість забезпечити доньці відпочинок за межами України з метою покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, зокрема з метою розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя. Однак, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею вище перелічених заходів, шляхом відмови надання дозволу позивачці на виїзд малолітньої дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої у передбаченому чинним законодавством порядку. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. А тому, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що відповідач не є позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, а тому має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обов'язків. Однак, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітньої дитини виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст.33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду останньої та добре позначиться на її фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні неповнолітньої доньки, та відповідатиме волі та бажанню дитини щодо відпочинку та оздоровлення разом з матір'ю за кордоном. З огляду на вищенаведене, суд вважає, за можливе надати позивачці дозвіл на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітньої доньки без згоди відповідача, надати дозвіл неповнолітній дитині на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі позивачки без згоди та супроводу відповідача з дня набрання законної сили рішення суду до 19.09.2015 року до країн Європейського Союзу та країни Туреччини. Судові витрати по справі залишити за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved