Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON], звернулись до суду з позовом, який уточнили та яким просили визнати за [PERSON] та за [PERSON] в рівних частках за кожною право власності по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0635 га, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 186, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 012128 від 14.11.2003 року, кадастровий номер 5110600000:01:019:0314. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Кишинівська, 186 на підставі договору дарування від 25.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] В свою чергу, власником земельної ділянки площею 0,0635 га, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 186 була [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.2004 року, однак за життя отримати державний акт на зазначену земельну ділянку після смерті свого чоловіка [PERSON] вона не встигла. [PERSON] померла 01.06.2014 року, а позивачі [PERSON] та [PERSON] також з часу отримання в дар будинку не оформили державний акт на право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0635 га, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 186. Також, позивачі зазначають в позові, що оскільки вони є власниками зазначеного житлового будинку, то до них переходить відповідно і право власності на всю земельну ділянку площею 0,0635 га, оскільки згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України до особи яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. В судовому засіданні позивач [PERSON], яка також представляла інтереси позивача [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] міської ради Одеської області позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточненні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 012128, виданого на підставі рішення [PERSON] міської ради народних депутатів за № 396-ХХIV від 05.09.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних акті на право приватної власності на землю за № 2834, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0635 га, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул.Кишинівська, 186, передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 381838 від 13.04.2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 13.04.2004 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.2004 року, зареєстрованого за № 2-5716, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємицею майна [PERSON], померлого 13 квітня 2004 року є його дружина [PERSON] та майно на яке видано зазначене свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,0635 га, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 186. Також, згідно договору дарування житлового будинку від 25.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за № 3634, [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, по 1/2 частині кожній житловий будинок, розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, б.186. Згідно до ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловими будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. За загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України 11 лютого 2015 року у справі N 6-2цс15. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0635 га, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 186 [PERSON], будучи спадкоємицею за заповітом [PERSON] не отримувала. Приймаючи до уваги, що [PERSON] право власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку не зареєструвала то в звязку з цим позивачі вимушені були звернутися до суду з цим позовом. Таким чином, оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] набули право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 186 на законних підставах, а саме на підставі договору дарування від 25.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України та ч.1 ст.377 ЦК України з набуттям права власності на житловий будинок, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0635 га, що розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 186, до позивачів перейшло право власності і на вказану земельну ділянку, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved