Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з цивільним позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ними право власності у рівних часках на домоволодіння №666, розташованого по вул. Т.Г. Шевченка в с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті їх нього батька [PERSON]. Свої вимоги мотивують тим, що 04.01.2016 року помер їхній батько [PERSON]. До складу спадкоємців першої черги увійшли, лише позивачі у цій справі, діти спадкодавця та їхня матір, дружина померлого [PERSON]. Внаслідок смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу, якої увійшло домоволодіння №66, що знаходяться в с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області. Будинок складається із трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею - 54,2 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м., позначений в технічному паспорті літерою А-1, 1970 року будівництва, з усіма господарськими будівлями та спорудами. Позивачі стверджують, що згідно довідки №677 від 26.05.2016 року, виданої Звенигородською сільською радою, житловий будинок № 666, 1970 року будівництва, розташований по вул. Т.Г. Шевченка в с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області, згідно відомостей погосподарського обліку, рахується за спадкодавцем [PERSON]. Однак стверджують, що виникнення права власності на житловий будинок, на час завершення будівництва, не залежало від державної реєстрації цього права за спадкодавцем, а підтвердженням належності особі власності на майно є відповідні записи в погосподарських книгах. Зважаючи на вказане, наголошують на тому, що спадкодавець фактично набув право власності на будинок, однак не зареєстрував його у встановленому законом порядку, через, що вони позбавлені змоги реалізувати своє право на спадкування через нотаріальну контору. Окрім того, позивачі стверджують, що на момент смерті спадкодавця, вони постійно проживали разом із ним за адресою, вул. Т. Г. Шевченка, буд. 666, с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується відповідною довідкою виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, і таким чином, вони вважають себе такими, що прийняли спадщину та набули право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], через що вважають безпідставним та необгрунтованим невизнання їхнього права відповідачкою У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду були належним чином повідомленими, однак подали суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не зявилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву у якій просить позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у її відсутності. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.01.2016 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія 1-СГ № 415512 виданим Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 05.01.2016 року. До складу спадкоємців першої черги спадкування увійшли позивачі у цій справі, діти спадкодавця [PERSON] (свідоцтво про народження серія І-СГ № 321307, видане Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 11.11.1972 року, зміна прізвища підтверджена свідоцтвом про розірвання шлюбу серія І-СГ №047265, виданим ВДРАЦС Пустомитівського РУЮ у Львівській області), [PERSON] (свідоцтво про народження серія ІІ-АВ №344219, видане Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, зміна прізвища підтверджена свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-СГ №258788, виданим 05.02.1994 року) та дружина померлого, матір позивачів [PERSON] (свідоцтво про одруження серія ІІ-АГ №030922, видане сільською радо с. Романів Перемишлянського району Львівської області, 12.07.1969 року). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, до складу, якої увійшло домоволодіння №666, що знаходяться в с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області, нумерація вказано будинку була змінена з 646 на 666, згідно рішення Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 20.02.2014 року «Про затвердження назв вулиць на території Звенигородської сільської ради», що підтверджується довідкою №1354 від 12.09.2016 року, виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Будинок складається із трьох житлових кімнат та кухні, загальною площею - 54,2 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м., позначений в технічному паспорті літерою А-1, 1970 року будівництва. До будинку відносяться такі господарські будівлі та споруди, а саме: а східці, Б сарай, ПГб погріб, №1 ворота, №2 огорожа, К колодязь. Технічні характеристики будинку підтверджуються відповідним технічним паспортом від 19.05.2006 року. Згідно довідки №677 від 26.05.2016 року, виданої Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, житловий будинок №666, 1970 року будівництва, розташований по вул. Т.Г. Шевченка в с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області, згідно відомостей погосподарського обліку, рахується за спадкодавцем [PERSON]. Однак, документи на право власності на цей будинок спадкодавцем оформлено не було. Разом з тим, як вбачається з п.7.4.4. Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України №491 від 08.12.2010 року (що діяла на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця),\~житлові будинки (квартири) державного житлового фонду та житлового фонду комунальної власності, що приватизовані або придбані населенням, ураховуються в Погосподарській книзі як такі, що є у приватній власності громадян. Таким чином, виникнення права власності на житловий будинок, на час завершення будівництва у 1970 році [PERSON], не залежало від державної реєстрації цього права за спадкодавцем, а підтвердженням належності особі власності на майно є відповідні записи в погосподарських книгах. Зважаючи на вказане, спадкодавець фактично набув право власності на будинок, однак не зареєстрував його у встановленому законом порядку, через, що позивачі позбавлені змоги реалізувати своє право на спадкування через нотаріальну контору. На момент смерті спадкодавця, [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом із ним за адресою, вул. Т. Г. Шевченка, буд. 666, с. Шоломинь, Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується довідкою №677 від 26.05.2016 року виданою Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. 26 травня 2016 року відповідач [PERSON] написала заяву, посвідчену секретарем Звенигородської сільської ради Пустомитіського району Львівської області [PERSON], де зазначає, що після смерті [PERSON] 04 січня 2016 року, спадщину в установлені строки не прийняла, а також, як спадкоємець першої черги на неї не претендує. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Зважаючи на те, що на момент смерті [PERSON], позивачі постійно проживали разом із ним, про свою відмову від права на спадкування не заявляли, вони фактично прийняли спадщину після його смерті у відповідності до норм ст.ст. 1268, 1269 ЦК України та набули право власності у рівних частках на спадкове майно, а саме на житловий будинок. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved