Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивачі звернулися з вказаним позовом, в якому просили скасувати пункт № 30 рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради депутатів трудящихся від 07.09.1954р. № 964 «Про результати обміру земель по будівельним кварталам м. Херсона» в частині, залишення у тимчасовому користуванні землекористувача по [ADDRESS], 89 кв.м. земельної ділянки, вважаючи площу земельної ділянки залишеної у тимчасовому користуванні землекористувача 491, 7 кв.м., посилаючись на те, що вони є власниками домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної часткової власності. Рішенням виконкому Херсонського бюро міської ради депутатів № 964 від 07.09.1954р. за домоволодінням [ADDRESS] (в наступному домоволодіння [ADDRESS]), що на даний час належить третім особам, вирішено зареєструвати 910, 0 кв.м. земельної ділянки, та залишити у тимчасовому користуванні 580, 7 кв.м. земельної ділянки, в яку увійшла земельна ділянка площею 89 кв.м. Позивачі вважають, що право користування земельною ділянкою площею 89 кв.м. було передано оспорюваним рішенням третім особам неправомірно, оскільки через цю земельну ділянку здійснюється прохід до домоволодіння позивачів, іншого проходу немає. Третьою особою при вході на зазначену земельну ділянку було встановлено металеві ворота, тим самим перекрито доступ позивачам до своєї власності. В судовому засіданні представник позивачів та позивач підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що за генеральним планом забудови міста вказана ділянка є загальним проходом відповідно не може використовуватися одноособово. Представник третьої особи, [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, також просив застосувати до позовних вимог позивачів позовну давність. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що на підставі ухвали Суворовського суду м. Херсона від 13.12.1995р. позивач, [PERSON] є власником 44/100 частин домоволодіння [ADDRESS]. На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 893466 від 26.04.2006р. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 0392 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. За договором довічного утримання від 17.12.2005 року, [PERSON] передав у власність позивачам, [PERSON] та [PERSON], у рівних частках кожному належні йому 56/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, розташованих в [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 0, 0164 га. Третя особа, [PERSON], є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.02.2004р. Третя особа [PERSON] є власником 84/100 частин домоволодіння за [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу домоволодіння від 06.04.2006р. Відповідно до договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 04.04.2005 року та 17.05.2006 року [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0379 га і у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0200 га, розташовані по [ADDRESS] Рішенням виконкому Херсонського бюро міської ради депутатів № 964 від 07.09.1954р. за домоволодінням [ADDRESS], вирішено зареєструвати 910, 0 кв.м. земельної ділянки, та залишити у тимчасовому користуванні 580, 7 кв.м. земельної ділянки. Рішенням виконкому Херсонської міської ради трудящихся від 27.08.1958 № 903 домоволодінню [ADDRESS] присвоєно порядковий номер [ADDRESS] а домоволодінню [ADDRESS] присвоєно [ADDRESS]. Частиною 3 ст.10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачі не надали доказів того, що на момент виникнення обставин, зазначених в позові вони мали право користування земельною ділянкою площею 89 кв.м. Крім того, позивачі не надали доказів наявності права користування даною земельною ділянкою у попередніх власників домоволодіння, правонаступниками яких вони є. Наданий план, складений землеміром Херсонського міського відділу комунального господарства від 02.07.1930 р. не є правовстановлюючим документом і не є таким, що перешкоджає прийняттю оспорюваного рішення за земельним законодавством, яке існувало на той час. Позивачі не надали доказів того, що між ними та власниками домоволодіння [ADDRESS] було визначено певний юридичний порядок користування земельною ділянкою площею 89 кв.м. Отже, на думку суду позивачі не довели в судовому засіданні порушення саме їх прав оскарженим рішенням на момент його прийняття. Окрім цього, зі змісту позову не вбачається, яку саме норму Земельного Кодексу УРСР 1922 р., як вважають позивачі, було порушено Херсонським бюро міської ради депутатів при винесенні оспорюваного рішення. Таким чином, позивачі не обґрунтували доводів про існування наданого їм права користування зазначеною ділянкою і його порушення відповідачем. Разом із цим, доводи позивачів про те, що земельна ділянка площею 89 кв.м. є єдиним проходом до їх домоволодінь, спростовується наявною в матеріалах справи довідкою ХДПГКтК «»Херсонгеоінформ від 11.07.2012 № 406 та фотографіями домоволодіння з боку вулиці Тираспольська, з яких вбачається, що домоволодіння №50 має власний вихід на вул.Тираспольска, та не спростовує обґрунтованість рішення прийнятого на той час рішення. Надані позивачами листи Херсонської міської ради, в яких зазначається, що спірна ділянка є проходом загального користування за генеральним планом також не спростовуює обґрунтованість прийнятого на той момент рішення. Що стосується заяви представника третьої особи про застування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Право власності позивачів на домоволодіння виникло у останніх в 1995 році. З державних актів на право власності на земельні ділянки позивачів вбачається, що право власності на земельну ділянку № 50 по вул.Тираспольська у позивачів виникло з 2005р., спірна ділянка площею 89м.кв. не входить до складу земельної ділянки №50. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Суд вважає, що позовна давність, яка встановлена нормою ст. 267 ЦК України, є тим знаряддям, яким обмежується право звернення до суду з вимогою про захист свого права чи інтересу з метою своєчасного вирішення спору і в межах розумних строків звернення до суду за захистом такого права. Враховуючи давність володіння позивачами спірною земельною ділянкою (з 1995 р.), а також давність існування оспорюваного рішення, яким з 1954 року було юридично визначено правовідносини сторін щодо земельної ділянки площею 89 кв.м., вбачається, що позивачами порушено, як строк загальної позовної давності, так і розумний строк звернення до суду як такий, однак враховуючи що позивачем не доведено огрунтованість позовних вимог по суті з цих підстав, на думку суду, відмова в задоволенні позову є недоцільною. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed