Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Сумської міської ради, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони стали власниками 31/100 ідеальної долі житлового будинку та надвірних споруд за адресою м. Суми, вул. Менделєєва, 9 після смерті 25 липня 2011 року [PERSON] Відповідачам [PERSON] та [PERSON] належать 69/100 ідеальних долей житлового будинку та надвірних споруд. Посилаючись на те, що так склалися відносини з відповідачами, що вони не можуть за згодою розділити домоволодіння в натурі, остаточно уточнивши позовні вимоги, просять виділити їм у власність як окремий обєкт нерухомого майна 31/100 частини житлового будинку та надвірні будівлі за адресою: м. Суми, вул. Менделєєва, 9: літ. «А-І» - житлову кімнату «5», площею 7,7 м2, житлову кімнату «6», площею 9,5 м2; приміщення прибудови літ «а1» - коридор «8», площею 6,4 м2; приміщення прибудови літ «а2» - тамбур «І», площею 1,9 м2; приміщення прибудови «а4» - кухня «7», площею 9,2 м2, ганок літ. «к/р», вбиральня літ «Ж», навіс літ. «К», сарай літ. «Л», душ літ. «И», 31/100 частини огорожі № 1-7; а відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити у власність як окремий обєкт нерухомого майна 69/100 частин вказаного житлового будинку та надвірні будівлі: літ. «А-1» житлову кімнату «3», площею 12,1 м2, житлову кімнату «4», площею 16,0 м2; приміщення веранди літ. «а» - кузня «1», площею 15,4 м2, санвузол «2», площею 3,7 м2; приміщення тамбур літ. «Г», навіс літ. «3», вбиральня літ. «У», 69/100 частини огорожі; припинити право спільної часткової власності на домоволодіння між [PERSON], [PERSON] і [PERSON], [PERSON] та поділити земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні співвласників окремих обєктів нерухомого майна на зазначене домоволодіння по уже сформованому порядку користування. [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Сумської міської ради, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона мешкає за адресою м. Суми, вул. Менделєєва, 9 в частині будинку, що належала її матері [PERSON] за договором купівлі-продажу 69/100 частини будинку. Після смерті матері 04 грудня 2007 року, вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану частку, та в подальшому [PERSON] отримав право на 1/6 частину спадкового майна як обовязкову долю. Відповідач [PERSON] в спірній частині будинку не проживав, зареєструвався без її відому тільки 04 грудня 2010 року, без її дозволу утримує у будинку квартирантів. Посилаючись на те, що [PERSON] сам не проживає в будинку, пустив квартирантів в будинок, перешкоджає позивачці за зустрічним позовом розпоряджатися її власністю, та враховуючи, що частка останнього в будинку є незначною і не може бути виділена в натурі, [PERSON], остаточно уточнивши позовні вимоги, просить припинити право власності [PERSON] на 1/6 частку у домоволодінні, що розташований по вул. Менделєєва, 9 в м. Суми та виплатити йому компенсацію за його частку 30544 грн.; визнати за позивачкою право власності на 69/100 частини вказаного домоволодіння, з урахуванням самовільно добудованих будівель: тамбур літ «а3», убиральня літ. «У»; затвердити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками цього домоволодіння по уже сформованому порядку користування, виділивши в користування [PERSON] земельну ділянку площею 339,0 м2 з урахуванням площі під її будівлями, а [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 195,0 м2 з урахуванням площі під їх будівлями. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] первинні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] вказані позовні вимоги визнали. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] проти зустрічного позову не заперечували. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти зустрічного позову в частині припинення права власності [PERSON] на 1/6 частину 69/100 частин будинку, посилаючись на те, що він не має іншого житла, а за суму компенсації вартості його частки, яку йому пропонує [PERSON], він не зможе придбати собі житло. Надав письмові заперечення (а.с.164-165). Представник Сумської міської ради в письмових запереченнях заперечував проти задоволення позовних вимог у частині встановлення порядку користування земельною ділянкою та просить в цій частині позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують виникнення у позивачів права користування земельною ділянкою (а.с.141-142). Вислухавши думку осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] в частині виділу часток будинку в окремі обєкти нерухомого майна підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26 квітня 2001 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] належало 69/100 частин жилого будинку № 9 по вул. Менделєєва в м. Суми (а.с. 80 інвентарної справи). Після смерті [PERSON], яка померла 04 грудня 2007 року, належне їй майно успадкували [PERSON] (345/600 спірного домоволодіння) та [PERSON] (69/600 спірного домоволодіння (а.с. 107, 116 інвентарної справи). Спадкове майно складається з 69/100 частин житлового будинку «А-І», житловою площею 45,3 м2, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Менделєєва, буд. 9, розташованого на земельній ділянці Сумської міської ради з відповідною часткою надвірних, господарських та побутових будівель: л. кухня «Б», сарай «В», вбиральня «Г», вбиральня «Ж», навіс «З» - тимчасова споруда, огорожа «1-4». За договором купівлі-продажу, посвідченого 30 липня 1979 року державним нотаріусом першої Сумської державною нотаріальною конторою, [PERSON] належало 31/100 частина жилого будинку № 9 по вул. Менделєєва в м. Суми (а.с. 40-41 інвентарної справи). Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом спадкоємицями майна [PERSON], який помер 25 липня 2011 року, є його дружина [PERSON] та донька [PERSON] (а.с. 4, 6). Спадкове майно складається з 31/100 частки житлового будинку «А-І», житловою площею 45,3 м2, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Менделєєва, буд. 9, розташованого на земельній ділянці Сумської міської ради з відповідною часткою надвірних, господарських та побутових будівель: л. кухня «Б», сарай «В», вбиральня «Г», вбиральня «Ж», навіс «З», огорожа «1,3-8», веранда «а», погріб «пг», прибудова «а1», тамбур «а2», ганок «кр», прибудова «4», навіс «К», сарай «Л». Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON] з іншого боку дійшли домовленості щодо поділу будинку та виділу їм у власність окремих обєктів нерухомого майна, відповідно до висновку експертизи. З висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 846/03 від 29 січня 2016 року вбачається можливість поділу спірного домоволодіння та встановлення порядку користування земельної ділянки (а.с. 12-18). Суд вважає, що розподіл будинку та виділ у власність як окремих обєктів нерухомого майна частин цього будинку слід провести за запропонованим варіантом експертизи, так як даний варіант відповідає визначеним сторонам часткам у спірному майні, а також суд приймає до уваги, що такий варіант поділу влаштовує всі сторони у справі. Суд не бере до уваги заперечення Сумської міської ради з цього приводу щодо відсутності документів, що підтверджують виникнення у позивачів права користування земельною ділянкою. Так, в матеріалах інвентарної справи відносно будинку м. Суми, вул. Мендєлєєва, 9 є договір № 332 від 08 серпня 1955 року, про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, укладений між виконкомом Сумської міської ради та [PERSON] Прокофьєвичем, договір стосується земельної ділянки за адресою: м. Суми, вул. Мендєлєєва, 6 (а.с. 18-20 інвентарної справи). В подальшому [PERSON] продав незакінчене будівництво за адресою: м. Суми, вул. Мендєлєєва, 6 гр. [PERSON], згідно договору купівлі-продажу 16.05.1957 року (а.с.23-24 інвентарної справи). В звязку з переходом права власності на незакінчене будівництво до нового власника перейшло і право користування земельною ділянкою за адресою: м. Суми, вул. Мендєлєєва, 6, про що зроблено відмітку нотаріусом на договорі про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с.20 інвентарної справи). Власник [PERSON] закінчив будівництво та ввів будинок в експлуатацію вже 15.05.1967 року, при цьому номер будинку, який введено в експлуатацію: №9 по вул. Мендєлєєва в м. Суми (а.с.25 інвентарної справи). Про той факт, що будинок №6 і будинок №9 по вул. Мендєлєєва в м. Суми це один і той самий обєкт нерухомості, відносно якого була змінена нумерація, свідчить і те, що не змінилась конфігурація та розмір земельної ділянки, яка була первинно виділена в безстрокове користування [PERSON], а потім переходила в користування наступним власникам будинку 530 кв.м. (а.с. 4, 6, 10, 18-20, 26, 31, 37, 47, 68, 73, 80, 82, 127 інвентарної справи). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, на якій розташований спірний будинок, була виділена в безстрокове користування для будівництва житлового будинку першому власнику будинку. При зміні власників будинку земельна ділянка залишалась у користуванні, право власності на дану земельну ділянку жодним із власників не оформлювалось, земельна ділянка не приватизована і залишається у комунальній власності. Порядок користування земельною ділянкою склався між співвласниками, спір з цього приводу відсутній. Тому суд вважає можливим задоволення позову і в частині встановлення порядку користування земельною ділянкою, за адресою: м. Суми, вул. Мендєлєєва, 9, по вже сформованому порядку користування, та виділити в користування [PERSON], [PERSON] - земельну ділянку площею 195 м2, позначену зеленим кольором у варіанті розділу земельної ділянки Додаток 2 висновку експертизи № 846/03 від 29 січня 2016 року, а [PERSON], [PERSON] - земельну ділянку площею 339 м2, позначену жовтим кольором у варіанті розділу земельної ділянки Додаток 2 висновку експертизи № 846/03 від 29 січня 2016 року. Стосовно зустрічного позову [PERSON] в частині вимог до [PERSON] в частині припинення права власності [PERSON] на 1/6 частку від 69/100 частин житлового будинку з виплатою йому компенсації та визнання за [PERSON] права власності на 69/100 частки житлового будинку суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з зустрічної позовної заяви, предметом судового розгляду є припинення права власності відповідача по справі на частку у спільному майні на вимогу іншого співвласника на підставі статті 365 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України. Відповідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Відповідно до розяснень, які містяться у пунктах 6-7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. \~ Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 15 травня 2013 року при розгляді справи №6-37цс13, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Європейський суд з прав людини рішенням від 21 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 21 березня 2011 року, у справі «[PERSON] проти України» №35041/05 установив наявність порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол), ратифікованого Україною Законом від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, а саме: незаконне позбавлення Р.А.І. майна у зв'язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для Р.А.І., оскільки вимога попереднього платежу є не технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді справи №6-68цс14, відповідно до норми статті 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При неможливості виділу частки із спільного майна в натурі або встановлення порядку користування нею, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Зазначена правова позиція висловлена також в постановах Верховного Суду України від\~\~16 січня 2012 року у справі №6-81цс11 та від 02 червня 2014 року у справі №6-68цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Та обставина, що відповідач [PERSON] дійсно проживає у спірному будинку, підтверджується показаннями свідків. Зокрема, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка сторін по справі, бачила, що [PERSON] пустив проживати в хату квартирантів, які проживають там вже роки три. Костянтин проживає з ними, але іноді його не буває по 3-4 місяці. Костянтин часто конфліктує з сусідами, часто перебуває в стані алкогольного спяніння, ображає та погрожує. Він не пустив [PERSON] в будинок після похорон їх матері. Свідок [PERSON] суду пояснила, що на даний час в частині будинку, що належить [PERSON] та [PERSON], проживає [PERSON] і квартиранти: молода пара з дитиною. Свідок пояснила, що мати [PERSON] і [PERSON] ще за життя віддала їй як сусідці на зберігання документи на будинок. Після смерті матері всі документи свідок віддала [PERSON] ([PERSON]). Приблизно рік після смерті матері будинок пустував, потім там поселився [PERSON]. Коли приїздила [PERSON], вона не ночувала у будинку, так як вона боїться Костю. Костя їй погрожує, і [PERSON] навіть писала заяву в міліцію. [PERSON] давала свідку гроші на оплату комунальних платежів по будинку, і свідок платила. Хто оплачує комунальні послуги на даний час, свідок не знає. Свідок пояснила, що в будинку вже три роки живуть квартиранти. Свідок [PERSON] пояснив, що останній раз він був у будинку, ще коли була жива бабуся (мати сторін), і що [PERSON] купував будівельні матеріали для ремонту вказаного будинку. Свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо, що [PERSON] проживає у спірному будинку, свідок допомагав йому переробляти опалення. Зі звіту з оцінки майна від 14.05.2015 року вбачається, що ринкова вартість оцінюваного будинку складає 265600 грн., також визначено вартість часток кожного співвласника (а.с.24-35). Відповідач [PERSON] заперечував проти вказаної оцінки майна, однак при цьому не надав суду будь-якого іншого акту оцінки майна чи висновку експертизи, які б спростували звіт з оцінки майна 15.05. 2015 року. Відповідач [PERSON] також не надав суду доказів щодо технічної можливості поділу та виділу в натурі 1/6 частки спірного будинку (що становить 7,86 кв.м.), у праві спільної часткової власності, з дотриманням санітарних та протипожежних норм і правил, шляхом виділення відокремленої частини будинку із влаштуванням окремої квартири, без відступлення від ідеальних часток співвласників. При цьому, як встановлено висновком експертизи, виділити з 69/100 частин будинку, що належать [PERSON] та [PERSON], 1/6 частину в житловому будинку в натурі не виявляється можливим (а.с.17). Позивач [PERSON] наполягає на припиненні права власності відповідача [PERSON] на частку у спільному майна та просить визнати права власності на цю частку за позивачем. Згідно з квитанцією №0.0.554706695.1 від 19.05.2016 року [PERSON] внесла на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Сумській області 30544,00 грн., що дорівнює ринковій вартості 1/6 частки 69/100 частин будинку, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Мендєлєєва, 9 (а. с. 237). В суді відповідач [PERSON] заперечував проти сплати йому будь-якої вартості компенсації вартості його частки будинку з підстав, що він не має будь-якого іншого житла, а за суму компенсації вартості його частки, яку йому пропонує [PERSON], він не зможе придбати собі житло. В суді позивач [PERSON], представник позивача [PERSON], позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] категорично наполягали на припинення права власності [PERSON] на 1/6 частину від 69/100 частину будинку, посилаючись на те, що він має інше житло, так як проживає у своєї колишньої дружини, він конфліктує із сусідами, влаштовує скандали та сварки, висловлює погрози та образи, зловживає спиртними напоями, тероризує сусідів, чим створює нестерпні умови для проживання. Крім того, [PERSON] не пускає [PERSON] до будинку, хоча їй як власнику належить 5/6 часток від 69/100 частин будинку, тобто значно більша частина, ніж [PERSON] Таким чином, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та [PERSON]. виникли правовідносини, що регулюються саме ст. 365 ЦК України та відповідно до якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, за наявності підстав, передбачених пунктами 1-4 частини першої вказаної статті. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Водночас у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» зазначено, що в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок (квартиру) є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку (квартирі) не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON], суд приходить до висновку, що хоча частка відповідача [PERSON] є незначною і не може бути виділена в натурі, а між сторонами дійсно склалися неприязні відносини, що унеможливлюють спільне користування власністю, однак припинення права власності [PERSON] на його частку в будинку завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки відповідач не має іншого житла, є інвалідом 3 групи, не має інших доходів крім пенсії, і буде позбавлений можливості придбати інше житло. Саме обставина незавдання істотної шкоди інтересам співвласника є визначальною при вирішенні позову про припинення права на його частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Доводи позивачів про те, що [PERSON] має інше житло та проживає зі своєю колишньою дружиною не підтверджені в суді жодними доказами. Як вбачається з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за [PERSON] зареєстровано лише 69/600 часток спірного будинку по вул. Мендєлєєва, 9, а іншого нерухомого майна він у власності не має (а.с.243-244). Квартира [ADDRESS], де раніше був прописаний [PERSON], є власністю колишньої дружини відповідача [PERSON], їй належить 1\\2 частина (а.с.241-242). Інша половина квартири, за поясненнями [PERSON], належить доньці його колишньої дружини від першого шлюбу [PERSON] Суд також приймає до уваги ту обставину, що [PERSON] у спірному будинку не проживала і не проживає, так як тривалий час працює за кордоном. Намірів вселитись та проживати в спірному будинку [PERSON] не виказувала. Доводи позивачів, що відповідач [PERSON] влаштовує конфлікти, сварки, погрожує, ображає суд приймає до уваги, однак зазначає, що вказані дії відповідача не є підставою для припинення його права власності на майно, натомість позивачі не позбавлені права у разі порушення [PERSON] їх немайнових прав, свобод та інтересів звернутися за їх захистом до суду, а у випадку вчинення [PERSON] адміністративних чи кримінальних правопорушень до органів поліції. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] про припинення права власності [PERSON] його частку в будинку з виплатою йому компенсації. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи що позов [PERSON], [PERSON] задоволено повністю, а зустрічний позов [PERSON] задоволено частково, суд вважає розподіляє судові витрати наступним чином: витрати на комплексну судово-будівельну та земельно-технічну експертизу, понесені позивачем [PERSON] (а.с.139-140, на загальну суму 3000 грн. (1500+1500) необхідно розподілити порівну між сторонами, та стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] частину понесених витрат в рівних долях, по 750 грн. з кожного. В звязку із задоволенням позову [PERSON], [PERSON] підлягає стягненню на їх користь з [PERSON] частина сплаченого ними судового збору у сумі 411,68 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved