Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі є власниками квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Київ Хімволокно» від 10 грудня 1997 року. В квартирі зареєстрована, однак фактично не проживає колишня дружина позивача [PERSON] - [PERSON] . Після розірвання шлюбу із сином позивача за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року, відповідач в квартирі не проживає. Увесь тягар на утримання майна несуть позивачі, жодних комунальних платежів та інших платежів щодо витрат на утримання квартири відповідач не сплачує та за адресою реєстрації не проживає. Будь-яких заяв про неможливе проживання та про збереження реєстрації за адресою спірної квартири відповідач не подавала, наміру вселятись до квартири не має, що є підставою звернення позивачів з даним позовом до суду. 23 жовтня 2020 року відповідач подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав того, що відповідач була змушена покинути житлове приміщення , оскільки її колишній чоловік [PERSON] створив нестерпні умови для проживання. Позивачами не було надано належних доказів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити. Представник позивачів в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовну заяву не визнали та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснили, що на даний час вона там не проживає. однак в квартирі є речі відповідача та її сина. За комунальні послуги вона не сплачує з 2018 року, однак не заперечує щодо їх сплати. Іншого житла відповідач не має та на даний час проживає у гуртожитку. Також зазначила, що вселилась в дану квартиру відповідач не в добровільному порядку, а шляхом судового рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення представника позивачів, пояснення відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. З пояснень та матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1997 року, 25/100 долі квартири [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 9-9 звор.) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 05 серпня 2006 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 974 - розірвано. (а.с. 20-22) Згідно актів, посвідчених начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 401, від 06.02.2019 року, 06.03.2019 року, 10.04.2019 року, 10.05.2019 року, 19.06.2019 року, 24.07.2019 року, 27.12.2019 року та 29.01.2020 року мешканцями будинку підтверджено, що [PERSON] не проживає в кім. [ADDRESS] з червня 2018 року по час складення актів. (а.с. 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19) За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 27) Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тлумачення статті 391 Цивільного кодексу України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.» Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: кім. [ADDRESS] , вказуючи на те, що відповідач, не будучи членом сім'ї позивачів, зареєстрована за адресою спірної квартири, не несе тягар утримання житла та порушує право позивачів як власників спірного нерухомого майна на реалізацію права користування та розпорядження належним на праві власності майном. В своєму відзиві відповідач зазначила, що вона не проживає в даному житлі у зв`язку з тим, що позивач [PERSON] всіляко перешкоджає їй там проживати, а саме, вживає алкогольні напої, постійно вчиняє сварки та не впускає її до кімнати. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідач на підтвердження того, що їй чиняться перешкоди у проживанні в даній кімнаті не надала будь-яких доказів. Заочне рішення суду від 25 квітня 2019 року та довідка про заборгованість по сплаті аліментів не стосуються предмету доказування по даній справі. Більше того, матеріали справи міститься відповідь Дніпровського УП ГУНП в м. Києві з якої вбачається, що звернень в період з 2018-2020 роках [PERSON] , яка зареєстрована к кімнаті [ADDRESS] стосовно перешкоджання проживання їх та неповнолітньому сину [PERSON] , [INFO] до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала свідчення, що вона є сусідкою позивачів з 1980 років. Відповідач є колишньою дружиною позивача-2. Повідомила, що вона не проживає близько двох років у зв`язку з чим ходила в ЖРЕО та складала акти про не проживання відповідача. На запитання представника позивачів повідомила, що складали близько 8 років. Останній раз відповідача бачила літом 2018 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала свідчення, що є сусідкою позивачів з 1978 року. Відповідача бачила декілька разів. Останній раз бачила літом 2018 року. Свідок [PERSON] є кумою позивача - 2 та відповідача. Пояснила, що підстав для виписки відповідача немає, оскільки вона самостійно утримує дитину. Відповідач пішла від позивача літом 2018 року коли [PERSON] в черговий раз прийшов в стані алкогольного сп`яніння. Близько місяця відповідач проживала разом з нею, допоки не знайшла свого житла. В спірній квартирі залишилися речі відповідача, її дитини та техніка. Також повідомила. Що відповідач добровільно виселилась з квартири та спроб вселитися не здійснювала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом відповідача. ЇЇ колишній чоловік зловживав алкогольними напоями, створював несприятливі умови для проживання у зв`язку з чим відповідач з дитиною пішла від нього. З 2018 року вона не проживає в спірній квартирі, однак речі [PERSON] залишила в квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою з 1986 року. відповідач знаю є невістку позивачки. [PERSON] не проживає в квартирі більше двох років. Зазначила, що сварок не бачила, поліція опитування не проводила. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved