Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, яким просили встановити факт того, що [PERSON] померла [INFO] являється дружиною [PERSON], померлого [INFO] та визнати за [PERSON], як спадкоємцем за законом першої черги право власності на 1/6 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] 1/3 частина якої, належала померлому [INFO] [PERSON] та визнати право власності за [PERSON], як спадкоємцем за заповітом право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що належала померлій [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що у свідоцтві про одруження після реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] їх прізвища вказані, як «[PERSON]» а прізвища у свідоцтвах про їх смерть вказані як «[PERSON]», тобто існує невідповідність у документах. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що спадкодавців знала давно та підтвердила факт того, що [PERSON] померла [INFO] являється дружиною [PERSON], померлого [INFO]. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що знав [PERSON] добре, вони разом працювали та товаришували. Підтвердив факт того, що [PERSON], померла [INFO] являється дружиною [PERSON], померлого [INFO]. Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 26.10.1993 року зареєстрованого за № 351, виданого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації, [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному тобто по 1/3 частині належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.06.1995 року виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів в Одеській області, [PERSON] помер, [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) № 37265419 від 29.04.2014 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.08.1955 року, виданого районним бюро РАЦСу Молотовського району Орловської області. Крім цього, зазначений факт підтверджено поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] допитаними в судовому засіданні; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.12.1959 року, виданого Октябирським районним відділом РАЦСу ; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.03.1988 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно статті 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці за законом першої черги після смерті [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцем [PERSON] тому вважаються такими, що прийняли спадщину відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не чинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги після смерті [PERSON] в управління та володіння спадковим майном фактично не вступав та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] не звертався, тобто вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Таким чином, оскільки спадкодавцю [PERSON] належала 1/3 частина вищезазначеної квартири та беручи до уваги те, що [PERSON] та [PERSON] прийняли зазначену спадщину, то [PERSON] та [PERSON] стали належати по 1/6 частини вказаної спадкової квартири (1/3:2=1/6). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.10.2013 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ст. ст. 1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], оскількм 1/3 частина належала на підставі свідоцтва про право власності від 26.10.1993 року зареєстрованого за № 351, виданого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації, а 1/6 частину вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON], але юридично не встигла оформити. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті Відповідно до заповіту від 14.10.2008 року за № 5962, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І. спадкодавець [PERSON] усе своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона матиме право заповіла [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту відповідно ст. 1241 ЦК України, після смерті [PERSON], немає. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 04.11.2013 року [PERSON] звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка була йому заповідана [PERSON] згідно вищезазначеного заповіту, тобто вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Письмовою відповіддю наданою державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 29.04.2014 року за № 968/02-14 позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із тим, що у свідоцтві про одруження після реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] їх прізвища вказані, як «[PERSON]», а прізвища у свідоцтвах про їх смерть вказані як «[PERSON]», тобто існує невідповідність у документах. Вислухавши пояснення сторін та свідків дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки представник відповідача визнала позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved