Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що вона являється власником житлового будинку по [ADDRESS] . 13 липня 2012 р. її донька [PERSON] з відповідачем зареєструвала шлюб. У зв`язку з цим 2013 р. приписала [PERSON] у своєму житловому будинку. В 2014 році шлюб між донькою та відповідачем було розірвано. [PERSON] не проживає більше одного року, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в житлі не має. У зв`язку з цим у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг ускладнюється вирішення питання щодо отримання субсидії. Тому, просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Представник позивачки [PERSON] адвокат Квятковський Д.В. в судове засідання подав письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів наведених в позовній заяві, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на веб порталі. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 25 квітня 1997 року серія ААІ №523684. Актами про встановлення факту не проживання, складеним депутатом Чортківської міської ради та трьох сусідів встановлено, що [PERSON] фактично не проживає по місцю реєстрації. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред`явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік.

Outcome: approved