Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою по [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що є власниками квартири, що розташована в [ADDRESS], у відповідності до свідоцтвапро право власності на житло, виданого органом приватизації Підволочиської селищної Ради народних депутатів від 30 квітня 1993 року на підставі розпорядження (наказу) № 50 від 29 квітня 1993 року. Згідно будинкової книги для прописки громадян, за вказаною адресою зареєстровані їх родичі - відповідачі по справі, проте [PERSON] проживає за іншою адресою понад 15 років, [PERSON] та [PERSON] - понад 9 років, жодної участі в утриманні квартири по [ADDRESS]не беруть, комунальних послуг не оплачують, допомоги у веденні підсобного господарства не надають. Будь-яких домовленостей щодо збереження за ними житлового приміщення не було, перешкод у користуванні житловим приміщенням їм ніхто не створював, реєстрація відповідачів у квартирі створює істотні незручності, оскільки на даний час виникли труднощі з оформленням субсидії, що призводить до надмірних матеріальних витрат по комунальних послугах. На даний час місце перебування відповідачів невідоме, добровільно знятися з реєстрації не бажають, а тому з метою захисту наших прав і законних інтересів просять позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивачі подали заяви з проханням справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідачі, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причин неявки не повідомили, відзиву не подали. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 30 квітня 1993 року органом приватизації селищної Ради народних депутатів, квартира яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності в рівних частках [PERSON] та членам її сім'ї: [PERSON] (помер [INFO]), [PERSON](прізвище після одруження [PERSON]), [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON].). Будинковою книгою для прописки громадян, що мешкають в квартирою по [ADDRESS] підтверджується факт реєстрації відповідача за вказаною адресою. З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15 травня 2018 року № 920, виданої виконкомом Підволочиської селищної ради вбачається, що до складу сім'ї [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в [ADDRESS] входить: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO],син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], онук [PERSON], [INFO], родич [PERSON], [INFO], родич [PERSON], [INFO] Згідно актів обстеження за адресою по [ADDRESS] від 12 січня 2018 року, 17 травня 2018 року, 12 березня 2018 року відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за зазначеною адресою не проживають, зокрема [PERSON], - понад 15 років, [PERSON], [PERSON] - понад 9 років. За вказаних обставин судом встановлено, що відповідачі, які є родичами власників, не проживають у житловому приміщенні, що належить позивачам на праві приватної спільної сумісної власності, понад один рік без поважних причин. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved