Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим нотконторою 10.12.01 р., спадкоємцями спадкового майна після смерті [PERSON], який помер [INFO]., а саме: [ADDRESS] в рівних частках стали вони як діти спадкодавця, та матір спадкодавця - [PERSON]. Право власності було зареєстроване 25.12.01 р. у Волинському облбюро техінвентаризації. Згідно з договором дарування частки квартири, посвідченого нотаріально 28.12.01 р., [PERSON] подарувала їм у рівних частках належну їй 1/3 частку у вищезазначеній квартирі. Вони стали співвласниками [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. У вересні стало відомо від відповідача - фізичної особи, що [PERSON] була власником Державного акта на право приватної власності на землю серії II - ВЛ № 028148, виданого 04. 02.03 р. відповідачем - Ковельською міськрадою народних депутатів, в розмірі 0,0 272 га, розташовану у [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд; 13.11.06 р. [PERSON] склала заповіт на користь відповідача - фізичної особи - щодо всього свого майна. Вважають, що рішенням Ковельської міськради від 27.12.02 р. № 7/7 та Державний акт на право приватної власності є недійсними, так як 20.12.01 р. вони успадкували по 1/3 частки вищезазначеної квартири, а згідно з договором дарування, стали власниками в рівних частках усієї квартири. [PERSON] перестала бути власником вказаної вище квартири. Оскільки, відповідно до п. 1 ст. 120 ЗК України, при переході права власності на жилий будинок що перебуває у власності особи, припиняється і право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок, і до особи, яка набула право власності на жилий будинок, переходить право користування на земельну ділянку або її частину, на якій розташований будинок, вони, ставши співвласниками квартири, стали користувачами земельної ділянки. Однак, по зверненню [PERSON] до відповідача - юридичної особи - з приводу передач їй земельної ділянки за вищезазначеною адресою, оспорюваним рішенням було передано останній безоплатно земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташовану по [ADDRESS] у розмірі 272 кв. м.. Відповідно, була виготовлена техдокументація із землеустрою земельної ділянки та 04.02.03 р. було видано оспорюваний Державний акт. Таким чином, відповідачем - юридичною особою - щодо [PERSON], яка не була власником частки у вищезазначеній квартирі з 2001 р., у 2002 р. приймається оспорюване рішення, видається оспорюваний Державний акт, чим порушено їх як землекористувачів право. Просять позов задовольнити та визнати недійсними як рішення Ковельської міськради Волинської області від 27.12.02 р. № 7/7 про безоплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, пл. 272 кв. м., розташовану по [ADDRESS] [PERSON], так і Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 04.02.03 р. Ковельською міськрадою народних депутатів серії II - ВЛ № 028148, на ім»я [PERSON] щодо земельної ділянки розміром 0, 0 272 га, що розташована у [ADDRESS] цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд. В судовому засіданні позивачі, кожен зокрема, позов підтримали, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами. Просять позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явились, хоча, кожен зокрема, належно оповіщені. Про причини неявки, відповідно, представника відповідача - юридичної особи, та відповідача - фізичної особи - суду не відомо. Попередньо, відповідач - юридична особа - подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності його представника. Письмових заперечень проти позову до суду не надійшло. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились. Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до часткового задоволення. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 17.05.14 р. відділом держреєстрації ацс по м Ковелю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області, після розірвання шлюбу із [PERSON] [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER], виданого 17.05.14 р. держреєстрацією ацс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської обл., після укладення 17.05.14 р. шлюбу із [PERSON] [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON]. Остання і є одним із позивачів у розглядуваній справі. Та обставина, що як позивачі, так і [PERSON] після смерті [PERSON] успадкували по 1/3 вищезазначеної квартири, стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. Та обставина, що позивачі отримали від [PERSON] в дар по 1/2 належної останній 1/3 частки у вищезазначеній квартирі, стверджується копією договору дарування частки квартири, посвідченого нотаріально 28.12.01 р.. Копією витягу з оспорюваного рішення Ковельської міськради Волинської області від 27.12.02 р. № 7/7 «Про безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна земельна ділянка), ведення садівництва», стверджується та обставина, що відповідачем - юридичною особою - було прийняте вищезазначене рішення про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель в межах норм [PERSON], яка проживала по [ADDRESS], земельної ділянки площею 272 кв. м. по [ADDRESS] Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю серії II - ВЛ № 028148, такий був виданий 04.02.03 р. [PERSON] на підставі вищезазначеного рішення Ковельської міської ради народних депутатів від 27.12.02 р. № 7/7, щодо земельної ділянки пл. 0, 0 272 га в межах згідно з планом, що розташована у [ADDRESS], для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, та зареєстрований у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 1 978. Як вбачається з копії будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у кв. [ADDRESS] копії паспорта позивача [PERSON], остання проживає у вищезазначеній квартирі з 05.07.07 р.. Згідно з копією техпаспорта на [ADDRESS], виготовленого КП «Волинське облбюро техінвентаризацї» 25.12.01 р., співвласниками вищезазначеної квартири є позивачі та [PERSON] у рівних частках - по 1/3 кожний. Як слідує із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] відділом держреєстрації ацс по м Ковелю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області, [PERSON] померла [INFO] у м. Ковелі Волинської обл. у віці 86 років. Відповідно до копії заповіту від 13.11.06 р., посвідченого нотаріально, [PERSON] все своє майно заповіла відповідачеві - фізичній особі у справі. Як стверджується матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON], [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] у рівних частка прийняли позивачі та [PERSON], а спадкова справа після смерті [PERSON] за станом на 01.12.14 р. не відкривалась. За змістом ст. 30 ЗК України (1990 р.), що був чинним на момент укладення договору дарування [PERSON] своєї частки у вищезазначеній квартирі позивачам, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог ст. 23 цього Кодексу. Тобто, за вищезазначеним договором дарування до позивачів як співвласників вищезазначеної квартири, перейшло право спільного користування земельною ділянкою, на якій розташована вищезазначена квартира. Іншого у договорі дарування його сторонами не зазначено. ЗК України в ред. 01 р., ст. 120 якого було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити лише на підставі цивільно - правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, набрав законної сили лише з 01.01.02 р. і діяв на час прийняття як оспорюваного рішення так і видання оспорюваного Державного акта. Однак, за станом на момент винесення оспорюваного рішення, діяли положення ст. 120 ЗК України (в ред. 01 р.) і, безперечно, відповідач - юридична особа, на думку суду, мала б перевірити, чи [PERSON], яка претендувала на отримання у приватну власність земельної ділянки, на якій розташована вищезазначена квартира, користувачем, власником тощо, житлового приміщення чи його частини, та на яких саме правах. Однак, відповідачем - юридичною особою неправомірно було передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель в межах норм як мешканці [ADDRESS], площею 272 кв. м., хоча власниками квартири являлись позивачі. Відповідно, у подальшому, [PERSON], на підставі оспорюваного рішення, відповідачем - юридичною особою - було неправомірно видано [PERSON] і оспорюваний Державний акт. Таким чином, оспорюване рішення відповідача - юридичної особи слід визнати недійсним не у повному обсязі, а лише в частині надання земельної ділянки у приватну власність [PERSON], а оспорюваний Державний акт, що виданій на підставі оспорюваного неправомірного рішення - в цілому. Тому позов підлягає до часткового задоволення. Позивачі просили суд стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати у справі. Однак, оскільки суду при зверненні з розглядуваним позовом до суду позивачами було надано квитанцію про сплату судового збору лише позивачем [PERSON], суд вважає, що, оскільки хоча частково, але обидві позовні вимоги немайнового характеру, задоволено, судові витрати лише позивача [PERSON] можуть бути відшкодовані шляхом стягнення їх в рівних частках на її користь з відповідачів. Підстав для стягнення судових витрат на користь позивача [PERSON] суд не вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: partial