Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивачка 18.09.2017 року звернулась до суду з позовом [PERSON], [PERSON], за яким просила: визнати [PERSON] батьком її сина, [INFO]; внести відомості до актового запису про народження її дитини сина, [INFO], зазначивши батьком [PERSON] та надати дитині його прізвище та імя по-батькові. В обґрунтування позову вказала, що з 10 вересня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що є актовий запис №1559, зроблений відділом ДРАЦС у Київському районі РС ОМУЮ. Від спільного шлюбу дітей не мають. Спільне життя з [PERSON] не склалось та за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року шлюб між ними було розірвано. При цьому, разом вони не проживали фактично з кінця 2015 року, а з середини 2016 року майже не спілкувались. Зазначила, що з червня 2016 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], вони мешкають разом, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет та взаємні права і обовязки подружжя. Перебуваючи у даному цивільному шлюбі, у них народився син 04 серпня 2017 року, про що пологовим будинком було видано відповідне медичне свідоцтво №1285. На звернення позивачки до органів РАЦС їй було повідомлено, що батьком дитини «автоматично» записується колишній чоловік [PERSON], проте оскільки це не відповідає дійсності та батьком дитини є [PERSON], звернулася до суду з дійсним позовом. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 10.09.2013 року до 30.03.2017 року, проте фактично з кінця 2015 року вони не мешкали разом та з 2016 року не спілкувались. З червня 2016 року вона проживає разом з [PERSON] як цивільна дружина, 04.08.2017 року у них народилась дитина син, проте зареєструвати його народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану ще не змогли. Пояснила, що листом від 03.10.2017 року №6786/47-42 Одеський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області повідомило їй, що батьком дитини може бути записаний лише її колишній чоловік [PERSON], так як з моменту розірвання шлюбу до моменту народження дитини не пройшло десять місяців та немає спільної заяви колишнього подружжя про невизнання колишнього чоловіка батьком дитини. Відділом реєстрації актів цивільного стану було розяснено право звернення до суду щодо вирішення питання про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження. Надала до суду копію індивідуальної картки №3/14 вагітної та породіллі, згідно якої батьком дитини вказано [PERSON] та просила задовольнити позов, оскільки дійсним батьком її сина є відповідач [PERSON], і вона не має можливості отримати заяву від [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав та просив задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що шлюб з позивачкою ще не зареєстрували, проте підтвердив, що вони дійсно проживають у цивільному шлюбі та він є батьком дитини (сина), народженої [PERSON] 04.08.2017 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд на підставі ст.. 169 ЦПК України, за згодою осіб, які брали участь у справі, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача [PERSON], сповіщеного належним чином. Дослідивши матеріали справу, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2013 року, який заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року було розірвано (справа №520/16690/16-ц) (а.с.8). Рішення суду набрало законної сили 11.04.2017 року. Згідно рішення суду від 30.03.2017 року сторони від шлюбу дітей не мали. З пояснень позивачки встановлено, що з кінця 2015 року вони з [PERSON] мешкали окремо, а середини 2016 року майже не спілкувались. Починаючи, з червня 2016 року позивачка мешкає з відповідачем [PERSON] як цивільна дружина, зазначене було визнане та підтверджено відповідачем [PERSON] у судовому засіданні. 04 серпня 2017 року позивачка народила дитину хлопчика, вагою 3000 грамів, про що КУ «Пологовий будинок №5» Управління охорони здоровя Одеського міськвиконкому було видано медичне свідоцтво про народження №1285 від 07.08.2017 року (а.с.9). Згідно індивідуальної картки №3/14 вагітної та породіллі жіночої консультації полового будинку №3, батьком дитини хлопчика, народженого [PERSON] 04.08.2017 року, зазначено [PERSON]. До теперішнього часу державна реєстрація народження дитини не здійснено. У підтвердження обґрунтування позову суду надано лист від 03.10.2017 року №6786/47-42, згідно якого Одеський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області повідомило позивачці, що батьком дитини може бути записаний лише її колишній чоловік [PERSON], так як з моменту розірвання шлюбу до моменту народження дитини не пройшло десять місяців та немає спільної заяви колишнього подружжя про невизнання колишнього чоловіка батьком дитини. Права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності до ст.. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно до ч.3 ст. 122 СК України, подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Між тим, як встановлено з пояснень позивачки та [PERSON], відповідач [PERSON] ухиляється від написання відповідної заяви, тобто у позивачки та [PERSON] існують перешкоди у реєстрації батьком народженої 04.08.2017 року дитини саме [PERSON]. Положеннями ч.2 ст. 125 СК України встановлено, що, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за рішенням суду. Відповідно до статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. У відповідності до ст..3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, виходячи з наданих позивачкою доказів, існування між нею та [PERSON] фактичних шлюбних відносин, що збігається у часі з періодом народження дитини хлопчика, та приймаючи до уваги відсутність належних та обґрунтованих заперечень зі сторони [PERSON] на посилання позивачки, суд приходить до висновку про можливість задоволення предявлених позовних вимог в частині встановлення батьківства. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про внесення відомостей до актового запису про народження її дитини сина, [INFO], зазначивши батьком [PERSON] та надати дитині його прізвище та імя по-батькові, суд відмовляє у звязку з відсутністю на час розгляду справи актового запису щодо народження вказаної дитини. Згідно до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Outcome: partial