Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 23 серпня 2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] належної участі у матеріальному утриманні дитини та в її утриманні не приймає, допомогу на дитину не надає. Відповідач працює в службі охорони магазину «Еко-маркет» та з його слів отримує заробітну плату більше 8000 грн. на місяць, має добрий стан здоровя, інших дітей не має, аліментів нікому не сплачує. На даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Вона самостійно несе витрати, повязані з утриманням та матеріальним забезпеченням дитини, тому вона бажає, щоб відповідач сплачував аліменти на утримання дитини та матеріальну допомогу на її утримання за рішенням суду. Уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, а також аліменти на її, [PERSON], утримання у розмірі 1/5 частини всіх видів його доходу, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала повністю. Згідно ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивачки суд вирішив можливим розглянути справу у її відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.18), до суду не зявився, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положення ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2014 року (а.с. 7). Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ОК № 313931, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 8). Дитина проживає та зареєстрована разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] (а.с. 10) та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає в [INFO], що вбачається з матеріалів справи. Позивачка не працює, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту Кролевецької райдержадміністрації та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні однієї дитини у розмірі 860 грн. (а.с. 9). Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання сина та позивачки, як дружини, до досягнення сином трьох років. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 141 СК України передбачає, що мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п.2, 3, 4 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, за змістом позову інших осіб на утриманні не має, повинен влаштовувати своє життя так, щоб забезпечувати свою дитину. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.180, 182, 183 Сімейного кодексу України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини, розмір яких суд визначає 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно з частинами 2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.80 СК України). Судом встановлено, що дитина [PERSON] Нікіта, [INFO], проживає з матірю (позивачкою), а тому остання має право на утримання від чоловіка батька дитини (відповідача) до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При визначенні розміру коштів на утримання [PERSON] суд враховує, що відповідач є працездатним, може надавати матеріальну допомогу, при цьому, суд також враховує, що позивачка не надала суду доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач на сьогодні має фінансову можливість сплачувати аліменти на дружину у розмірі 1/5 частини його доходу щомісячно, тому суд визначає розмір утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] Нікітою трьох років. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст.79 та ч. 1 ст. 191 СК України стягнення аліментів присуджується відповідачу від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп. Відповідно до ст. ст. 84, 91, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial