Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача Рожнятівського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2009 року з неї на користь ВАТ «Банк Демарк» стягнуто 11918,18 грн. на погашення кредиту за договором №108-071 від 12.09.2008 року, 119,18 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом, а всього разом 12157,36 грн. На виконання вказаного рішення суду, відділом ДВС Рожнятівського РУЮ 17.03.2010 року було відкрито виконавче провадження, а 07.05.2010 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Об`єктом обтяження являлось невизначене майно, все нерухоме майно. 05.12.2012 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), та роз`яснено, що повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання можливе в строк до 05.12.2013 року. Крім цього, 30.01.2015 року Національний банк України прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію неплатоспроможного банку ПАТ «Банк Демарк», і після завершення ліквідаційної процедури, 23.01.2020 року проведено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ПАТ «Банк Демарк» за №10641110033001921. Звернувшись з клопотанням до Рожнятівського відділу ДВС про зняття арешту з належного їй майна, отримала відповідь про те, що виконавчі провадження знищені за встановленим строком зберігання, що складає три роки і у державного виконавця відсутні передбачені Законом України «Про виконавче провадження» випадки для припинення накладеного на боржника обтяження. Наявність цього арешту обмежує її можливості у праві розпоряджатись нерухомим майном. Посилаючись на викладене, а також на те, що іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивачка просить задовольнити її вимоги. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача усудове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи без участі представника Рожнятівського ВДВС у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), при ухваленні рішення просив врахувати позицію Рожнятівського відділу державної виконавчої служби наданої у відповіді на заяву позивача від 10.09.2021 року. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.9) вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться записи про обтяження нерухомого майна, арешт нерухомого майна. З копії рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2009 року (а.с.10) вбачається, що в межах цивільної справи за позовом ВАТ «Банк Демарк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, з [PERSON] стягнуто на користь ВАТ «Банк Демарк» заборгованість в сумі 11918,18 грн. на погашення кредиту за договором №108-071 від 12.09.2008 року, 119,18 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи судом, а всього разом 12157 грн. 36 коп. Копією постанови державного виконавця від 05.12.2012 року(а.с.7-8) підтверджено, що виконавче провадження згідно виконавчого листа №2-751 від 14.12.2009 року повернуто стягувачу згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». З копії листа № 209-27/13310 від 10.09.2021 року наданого начальником Рожнятівського відділу ДВС на звернення позивачки [PERSON] про звільнення майна з під арешту (а.с.5) вбачається, що згідно відомостей що містяться в системі АСВП в Рожнятівському відділі ДВС серед інших перебувало на виконанні виконавче провадження згідно виконавчого листа №2-751 від 14.12.2009 року, виданого Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Банк Демарк», стягнення 12157,36 грн. боргу. Виконавче провадження закінчено 26.12.2013 року згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - повернення виконавчого документа стягувачеві (відсутність у боржника майна). Станом на 10.09.2021 року боржником не пред`явлено відомостей державному виконавцю про сплату боргу та виконавчого збору у розмірі 10 % від суми боргу, що підлягає стягненню та витрат виконавчого провадження згідно Закону України «Про виконавче провадження». Також станом на 06.09.2021, вищевказане виконавче провадження знищене за встановленим строком зберігання. Згідно інформації шо міститься у системі АСВП та у витягу про арешт всього нерухомого майна накладеного згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № АА966784 від 07.05.2010 року неможливо однозначно ідентифікувати стягувача та виконавче провадження згідно якого накладено арешт на майно боржника. Відтак правові підстави для зняття арешту державним виконавцем відсутні. Згідно копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.12) та витягу з інтернет сайту (а.с.13), 30.01.2015 року Національний банк України прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію неплатоспроможного банку ПАТ «Банк Демарк», і після завершення ліквідаційної процедури, 23.01.2020 проведено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ПАТ «Банк Демарк» за №10641110033001921. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Між тим, ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з вимогами ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи шодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника . Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на все невизначене нерухоме майно позивачки, порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна, оскільки суду не надано відомостей щодо наявності підстав для продовження наявного обтяження на майно позивачки, або ж наявності стосовно неї виконавчого провадження, в якому вона є боржником. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході розгляду справи, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved