Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спільне сумісне майно подружжя. Свій позов мотивувала тим, що 19.10.1996 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб. В період шлюбу, 06.07.2005 року, відповідач [PERSON] уклав договір купівлі - продажу трикімнатної квартири за адресою [ADDRESS] загальною площею 41,9 квадратних метрів. Вказана квартира придбана на кошти сім'ї, та є спільною сумісною власністю подружжя. 15.07.2005 року була проведена належна державна реєстрація прав власності на вказану квартиру. Рішенням Лубенської міської ради від 20.11.2013 року, вулицю Шліхтера в м. Лубни перейменовано на вулицю академіка Вернадського. Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 08.07.2011 року шлюб між ними розірвано, але вони продовжили проживати в спірній квартирі, разом з дітьми. На її прохання до відповідача про перереєстрацію на неї 1/2 частини спільної квартири, останній відповів відмовою, так як на його думку, квартира є його особистою власністю. Позивачка вважає, що таким чином було значно порушено її право на розпорядження належним їй майном, оскільки нерухомість набута сторонами та пройшла державну реєстрацію в установленому порядку в період шлюбу, а тому прохає суд визнати квартиру за адресою [ADDRESS] - спільною сумісною власністю подружжя її [PERSON] та відповідача [PERSON]. Визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. Також прохала стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, прохали їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи, в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. 27.02.2014 року головуючий ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст..60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 19.10.1996 року у Поставмуківській сільській Раді Чорнухинського району Полтавської області, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.26) і 08.07.2011 року за рішенням суду шлюб між ними було розірвано (а.с.29). Під час перебування у шлюбі, 06.07.2005 року за спільні кошти сторони придбали квартиру [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу (а.с.27), а тому, відповідно до ст.60, 70 СК України, суд вважає, що дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя і належить сторонам на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині кожному. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов слід задовольнити у повному обсязі. Крім цього, позивачкою при подачі до суду позову було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 759 гривень 10 копійок (а.с.1,23). Дані витрати слід стягнути з відповідача на користь позивачки на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved