Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 11.07.2019 року до суду з позовною заявою до [PERSON] , Третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, як Орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача - Орган опіки в особі Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Каланжов Владислав Іванович звернувся 17.03.2020 року до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача - Орган опіки в особі Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення способу участі батька у вихованні дитини. Короткий зміст та обґрунтування первісного позову Свої позовні вимоги позивачка за первісним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що з 08.12.2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON] . Дитина проживає разом з позивачкою та як стверджує остання, батько не приймає участі у вихованні спільного сина, не цікавиться їм, а лише формально сплачує аліменти, спільна дитина фактично не пам`ятає свого батька, як стверджує позивачка за первісним позовом, під час спільного життя з [PERSON] він здійснював відносно неї психологічне насилля, приходив до дитини в нетверезому стані, тому вважає за доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав. Короткий зміст та обґрунтування зустрічного позову Свої зустрічні позовні вимоги відповідач за первісним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що від шлюбу з позивачкою він має спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.10.2015 року по справі №495/6131/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з нього стягуються аліменти у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Заборгованості по аліментам станом на теперішній час не має. Окрім того, представник позивача стверджує, що позивачка самостійно вирішила змінити місце проживання дитини, не повідомила про це батька дитини та перешкоджає у спілкуванні дитини з батьком, заблокувала його у мессенджерах, не приймає подарунки, які батько привозить дитині. Також він зазначає, що ніколи не проявляв ніякого насилля до своєї колишньої дружини та не перебував в нетверезому стані, коли приходив до спільного з позивачкою сина. Враховуючи вищезазначене, позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визначити спосіб його участі у вихованні спільного сина [PERSON] , з можливістю систематичних побачень, а саме: -двічі на місяць (через тиждень) з п`ятниці з 17 години 00 хвилин до неділі 19 години 00 хвилин, в тому числі за місцем проживання чи перебування батька; -в інші дні - за домовленістю із матір`ю; -перші два місяці з моменту набуття рішенням суду чинності - зустрічі з сином проводити в присутності матері дитини - [PERSON] по вихідних за місцем проживання матері з дитиною або у місцях громадського відпочинку; Визначити за [PERSON] право по десять днів поспіль проводити разом з сином [PERSON] за місцем проживання батька або в місцях оздоровлення (курорти, санаторії, туристичні подорожі тощо.) Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2019 року було витребувано з Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] . Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача - Орган опіки в особі Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення способу участі батька у вихованні дитини було об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2021 року було закрито підготовче провадження по даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.03.2021 року було витребувано з Державної прикордонної служби України відомості щодо перетинання кордону за останні п`ять років [PERSON] .. Короткий виклад позицій сторін по справі В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] свої первісні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що після розлучення з відповідачем за первісним позовом [PERSON] , останній як батько не цікавився їхнім спільним сином, а мати відповідача за первісним позовом сплачує аліменти, щоб відповідач міг працювати закордоном. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала у повному обсязі, оскільки спільний син сторін не пам`ятає батька, та на її думку спілкування з ним призведе до негативних наслідків для дитини. В судовому засіданні адвокат Каланжов В.І., який діє в інтересах відповідача за первісним позовом [PERSON] проти задоволення первісних позовних вимог заперечував у повному обсязі, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачкою за первісним позовом [PERSON] не надано, попередній висновок органу опіки та піклування від 31.10.2019 року є передчасним, про дату та час засідання комісії, на якій цей висновок був прийнятий [PERSON] відомо не було, оскільки він перебував на заробітках закордоном. Окрім того, позивачкою за первісним позовом чиняться перешкоди відповідачу за первісним позовом [PERSON] у його спілкуванні з сином, а саме колишня дружина не дозволяє [PERSON] бачитися з сином, не приймає подарунки, які привозить [PERSON] з Польщі для сина, що підтверджує роздруківка з мессенджера «Viber» та скарга до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. Враховуючи вищезазначене, представник відповідача за первісним позовом [PERSON] просить задовольнити зустрічні позовні вимоги та визначити спосіб його участі у вихованні спільного сина [PERSON] , з можливістю систематичних побачень, а саме: -двічі на місяць (через тиждень) з п`ятниці з 17 години 00 хвилин до неділі 19 години 00 хвилин, в тому числі за місцем проживання чи перебування батька; -в інші дні - за домовленістю із матір`ю; -перші два місяці з моменту набуття рішенням суду чинності - зустрічі з сином проводити в присутності матері дитини - [PERSON] по вихідних за місцем проживання матері з дитиною або у місцях громадського відпочинку; -визначити за [PERSON] право по десять днів поспіль проводити разом з сином [PERSON] за місцем проживання батька або в місцях оздоровлення (курорти, санаторії, туристичні подорожі тощо.) В судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] підтримав думку свого адвоката та зазначив, що бажає брати участь у вихованні сина, ніколи не вчиняв насильство ані до колишньої дитини, ані до спільної дитини, проте позивачка [PERSON] чинить його перешкоди у спілкуванні з сином, тому просить задовольнити його зустрічний позов. В судове засідання представник третьої особи за первісним позовом - Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування не з`явився, про те надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, висновок від 31.10.2019 року №2608-4704 підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача за зустрічним позовом - Орган опіки та піклування в особі Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області позовні вимоги за первісним позовом підтримала, зустрічний позов просила вирішити на розсуд суду. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.12.2012 року. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2015 року по справі №495/6127/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 15.05.2013 року Виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №37. В матеріалах справи наявний Висновок Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] від 31.10.2019 року, оскільки як зазначено в даному висновку, позивачка за первісним позовом протягом останніх двох років проживає у м. Винники, винаймає житло, батько дитини участі у вихованні спільної дитини не приймає. Згідно Висновку органу опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №01-39/2768 від 03.06.2016 року, було визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , а саме право батька бачитися з дитиною за місцем свого проживання кожні вихідні, тобто в суботу та неділю з 10.00 до 18.00 за попередньою домовленістю з матір`ю за умови дотримання прав та інтересів дитини. Також в даному висновку було зазначено, що відповідач [PERSON] з 19.08.2008 року по 03.06.2016 року працював в ТОВ «ПТК Шабо» на посаді обробника виноматеріалів. Зарекомендував себе з позитивної сторони, має постійне місце роботи, спиртні напої не вживає. В матеріалах справи наявний Стислий витяг з акту про одруження серії [NUMBER] , згідно якого вбачається, що відповідач [PERSON] з 23.10.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з громадянкою Республіки Польща [PERSON] . Відповідно до Довідки про працевлаштування від 19.03.2021 року відповідач за первісним позовом [PERSON] працює на посаді працівника автомобільної лінії виробництва в ТОВ «MANPOWER SERVICE». Згідно Консультації дитячого психолога Одеського центру медико-соціальної реабілітації жертв насилля в сім`ї від 19.03.2021 року, спільного сина сторін треба оберігати від психотравматичних ситуацій для уникнення невротичного розвитку особистості. Відповідно до Довідки №50 від 30.03.2021 року, виданої Білгород-Дністровською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №5, де на даний час навчається спільна дитина сторін, з усіх питань, що стосуються дитини [PERSON] , класний керівник звертається до матері - [PERSON] . Згідно Витягу з Протоколу №3 засідання комісії з питань захисту прав дитини Шабівської сільської ради від 28.05.2021 року, комісія вирішила питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] залишити на розгляд Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області. Також, як вбачається з матеріалів справи 08.01.2021 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звертався зі скаргою до органів місцевого самоврядування щодо вчинення позивачкою за первісним позовом перешкод у спілкуванні зі спільною дитиною. Відповідно до наданих даних Центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у період з 15.04.2016 року по 15.04.2021 року відповідач [PERSON] неодноразово перетинав державний кордон з Республікою Польща та з наданих даних вбачається, що станом на теперішній час він майже весь час мешкає в зазначеній вище країні. Допитана у якості свідка в судовому засіданні [PERSON] повідомила, що вона є хрещеною мамою спільної дитини сторін, відносини між сторонами по справі були не дуже добрі, коли спільний син сторін був у лікарні, відповідач за первісним позовом [PERSON] не приходив до нього та не цікавився дитиною. Допитана у якості свідка в судовому засіданні [PERSON] повідомила, що знає обох сторін близько 10 років, та бачила відповідача за первісним позовом [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння, позивачка за первісним позовом [PERSON] дзвонила їй та скаржилася, що [PERSON] її ображав, теплих відносин між сторонами не було. Зараз у позивачки за первісним позовом [PERSON] є чоловік, у неї з ним хороші відносини. Клопотання позивачки за первісним позовом [PERSON] про допит малолітньої дитини [PERSON] в судовому засіданні було подано позивачкою [PERSON] після закриття підготовчого провадження по справі, тому суд позбавлений процесуальної можливості його розглянути. Щодо первісних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, як Орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліт Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України передбачений вичерпаний перелік правових підстав позбавлення особи батьківських прав. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зокрема п. 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 17 вищезазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до п. 1 ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини», держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п.94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09). Європейський Суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Європейський Суд з прав людини висловив правову позицію, зазначивши, що суд, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, повинен був, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (справа «Шульц проти Польщі» (Schultzv. Poland), № 50510/99, від 08 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини» (RemmoandUzunkayav. Germany), № 5496/04, від 20 березня 2007року; та «Полашек проти Чеської Республіки» (Polasekv. CzechRepublic), № 31885/05, від 08 січня 2007року). Фактичне розірвання сімейних зв`язків, що означає позбавлення дитини її коріння, може бути виправдане лише за виняткових обставин, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року). Разом з тим, в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошено на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (у справах, що стосуються прав та інтересів дитини), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, суд приходить до обґрунтованого висновку, що Висновок Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] від 31.10.2019 року, не є достатньо обґрунтованим, не відповідає дійсним обставинам, що мають місце між сторонами, є таким, що складений передчасно та суперечить інтересам дитини. Окрім того, в Витязі з Протоколу №3 засідання комісії з питань захисту прав дитини Шабівської сільської ради від 28.05.2021 року зазначено про недостатність належних доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, відповідно до ч.1 ст.77 та ч.1 ст. 80 ЦПК України. З досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина [PERSON] , регулярно сплачує аліменти, намагається встановити контакт з сином, привозить йому подарунки. Натомість та обставина, що батько дитини - [PERSON] на даний час постійно проживає та працює в Республіці Польща не свідчить про його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що первісні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, як Орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю, оскільки матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили про ухилення відповідача за первісним позовом [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача - Орган опіки в особі Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення способу участі батька у вихованні дитини, суд зазначає наступне. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Частиною 2 ст.157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Статтями 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд переконаний, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - зі своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дітей. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні спільного сина сторін, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав [PERSON] , а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дітей. Таким чином, в судовому засіданні було достаменно встановлено, що відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] чинить перешкоди позивачу за зустрічним позовом [PERSON] в участі у вихованні спільного сина [PERSON] без поважних причин, зокрема, не дозволяє позивачу за зустрічним позовом бачитись з сином, не приймає від нього подарунки, якій він привозить для дитини, не виходить на контакт з батьком дитини щодо домовленості для зустрічі батька з дитиною. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] на даний час одружений, має сталі соціальні зв`язки, згідно характеристики, наданої з попереднього місця роботи характеризується позитивно, не зловживає спиртними напоями, має постійний стабільний заробіток. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради за №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересам дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага маж бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України»). У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Із систематичного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд приймає до уваги вік дитини, більшу прив`язаність до матері, а отже для відновлення та розвитку довірливих взаємовідносин батька і сина доцільно задовольнити зустрічні позовні вимоги частково, встановивши можливість зустрічей батька з дитиною у дні та час, визначені висновком Білгород-Дністровської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування №01-39/2768 від 03.06.2016 року, з врахуванням тієї обставини, що батько дитини [PERSON] на даний час мешкає в іншій країні. Визначений спосіб участі позивача за зустрічним позовом [PERSON] у вихованні дитини та спілкування з нею відповідатиме можливості дитини сприймати піклування кожного з батьків про її здоров`я, фізичних та духовний розвиток, сприятиме моральному піднесенню дитини. Суд, надавши належну оцінку вищезазначеному,

Outcome: partial