Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду з позовом до Адміністрації Дніпровського району в якому просить визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/2 частку квартири, житловою площею 26,6 кв.м. загальною площею 41,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], що належала померлій [INFO] року [PERSON].. В обгрунтування позову вказала, що вона, [PERSON], з березня 2006 року до теперішнього часу постійно проживає у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. На момент заселення у вказану квартиру, вона на праві спільної часткової власності належала [PERSON] та її сину [PERSON]. Підставою для отримання права на користування та володіння вказаною квартирою була згода її співвласника [PERSON] На момент її заселення у квартиру, в житловому приміщенні ніхто не проживав, воно було у занедбаному стані, ніхто не слідкував за житловим станом квартири, не сплачував квартирну плату та комунальні послуги. Між нею та [PERSON] був укладений попередній договір купівлі - продажу вказаної квартири. Вони домовилися, що після досягнення її сином [PERSON], [INFO], віку повноліття, між нею та власниками квартири буде укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна. А до того часу вона буде володіти та користуватися квартирою, сплачувати квартирну плату та комунальні послуги, приведе квартиру у належний житловий стан. Саме на виконання досягнутої між ними домовленості, вона зі згоди співвласника квартири, заселилися у житлове приміщення. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу всієї квартири станом на березень 2006 року було неможливим, оскільки [PERSON] рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 листопада 2003 року була позбавлена батьківських прав щодо свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], і на належну її неповнолітньому сину 1/2 частку квартири по [ADDRESS] було накладено заборону на її відчуження. [PERSON] час від часу навідувалася до квартири по [ADDRESS], вона давала їй грошові кошти та продукти харчування, і вона знову зникала. З лютого 2007 року [PERSON] перестала з'являтися у квартирі, а згодом їй стало відомо, що [INFO] року вона померла. Після її смерті вона продовжувала користуватися та володіти всією квартирою. 25 липня 2007 року [PERSON] досяг повноліття, і вона отримала можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу квартири, оскільки після смерті матері він став вважатися єдиним власником квартири по [ADDRESS], 1/2 частка якої належала йому на підставі договору дарування, а право власності на іншу 1/2 частку він мав би набути в порядку спадкування за законом після своєї померлої матері. Зустрівшись із ним, вони домовилися про укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири, обумовили всі істотні умови договору, ціну, за яку буде продана квартира. Побоюючись обману та шахрайства, вона звернулася до агентства з нерухомості «Дис - Лідер», за допомогою по супроводженню юридичного оформлення правочину, і між ними було укладено договір про те, що, начебто, вона звернулася до агентства з приводу надання їй послуг про пошук нерухомого майна, яке вона бажала придбати у власність. 26 липня 2008 року між нею та [PERSON], в присутності представників агентства нерухомості, було укладено письмовий договір завдатку на подальшу купівлю-продаж квартири по [ADDRESS], згідно якого вона передала [PERSON] 1437,00 грн. в якості завдатку на виконання своїх зобов'язань щодо придбання квартири, а [PERSON] зобов'язався продати нерухоме майно, представити всі необхідні правовстановлюючі документи на квартиру, в тому числі й свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири, що належала його померлій матері [PERSON], для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. 27 вересня 2008 року [PERSON] отримав від неї повну суму вартості квартири в розмірі 13000,00 доларів США. Отримавши грошові кошти за продаж вказаної квартири, [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив її сина [PERSON] юридично оформити його право на спадщину та укласти від його імені договір купівлі-продажу квартири. Після посвідчення довіреності та отримання грошових коштів [PERSON] виїхав із міста Дніпродзержинська. В подальшому з'ясувалося, що [PERSON], взагалі не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON], а звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини від імені спадкоємця на підставі нотаріально посвідченої довіреності законом не передбачено. Тому виявилося, що вона ніяким чином не могла нотаріально посвідчити укладений між нею та [PERSON] договір купівлі-продажу вказаної квартири . Для захисту своїх цивільних прав вона звернулася до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що був укладений між нею та [PERSON], дійсним. Не зважаючи на заперечення [PERSON], суд визнав всі зазначені вище обставини, встановив факт продажу [PERSON] всієї квартири та отримання від неї грошової суми повної вартості квартири. Але в зв'язку з неприйняттям [PERSON] у встановленому законом порядку спадщини після свої померлої матері [PERSON] та неотриманням ним свідоцтва про права на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, право власності на яку залишилося зареєстрованим за [PERSON], суд задовольнив її позов частково, а саме: рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 грудня 2012 року за нею було визнане право власності на 1/2 частку квартиру по [ADDRESS], жилою площею 26,6 квм., загальною площею 41,3 кв.м., що належала [PERSON] Крім цього, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 грудня 2012 року була скасована заборона на відчуження належної [PERSON] 1/2 частки квартири по [ADDRESS], що була накладена рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 листопада 2003 року. Зазначене рішення суду не було оскаржене і набрало законної сили. Протягом певного часу вона намагалася знайти законні шляхи для визнання за собою права власності на 1/2 частку квартири, що належала [PERSON], право на користування та володіння якою вона набула зі згоди власника нерухомого майна, що фактично було підтверджено потенційним спадкоємцем власника майна [PERSON] А тому відкладала реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири, власником якої вона була визнана на підставі рішення суду від 18 грудня 2012 року. В березні 2016 року сплинуло 10 років з того моменту, коли вона, зі згоди співвласника нерухомого майна, заселилася у квартиру по [ADDRESS]. А отже вже 10 років вона добросовісно користуюся та володіє 1/2 часткою квартири, що належала померлій [PERSON]. До теперішнього часу ні [PERSON], який мав право на спадкування за законом після своєї померлої матері, ні будь-які інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися, фактично спадщину не приймали і свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не видавалося. Не визнавалася спадщина [PERSON] і відумерлою. Вона постійно проживає у вказаній квартирі, підтримує квартиру у належному житловому стані, користується комунальним послугами, що надаються до квартири і оплачує їх та квартирну плату. 26 квітня 2016 року, на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 грудня 2012 року, за нею було зареєстровано право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON]. Таким чином, зазначене вище дає їй підстави вважати себе власником 1/2 частки квартири, яка належала [PERSON], право власності на яку вона набула за набувальною давністю, оскільки з березня 2006 року вона добросовісно, зі згоди власника нерухомого майна, заволоділа 1/2 часткою квартири, розташованою по [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON], і продовжує до теперішнього часу, тобто більше десяти років відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, тобто виконую всі дії, які належить виконувати власнику нерухомого майна. Вважає, що на теперішній час вона набула право власності на 1/2 частку квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] До судового засідання позивачка не з'явився, надавши суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу слухати за її відсутністю. (а.с.45). Представник відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує . (а.с.41). Суд, враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, в судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до акту про проживання № 37 від 21 квітня 2016 року, складеним техніком - наглядачем ТОВ «Крона-Сервіс 4» та затвердженим директором ТОВ «Крона-Сервіс 4» [PERSON], з березня 2006 року до теперішнього часу постійно проживає у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. (а.с.9). На момент заселення у квартиру [ADDRESS] квартира на праві спільної часткової власності належала [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON], виданим 03 березня 2001 державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Гнєзділовою Л.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2364, та договором дарування 1/2 частини квартири, укладеним 17 березня 2001 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Ізотовою В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 473 (а.с.10,11). В зв'язку з неприйняттям [PERSON] у встановленому законом порядку спадщини після свої померлої матері [PERSON] та неотриманням ним свідоцтва про права на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, право власності на яку залишилося зареєстрованим за [PERSON], рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 грудня 2012 року за [PERSON] було визнане право власності на 1/2 частку квартиру по [ADDRESS], жилою площею 26,6 кв.м., загальною площею 41,3 кв.м., що належала [PERSON] (а.с.15-16). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 грудня 2012 року була скасована заборона на відчуження належної [PERSON] 1/2 частки квартири по [ADDRESS], що була накладена рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 листопада 2003 року (а.с.14). Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація про спадкодавця [PERSON], 1955 року народження, померлої [INFO] року - відсутня. (а.с.48). В березні 2016 року сплинуло 10 років з того моменту, коли [PERSON], зі згоди співвласника нерухомого майна, заселилася у квартиру по [ADDRESS]. А отже вже 10 років вона добросовісно користуюся та володіє 1/2 часткою квартири, що належала померлій [PERSON]. Відповідно до ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає із положень Статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). Отже, оскільки позивачка [PERSON] протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє квартирою, за позивачем може бути визнано право власності на квартиру за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved