Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять усунути перешкоди в користуванні власністю, а саме житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням. В обґрунтування вимог вказано, що позивачам на праві власності належить по 49/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача, однак він не є членом сім`ї позивачів, не проживав та не проживає у будинку, житлом не цікавиться, участі в утриманні будинку не приймає, а реєстрація відповідача у належному позивачам будинку створює їм перешкоди в отриманні соціальних пільг з оплати комунальних послуг. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, подали до суду заяву, у якій просили розгляд справи проводити без їх участі, позов підтримали та просили задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 13.07.2021 електронною поштою до суду надійшла заява відповідача, зі змісту якої вбачається, що відповідач проти задоволення позову не заперечує, за спірною адресою давно не проживає та має інше місце проживання. До заяви долучив копію посвідки на тимчасове проживання в Україні, з якої вбачається, що місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи зазначене, приписи ст. 206, 207 ЦПК України, встановивши, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідача чи третіх осіб, а також те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе завершити розгляд справи у підготовчому засіданні, за відсутності відповідача та з урахуванням визнання останнім позовних вимог у справі. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить 49/100 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] ; позивачу [PERSON] на праві власності належить 51/200 ідеальних частин житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями договорів дарування частини житлового будинку від 27.07.2017 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9-14). Згідно з довідкою Приватного підприємства «Управляюча компанія «Житлове експлуатаційне підприємство №1» від №1659 від 27.11.2020, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до довідки Приватного підприємства «Управляюча компанія «Житлове експлуатаційне підприємство №1» від №1684 від 03.12.2020, згідно з поясненнями свідка [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , та свідка [PERSON] який проживає за адресою: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с. 15). Статті 15 та 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті. Положеннями ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст.405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. На підставі викладеного, встановивши, що відповідач не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] , позов визнав, позивачі є повноправними власниками будинку, вважають, що їх права порушуються та вимагають усунення такого порушення, а тому заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах законодавства та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, позивачам слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору, а саме [PERSON] слід повернути 243,80 грн, [PERSON] - 420,40 грн. Щодо судового збору в іншій частині (50%, 454,00 грн), судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Outcome: approved