Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду до [PERSON] , третя особа: Святошинський районний відділ у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві про визнання батьківства, стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 2002 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] .. Від сумісного проживання мають доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої в свідоцтві про її народження, відповідно до ст. 135 СК України, зазначений неіснуючий [PERSON] . З відповідачем по справі двічі реєструвала шлюб: спочатку у 2004 році, який був розірвано 28.09.2005 року; повторно- 12.03.2009 року, який був розірваний рішенням суду від 19.08.2011 року. Від сумісного проживання з відповідачем мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач не оспорював факту батьківства по відношенню обох доньок, обіцяв владнати питання щодо визнання батьківства по відношенню до доньки [PERSON] . У зв`язку з тим, що у 2020 році він заявив, що не визнає свого батьківства, позивачка просить визнати [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] . В подальшому позивачка збільшила свої позовні вимоги, а саме просила визнати [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] , [INFO] ; внести зміни до актового запису про народження № 342, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Будьоннівського районного управління юстиції м. Донецьк від 30.07.2003 року, де зазначити батьком дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.02.2021 року і до досягнення дитиною відповідного віку. ( а. с. 63-72). Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав і пояснив, що [PERSON] не є його донькою. Він дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від сумісного проживання вони мають одну спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу він за рішенням суду на користь позивачки на утримання доньки [PERSON] сплачував аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу щомісячно. Аліменти виплачувались до серпня 2013 року включно. Оскільки він залишився проживати в м. Донецьк, а позивачка проживає в м. Києві, він позбавлений можливості перераховувати аліменти позивачці, проте не відмовляється їх сплачувати. Також відповідач зазначив, що в останній час позивачка займається переслідуванням його нової сім`ї. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 49-50). Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Пояснила, що знайома з відповідачем по справі з травня 2002 року, вони зустрічались, однією сім`єю не проживали, кожний жив своїм життям. Від близьких відносин з відповідачем [INFO] у неї народилась донька [PERSON] , в свідоцтві про народження якої батько був зазначений з її слів. В подальшому, в жовтні 2004 році вони з відповідачем по справі офіційно зареєстрували шлюб, який був розірваний 28.09.2005 року. В другий раз вони уклали шлюб в березні 2009 року, який був розірваний рішенням суду від 19.08.2011 року. Від сумісного проживання мають дитину [PERSON] , [INFO] . На теперішній час відповідач за рішенням суду повинен сплачувати на її користь на утримання другої доньки аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але вона їх не отримує у зв`язку з тим, що останній проживає на непідконтрольній українській владі території. Вважаючи, що відповідач є батьком її першої дитини доньки [PERSON] , просила визнати відповідача батьком доньки та стягнути з нього на свою користь аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходу. Відповідач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність (59,132-133). Представник третьої особи Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 61,166). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає сторони, з позивачкою навчалась в інституті, була свідком на її весіллі. Їй відомо, що сторони зустрічались приблизно з 2001-2002 року. Від близьких стосунків у них у 2003 році народилась донька [PERSON] , відповідач вважав її своєю донькою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка по справі є його рідною сестрою. У 2003 році у позивачці від відповідача народилась донька [PERSON] . Через рік сестра одружилась з батьком своєї дитини, проживали у батьків. Стосовно відносин, які склались між сторонами на момент народження доньки [PERSON] , йому нічого невідомо, оскільки він проживав окремо від своїх батьків. Ухвалою суду від 08.02.2021 року по справі призначена судово-генетична експертиза, на виконання якої поставлені питання : « Чи мають [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] спільного батька. Згідно висновку генетипоскопичного дослідження від 05.04.2021 року за № 29850 Медико-генетичного центру « Мама папа» № 29850 від 05.04.2021 року ґрунтуючись на результатах, отриманих при аналізі індивідуалізуючих маркерів Х-хромосомами, ймовірність того, що доно зразка Передбачувана сестра « [PERSON] , [INFO] » і донор зразка Передбачувана сестра « [PERSON] , [INFO] » є кровними сіблінгами, тобто мають обох спільних батьків, становить 99,99%, оскільки у них виявлено збіг алелів умовно батьківського походження по всіх 12 проаналізованих STR локусах. Ймовірність спорідненості в 422127000000 разів вища, ніж у випадкових людей загальної популяції( а. с. 122). Суд, вислухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони познайомились в травні 2002 року, зустрічались, проте однією сім`єю не проживали. [INFO] у позивачці народилась донька [PERSON] , в свідоцтві про народження якої відомості про батька зазначені зі слів позивачки. ( а. с. 9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] 28.09.2005 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 6). В подальшому, 12.03.2009 року сторони вдруге уклали шлюб, який був розірваний рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 19.08.2011 року ( а. с. 7-8). Від сумісного проживання з відповідачем мають сумісну дитину доньку [PERSON] , [INFO] ( а. с. 10). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просить визнати відповідача [PERSON] батьком дитини, посилаючись на норми ст. 128 СК України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до п. 1, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року « Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі ( ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто раніше 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. ( п. 3 Постанови). 01 січня 2004 року набрав чинності СК України, у зв`язку із чим, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ про встановлення батьківства, слід виходити з дати народження дитини, тому якщо дитина, батьківство щодо якої оспорюється, народилась до [INFO] , необхідно застосувати норми КпШС України. Враховуючи той факт, що дитина народилась [INFO] , суд вважає, що питання про встановлення, у цьому випадку, повинно регулюватися нормами КпШС України. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 53 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами визнання батьківства можуть буті: листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однією із зазначених обставин. Підстави для визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України, відрізняються від підстав його встановлення згідно зі статтею 53 КпШС України. Ця стаття не містить такої підстави встановлення батьківства, яка ґрунтується на проведеній медичній молекулярно-генетичній експертизі. Проте частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Рішення щодо визнання, встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватися усі докази в сукупності. Враховуючи наведене, правильним та обґрунтованим є висновок про доведення факту батьківства відповідача на підставі показань свідків, фотографій, а також висновку експерта про беззаперечне біологічне батьківство відповідача. Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними в Постанові ВСУ КЦС від 28.08.2019 року в справі № 754/3558/16-ц Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Аналогічні правові позиції викладені в Постанові ВСУ КЦС у справі № 676/1200/20 від 06.04.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону « Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз. Відповідно до ст. 9 Закону « Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 21 Закону « Про судову експертизу» фахівці, які не є працівниками державних спеціалізованих установ і мають на меті здійснювати експертну діяльність, проходять навчання з відповідної експертної спеціальності в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України з урахуванням обмежень, передбачених законом. Для забезпечення належного професійного рівня фахівці, які не є працівниками державних спеціалізованих установ і отримали кваліфікацію судового експерта, крім тих, які мають науковий ступінь, один раз на три роки повинні пройти стажування в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України відповідно до спеціальності та підтвердити рівень своїх професійних знань. Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово- медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово- медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями « Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства ( материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Зокрема, у п. 1.4 правил проведення судово-медичних експертиз визначено, що проводити експертизу у відділенні можуть працівники бюро - судово-медичні експерти, які пройшли підготовку з судово-медичної імунології. Ухвалою суду від 08.02.2021 року за клопотанням позивачки дійсно була призначена судово-генетична експертиза, виконання якої було доручено Медико-генетичному Центру « Мама папа». Клопотання вирішувалось, виходячи з принципу змагальності сторін, в судовому засіданні в письмовому провадженні, та позивачкою не було надано доказів на підтвердження статусу Медичного Центру « Мама папа» та статусу спеціалістів, яким доручено провести експертизу. Відповідно до висновку генотипоскопічного дослідження № 29850 від 05.04.2021 року ґрунтуючись на результатах, отриманих при аналізі індивідуалізуючих маркерів Х-хромосомами, ймовірність того, що доно зразка Передбачувана сестра « [PERSON] , [INFO] » і донор зразка Передбачувана сестра « [PERSON] , [INFO] » є кровними сіблінгами, тобто мають обох спільних батьків, становить 99,99%, оскільки у них виявлено збіг алелів умовно батьківського походження по всіх 12 проаналізованих STR локусах. Ймовірність спорідненості в 422127000000 разів вища, ніж у випадкових людей загальної популяції( а. с. 122). Як встановлено судом, згідно наданої до матералів справи разом з висновком ліцензії ( а. с. 123) Центр « Мама папа» не має статусу експертної установи, вид діяльності - медична практика. Висновок був сформований завідувачем клініко-діагностичної лабораторії ТОВ «мама Папа» [PERSON] , яка має повну вищу освіту за спеціальністю «Генетика», диплом магістра , проте не є фахівцем експертом в області судово-медичної імунології. Відповідно до ч. 7 ст. 103 ЦПК України призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів. В судовому засіданні, проведеному після отримання висновку, позивачкою зазначено про її обізнаність про статус Медичного Центру «Мамапапа», однак вона наполягала на проведенні такої експертизи саме вказаним нею Медичним Центром, оскільки державні установи не проводять таке дослідження, а відповідач по справі перебуває на тимчасово окупованій території. За таких обставин, наданий висновок генетипоскопічного дослідження від 05.04.2021 року не приймається судом як експертний висновок, та суд, у зв`язку з цим, не вважає його як доказ про беззаперечне біологічне батьківство відповідача. Інші обставини, які б слугували підставою для визнання батьківства відповідно до ст. 53 КпШС, також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, позивачкою в судовому засіданні зазначено , що до народження доньки [PERSON] , вони з відповідачем лише зустрічались, у кожного було окреме життя. Жоден із допитаних свідків в судовому засіданні також не підтвердили факт сумісного проживання сторін та ведення ними спільного господарства до народження дитини. Не знайшов свого підтвердження факт визнання відповідачем свого батьківства відносно дитини [PERSON] , оскільки відповідно до статей 76-80 ЦПК України доказами визнання батьківства можуть бути листи, анкети, заяви та інші дані, які достовірно підтверджують визнання батьківства, однак таких доказів у справі не зібрано. Перебування сторін у шлюбі з 02.10.2004 року по 28.09.2005 року та з 12.03.2009 року по 19.08.2011 рік не підтверджують факт сумісного проживання сторін до народження дитини та факт спільного виховання та утримання відповідачем дитини. Визнання відповідачем обов`язку по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, встановлений рішенням суду ( а.с. 49-50), не підтверджує факту утримання та виховання ним доньки позивачки - [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, з урахуванням поданих позивачкою доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, судом не встановлено підстав для визнання відповідача [PERSON] батьком дитини- доньки [PERSON] , [INFO] , тому позовні вимоги в частині визнання батьківства задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про внесення змін до актового запису та про стягнення аліментів є похідними, і задоволенню, у зв`язку з цим, не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed