Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивачі звернулися до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований відповідач, який вже більше 5 років в належній позивачам квартирі не проживає та не користується даною житловою площею. Місце його перебування невідоме. Відповідач не приймає участі у ведені спільного домашнього господарства, не приймає участі в оплаті комунальних платежів необхідних для утримання квартири, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Позивачі вважають, що факт реєстрації відповідача в їх помешканні є перешкодою в реалізації ними прав власників квартири, а тому з відповідним позовом звернулися до суду. Просять суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження ними своєю квартирою та визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На стягнення судових витрат з відповідача не претендують. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, де просили розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти заочного розгляду та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без поважних причин, хоча повістка надсилалася за адресою місця проживання зареєстрованою у встановленому порядку та повернулася до суду з поштовою відміткою про те, що адресат відсутній. Оскільки на підставі ст.130,131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04.04.2000, посвідченого Виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради (а.с.8). Співвласником квартири [ADDRESS] є також [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно довідки МКП «Житловокомунгосп» № 170 від 11.08.2020 та довідки відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради №2462 від 10.08.2020, [PERSON] зареєстрований за адресою: квартира [ADDRESS] , але протягом тривалого часу за вказаною адресою не проживає (а.с.10,11). Як зазначено в позовній заяві, відповідач [PERSON] зареєстрований у належній на праві власності позивачам [PERSON] та [PERSON] квартирі [ADDRESS] , однак тривалий час за місцем реєстрації не проживає, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги власників житлового приміщення щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за вище вказаною адресою. На підставі ст. 72 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції, судовий збір було сплачено [PERSON] . Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір за подання позову, що становить 840,40 грн. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 72, 150 ЖК України, ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved