Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що вони з позивачем з 11.04.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася дитина: син - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що шлюбні стосунки між сторонами не склались, внаслідок чого рішенням суду від 16.11.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. В позові позивачка зазначає, що з моменту розірвання шлюбу дитина постійно проживає разом з нею та позивач самостійно несе всі витрати на харчування, лікування, оздоровлення, дозвілля, одяг для дитини. Також, починаючи з дати розірвання шлюбу, відповідач участі в матеріальному утриманні дитини не приймає, грошових коштів не надає. Також позивач вказує на той факт, що їй відомо про те, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини, оскільки він працює, однак їй невідомом де саме, а отже у нього є реальна можливість надавати їй матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частки від його заробітку. Позивач стверджує, що відповідач на даний час є здоровим, працездатним, інших утриманців не має. При цьому, посилається на вимоги статті 191 СК України та вказує суду, що на її неодноразові прохання надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, відповідач не реагував, а тому вона вправі просити суд стягнути аліменти за минулий час, а саме за три останні роки. На підставі викладеного, позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON], [INFO],в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму не дитину відповідного віку, з дня подання заяви, а також стягнути з відповідача на її користь на утримання [PERSON], [INFO], аліменти за минулий час, а саме за три роки, починаючи з 03.09.2013 року по [INFO] у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Під час розгляду справи представник позивача спрямував до суду заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, згідно якої просить суд стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання [PERSON], [INFO],в розмірі 1000 гривень на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму не дитину відповідного віку, з дня подання заяви, а також стягнути з відповідача на її користь на утримання [PERSON], [INFO], аліменти за минулий час, а саме за три роки, починаючи з 03.09.2013 року по [INFO] у розмірі 1000 гривень на місяць, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак її представник спрямував до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся належним чином судом про дату час та місце розгляду справи належним чином, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.04.2002 року та рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16.11.2012 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8). У сторін від спільного шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5), який на даний час проживає з позивачкою. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач - [PERSON], як батько неповнолітнього - [PERSON], зобов'язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. Відповідно до ст. 184 ч. 1 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позову, відповідач є працездатною особою, інших непрацездатних членів сім'ї у нього немає. Разом з тим, враховуючи те, що будь-яких даних про те, що відповідач офіційно працює у суду немає, суд вважає, що аліменти в даному випадку слід стягувати у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1000 гривень щомісячно. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько неповнолітнього - [PERSON], зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 05.09.2016 року до настання дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно решти позовних вимог, то суд приходить до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити, у зв'язку з недоведеністю позовних вимог. Так, при одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів, додаткових витрат та стягнення аліментів за минулий час, кожна із позовних вимог повинна бути визначена окремо, як і суд їх повинен визначати в рішенні окремо, що цілковито відповідає позиції визначеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». В той же час у відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Саме позивач повинен надати суду докази, того, що він вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їхньої сплати. За загальним правилом, визначеним СК України та судовою практикою вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів) з особистих мотивів. Не можна відмовитися від права на одержання аліментів, однак його можна не здійснювати. Позивачка мала право звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання дитини - з моменту її народження і до її повноліття, однак дане право позивача реалізовним не було. Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Позивачем не надано суду належних доказів того, що вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов'язку по утриманню дитини. Згідно зі ст. 60, ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі вищевикладеного суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів за минулий час, а саме з 03.09.2013 року по [INFO],на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з недоведеністю. Крім цього, у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial