Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом до НАН України про скасування розпорядження Президії Національної академії наук України № 285 від 22.05.2018 «Про окремі питання гуртожитку НАН України по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі проживають в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Керівництвом НАН України 22.11.2007 р. було укладено договір з ТОВ «Гідроінж-Буд» № 24/11/07, відповідно до умов якого гуртожиток підлягає знесенню, як непридатний для постійного проживання, а його мешканці переселенню, яке буде забезпечуватись сторонами договору. Прокуратурою м.Києва були встановлені порушення вимог чинного Житлового законодавства України при укладенні зазначеного договору, в зв`язку з чим внесено припис. В подальшому, в 2016-2017 рр. НАН України уклало договір з ТОВ «КСМ-Груп» про знесення та забудову території під гуртожитком за адресою: [ADDRESS] . Керівництвом НАН України було замовлено в КП «Київжитлоспецексплуатація» обстеження технічного стану несущих та огороджувальних конструкцій житлового будинку [ADDRESS] , і відповідно до акту обстеження технічний стан будинку віднесено до ІІІ-го класу. Розпорядженням президії НАН України № 285 від 22.05.2018 р. «Про окремі питання гуртожитку НАН України по [ADDRESS] » вирішено вважати гуртожиток непридатним для подальшої експлуатації та доручено Управлінню справами спільно з ДЖКП НАН України скласти відповідний план заходів та забезпечити переселення мешканців з зазначеного гуртожитку в установленому порядку. Зазначене розпорядження позивачі вважають незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки у керівництва НАН України відсутні повноваження про прийняття рішення про визнання гуртожитку непридатним для експлуатації, з огляду на те, що такі повноваження належать до компетенції органів місцевого самоврядування. Крім того, позивачі посилаються на те, що відповідачем був порушений порядок віднесення гуртожитку до будівлі непридатної до проживання, оскільки непридатним для подальшої експлуатації визнаються лише будівлі ІV аварійного ступеню. 20.08.2019 р. ухвалою Голосіївського районного суд ум.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 31.01.2020 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого НАН України просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи на необґрунтованість заявлених позивачами вимог, оскільки при зверненні до суду позивачі не зазначили в чому полягає порушення їх прав прийняттям оскаржуваного розпорядження, за захистом яких вони звернулись. Також відповідач зазначає на безпідставність посилання позивачів, що розпорядження № 285 від 22.05.2018 р. визнано будинок [ADDRESS] аварійним, оскільки відповідно до оскаржуваного розпорядження даний будинок визнано непридатним для подальшої експлуатації. 11.02.2020 р. представником позивача [PERSON] , подано клопотання про залишення позову в частині позовних вимог [PERSON] бе розгляду. В ході підготовчого провадження представник позивача просив залишити без розгляду заяву про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] 13.03.2020 р. закрито підготовче провадження. В ході судового розгляду позивач, представники позивачів підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову, просили його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на незаконність оскаржуваного розпорядження, яке прийнято відповідачем поза межами компетенції, наслідком чого є виселення відповідачів. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, зазначаючи на особливий статус майна НАН України та повноваження Академії щодо розпорядження ним. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду, що позивачі ні при зверненні до суду, ні в ході судового розгляду не обґрунтували підстави звернення до суду та в чому полягає порушення їх прав прийняттям оскаржуваного розпорядження. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що гуртожиток [ADDRESS] є власністю Держави в особі Національної академії наук України і перебуває на балансі Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України. НАН України є розпорядником майнового комплексу, який знаходиться у сфері її управління та переданий Державою у безоплатне користування без права зміни форми його власності, закріплює майно за установами, що перебувають у її віданні, визначає межі управління майном, у тому числі з боку організацій, на балансі яких воно обліковується згідно із Законом України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу». Відповідно до ст.2 зазначеного Закону майновий комплекс Національної академії наук України та майновий комплекс національних галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи (далі - об`єкти майнового комплексу), що обліковуються на балансах Національної академії наук України та на балансах відповідних національних галузевих академій наук і організацій, віднесених до відання Національної академії наук України та національних галузевих академій наук, і які закріплені державою за Національною академією наук України та за національними галузевими академіями наук в безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом. Об`єкти майнового комплексу Національної академії наук України та об`єкти майнового комплексу національних галузевих академій наук належать відповідно Національній академії наук України та національним галузевим академіям наук на праві господарського відання і передаються ними організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України та до відання національних галузевих академій наук, на праві оперативного управління з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» встановлено, що Національна академія наук України, здійснюючи повноваження з управління об`єктами майнового комплексу Національної академії наук України, забезпечує реалізацію прав держави як власника цих об`єктів, пов`язаних з ефективним їх використанням та розпорядженням у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб. Згідно з положеннями ст.39-2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» власники або управителі об`єктів будівництва забезпечують поточний огляд і періодичне обстеження прийнятих в експлуатацію у встановленому законодавством порядку об`єктів протягом усього періоду їх існування та несуть відповідальність за їх експлуатацію згідно із законом. Обстеження об`єкта будівництва здійснюється з метою оцінки його відповідності основним вимогам до будівель і споруд, визначеним технічним регламентом, та вжиття обґрунтованих заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час його експлуатації. Судом встановлено, що 26.12.2016 р. згідно з листом Національної академії наук України № 16/876-М Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» проведено обстеження житлового будинку [ADDRESS] , про що складено АКТ № 193/20. За результатами обстеження зроблено висновки про те, що несучі та огороджувальні конструкції житлового будинку [ADDRESS] знаходяться в незадовільному технічному стані та загальний технічний стан житлового будинку віднесений до ІІІ класу - як непридатний для нормальної експлуатації. Також комісія прийшла до висновку, що сукупність пошкоджень несучих та огороджувальних конструкцій, значна втрата теплотехнічних характеристик зовнішніх стін, невідповідність об`ємно-планувальних рішень та санітарно-гігієнічних вимог, які обумовлюють експлуатаційні якості будинку, значний фізичний знос конструктивних елементів та внутрішніх систем інженерного обладнання та враховуючи, що обстежуваний будинок малоцінний і малоповерховий, проведення реконструкції в ньому недоцільне. 22.05.2018 р. Президією Національної академії наук України прийнято розпорядження № 285, відповідно до якого визнано, що гуртожиток по [ADDRESS] є непридатним для подальшої експлуатації та доручено Управлінню справами НАН України спільно з ДЖКП НАН України скласти відповідний план заходів та забезпечити переселення мешканців із зазначеного гуртожитку в установленому в НАН України порядку. Звертаючись до суду позивачі посилаються за незаконність зазначеного розпорядження, оскільки воно прийнято поза межами компетенції НАН України і вирішення питання щодо визначення технічного стану будинків належить до повноважень виконавчих органів міських рад, посилаючись на положення ст.ст.7, 14 Житлового кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Однак, в даному випадку підлягають застосуванню положення спеціального закону, що визначає статус майна НАН України, а саме «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу». Відповідно до положень ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/7164/19. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Звертаючись до суду позивачі не обґрунтовують підстави звернення до суду з даним позовом та не зазначають в чому полягає порушення їх прав прийняттям оскаржуваного розпорядження НАН України. В ході судового розгляду представники зазначили, що наслідком прийняття розпорядження № 285 від 22.05.2018 р. є виселення позивачів. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом Положеннями ч. 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З боку позивачів суду не надано доказів на підтвердження обставин, на які посилаються їх представники, а саме, про виселення [PERSON] , [PERSON] на підставі розпорядження Президії НАН України № 285 від 22.05.2018 р., або ж наявність позовів в провадженні суду про їх виселення. Крім того, звертаючись до суду, позивачі не надали суду належних доказів на підтвердження факту свого проживання в гуртожитку [ADDRESS] та наявності у них права на користування ним. Враховуючи, що в ході судового розгляду позивачі не довели порушення своїх прав під час прийняття розпорядження № 285 від 22.05.2018 р., а також не довели незаконність прийнятого розпорядження та невідповідність його вимогами чинного законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed