Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з зазначеним вище позовом до відповідача [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] аліменти з 24.03.2011 р. в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку за період навчання дитини, а також стягнути заборгованість по сплаті аліментів з листопада 1995 р. по [INFO] р. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 04.09.1992 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], від даного шлюбу [INFO] р. у них народився син [PERSON], в подальшому 01.08.1995 р. шлюб було розірвано. Вказувала, що їх з відповідачем син є інвалідом 3 групи, навчався на бюджетній основі з 01.09.2008 р. по 30.06.2011 р. в Відокремленому структурному підрозділі Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова «вище професійне училище» на денній формі навчання. В зв»язку з навчання та станом на здоров»я син не працював та не працює. Також, позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач не здійснює утримання свого сина, а також не здійснює виховання та фактично не цікавиться ним. Також позивачка зазначила про те, що вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням сплачувати кошти на утримання сина, проте прохання позивачки виявлялись безрезультатними. Крім того, позивачка зазначила, що за минулі роки у відпвідача існує заборгованість по сплаті аліментів яку також просила стягнути з відповідача на її користь. Посилаючись на ст..ст. 198-201 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказуючи суду на те. що відповідач тривалий час не утримує сина, по сплаті аліментів існує заборгованість в розмірі 50095 грн. яку відповідач також не сплачує, дитина є інвалідом третьої групи, навчався на денній формі навчання і відповідач також допомоги на навчання та утримання дитини не надавав. Відповідач своє право на участь в судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав суду заяву в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив розглянути справу в його відсутності, що суд з урахуванням обставин справи вважає за можливе. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 серпня 1995 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] р. народився [PERSON], його батьками згідно до свідоцтва про народження вказано, батьком [PERSON] та матір»ю [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки Управління ПФУ в Облонському районі м.Києва від 14.10.2013 р. [PERSON] [INFO], який проживає в [ADDRESS] є інвалідом 3 групи (а.с. 5). Відповідно до додатку до диплома кваліфікованого робітника [PERSON] навчався з 01 вересня 2008 р. по 30 червня 2011 р. в Відокремленому структурному підрозділі Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова «вище професійне училище» на денній формі навчання. (а.с. 7). Відповідно до довідки розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 31.03.2014 р. виданої ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва заборгованість [PERSON] з сплати аліментів на користь [PERSON] згідно до виконавчого листа №2-2852 виданого 16.01.2009 р. становить станом по 20.01.2009 р. - 28177 грн. 21 коп., а загальна заборгованість на час досягнення дитиною повноліття становить 50095 грн. 05 коп. (а.с. 22-23). Стаття 199 СК України передбачає, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] [INFO] р. досяг 18 річного віку - повноліття, а тому сплата аліментів відповідно до виконавчого листа №2-2852 виданого 16.01.2009 р. була припинена, однак до 30.06.2011 р. дитина відповідача хоча і досягла повноліття, однак продовжувала навчання на денній формі навчання, а тому потребувала матеріальної допомоги на утримання. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержувати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. В даному випадку норми закону передбачають обов'язковість батьків утримувати своїх повнолітніх дітей на період навчання до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, і з моменту пред'явлення позову. Відповідно до абз. 1 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 року, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України, при цьому суд виходить з відсутності доказів про те, що відповідач має інших дітей чи непрацездатних осіб, які перебувають на його утриманні, незадовільний стан здоров'я, у нього відсутній заробіток, оскільки останніх відповідачем, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, в розпорядження суду не надано. З врахуванням вищенаведеного, а також того, що позивачкою надано суду докази, що аліменти відповідачем і до досягнення дитиною повноліття сплачувались не регулярно та не в повному обсязі, існує заборгованість в розмірі 50095 грн. 05 коп., тому позивачка вимушена була неодноразово звертатись як державної виконавчої служби так і до відповідача особисто, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини яка навчається за період з 23.03.2011 р. по 30.06.2011 р. - час навчання повнолітнього сина. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів за минулі роки з листопада 1995 р. по 23.03.2011 р. суд вважає дані вимоги такими, що не можуть бути задовлені з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Частиною 4 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, а спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч. 9 Закону). Згідно з ч. 4 ст. 195 Сімейного Кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам законодавцем надано державному виконавцю і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку , передбаченому розділом Цивільного процесуального Кодексу України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається з матеріалів справи розмір заборгованості визначено державним виконавцем, доказів щодо спору між сторонами відносно розміру заборгованості суду не надано, а тому підстав для задоволення вимог в даній частині не вбачається. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 180-182, 191 СК України,

Outcome: approved