Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом, який згодом уточнили, до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на легковий автомобіль «Фольцваген Джетт», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] з 21 квітня 1997 року та визнання за кожним з позивачів права власності на 1/3 частину вказаного автомобіля в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування вимог позивачі вказали, що 21 квітня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] отримав у власність легковий автомобіль «Фольцваген Джетт», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Згідно умов вказаного договору [PERSON] сплатив [PERSON] грошові кошти в сумі 7700 грн. 21 квітня 1997 року [PERSON] передав [PERSON] вказаний легковий автомобіль. За спільною згодою [PERSON] та [PERSON] вказаний договорів купівлі-продажу було оформлено як усний договір доручення, на підставі якого відповідач зобов`язався видати [PERSON] довіреність на право розпорядження автомобілем. 21 квітня 1997 року [PERSON] видав [PERSON] довіреність на право розпорядження вказаним автомобілем, яка неоднарозово перевидавалась, остання видача довіреності відбулась 21 квітня 2010 року. Даним легковим автомобілем [PERSON] вільно володів та користувався з 21 квітня 1997 року по [INFO]. Однак, протягом усього часу володіння [PERSON] автомобілем відповідач відмовлявся належним чином оформити угоду купівлі-продажу вказаного автомобіля. Таким чином, є всі правові підстави вважати, що нотаріально посвідченою односторонньою угодою (довіреністю) укладеною [PERSON] в користь [PERSON] був ними прихований інший правочин, який вони насправді вчинили, а саме договір купівлі-продажу легкового автомобіля «Фольцваген Джетт», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Тобто вчинені ними дії призводять до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу. Відтак, [PERSON] є власником легкового автомобіля «Фольцваген Джетт», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями за законом після його смерті є дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] . Однак, вони не можуть оформити спадкових прав після смерті [PERSON] на належний йому автомобіль, оскільки на день його смерті право власності на автомобіль не було зареєстровано за спадкодавцем. Посилаючись на наведене, просили позов задовольнити. Ухвалою судді від 24 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 06 грудня 2019 року представник позивачів - адвокат Хлєбніков С.В. подав заяву про уточнення позову, згідно з якою просив визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль «Фольцваген Джетт», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] з 21 квітня 1997 року та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину вказаного автомобіля в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . 29 січня 2020 року представник позивачів - адвокат Хлєбніков С.В. подав заяву про уточнення позову, згідно з якою просив визнати за [PERSON] право власності на легковий автомобіль «Фольцваген Джетт», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] з 21 квітня 1997 року та визнати за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 29 січня 2020 року витребувано у Тернопільської митниці ДФС: - належним чином завірену копію дозволу митниці №АА0434113 від 05.12.1996 року (про який зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 06.12.1996 року); - інформацію щодо наявності або відсутності обтяжень (обмежень) на легковий автомобіль Фольцваген Джетта № кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] . Витребувано у Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області: - інформацію щодо державної реєстрації та наявності або відсутності обтяжень (обмежень) на легковий автомобіль Фольцваген Джетта № кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] . Ухвалою суду від 29 травня 2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Тернопільську міську раду. 24 червня 2020 року представник відповідача Тернопільської міської ради - Олійник О.О. подала відзив на позовну заяву. Вказала, що [PERSON] у справі представлений як спадкодавець спірного автомобіля, однак процесуальне законодавство не передбачає визнання права власності в судовому порядку за померлою особою, як і пред`явлення позовних вимог щодо особи, яка не виступає позивачем у справі. Підстав для визнання за [PERSON] права власності на спірний автомобіль немає, оскільки він не належить до спадкової маси спадкодавця. Автомобіль є об`єктом спадкування у випадку наявності у спадкодавця права власності на цей транспортний засіб, однак позивачем не представлено документу, що підтверджує правомірність придбання спірного автомобіля спадкодавцем. Посилаючись на наведене, просила відмовити у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Хлєбніков С.В. підтримав позовні вимоги, зіславшись на доводи викладені у позові. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Попередньо подав відзив на позов. Судом встановлено, що транспортний засіб марки «Фольксваген Джетт», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 06 грудня 1996 року, виданим МРЕВ №1 м. Тернопіль. Як слідує з довідки №125 від 21 квітня 1997 року, виданої МП «Терноком», [PERSON] підтверджує те, що 21 квітня 1997 року одержав гроші в сумі 7700 грн. за автомобіль, відданий по генеральному дорученню. Як вбачається з довіреності від 21 квітня 2010 року, посвідченої державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Терещук Л.І., зареєстрованої в реєстрі за №523, [PERSON] уповноважив [PERSON] продати за ціну та на умовах на його розсуд, обміняти належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого МРЕВ №1 міста Тернополя 06 грудня 1996 року, автомобіль марки «Фольксваген», 1986 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Крім цього, на період дії довіреності користуватися цим автомобілем на території України та за її межами. Строк дії довіреності до 21 квітня 2020 року. Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13 червня 1981 року, виданим міським відділом ЗАГС міста Тернопіль. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 травня 2016 року, виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Як слідує з відповіді Першої тернопільської державної нотаріальної контори №4444/01-16 від 11 листопада 2019 року, наданої на відповідний запит суду, 04 листопада 2016 року нотконторою заведено спадкову справу за №898/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] [INFO] дочка померлого [PERSON] звернулася із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом від належної їй частки спадкового майна, що залишилась після смерті батька [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру за №45664896 від 04 листопада 2016 року, заповіти від імені померлого [PERSON] не посвідчувались. 01 грудня 2016 року за реєстровим №926 Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру за [ADDRESS] . 01 грудня 2016 року за реєстровим №928 Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0600 га для індивідуального садівництва, яка розташована на території села Смиківці Тернопільського району Тернопільської області. 01 лютого 2017 року за реєстровим №250 Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на мисливську гладкоствольну зброю марки «ТОЗ 34ЕР», 12 калібру № [NUMBER] . 01 лютого 2017 року за реєстровим №252 Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з нарахованими відсотками, що зберігаються у АТ «Ощадбанк», ПАТ АБ «Укргазбанк» та ПАТ «Альфа-Банк». 13 березня 2017 року за реєстровим №694 Першою тернопільською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з нарахованими відсотками, що зберігаються в ПАТ КБ «ПриватБанк». З наведеного вбачається, що єдиним спадкоємцем за законом першої черги, яка прийняла спадщину та частково оформила спадкові права є [PERSON] . Як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області №31/19-543 від 06 лютого 2019 року, транспортний засіб марки «Volkswagen Jetta», 1986 року випуску, номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , станом на 05 лютого 2020 року зареєстрований за [PERSON] . Згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 05 лютого 2020 року на вказаний транспортний засіб наявні обмеження щодо проведення реєстраційних операцій, а саме: арешт, накладений Господарським судом Тернопільської області від 13.07.2007 року; арешт, накладений ДВС Тернопільського району від 26.11.2010 року; арешт, накладений ДВС №1 м. Тернопіль від 02.07.2015 року. Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України від 13 лютого 220 року, реєстраційні документи на автомобільний транспорт, ввезений з-за кордону (декларації, копії посвідчень) та посвідчення на реєстрацію автомашин (копії) за 1996 рік знищено відповідно до акту Тернопільської митниці від 06 червня 2002 року за №1 про виділення для знищення документів, які не підлягають подальшому зберіганню. Інформація про наявність (відсутність) обтяжень (обмежень) на вказаний у листі автомобіль в Тернопільській митниці ДФС відсутня. Як вбачається з відповіді Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №16143 від 19 березня 2020 року, згідно даних АСВП виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] перебували на виконанні Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, а саме ВП №5204420 завершене згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», ВП №21987860 завершене згідно п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», ВП №40595255 відмовлено у відкритті згідно п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», ВП №47742853 завершене згідно п. 7 ч. 1 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 18 березня 2020 року у відділі виконавчі провадження щодо вказаного боржника не перебувають. Згідно з відповіддю Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №52972 від 31 березня 2020 року, станом на даний час виконавчі провадження відносно [PERSON] у відділі не перебувають. Однак, згідно інформації з інформаційної системи Державного підприємства «Національні інформаційні системи» такі провадження перебували у Гусятинському районному відділі ДВС ГТУЮ у Тернопільській області (ВП №51588254, ВП №51588385, ВП №51588462). Як слідує з відповіді Гусятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №10948/20.2-30/2 від 19 травня 2020 року, перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження, боржником в яких був [PERSON] , а саме: -постанова №3-1576/11 від 30 березня 2011 року, видана Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] 362 668,58 грн. компенсації вартості автомобіля; -постанова №3-6191/11 від 20 грудня 2012 року, видана Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] 137 055,29 грн. компенсації вартості автомобіля; -постанова №3-6191/11 від 20 грудня 2012 року, видана Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] компенсації вартості сідельного тягача марки «Рено Магнум 430», 1998 року випуску, у сумі 59 957,64 грн. в дохід держави. 11 грудня 2017 року державним виконавцем винесено постави про повернення виконавчого документа стягувачу з підстави п. 7 частини першої ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». В період з 11 грудня 2017 року по 19 травня 2020 року повторно вказані виконавчі документи та інші виконавчі документи відносно [PERSON] на виконанні у відділ не надходили та на виконанні станом на 19 травня 2020 року не перебувають. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу. Продавцем майна за договором купівлі-продажу згідно з вимогами ст. 658 ЦК України має бути лише власник або належним чином уповноважений на укладення такого договору представник. Встановлено, що [PERSON] був особою, яка заволоділа автомобілем «Фольксваген Джетт», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] на законних підставах, оскільки автомобіль був переданий йому у розпорядження власником цього майна [PERSON] на підставі довіреності від 21 квітня 2010 року. На підставі наявних у справі доказів встановлено, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником [PERSON] та [PERSON] не укладався, автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та залишається зареєстрованим за [PERSON] . Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Суд вважає, що доводи позивачів про те, що факт отримання відповідачем [PERSON] коштів за спірний автомобіль підтверджується довідкою-розпискою, посвідченою директором МП «Терноком», є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказана довідка-розписка не є правочином в розумінні статті 202 ЦК України і не породжує будь-яких прав та обов`язків. Крім цього, із вказаної довідки-розписки не вбачається хто саме передав відповідачу [PERSON] вказані у ній грошові кошти та за який транспортний засіб. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури належать зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Реєстрація транспортних засобів, що були в експлуатації, станом на 21 квітня 1997 року здійснювалася відповідно до Правил Державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів всіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі - Правила), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1993 року №873. Вказаними Правилами було встановлено процедуру реєстрації транспортного засобу, зокрема п. 8 вказаного порядку передбачено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що засвідчують його особу, правомірність придбання чи одержання транспортного засобу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів провадиться за умови сплати передбачених податків, зборів та інших видів платежів. Правомірність придбання транспортних засобів, номерних агрегатів стверджується документами, скріпленими печаткою, виданими торговельними організаціями, митними органами та судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виготовлювачами транспортних засобів, військовими частинами, відділами матеріальних фондів оперативних командувань, підприємствами, підрозділами ДАІ тощо. Такими документами можуть бути, зокрема: договір дарування, купівлі-продажу, міни та інші договори, укладені у встановленому порядку, свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя тощо, посвідчені або видані нотаріусами, якщо це передбачено чинним законодавством. При реєстрації транспортних засобів, що були в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів додається свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Відповідно до п. 48 вказаного Порядку вибракувані транспортні засоби підприємств знімаються з обліку на підставі затверджених актів, а громадян - за заявами власників. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Пунктом 8 вищевказаного Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін`юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух», а також транспортні засоби, зібрані (складені) із складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог зазначеного Закону. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;вантажна митна деклараціяабо видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Результат аналізу зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Встановлено, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, цей автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС України та зареєстрований за [PERSON] , а тому суд вважає, що правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль за спадкодавцем та спадкоємцем в порядку спадкування за законом немає. Доводи позивачів про те, що факт укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля підтверджено довіреністю, не заслуговують на увагу, оскільки видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. Таким чином, довіреність втратила свою чинність у зв`язку із смертю [PERSON] [INFO]. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що позивачами не доведено та не надано будь-яких доказів на підтвердження факту укладення між спадкодавцем [PERSON] та відповідачем [PERSON] договору купівлі-продажу спірного автомобіля та реєстрації вказаного транспортного засобу у встановленому законом порядку на праві власності за [PERSON] . Відтак, спірний автомобіль не входить до спадкової маси спадкодавця [PERSON] , оскільки на момент смерті йому на праві власності не належав. Враховуючи встановлені обставини справи, вищенаведені вимоги закону, суд прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачами не доведено факту належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності спірного автомобіля та відповідно належності транспортного засобу до спадкової маси [PERSON] . Враховуючи те, що у позові відмовлено, то у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на позивачів.

Outcome: dismissed