Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах своїх малолітні дітей ( [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] ,) звернулися в суд із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.02.2019 року близько 02 год. 50 хв. водій автомобіля марки Mazda 626, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався проїзною частиною автодороги, що по вул. Дружби у с. Смодна, Косівського району Івано-Франківської області у напрямку смт. Кути на заокругленій ділянці дороги не впорався із керуванням, виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч, де допустив наїзд на бетонну основу рекламного щита. У результаті ДТП пасажир [PERSON] від отриманих травм помер на місці події. [INFO] [PERSON] - батько загиблого (далі - Позивач-1) та цивільна дружина загиблого [PERSON] (далі Позивач-2), яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] через свого представника звернулись до Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 150228,00 грн. та відшкодування витрат на поховання в розмірі 29500,00 грн. Однак 17 липня 2020 року Відповідач на адресу представника Позивачів надіслав лист, у якому відмовив у виплаті страхового відшкодування. Позивачі вважають відмову Відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі безпідставною та такою, що грубо порушує їх права на відшкодування шкоди, передбаченої Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За вимогами позовної заяви позивачами вказано, що загальний розмір страхового відшкодування, яке має право отримати [PERSON] становить 29 500 грн. відшкодування витрат на пам`ятник (копія товарного чеку додається). А загальний розмір відшкодування на утримання становить 36*4173 = 150 028,00 грн. Таким чином загальний розмір страхового відшкодування, яке має право отримати Самокіщук Г.П. , що діє в інтересах двох малолітніх дітей - становить 150028 грн. За змістом ч.2, п.4 ч.6 ст. 19, п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України суд розглядає за правилами спрощеного провадження без виклику сторін малозначні справи. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст.279 ЦПК України). Відповідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України). Ухвалою судді Косівського районного суду від 12.10.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін. На підставі даної ухвали відповідачу було надано строк для подачі відзиву або інших клопотань пов`язаних із розглядом даної позовної заяви. Відповідачем не було надіслано до суду будь-яких клопотань. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Ухвалою судді від 23.12.2020 року було постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивачі та їх представник в судове засідання не прибули, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав відзив на позовну заяву, заяв, що перешкоджають розгляду справи від нього не надходило. За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 07.02.2019 р біля 02 годині 50 хвилин, в темну пору доби, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Маzda 626», реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , рухався ділянкою автодороги, що по вул. Дружби у с. Смодна Косівського району Івано-Франківської області у напрямку смт Кути. Проїзна частина вул. Дружби для двох напрямків руху, по одній смузі для руху в кожному напрямку, перебувала у сухому стані. У салоні автомобіля [PERSON] перевозив пасажирів [PERSON] та [PERSON] . Водій [PERSON] проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, рухаючись ділянкою автодороги із заокругленням у ліву сторону, втратив керування автомобілем, унаслідок чого автомобіль виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч в кювет, де відбувся наїзд на бетонну основу моста, рекламний щит та перекидання автомобілем. У результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких на місці події наступила його смерть. Вироком Косівського районного суду від 26.12.2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення прав керування транспортними засобами. В силу ст.75 КК України вказаним вироком суду вирішено звільнити засудженого [PERSON] від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 п.п.1,2 та ч.2 п.2 ст. 76 КК України Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Копією свідоцтва про смерть (а.с.23) підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] . Із позивачем по справі [PERSON] [PERSON] проживав в незареєстрованому шлюбі, в якому в них народилось двоє дітей. Вказаний факт ніким не оспорюється та вважається доведеним, що [PERSON] був батьком двох малолітніх дітей, які перебували на його утриманні: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.20, 21) . [INFO] [PERSON] , батько загиблого та цивільна дружина загиблого [PERSON] , яка діє в інтересах своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , через свого представника звернулись до Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 150228,00 грн. та відшкодування витрат на поховання в розмірі 29500,00 грн., що стверджується копією відповідної заяви (а.с.13) Відповідно до ч.1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно із частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За змістом Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON] та [PERSON] 29.03.2019 року звернулися із заявою до Моторно (транспортного) страхового бюро України про виплату страхового відшкодування (а.с.13). Згідно заяви вих.№7684 від 29.03.2029 року розмір відшкодування для батька - [PERSON] : -50 076 гривень (відшкодування на утримання); -29 500 гривень (відшкодування витрат на поховання); Розмір відшкодування для сина - [PERSON] : -187 785 гривень (відшкодування на утримання); Розмір відшкодування для сина - [PERSON] : -196 131 гривень (відшкодування на утримання); У своїй відповіді про прийняте рішення номер справи: МТСБУ 58136 (а.с.25) від 17.07.2020 року №31-02/21340 МТСБУ вважає, що підстави для виплати відшкодування заявникам відсутні, оскільки в копії вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2019 року зазначено, що в ході досудового розслідування [PERSON] в добровільному порядку відшкодував Потерпілій заподіяну матеріальну та моральну шкоду, а остання стверджує, що жодних претензій до [PERSON] не має, оскільки матеріальну шкоду відшкодовано в повному обсязі. Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідача 06.10.2020 року позивачі звернулися до суду з даним позовом про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, оскільки добровільне відшкодування винуватцем ДТП коштів, понесених сім`єю померлого внаслідок смерті потерпілого, не є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву (вх.№7350) від 12.11.2020 року стверджує, що відповідно до вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2019 року справа №347/560/19 [PERSON] у повному обсязі відшкодував завдані збитки, і вважає, що Позивачі намагаються отримати з МТСБУ подвійне відшкодування шкоди, попередньо отримавши відшкодування від винної особи. У відповіді на відзив (вх.№7868) від 30.11.2020 року Позивачі вважають доводи МТСБУ необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки Відповідач належним доказом не підтвердив отримання відшкодування від винуватця ДТП, а також не обґрунтував своє рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, чим грубо порушив права Позивачів. Верховний суд України в постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15 висловив таку правову позицію «Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є Страховик». Встановлено, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «Маzda 626», реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , застрахована не була. Відповідно до статті 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування , цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. За вимогами статті 3 Закону № 1961 - IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961 - IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. В пункті 41.1. а) статті 41 Закону № 1961 - IV закріплено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961 - IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.27.4. Закону Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Стаття 37 Закону містить виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2019 року становить 4173.00 грн. Загальний розмір страхового відшкодування, яке має право отримати [PERSON] становить 29 500 грн. відшкодування витрат на пам`ятник, в підтвердження чого до матеріалів справи долучено товарний чек №15 від 08.02.2019 року (а.с.24). В порядку ст. 27.2 Закону відшкодування на утримання здійснюється кожній особі рівними частинами. Загальний розмір відшкодування на утримання становить 36*4173 = 150 028,00 грн. Тобто загальний розмір страхового відшкодування, яке має право отримати [PERSON] становить 150028 грн., що підтверджується долученим до матеріалів справи розрахунком наявним в заяві (а.с.13). Представник відповідача у відзиві на позовну заяву в обґрунтування заперечень щодо вимог позивачів посилається на те, що відповідно до вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26.12.2019 року по справі № 347/560/19 було встановлено, що [PERSON] у повному обсязі відшкодував завдані збитки. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Просить в позові відмовити. Як вбачається із викладеної правової позиції у Постанові Верховного суду України від 26 вересня 2019 року у справі № 444/1767/16-ц, добровільне відшкодування винуватцем дорожньо-транспортної пригоди коштів, понесених сім`єю померлого внаслідок смерті потерпілого, не є підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Інших підстав для відмови у задоволенні позову відповідачем не наведено. Крім того, не надало належних доказів про отримання [PERSON] відшкодування від винуватця ДТП, а сама вона заперечує такий факт. З урахуванням викладеного суд вважає заявлені позивачами в справі позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного, ст. ст. 1200, 1187 ЦК України, ст. ст. 27, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved