Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 18.04.2007 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 29.11.2010 року було розірвано. [INFO] року у них народилася донька [PERSON], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач після припинення шлюбних відносин своїх батьківських обов'язків не виконує, не цікавиться життям та проблемами власної дочки, її духовним та моральним розвитком. Посилаючись на те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, просила позбавити його батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON]. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, просив справу розглянути без його участі, про що надав до суду письмову заяву. Представник третьої особи органу опіки та піклування позов підтримав, просив позбавити [PERSON] батьківських прав, про що подав до суду відповідну заяву та висновок про можливість позбавлення відповідача батьківських прав. Оскільки сторони у судове засідання не з'явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність , тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в підготовчому судовому засіданні з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони з 18.04.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 29.11.2010 року було розірвано, що підтверджується копією паспорта позивачки, рішенням Буринського районного суду (а.с.5-7,9). В шлюбі в сторін народилася дитина - донька [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та батьком якої є відповідач, однак він після припинення шлюбних відносин своїх батьківських обов'язків не виконує, не цікавиться життям та проблемами власної доньки, її духовним та моральним розвитком, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, довідкою про склад сім'ї (а.с.13,17). Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 16.11.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини його заробітку (доходу), які необхідно сплачувати позивачці (а.с.10). Зазначений обов'язок по утриманню дитини відповідач виконує не належним чином, у зв'язку з чим станом на 01.06.2015 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 16808 гривень, що підтверджується довідками відділу ДВС (а.с.11-12). Дитина проживає з позивачкою, в якої склалася інша сім'я, в с.Соломир Зарічненського району Рівненської області, ходить до школи, відвідує гуртки та спортивні секції за інтересами, її виховання займається позивачка разом з новим чоловіком, відповідач у житті та навчанні дитини участі не приймає, жодного разу не приїздив до місця її проживання та навчання, не проявляв іншого інтересу до її навчальних та соціальних потреб, що вбачається з довідки про склад сім'ї, свідоцтва про народження [PERSON] та свідоцтва про шлюб (а.с.17-19). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Зарічненської РДА встановлено доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] (а.с.32-34). Крім того, у матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява, згідно якої відповідач погодився, щодо позбавлення його батьківських прав відносно своєї доньки [PERSON] (а.с.8). Даючи оцінку наведеному, суд вважає встановленим, що відповідач на протязі 2012-2018 років взагалі не бачився зі своєю донькою, не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до неї, без поважних причин не піклується про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування про неї. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 цього Закону мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У міжнародному та національному законодавстві (ст.3 Конвенції про права дитини 1989 року, ст.ст.51, 52 Конституції України, ст.ст. 2-4, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року) закріплено принципи пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів. Аналізуючи наведені вище положення нормативних актів норми міжнародного права, фактичні обставини справи, враховуючи характер винної поведінки відповідача, наявність сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов'язки, суд приходить до висновку, що оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини свідомо нехтуючи ними і суд, діючи в інтересах дитини, для захисту її здоров'я та емоційного стану, приходить до висновку, що збереження батьківства [PERSON] в теперішній час суперечить інтересам дитини і до нього необхідно застосувати крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, тим самим задовільнивши позов в повному обсязі. З врахуванням положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати при поданні позову у сумі 704 грн. 80 коп..

Outcome: approved