Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листа 2-6965/08, виданого 11.12.2008 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області в розмірі 60000 грн. та стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) в розмірі 60000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають спільну повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом ІІ групи з дитинства. Після розірвання шлюбу між сторонами, дочка залишилася проживати з нею. Рішенням суду від 23.12.2008 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 12.11.2008 і до повноліття дитини. Постановою державного виконавця від 31.08.2009 виконавче провадження за виконавчим листом, виданого на підставі вказаного рішення було закінчено на підставі п. 10 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». З дня ухвалення рішення суду відповідач аліменти не сплачував. Вищевикладене стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Чеботар Н.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала. Пояснила, що сторони мають спільну дитину [PERSON] . У 2008 році рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти, проте відповідач з того часу їх не сплачує. Внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментам. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кушнір С.Б. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову через його безпідставність. Пояснив, що виконавчий лист не перебуває на примусовому виконанні про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини. Крім того, відповідач є пенсіонером, має хронічні захворювання, отримує лише пенсію в розмірі 6145,85 грн. на місяць. Крім того, відповідач матеріально допомагає дочці. На підставі викладеного просить відмовити в позові. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 березня 1999 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 31 липня 2008 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] /а.с.12/. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.11/. На теперішній час дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.15/. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 653244 від 28 січня 2020 року дочка [PERSON] , [INFO] , визнано інвалідом з дитинства та встановлено ІІ групу інвалідності безстроково/а.с.13/. [PERSON] , як інвалід ІІ групи, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та отримує щомісячно соціальну допомогу у розмірі 1 638 грн., що підтверджується довідкою від 17.06.2020 виданої начальником управління СЗН/а.с.14/. 26 грудня 2008 року на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2008 року, судом видано [PERSON] виконавчий лист № 2-6965/08 про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 12 листопада 2008 року і до повноліття дитини/а.с.16/. 25 червня 2009 року державним виконавцем Петраш І.О. вказаний виконавчий лист повернуто на підставі п. 10 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до інформації про виконавче провадження від 22 червня 2020 року, вбачається, що виконавче провадження 13575665 за виконавчим листом № 2-6965 завершено/а.с.17/. Згідно інформації наданої Дніпровським районним відділо ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 2497 від 14.01.2021, перевіркою АСВП станом на 13.01.2021 виконавчий лист № 2-6965/08 від 11.12.2008, виданий Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області на виконанні у відділі не перебуває. Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державн6ого реєстру фізичних осіб - платників податків станом на 28.05.2021, [PERSON] , отримала від податкових агентів за період з 4 квартал 2008 року по 4 квартал 2020 року: 2008 рік - 175,90 грн.; 2010 рік - 302,85 грн.; 2011 рік - 2570,32 грн.; 2012 рік - 17226,10 грн.; 2013 рік - 21846,10 грн.; 2014 рік - 14340,40 грн.; 2015 рік - 16375,60 грн.; 2016 рік - 31061,50 грн.; 2017 рік - 21660,30 грн.; 2018 рік - 23681,80 грн.; 2019 рік - 1263,44 грн. В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів, позивачка посилається на виконавчий лист № 2-6965/08, який видано на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 грудня 2008 року, про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 12 листопада 2008 року і до повноліття дитини/а.с.16/. Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. В силу ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Такого висновку дійшов ВС у постанові від 14.12.2020 р. у справі № 661/905/19. З наданих представником відповідача письмових доказів, а саме розрахунків заборгованості (а.с.6, 48-49, 50-51, 54-55, 56, 57-58, 59-60, 61-62, 63-64, 65), складених державним виконавцем, судом встановлено, що вони містять суперечливу інформацію щодо розміру заборгованості, періодична заборгованість за аліментами виникала не внаслідок винної поведінки боржника, а внаслідок невірного нарахування відповідачу розміру аліментів, що підлягали сплаті у відповідний період, і невірних даних щодо розміру сплачених аліментів. Проаналізувавши надані суду докази по справі, суд приходить до висновку, що доводи позивачки не знайшли свого підтвердження в суді. Суд, відмовляючи у позовній вимозі про стягнення заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 60000 грн., виходить з того, що позивачкою [PERSON] не надано доказів того, що відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2-6965/08, перевіркою АСВП станом на 13.01.2021 вказаний виконавчий лист на виконанні у відділі ДВС не перебуває; розрахунку державного виконавця щодо заборгованості за виконавчим документом матеріали справи не містять. Отже, судом не встановлено факту ухилення відповідача [PERSON] від сплати аліментів саме за виконавчим листом № 2-6965/08, дії або бездіяльності відповідача, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з нього на користь стягувача [PERSON] визначеної суми аліментів, судом також не встановлено. Інших доказів порушення своїх прав, позивачкою не надано. В позовній заяві та поясненнях в залі суду представник позивачки не послалася на жоден доказ, який би підтверджував позовні вимоги. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 60000 грн., то суд вважає, що дані вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки вони взаємопов`язані з вирішенням позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 60000 грн. по виконавчому листу № 2-6965/08, та які судом залишені без задоволення. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивачки [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed