Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивачі в січні 2021 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просять визначити порядок користування домоволодінням з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що 26.06.2000 року сторонами по справі було придбано вищезазначене домоволодіння шляхом укладення договору купівлі-продажу на товарній біржі «Ізумруд». Рішенням Дніпроіського районного суду м.Херсона від 06.08.2008 року вказаний договір визнано дійсним та визнано право власності на спірне домоволодіння. На теперішній час у співвласників виникають спори по користуванню придбаними приміщеннями в зв`язку з чим вони змушені звернутися з даним позовом до відповідача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.01.2021 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження , призначено підготовче судове засідання. 27.04.2021 року на адресу суду надійшов висновок будівельно технічної експертизи від 23.04.2021 року, проведеної за заявою позивачів судовим експертом Грибковою Н.Г. Позивачі та їх представник , в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання представника про проведення розгляду справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши письмові доводи позивача, дослідивши подані ним докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 06.08.2008 року справа № 2-2484/08 визнано договір купівлі-продажу від 26.07.2000 року, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - дійсним. Визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на домоволодіння з надвірними побудовами, розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок - літ. «А», житловою площею 38,5 кв.м; літню кухню - літ. «Б», сарай - літ. «В»; гараж - літ. «Г»; туалет - літ. «Д», надвірні споруди № 1-4 на земельній ділянці площею 546 кв.м. Право власності зареєстровано 12.05.2012 року , що підтверджується витягом № 34103244 про державну реєстрацію прав Херсонського державного бюро технічної інвентаризації. Частка у праві власності кожного співвласника становить 1/3. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно Висновку № 10 будівельно-технічної експертизи судового експерта Грибкової Н.Г. від 23.04.2021 року запропоновано один варіант порядку користування домоволодінням для співвласників за адресою [ADDRESS] . Так, співвласникам [PERSON] та [PERSON] з сумісною ідеальною часткою 1/3 + 1/3 пропонується визначити в особисте користування літ. «А`житлові кімнати: 1-6 площею 15,8 кв.м інвентар. вартістю 39706 грн., 1-5 площею 7,6 кв.м інвентар. вартістю 19099 грн. за підсумком: житлова площа 23,4 кв.м інвент. вартістю 58805 грн. Співвласнику [PERSON] визначити в особисте користування в літ. «А» житловий будинок: житлову кімнату 1-4 площею 15,1 кв.м інвентар. вартістю 37946 грн. Співвласникам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в загальне користування визначити будівлі та споруди в прибудові літ. «а» коридор І, ганок інвентар. вартістю 546 грн., ганок інвентар. вартістю 754 грн., літ «З» кухні інвентар.вартістю 142765 грн., № І мостіння інвентар, вартістю 8922 грн., № 1 водопровід інвент. вартістю 4954 грн., № 2 ворота інвент. вартістю 10558 грн., № 5 огорожа інвент. вартістю 8295 грн. За підсумком 204537 грн. Реальна частка співвласників [PERSON] та [PERSON] з урахуванням будівель і споруд в сумісному користуванні: приміщення № І в літ. «а», кухні літ. «З» та споруд № І мостіння, № 1 водопровід, № 2 ворота, № 5 огорожа, складає: 65/100 , що на 1/100 менше за ідеальну частку 2/3. Реальна частка [PERSON] з урахуванням будівель і споруд в сумісному користуванні: приміщення № І в літ. «а», кухні літ. «З» та споруд № І мостіння, № 1 водопровід, № 2 ворота, № 5 огорожа, складає: 35/100, що на 1/100 більше за ідеальну частку 1/3. Запропонований можливий варіант порядку користування спільною власністю домоволодіння визначений без припинення права спільної часткової власності на це майно. Перепланування приміщень з встановленням розподільчих перегородок при визначенні порядку користування для трьох співвласників не потребується. Встановлене обладнання, меблі та прилади на площах загального користування, не повинні заважати руху до приміщення коридору. Таким чином судом встановлено, що запропонований експертом єдиний варіант порядку користування домоволодінням не потребує проведення реконструкцій або перебудови, не припиняє право спільної часткової власності та відповідає порядку користування домоволодінням, що склався між співвласниками та часткам у праві власності. Отже суд дійшов висновку про можливість визначення порядку користування домоволодінням з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] згідно з єдиним запропанованим варіантом висновку експерта № 10 будівельно-технічної експертизи від 23.04.2021 року. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Враховуючи вищевикладене, а також взаємовідносини, що склалися між співвласниками спірного домоволодіння, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, з огляду на доведеність та обґрунтованість позовних вимог та необхідність судового захисту прав позивачів . На підставі викладено та

Outcome: approved