Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні. В обґрунтування вимог зазначають, що [INFO] помер чоловік [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно, в тому числі 1/2 частку у власності на автомобіль марки Volkswagen Т4 1.9D, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який перебував в спільній сумісній власності з його дружиною [PERSON] . Спадщину прийняли дочка [PERSON] - [PERSON] та його маги - [PERSON] . Враховуючи те, що автомобіль фізично поділити неможливо, а також те, що частка відповідача, порівнюючи з часткою позивачів, є незначною, позивачі неодноразово зверталися до відповідача з пропозиціями викупити належну їй 1/4 частку автомобіля або продати автомобіль та розподілити кошти від продажу пропорційно часткам співвласників, однак відповідач до сьогоднішнього дня відмовляється приймати будь-які рішення, що позбавляє позивачів можливості реалізовувати свої права на автомобіль в частині розпорядження майном. Тому, просять припинити право відповідача на 1/4 частку у власності на автомобіль із виплатою їй компенсації вартості частки та визнання за позивачами права власності на частку, яка належала відповідачу в рівних частинах (на 1/8 частку за кожним із позивачів). Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивачі та їхній представник не з`явилися, подавши попередньо суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, подавши суду заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] повторно виданим 16 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №605. Після його смерті відкрилась спадщина на належне померлому майно, в тому числі 1/2 частку у власності на автомобіль марки Volkswagen Т4 1.9D, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , який перебував в спільній сумісній власності з його дружиною [PERSON] . Спадщину прийняли дочка [PERSON] - [PERSON] та його маги - [PERSON] . 28 серпня 2020 року року державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Утинською З.З. позивачу [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено право [PERSON] на спадщину, а саме на 1/2 від 1/2 частки автомобіля «Volkswagen Т4 1.9D», реєстраційний номер [NUMBER] . Також 28 серпня 2020 року державним нотаріусом видано Свідоцтво про право власності [PERSON] , яким посвідчено, що останній належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу з [PERSON] , а саме 1/2 частку автомобіля Volkswagen Т4 1.9D, реєстраційний номер [NUMBER] . Таким чином автомобіль Volkswagen Т4 1.9D, реєстраційний номер [NUMBER] належить на права спільної часткової власності: [PERSON] 1/4 частка, успадкована після смерті батька; [PERSON] - частка, набута у спільну сумісну власність за час шлюбу з [PERSON] ; [PERSON] 1/4 часка, успадкована після смерті сина. Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Приписами частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У даній справі, автомобіль, відповідно до положень ст. 183 ЦК України, є неподільною річчю, тобто такою, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Частка відповідача у власності на автомобіль є незначною і не може бути виділена в натурі, в свою чергу спільне володіння і користування автомобілем позивачами та відповідачем є неможливим. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура відшкодування вартості частини майна, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Матеріалами справи встановлено, що ринкова вартість автомобіля Volkswagen Т4 1.9D, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно Звіту про оцінку майна №13/10/20 від 23.10.2020 р. становить 79200,00 грн. Висновок експертного дослідження відповідачем визнаний, не заперечуються та не оскаржуються. Таким чином, оскільки частка відповідача у праві спільної власності на вищезазначене рухоме майно є незначною в порівнянні із частками позивачів, а також виходячи з характерних властивостей зазначеного об`єкта рухомого майна, у зв`язку з чим відсутня технічна можливість виділення часток в натурі, суд доходить висновку про наявність обставини, передбаченої п.1 ч.1 ст.365 ЦК України, для припинення права відповідача в справі спільної власності. На виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, на депозитний рахунок суду, позивачами внесено 19800, 00 грн. (пропорційно частці відповідача). Оскільки позивачів у даній справі двоє, сказана сума внесена ними в рівних частинах по 9900 грн. Зважаючи на визнання позову відповідачем, враховуючи, що в даному випадку є усі підстави, передбачені ст. 365 ЦК України, припинити право відповідача на 1/4 частку у власності на автомобіль із виплатою їй компенсації вартості частки та визнання за позивачами права власності на частку, яка належала відповідачу в рівних частинах (на 1/8 частку за кожним із позивачів), Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім того, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У відповідності із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначені вимоги закону, беручи до уваги визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд доходить переконання, що з відповідача [PERSON] в користь позивачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути по 420,40 гривень судового збору, кожному, а також позивачам [PERSON] та [PERSON] з державного бюджету слід повернути 50% судового збору у розмірі 420, 40 гривень, кожному, сплаченого ними при поданні до суду позовної заяви.

Outcome: approved