Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

позивачі звернулись в суд з позовом в якому зазначили, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 29/100 частки квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: 69006, [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 210, виданим Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради. Право власності зареєстроване ОП ЗМБТІ. Спадкоємцем за заповітом, посвідченим 07.02.2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], є [PERSON], дочка спадкодавця. Спадкоємцем за законом обов»язкової частки є [PERSON], дружина спадкодавця. На підставі їх заяв про прийняття спадщини приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON]була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] Їм стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] також звернулась його дочка - [PERSON]. Позивачі вважають, що [PERSON] має бути усунена від права на спадкування, зважаючи на таке. [PERSON] страждав на тяжкі захворювання, внаслідок чого перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Так, 05.08.2007 року [PERSON] захворів на інсульт та 09.08.2007 року був госпіталізований до кардіологічного відділення ЗБЛ («Водник»), де перебував до 23.08.2007 року. Приблизно у даний період відповідачці стало відомо про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та про складений ним на ім'я [PERSON] заповіт. Після цього ставлення відповідачки значно погіршилось. Вона стала чинити перешкоди спілкуванню позивачкам з [PERSON], здійснювати догляд за ним та його помешканням. Факт неправомірної поведінки відповідачки до позивачки [PERSON] за місцем проживання [PERSON] підтверджується постановою від 12.01.2008 року ДІМ Ленінського РВ ЗГУ УМВС України в Запорізькій області про відмову в порушенні кримінальної справи . 19.03.2013 року [PERSON] захворів на повторний ішемічний інсульт. Із зазначеним діагнозом був госпіталізований до КУ «Запорізька міська клінічна лікарня № 9», де перебував до 26.03.2012 року. 19.03.2014 року [PERSON] був у черговий раз госпіталізований до КУ «Запорізька міська клінічна лікарня № 9» із діагнозом «злоякісне новоутворення прямої кишки». Крім того, [PERSON] страждав на цукровий діабет, потребував дієтичного харчування. На лікування та догляд за [PERSON] вони витрачали значні матеріальні кошти, тому вони вважають, що у них є всі підстави для звернення до суду із даною позовною заявою. В судовому засіданні позивачі та їх представник просили позов задовольнити із підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач та її представник не визнали позовні вимоги, вважають що обставини, викладені в ньому не відповідають дійсності, а подані докази не дають підстав для задоволення позовних вимог. Надали до суду письмові докази, які підтверджували неспроможність відповідачки за своїм станом здоров'я надавати допомогу батькові, а також докази того, що спадкодавець сам допомагав відповідачці, коли та потрапила в дорожньо-транспортну пригоду. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи , суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи, згідно з вимогами ст.214 ЦПК, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти постійну або тимчасову безпомічність особи, її неспроможність своїми силами через похилий вік, тяжкі хвороби, каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, побуту, харчування тощо, саме у зв'язку з чим ця особа потребує постійного або тимчасового стороннього догляду, піклування, турботи та допомоги. Ухилення спадкоємця від надання спадкодавцеві необхідної допомоги може виражатися як в умисних діях особи, так і в її бездіяльності, що спрямовані на уникнення від виконання своїх обов'язків по утриманню спадкодавця та піклуванню про нього. При цьому, особа повинна розуміти та усвідомлювати покладений на неї обов'язок і мати реальну можливість його виконувати. Крім того, підлягає з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. В п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при встановленні факту ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні діти зобов'язані матеріально утримувати непрацездатних батьків та піклуватися про них. За змістом вказаних норм повнолітні діти зобов'язані піклуватися про батьків, допомагати їм та утримувати їх. Ці обов'язки за своєю правовою природою можуть мати майновий і немайновий характер. Виконання майнових обов'язків залежить від майнового стану дітей, а немайнових від фізичної можливості і бажання їх виконувати. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено : спадкодавець [PERSON] перебував в шлюбі з позивачкою [PERSON] з 2007 року .(а.с.9) Від шлюбу мають доньку [PERSON] - [INFO] . (а.с.8). Крім того, [PERSON] мав також доньку [PERSON]-[INFO] (а.с.73) та доньку [PERSON]-1958 року народження. 07.02.2006 року спадкодавець [PERSON] зробив заповіт на ім'я [PERSON] (а.с.6) [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить актовий запис про смерть № 2294 від 25.04.2013 року (а.с. 5) Спадкоємцями першої черги, передбаченими статтею 1261 ЦК України, є дружина -[PERSON] та доньки - [PERSON], [PERSON] , [PERSON]. До складу спадкового майна входить 29/100 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: 69006, [ADDRESS] (а.с.11). На день смерті спадкодавець був зареєстрований за вказаною адресою разом з [PERSON] та членами її сім»ї .( а.с. 47) Позивачі зареєстровані та проживають в [ADDRESS]. В спірній квартирі не проживали та зареєстровані не були. З заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] до нотаріальної контори звернулися [PERSON] (а.с.44), [PERSON] (а.с. 80) , [PERSON] (а.с.68) , [PERSON] (а.с.43). З матеріалів спадкової справи (а.с. 40-84) вбачається, що спадкоємці вчасно звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. Доводи позивачів в тій частині , що протягом останніх років [PERSON] в силу свого віку та тяжких хвороб перебував у безпорадному стані, а з березня 2013 року був лежачим хворим , потребував стороннього догляду, був неспроможним своїми силами фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, і вони весь час були змушені здійснювати за ним догляд та утримувати, а відповідачка, розуміючи та усвідомлюючи покладені на неї обов'язки та маючи матеріальні та фізичні можливості, навмисно ухилялась від надання батьку допомоги, не знайшли своє підтвердження в поясненнях свідків та письмових доказах. У судовому засіданні встановлено, і не заперечувалось позивачами, що відповідачка [PERSON] постійно спілкувалась з батьком. Сторони у справі також не заперечували того, що за життя [PERSON] постійно перебував то в [ADDRESS] , де за ним доглядала [PERSON], то в [ADDRESS]., де проживають його дружина [PERSON] та донька [PERSON], які за ним також наглядали, коли він там перебував . Лише з січня 2013 року, за три місяці до смерті , коли стан [PERSON] погіршився , він перестав приїжджати в квартиру [ADDRESS], а дружина [PERSON] стала перешкоджати доньці [PERSON] приїздити до батька та спілкуватись з ним. Допитані в судовому засіданні свідки обох сторін : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] підтвердили , що [PERSON] постійно перебував в [ADDRESS], а на ніч загальним транспортом приїздив до дружини та доньки [PERSON] в [ADDRESS], казав «що і тут свої , і там свої». Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що до січня 2013 року [PERSON] самостійно пересувався, не зважаючи на перенесені хвороби, сторонньої допомоги не потребував, в безпорадному стані не перебував. Свідок [PERSON] також суду пояснила, що [PERSON] був матеріально забезпеченою людиною , бо давав їй в борг 15000 грн. Крім того, [PERSON] був вкладником «Електреду» , і вніс туди велику суму грошей. Вищезазначені свідки також підтвердили пояснення відповідачки, що з 12.01.2010 року вона потрапила в ДТП, стала інвалідом 3 групи і батько сам допомагав доньці [PERSON] під час її лікування. Вона тривалий час була лежачою хворою і сама потребувала допомоги. В судовому засіданні за клопотанням позивачів були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Але допитані свідки не спростували, а навпаки, підтвердили ті обставини, що за декілька місяців до смерті [PERSON] самостійно переміщався по місту з Осіпенківського мікрорайону на [ADDRESS] , а безпорадним став лише за декілька місяців до смерті. За поясненнями свідка [PERSON] , ще в січні 2013 року разом з дружиною [PERSON] [PERSON] на тролейбусі виїжджав в квартиру [ADDRESS] забрати телевізор. Позивачами не доведено, що за життя [PERSON] потребував допомоги, за виключенням перебування останнього у лікарні, та звертався за такою допомогою до доньки [PERSON], і вона йому відмовила. Долучені до матеріалів справи документи : постанова про порушення кримінальної справи від 20.01.2010 року (а.с.91) ; рішення Орджонікідзевського суду м. Запоріжжя від 18.10.2012 року (а.с. 165) , пенсійне посвідчення [PERSON] (а.с.114), підтверджують те, що 12.01.2010 року [PERSON] потрапила в ДТП , з 12.01.2010 по 18.04.2010 знаходилась в лікарні і стала інвалідом 3 групи, сама потребувала матеріальної допомоги, яку спадкодавець [PERSON] їй надавав за життя. На а.с.112 знаходиться довідка Ленінського УПФУ м. Запоріжжя на ім`я [PERSON] з якої вбачається, що розмір його пенсії встановлював на момент смерті 1717 грн 13 коп. Крім того, свідок [PERSON] суду пояснювала, що за життя [PERSON] надавав їй в борг 15000 грн., які вона повернула йому. Дані обставини свідчать про те, що [PERSON] був матеріально забезпеченою людиною, не потребував матеріальної допомоги, а постійно сам її надавав. В судовому засіданні позивачі наполягали, що постійно утримувала спадкодавця, але крім квитанцій про сплату ліків під час його перебування в лікарні в квітні 2013 року (а.с.30), інших доказів не надали. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. На думку суду, наведені докази не доводять, що [PERSON] перебував у безпорадному стані та потребував допомоги у розумінні можливості позбавлення спадкоємця права на спадкування. Таким чином, позивачем не доведена сукупність обставин: ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача. Судом не здобуто під час розгляду справи доказів того, що [PERSON] умисно або своєю бездіяльністю, спрямованою на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу батьку, маючи при цьому можливість, ухилялася від надання допомоги своєму батьку. При недоведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець не може бути позбавлений права на спадкування за законом. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позов є безпідставний та необґрунтований і задоволенню не підлягає

Outcome: dismissed