Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 27.07.2004 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач 27.07.2017 року подав заяву на розлучення, а задовго до цього перестав матеріально утримувати і забезпечувати дітей. Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просила стягувати з відповідача аліменти також на своє утримання у розмірі 1684 грн. щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки відповідач є працездатний та має стабільний дохід, так як займається підприємницькою діяльністю та їздить на дороговартісні відпочинки. Відповідачка зазначає, що вона не працює, доглядає двох дітей, батьком яких є відповідач, меншому із яких ще не виповнилось трьох років, обмежена в можливості забезпечувати себе самостійно. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги збільшила та просила стягувати з відповідача 1/2 частини усіх понесених додаткових витрат щомісячно після їх понесення. Всі заявлені вимоги підтримала, з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомлений не зявився. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. У ст. 180 Сімейного Кодексу України зазначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі з 27.07.2004 року перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказане підтверджується даними свідоцтв про одруження серії 1-БВ № 100793, виданого Хмельницьким міським управлінням юстиції 27.07.2004 року, про народження серії 1-БВ № 179139 виданого 30.10.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міського управління юстиції, серії І-БВ № 249329 виданого 06.05.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нетішинського міського управління юстиції у Хмельницькій області. Сторони проживають разом [INFO], але спільного господарства не ведуть, разом з ними проживають і їхні діти. Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач [PERSON] є приватним підприємцем, орендує нежитлове приміщення, площею 296 кв.м для здійснення своєї підприємницької діяльності, що підтверджується даними договору оренди від 08.04.2017 року. З останнього на підставі рішення Хмельницького міського суду щомісячно в розмірі 1/4 стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає до задоволення частково, і з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, оскільки з [PERSON] вже стягуються аліменти на утримання ще однієї неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує те, що сторони, які є батьками неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON], зобовязані в рівній мірі нести обов'язки щодо їх виховання та утримання, і такі у виді матеріального утримання не можуть бути повністю покладені виключно на позивачку [PERSON] Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у заявленому нею розмірі, суд зазначає наступне Відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи встановлені обставини справи, а саме те, що позивачем в ході судового розгляду не доведено те, що відповідач може надавати таку матеріальну допомогу, суд вважає розумним і достатнім стягнути на утримання дружини аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Водночас вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат в розмірі 1/2 частини усіх понесених витрат щомісячно після їх понесення в майбутньому задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. У відповідності до вимог ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, до додаткових витрат на утримання дитини, обов'язок брати участь у яких відповідно до ст.185 СК України покладено на батьків, відносяться лише ті витрати, що викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо, а не ті, які пов'язані з щоденним побутом дитини, а тому витрати на оплату послуг басейна не відносяться до додаткових витрат на дитину, відносяться до щоденних і враховані законодавцем при обчисленні мінімального прожиткового розміру для дитини відповідного віку, відтак питання щодо їх розподілу між батьками врегульовано ст.ст. 180-184 СК України, й між сторонами по даній справі вирішено в судовому порядку з ухваленням відповідного рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Що стосується наданої позивачкою довідки комунального медичного закладу Нетішинської міської ради «СМСЧ м. Нетішин», то остання судом до уваги не приймається, оскільки не містить даних щодо фактично понесених позивачкою додаткових витрат на оздоровлення дітей в цей період, або які мають бути передбачувані витрати. Також суд зазначає, що фактично зазначені або передбачувані витрати необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст. 84, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved