Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 15.12.2014р. звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи його тим, що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 13.10.2012р. зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис під № 708. Під час перебування у шлюбі [INFO] у них народилася донька [PERSON]. У позовній заяві позивачка вказує, що з відповідачем вони не проживають разом протягом 8 місяців, до цього у їхньому подружньому житті неодноразово мало місце проживання окремо. Позивачка вказує, що подружнє життя погіршилося ще з самого початку укладення шлюбу, почали виникати сварки та протиріччя у поглядах на роль кожного з подружжя в сімейному житті, вихованні дитини. Станом на час звернення до суду сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена та просить суд строк на примирення не надавати. У наданій суду заяві від 18.02.2015р. позивачка часом припинення шлюбних відносин зазначила вересень 2014р. та просила шлюб розірвати, винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Після розірвання шлюбу позивачка прізвище змінювати не просила (а.с. № 13). Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував, період та причину припинення шлюбних стосунків, які вказані позивачкою у позові та поданій до суду заяві, визнав в повному обсязі. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що 18.02.2015р. надав відповідну заяву (а.с. № 15). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. При розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Згідно з приписами ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони 13.10.2012р. зареєстрували шлюб, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис під № 708 (а.с. № 3). Від даного шлюбу у сторін [INFO] народилася виховують донька [PERSON] (а.с. № 4). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через психологічну несумісність подружжя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань обов'язків кожного з подружжя та виховання дитини. Сторони з вересня 2014р. проживають окремо, мають окремий бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами у даній справі припинені близько півроку тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також враховує положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved