Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з зазначеним позовом, у якому просили визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на нерухоме майно, а саме, за кожним по 1/4 частки житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], виділивши їм в натурі у спільну часткову власність по 1/4 частки кожному (всього 1/2) даного нерухомого майна, зокрема: коридор 1-1, кладову 1-2, топочну 1-4, кухню 1-5, коридор 1-6, кімнати 1-7, 1-8 та 1-9. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] заявив вимогу про визнання за ним права власності на 1/2 частки у цьому ж самому нерухомому майні, виділивши йому в натурі: кімнати - 1-3 та 1-10, туалет - 1-11, коридори 1-12, 1-15 та 1-16, ванну - 1-13, кухню - 1-14. В обґрунтування заявлених вимог, як у первісному, так і в зустрічному позовах, вказано, що зазначене нерухоме майно належало на праві спільної сумісної власності подружжю - [PERSON] та [PERSON], які померли [INFO] та [INFO], відповідно. Після їх смерті майно успадкували діти: [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцями. Частка кожного спадкоємця у названому нерухомому майні складала по 1/2 домоволодіння. [INFO] помер [PERSON], який доводився позивачам за первісним позовом чоловіком та батьком. Після смерті останнього відкрилась спадщина на 1/2 вказаного домоволодіння, яку вони прийняли в порядку ст.1268 ЦК України, однак оформити свої спадкові права, зокрема по 1/4 частки спадкового майна не мають можливості через відсутність документів про реєстрацію права власності на спадкове домоволодіння, про що нотаріусом їм видано відповідні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачу за зустрічним позовом - [PERSON] належить 1/2 спірного домоволодіння, як спадщина після смерті його батьків, яку він також не може оформити з аналогічних підстав, а саме, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно. На даний час родини обох сторін проживають у спадковому домоволодінні окремо, будинок фактично розділений на дві ізольовані квартири з окремими входами, та окремо ведуть господарство. При цьому, згідно технічного паспорта на вказаний об'єкт нерухомого майна, позивачі за первісним позовом фактично користуються: коридором 1-1, кладовою 1-2, топочною 1-4, кухнею 1-5, коридором 1-6 та кімнатами 1-7, 1-8, 1-9, а позивач за зустрічним позовом - коридорами 1-12, 1-15, 1-16, кухнею 1-14, ванною 1-13, туалетом 1-11 та кімнатами 1-3, 1-10. Позивачі за первісним позовом: [PERSON], [PERSON], вони ж відповідачі за зустрічним позовом, та відповідач за первісним позовом - [PERSON], він же позивач за зустрічним позовом, в судове засідання не з'явились, подавши, кожен зокрема, в канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, у яких одночасно вказали, що підтримують заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просили провести реальний розподіл житлового будинку з врахуванням часток, приналежних кожному із них, відповідно до висновку проведеної судової будівельно-технічної експертизи за №О-66 від 25.05.2015 року, а також покласти на кожного із них судові витрати, відповідно до вартості домоволодіння, що їм виділяється. За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Головненським ЗАГС Любомльського району Волинської області 26.06.1964 року, вбачається, що 12.06.1948 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за №87. Після реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с.6 - на звороті). Рішенням виконкому Любомльської міської Ради депутатів трудящих від 28.11.1967 року [PERSON] виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS], загальною площею 600 кв.м. (а.с.6). Відповідно до копії акта від 10.12.1967 року, затвердженого архітектором Любомльського району, виділену [PERSON] земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS], загальною площею 600 кв.м. відведено в натурі з визначенням меж земельної ділянки (а.с.5-на звороті). З копії технічного паспорта, виданого КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 16.01.2014 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS], розташовані: житловий будинок А-1, прибудова а, прибудова а-І, сарай Б -1, вбиральня В та колодязь і (а.с.12-14). Житловий будинок за вказаною адресою складається з наступних приміщень: 1 - коридор площею 5,0 кв.м., 2 - кладова площею 6,9 кв.м., 3 - кімната площею 12,7 кв.м., 4 - топочна площею 4,3 кв.м., 5 - кухня площею 10,7 кв.м., 6 - коридор площею 7,6 кв.м., 7 - кімната площею 14,7 кв.м., 8 - кімната площею 23,6 кв.м., 9 - кімната площею 14,7 кв.м., 10 - кімната площею 16,1 кв.м., 11 - туалет площею 1,3 кв.м., 12 - коридор площею 1,5 кв.м., 13 - ванна площею 2,1 кв.м., 14 - кухня площею 13,7 кв.м., 15 - коридор площею 8,0 кв.м., 16 - коридор площею 7,5 кв.м. Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству, стверджено факт відповідності встановленим нормам нерухомого майна: раніше побудованого житлового будинку, двох прибудов, сарая, вбиральні, колодязя, які знаходяться по [ADDRESS], та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання (а.с.15-19). Відповідно до ст.ст. 22, 28 КпШС України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, а частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Отже, вищевказане домоволодіння, що по [ADDRESS], належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як майно подружжя, та їх частки у даному нерухомому майні складали по ? кожного. [INFO] в м.Любомль Волинської області помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 23.03.1993 року Любомльським районним відділом ЗАГСу Волинської області (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина на приналежне йому майно, в тому числі на ? частини житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), чинної на день відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. На час смерті спадкодавця [PERSON] з ним проживали: його дружина - [PERSON] та діти - [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою Любомльської міської ради №240 від 26.01.2015 року, а факт їх родинних відносин, як між чоловіком та дружиною, а також, між батьком та дітьми, доводиться копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 26.06.1964 року Головненським ЗАГС Любомльського району Волинської області, копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданими Городнянською сільською радою Любомльського району Волинської області 02.07.1964 року та 03.09.1963 року, відповідно (а.с.6 - на звороті, а.с.7, а.с.7 - на звороті). З повідомлення Любомльської державної нотаріальної контори від 23.04.2015 року за №175/01-16 встановлено, що спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] нотконторою не заводилась (а.с.32). Таким чином, спадкоємці після смерті [PERSON]: [PERSON], як дружина спадкодавця, та [PERSON], [PERSON], як його діти, кожен успадкували по 1/6 (1/2 : 3) спадкового нерухомого майна, що по [ADDRESS]. Не оформивши своїх спадкових прав після смерті чоловіка, [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції 02.11.2010 року (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина на приналежне їй майно, зокрема, на 2/3 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], з яких: ? частини, як її частка у спільному майні подружжя, та 1/6 частини, як успадкована частка після смерті чоловіка - [PERSON], оскільки чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ЦК України (в редакції 1963 р.) було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК України (в редакції 1963 р.) не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а у відповідності до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України, першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, ....той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були її діти: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження останніх серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданими Городнянською сільською радою Любомльського району Волинської області 02.07.1964 року та 03.09.1963 року, відповідно (а.с.7 - на звороті). Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Та обставина, що діти спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом зі своєю матір'ю (спадкодавцем) доводиться копією довідки Любомльської міської ради Волинської області від 26.01.2015 року за №241 (а.с.8 - на звороті). Згідно повідомлення Любомльської державної нотаріальної контори від 23.04.2015 року за №175/01-16, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] нотконторою також не заводилась (а.с.32). Таким чином, спадкоємці після смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], успадкували кожен по 1/3 (2/3 : 2) частки спадкового нерухомого майна, що по [ADDRESS]. З врахуванням часток кожного спадкоємця - [PERSON] та [PERSON] у нерухомому майні, що по [ADDRESS], які вони успадкували після смерті своїх батьків: [PERSON] та [PERSON], сукупна частка кожного із них у вказаному домоволодінні складає по ?. [INFO] помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області 13.06.2014 року (а.с.9). У відповідності до положень ч.1 ст.1258, ч.1 ст.1261, ст.ст.1269, 1270 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачі за первісним позовом: [PERSON], як переживше подружжя, та донька - [PERSON], які на момент смерті спадкодавця проживали разом з ним в будинку [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, а саме: копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 08.02.1986 року Згоранською сільською радою Любомльського району Волинської області; копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02.02.1988 року Любомльським райвідділом ЗАГСу Волинської області; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 18.01.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області; копією довідки Любомльської міської ради Волинської області від 26.01.2015 року за №242 (а.с.9 - на звороті, а.с.10, а.с.10 - на звороті). Інших спадкоємців після смерті [PERSON], окрім позивачів за первісним позовом, в тому числі, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадковому майні, немає, про що свідчить повідомлення приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Семенюк Н.М. від 22.04.2015 року за №75/01-16, згідно якого, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с.35). Оскільки частка [PERSON] у нерухомому майні, що за адресою: [ADDRESS], складала ?, тому після його смерті спадкоємці: [PERSON] та [PERSON] успадкували по ? частки (1/2 : 2) вказаного нерухомого майна кожен. Позивачам за первісним та зустрічним позовами було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначене нерухоме майно, а саме, [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцям після смерті [PERSON], а [PERSON], як спадкоємцю після смерті: [PERSON] та [PERSON], з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, що в [ADDRESS], про що кожному із них видано постанови нотаріуса про відмову у посвідченні правочину, що узгоджується з пунктом 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, який передбачає, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (а.с.11, а.с.11 - на звороті, 51). Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 23.04.2015 року за №36700118 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 23.04.2015 року за №36699852, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження (а.с.36-37). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З'ясовані по справі обставини свідчать про те, що частки у спадковому нерухомому майні - житловому будинку з господарськими спорудами, які знаходяться по [ADDRESS], у позивачів за первісним позовом становлять по ? кожному, а у позивача за зустрічним позовом - ?, а відтак заявлені ними вимоги про визнання за ними права власності відповідно до часток кожного із них підлягають до задоволення. Крім цього, позивачами за первісним та зустрічним позовами були заявлені вимоги й про реальний розподіл спадкового будинковолодіння відповідно до їх часток, виділивши позивачам за первісним позовом - [PERSON] та [PERSON] в натурі у спільну часткову власність по 1/4 частки кожному (всього 1/2) даного нерухомого майна, зокрема: коридор 1-1, кладову 1-2, топочну 1-4, кухню 1-5, коридор 1-6, кімнати 1-7, 1-8 та 1-9, а позивачу за зустрічним позовом - [PERSON] - кімнати - 1-3 та 1-10, туалет - 1-11, коридори 1-12, 1-15 та 1-16, ванну - 1-13, кухню - 1-14, у зв'язку із чим за клопотанням обох сторін, згідно з вимогами ст.143 ЦПК України, судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу для вирішення питання щодо можливих варіантів такого розподілу. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» (п.п.6, 7) роз'яснив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Як вбачається з висновку № О-66 від 25.05.2015 року судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Волинською торгово-промисловою палатою, він складений експертом із урахуванням вимог основних пунктів ДБН В.2.2-15-2005, СНіП 2.04.08-87 «Газоснабжение», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», із урахуванням розміщення будівель та споруд на земельній ділянці, відстані від будівель до меж земельної ділянки та між будівлями і спорудами, та експертом було встановлено ринкову вартість спадкового будинковолодіння і встановлено можливість його розподілу в натурі в частках ? (? + ?) та ?, відповідно до запропонованого обома сторонами варіанту (а.с.64-73). Зокрема, ринкова вартість будинковолодіння по [ADDRESS] становить 553479 гривень. Розподіл в натурі зазначеного будинковолодіння в частках ? до ? частин з метою обладнання окремих ізольованих квартир можливий без виконання переобладнань будинку з відступом від ідеальних долей за умови, якщо: - [PERSON] та [PERSON] виділяється: коридор 1-1 площею 5,0 кв.м., кладова 1-2 площею 6,9 кв.м., топочна 1-4 площею 4,3 кв.м., кухня 1-5 площею 10,7 кв.м., коридор 1-6 площею 7,6 кв.м., кімната 1-7 площею 14,7 кв.м., кімната 1-8 площею 23,6 кв.м., кімната 1-9 площею 14,7 кв.м., сарай Б-1, які становлять арифметичну частку 31/50 будинковолодіння; - [PERSON] виділяється: коридор 1-12 площею 1,5 кв.м., коридор 1-15 площею 8,0 кв.м., коридор 1-16 площею 7,5 кв.м., кухня 1-14 площею 13,7 кв.м., ванна 1-13 площею 2,1 кв.м., туалет 1-11 площею 1,3 кв.м., кімната 1-3 площею 12,7 кв.м., кімната 1-10 площею 16,1 кв.м., які становлять арифметичну частку 19/50 будинковолодіння; - у спільне користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виділяється вбиральня (В) та колодязь (і). Грошова компенсація за відхилення від вартості, яка приходиться на ідеальні частки, становить 64458,83 грн., яку [PERSON] мають сплатити [PERSON] та [PERSON]. При цьому, судом встановлено, що [PERSON] погодився на отримання грошової компенсації у вказаній сумі за відхилення від його ідеальної долі, про що свідчить подана ним до суду 04.06.2015 року заява. Отже, зазначеним висновком встановлено можливість реального розподілу житлового будинку між сторонами із урахуванням часток кожного із них у спадковому будинковолодінні. Відповідно до ч.2 ст.57 ЦПК України, одним із видів доказів у цивільному судочинстві є висновок експерта, який, згідно зі ст.66 ЦПК України являє собою докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Таким чином, суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку про підставність заявлених позивачами за первісним та зустрічним позовами вимог, як в частині визнання за ними права власності на відповідні частки домоволодіння в порядку спадкування, так і в частині його реального розподілу, та вважає за можливе провести такий розподіл по запропонованому варіанту із урахуванням висновку експерта № О-66 від 25.05.2015 року. За клопотанням сторін, судові витрати у виді судового збору покладаються на кожного із них відповідно до вартості виділеного кожному нерухомого майна у вказаному домоволодінні. Оскільки, при зверненні до суду з первісним та зустрічним позовами позивачами було сплачено: [PERSON] та [PERSON] по 354,00 грн. кожною, а [PERSON] - 707,00 грн., тоді як у власність та користування останніх, зокрема: [PERSON] та [PERSON] переходить нерухоме майно на загальну суму 341198,33 грн., [PERSON] - на загальну суму 212280,67 грн., відповідно, сума судового збору, що підлягає оплаті позивачами за первісним та зустрічним позовами: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (1% від ціни позову) складає відповідно 1705,99 грн., 1705,99 грн., 2122,81 грн., у зв'язку з чим з останніх підлягає стягненню недоплачений судовий збір: з [PERSON] та [PERSON] по 1351,99 з кожної (1705,99 - 354,00 =1351,99) та з [PERSON] 1415,81 грн. (2122,81 - 707,00 грн. = 1415,81). Питання щодо понесених судових витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи судом не розглядається згідно клопотань, заявлених кожною стороною, у зв'язку з його добровільним врегулюванням.

Outcome: approved