Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася в суд з позовною заявою в якій просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ціле будинковолодіння, що розташоване у [ADDRESS] та яке на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 06.10.2017 належало колгоспному двору та право на земельну ділянку площею 2,00 га, яка розташована на території Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] відноситься до категорії «колгоспний двір», станом на 30.06.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова «колгоспного двору», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого спадщину прийняла дружина [PERSON] , яка проживала із ним на момент смерті. На підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 8973 матері позивача [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,00 га яка розташована на території Вільховецької сільської Ради Жидачівського району. [INFO] [PERSON] померла померла. Спадкоємцями першої черги є її діти - позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Відповідач [PERSON] - чоловік позивачки, відповідачі [PERSON] та [PERSON] - діти позивачки. Зазначеним відповідачам належить право на частку у колгоспному дворі, розташованому у [ADDRESS] Відповідачі [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] на частку у колгоспному дворі не претендують та відмовляються від частки на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] в користь позивачки. Для оформлення права на спадкове майно позивачка звернулась у нотаріальну, проте отримала відмову, оскільки спадкове майно є спадковим майном членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом.. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 05.11.2018 провадження у справі відкрито. Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г. Ухвалою суду 25.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивилася, через канцелярію суду, представник позивачки - адвокат Михайлюк Д.А. подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Окрім того, відповідач на частку майна у колгоспному дворі не претендує і відмовляється від частки спадкового майна в користь позивачки [PERSON] . Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивилася, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Окрім того, відповідач на частку майна у колгоспному дворі не претендує і відмовляється від частки спадкового майна в користь позивачки [PERSON] . Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Окрім того, відповідач на частку майна у колгоспному дворі не претендує і відмовляється від частки спадкового майна в користь позивачки [PERSON] . Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Окрім того, відповідач на частку майна у колгоспному дворі не претендує і відмовляється від частки спадкового майна в користь позивачки [PERSON] . Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок у [ADDRESS] належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були двору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та які умовно мали по 1/6 частки майна колгоспного двору. Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/6 частці майна. / а.с .22/. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] рік забудови - 1970 та загальна площа вказаного будинку 70,7 кв.м. /а.с. 14-18/. [INFO] , у віці 72 років, помер [PERSON] , батько заявниці, який був головою колгоспного двору, про що 13.05.1991 зроблено відповідний запис №18 та Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 13.05.1991 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а. с.21/. Згідно довідки Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 13.05.2018 № 564 заповіт [PERSON] у виконкомі Вільховецької сільської ради не складався та не посвідчувався./а.с.24/ Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлого за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із батьком позивачки проживала її мати, [PERSON] , яка до нотаріальних органів із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталася, своїх прав на спадкове майно не оформила, тому відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР вважалася такою, що прийняла спадщину. Таким чином після смерті чоловіка [PERSON] його дружина [PERSON] набула право на 2/6 частини у колгоспному дворі (1/6+1/6). Згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 8973 виданого на підставі рішення Вільховецької сільської Ради № 325 від 28 травня 1997 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,00 га, яка розташована на території Вільховецької сільської Ради Жидачівського району. З матеріалів справи вбачається та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , у віці 76 років, померла [PERSON] , про що 12.12.2001 зроблено запис № 45 та Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 12.12.2001 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с.20/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася із права на 2/6 частини у колгоспному дворі, розташованому у [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 2,00 га, яка розташована на території Вільховецької сільської Ради Жидачівського району. Спадкоємцями першої черги майна померлої [PERSON] є її діти - позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Позивачка, як спадкоємець майна померлої [PERSON] за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталася, однак на час смерті проживала із спадкодавцем, займалася її похоронами та фактично вступила у володіння спадковим майном, тому відповідно до вимог ст. 549 ЦК України у редакції чинного на час відкриття спадщини ЦК України 1963 року являється такою, що прийняла спадщину. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на частку майна в колгоспному дворі не претендують. Позивачка, звернувшись до нотаріальних органів Із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, отримала відмову у зв`язку із тим, що померлі, не являються останніми членами колгоспного двору та частки інших членів колгоспного двору не визначені. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Заповіту спадкодавець [PERSON] за життя не складала, що стверджується довідкою Вільховецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 13.05.2018 №565. /а.с.23/ Відповідно до ст.524 ЦК 1964 року спадкоємство здійснюється за заповітом та законом . Як випливає із ст. 529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частинах діти та батьки померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК України 1964 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив у володіння спадковим майном. Позивачка, займалася похоронами матері, після її' смерті успадкувала деякі її- речі, таким чином, вступивши у володіння спадковим майном. Відповідно до витягу із погосподарської книги с, Пчани Жидачівського району вищевказане будинковолодіння, яке знаходиться у [ADDRESS] , відносилося до категорії «колгоспний двір», станом на 30 червня 1990 року в ньому були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова «колгоспного двору», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які умовно мали по 1/6 частки майна «колгопного двору». Враховуючи вищенаведене в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] успадкувала 2/6 частини спірного будинку за законом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] та якій належало право власності на 2/6 частину спірного будинку як члену колгоспному двору та на земельну ділянку площею 2,00 га, яка розташована на території Вільховецької сільської Ради Жидачівського району. Таким чином, позивачка фактично стала власницею 3/6 спірного будинковолодіння. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить право власності на частки майна спірного будинковолодіння у розмір 1/6 частки кожному. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на частку майна в колгоспному дворі не претендують, що підтверджується їхніми заявами наявними в матеріалах справи. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та те, що на частку майна в колгоспному дворі не претендують відповідачі, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved