Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачка 27.08.2013 р. звернулася в суд з позовом до відповідачки про розірвання договору довічного утримання. Після уточнення позовних вимог 10.02.2014 р. просила розірвати договір довічного утримання від 20.11.2010 р. та повернути їй у власність відчужену за цим договором квартиру [ADDRESS]. Свій уточнений позов обґрунтовувала тим, що 20.11.2010 р. державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Фединою А.М. посвідчено договір довічного утримання, за яким вона на умовах довічного утримання передала у власність відповідачки квартиру [ADDRESS]. Відповідачка зобов'язалась довічно повністю утримувати позивачку і забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною медичною та іншою допомогою і зберегти в її безоплатному довічному користуванні вказану квартиру. Згідно п.8.1 вказаного договору, ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. У разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням чи неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Оскільки відповідачка неналежно виконувала свої обов'язки за договором, просила розірвати договір довічного утримання та повернути їй у власність відчужену за ним квартиру. Позивачка та її представник у судовому засіданні уточнений позов підтримали і просили його задовольнити. Позивачка наполягала на розірванні договору довічного утримання за рішенням суду. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що згідна розірвати договір довічного утримання лише у нотаріуса, не згідна на розірвання договору в судовому порядку, вважає, що провадження у даній справі слід закрити та зобов'язати представника позивачки розірвати договір у нотаріальному порядку; пояснила, що до укладення договору знала позивачку протягом 13 років, перебували у хороших стосунках; спочатку позивачка заповіла квартиру дочці відповідачки, потім цей заповіт скасувала; після цього між ними був укладений договір довічного утримання; до укладення договору вона багато разів ночувала на квартирі, а після укладення договору позивачка почала боятися, тому вона більше не залишалась на ніч; вона протягом трьох років оплачувала комунальні послуги за квартиру, купила конвектор, провела воду, купила лічильник для води; з серпня 2013 р. позивачка перестала пускати її в квартиру; вважає, що на позивачку чиниться тиск, що хтось таким чином намагається заволодіти квартирою. Просила у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 20.11.2010 р. між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Фединою А.М. та зареєстрований у реєстрі за № 3-2109 (а.с.35-36, 38). Відповідно до п.1.2 договору позивачка-відчужувач передала у власність відповідачці-набувачу належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], а відповідачка зобов'язалась забезпечувати позивачку утриманням довічно, а у разі втрати здоров'я - також довічно доглядом. За позивачкою зберігається право довічного проживання у квартирі (п.7.4 договору). Обов'язки набувача щодо утримання (догляду) відчужувача передбачені п.2.2 договору та полягають, зокрема, у щомісячному наданні грошової суми в розмірі не менше 200 грн., забезпеченні харчуванням, одягом, придбанні необхідних лікарських засобів, забезпеченні медичною та іншою необхідною допомогою. Після державної реєстрації вказаного договору відповідачка набула право власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується витягом Івано-Франківського ОБТІ про державну реєстрацію прав від 26.11.2010 р. (а.с.39). Судом встановлено, що відповідачка неналежно виконувала свої обов'язки за договором довічного утримання. Допитана у судовому засіданні в якості свідка сусідка позивачки [PERSON] підтвердила, що позивачку не влаштовували продукти харчування, які приносила відповідачка, зокрема, остання постійно приносила позивачці білий батон замість сірого хліба, який вона любить, відповідачка купляла позивачці ліки не за свої кошти, а за кошти [PERSON]; відповідачка мила вікна в квартирі, виносила сміття, а решту прибирала позивачка; протягом останніх восьми місяців свідок купляла позивачці ліки, оплачувала комунальні послуги за її кошти. Вказаних обставин відповідачка не заперечувала, обставин щодо неналежного виконання своїх обов'язків за договором довічного утримання не спростувала. У відповідності з вимогами п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно з вимогами ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням чи неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та догляд відчужувача, не підлягають поверненню. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позивачкою вимог, які підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 744, 755, 756 ЦК України,

Outcome: approved