Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної сумісної власності. В позові вказали, що їм на підставі свідоцтва № 4731 про право власності на житло від 31.03.1997 року належить по 1/3 частині зазначеної квартири. Крім того, позивачці [PERSON] належить ще 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2000 року № 4-3143. Відповідач є онуком позивачки [PERSON] і повнолітнім сином [PERSON] У 2009 році [PERSON] виїхав з квартири та вивіз всі свої речі, також обіцяв добровільно припинити свою реєстрацію в спірній квартирі, але до теперішнього часу зазначені дії не вчинив. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належній позивачам квартирі створює перешкоди у здійсненні ними права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вони просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеною квартирою, оскільки він не мешкає в ній без поважних причин понад встановлені законом строки. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат [PERSON] підтримала вимоги позову. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідач до суду не з'явився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин за згодою представника позивачів суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивачів, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва № 4731 про право власності на житло від 31.03.1997 року належить по 1/3 частині зазначеної квартири. Крім того, позивачці [PERSON] належить ще 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2000 року № 4-3143. В квартирі зареєстрований [PERSON], який фактично в ній не проживає з 2009 року. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачам житлом на користь позивачів, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач впродовж п'яти років в квартирі не мешкає. Перебування [PERSON] на реєстраційному обліку створює для позивачів перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв'язку з викладеним право позивачів, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ними спосіб.

Outcome: approved