Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулась до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь аліменти на її утримання як непрацездатної матері, що потребує матеріальної допомоги, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня подання позовної заяві і довічно. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила наступне. Відповідно до листа Київського міського центру тендерної рівності від 02.03.2021 року [PERSON] не має можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з низьким розміром пенсії, крім того вона страждає від насильства з боку своєї доньки - відповідачки по справі. Позивач є особою пенсійного віку, що підтверджується копією її пенсійного посвідчення. Позивач є хворою людиною і потребує постійного лікування, що підтверджується копіями медичних документів. Отже, позивач у зв`язку з пенсійним віком та наявністю захворювань, відсутністю інших доходів, крім пенсії, потребує матеріальної допомоги, а на сьогоднішній день відповідач не допомагає позивачу матеріально, отже позивач має право на отримання від доньки матеріальної допомоги на своє утримання. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження з без виклику сторін, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 20 вересня 2021 року на адресу суду надійшла «апеляція про відмову сплати аліментів» за підписом [PERSON] , суть якої зводиться до заперечень проти заявлених позовних вимог. А тому суд враховує наданий документ у якості письмової процесуальної позиції відповідача, яка полягає в запереченні проти позовних вимог. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку. Відповідно до копії дублікату свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, позивачка [PERSON] є матір`ю відповідачки [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є особою, яка отримує пенсію за віком, що підтверджується копіює пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 31.03.2021 року. Згідно з довідкою про доходи №9770217608684715 вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Голосіївський район) і отримує пенсію за віком за період з 01.10.2020 р по 31.03.2021 р. у середньому розмірі 2703,81 грн. За текстом позову позивачка посилалась, що в провадженні Голосіївського районного суду м.Києва знаходиться цивільна справа № 752/24876/20 про вселення позивачки до свого місця проживання, так як відповідачка вигнала її з квартири. Відповідно до копії рішення, оприлюдненої в ЄДРСР за результатом розгляду цивільної справи 752/24876/20, зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення та передати [PERSON] ключі від вхідної двері вказаної квартири. З виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 12 квітня 2021 року [PERSON] рекомендовано приймання ліків (перелік наведений у виписці) та стаціонарне профілактичне лікування 2 рази на рік у неврологічному відділенні. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч.8 ст.7 СК України). Згідно із ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України. Статтею 205 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Згідно зі ст.7 Зaкoну України «Про Державний бюджет нa 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня 2021 року - 1769 грн. Судом встановлено, що позивачка є непрацездатною особою, а саме, особою яка досягла загального пенсійного віку, має незадовільний стан здоров`я, отримує пенсію в розмірі 2703,81 грн. на місяць, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Інших доказів, які б підтвердили понесення позивачкою витрат на лікування, які перевищують її дохід, що поставило б останню у скрутне матеріальне становище, суду не надано, а сам факт звернення [PERSON] до лікаря не свідчить про витрати на лікування, про які зазначається в позовній заяві. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачка, яка є працездатною особою (зворотного не встановлено), відомості про доходи якої відсутні, має змогу надавати матеріальну допомогу непрацездатній матері, яка потребує матеріальної допомоги, а тому, враховуючи те, що позивачка отримує дохід лише у вигляді пенсії в розмірі, який забезпечує її прожитковий мінімум, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково та стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частки від її заробітку (доходу) на утримання непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги, починаючи з дня подачі позову та довічно. За ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовна вимога про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, а позивачка звільнена від сплати судового збору за цією позовною вимогою за п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial