Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом 17.11.2015 року мотивуючи тим, що їм на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS]. В 2005 році, за спільною згодою, вони зареєстрували в квартирі [PERSON], яка на той час була дружиною їх сина [PERSON], та онука [PERSON]. Подружнє життя у їх сина з відповідачем не склалось, вони з жовтня 2014 року стали проживати окремо один від одного, тобто, відповідач разом з дитиною залишили місце проживання у їх будинку, забравши всі свої речі, а січні 2015 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду шлюб між ними було розірвано. На даний час відповідач проживає, але не зареєстрована, з цивільним чоловіком в [ADDRESS] та створила нову сім'ю. Враховуючи те, що на даний час значно зросли затрати на утримання квартири вони вирішили оформити субсидію, однак, оскільки відповідач зареєстрована, але не проживає в будинку оформити всі необхідні документи виявилось неможливим. В добровільному порядку відповідач відмовляється знятись з реєстраційного обліку, вони, як співвласники будинку просять в судовому порядку визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та зазначили, що відповідач не проживає в їх квартирі більше року, а живе за іншою адресою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи належним чином повідомлена, причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову до суду не надала. В порядку ст.ст.224 - 226 ЦПК України, враховуючи думку позивачів, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку ( квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму житлового приміщення. Судом встановлено, що житлове приміщення квартири [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності позивачам [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями договору про поділ майна подружжя від 23.10.2009 року та витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.01.2010 року (а.с. 9-14). Відповідач [PERSON], [INFO] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS], як член сім'ї власника квартири, без реєстрації договору найму, але не проживає в житловому приміщенні даної квартири, що підтверджено довідкою Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 04.11.2015 року за № 2176 та актом обстеження матеріально - побутових умов від 23.12.2015 року ( а.с.17,29). Згідно із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.01.2015 року (а.с.16), відповідач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08.03.1997 року, від шлюбу вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], сторони припинили сімейні відносини, оскільки шлюб носить формальний характер, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON], тому шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили 09.02.2015 року. Відповідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: довідки Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 04.11.2015 року за № 2176 та від 25.01.2016 року за № 100, акту обстеження матеріально - побутових умов від 23.12.2015 року та письмових показів свідків: [PERSON] і [PERSON], посвідчені секретарем виконавчого комітету Озернянської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 27.01.2016 ( а.с.17,29, 36-40 ), відповідач [PERSON], [INFO] не проживає в житловому приміщенні квартири [ADDRESS] з жовтня 2014 року і поданий час, а проживає по [ADDRESS] без реєстрації. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає більше року без поважних причин, даним житлом не цікавиться, проживає за іншою адресою, своїми діями перешкоджає позивачам вільно користуватися та розпоряджатися власним житлом, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не надала до суду належних та допустимих доказів того, що вона відсутня за зареєстрованим місцем проживання з поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст.29 ЦК України, місце проживання фізичної особи є житловий будинок,квартира,інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції ( ст.3 цього Закону). Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення, тому визнає [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] сплатили при подачі позову судовий збір в розмірі 487,20 грн. (а.с.1), тому суд стягує з [PERSON] на її користь судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved