Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] 21.10.2020 року звернулася у Сколівський районний суд Львівської області з позовною заявою до відповідача Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області, в якій просить визначити їй додатковий строк у три місяці з дати набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви у нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] у с. лавочне Сколівського району Львівської області. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 22.10.2020 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено дату підготовчого судового засідання у справі 11.11.2020 року, 10.00 год.. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 11.11.2020 року (головуючий\~ суддя\~Микитин В.Я.) підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.11.2020 року о 10.00 год., витребувано від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області належно засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с. Лавочне Сколівського району Львівської області. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] у с. Лавочне Сколівського району Львівської області у віці 80 років помер батько позивачки [PERSON] .. На момент смерті він володів на праві власності Ѕ житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . Дану половину домоволодіння покійний заповів своїй дочці позивачці у справі, про що 12.12.2005 року у Лавочненській сільській раді Сколівського району Львівської області склав заповіт. Даний заповіт не змінений і не скасований. Відтак, позивачка з метою прийняття спадщини після смерті батька, звернулася у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області із відповідною заявою, де, їй було відмовлено у прийнятті спадщини на вищевказану половину домоволодіння у зв`язку із пропуском шестимісячного терміну на прийняття спадщини. З огляду на вказане, отримавши відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачка змушена була звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Позивачка та її уповноважена представниця адвокатеса Змінчак Л.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи по суті, у судове засідання не з`явилися, однак зазначена представниця подала суду заяву вх. № 5492 від 10.11.2020\~року,в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав, а розгляд справи просила проводити без її участі та без участі її довірителя. Відповідач Лавочненська сільська рада Сколівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи по суті, явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила. Відзиву на позовну заяву у запропоновані судом строки та порядку зазначеним відповідачем не подано. 10.11.2020 року за вх. № 5494 від зазначеного відповідача в особі уповноваженого представника сільського голови Довгенька В.І. надійшла заява, у котрій відповідач просив проводити розгляд справи без участі свого уповноваженого представника, а проти задоволення позову [PERSON] не заперечував. Оскільки у судове засідання щодо розгляду справи по суті, котре було призначене на 26.11.2020 року о 10.00 год., не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] , після смерті якого позивачка має намір прийняти спадщину за заповітом і просить визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05.06.2012 року Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області. Вказаний день смерті [PERSON] , у відповідності із ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після його смерті. За життя, а саме 12.12.2005 року, спадкодавець [PERSON] у Лавочненській сільській раді Сколівського району Львівської області склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, а також усе те, що належатиме йому на відповідних правах на день смерті, заповів своїй дочці позивачці [PERSON] .. Зазначений заповіт до дня смерті [PERSON] ним не змінювався та не скасовувався. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи наявність складених спадкодавцем [PERSON] заповіту, який до дня його смерті ним не змінювався та не скасовувався, спадкування у даному випадку після зазначеного спадкодавця здійснюється за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивачка, як спадкоємиця, яка бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, подав до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області заяву про прийняття спадщини. Позивачка також у встановлені законом порядку та строки не відмовився від спадщини після смерті свого батька. Відтак, позивачка вправі успадкувати усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~Встановлено, що позивачка протягом вказаного вище строку не подавала заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька у нотаріальну контору, а подала таку лише 15.10.2020 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 вказаного Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Однак, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, беручи до уваги також наявність підтвердження документально права спадкодавця на нерухоме майно (Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 25.09.1989 року, реєстровий номер: 13), на переконання суду, позивачкою вірно обрано спосіб захисту своїх спадкових прав пред`явлення даного позову до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Щодо поважності причини пропуску позивачкою як спадкоємицею строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті батька, то суд звертає увагу на таке. \~ \~ \~ \~Як роз`яснюється у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання при визначенні особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що позивачка пропустила строк звернення у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька у встановлений законом шестимісячний термін, оскільки проживає в іншій області (м. Чоп Закарпатської області), де працює у складних умовах з нічним чергуванням (квитковий касир вокзалу станції Ужгород). Крім того, заповіту батька у розпорядженні позивачки тривалий час не було. Зазначені обставини стверджуються зібраними у справі письмовими доказами, а саме довідкою Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області від 15.10.2020 року за вих. № 707 та трудовою книжкою позивачки серії [NUMBER] , заведеною 10.09.1986 року. Суд, дотримуючись принципу верховенства права, одним з проявів якого є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства, переконаний, що норми чинного ЦК України щодо здійснення права на спадкування не допускають дій щодо фактичного усунення позивачки від спадкування лише з підстави відсутності у її розпорядженні батькового заповіту та неможливості вчасно подати відповідну заяву про прийняття спадщини через проживання в іншій місцевості, а, особливо, коли позивачка значиться у такому заповіті спадкоємицею і на це була воля заповідача. Саме така позиція суду узгоджується з приписами ст. ст. 2, 4, 10 ЦПК України, котрі визначають справедливість як одну із загальних засад цивільного судочинства. Таким чином, зважаючи на усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що буде у повній мірі справедливим по відношенню до позивача і забезпечить дотримання принципу верховенства права. Розподіл судових витрат у справі, слід здійснити у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, та, з урахуванням відповідної позиції позивачки, слід залишити за нею.

Outcome: approved