Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ «Ощадбанк», в якому просить зняти обтяження з житлового будинку літ. А, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а саме - заборону на нерухоме майно (запис про обтяження №36832948 від 22.06.2005. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52604505 від 11.06.2020. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно. Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що 24.02.1964 Міськкомунгоспом Запорізької міської Ради депутатів трудящих їй було видано Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстровано в Запорізькому МБТІ та записано в реєстрову книгу за №18940. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів трудящих №447 від 12.12.1968 «О перенумерации домовладений частного сектора Ленинского района» адреса житлового будинку [ADDRESS] була змінена на адресу: [ADDRESS] . В 2020 році позивачка вирішила продати належний їй на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , задля чого звернулася до нотаріуса, який повідомив, що на будинок накладена заборона відчуження (арешт), а саме: підстава обтяження: договір застави, де стороною є [PERSON] ; дата виникнення заборони - 06.07.1988; реєстраційний номер обтяження - 2111446, дата реєстрації 22.06.2005. Будь-якого відношення до [PERSON] позивачка не має, як і не має відношення до укладених ним в 1988 році з Ощадбанком договорів застави і позики. Вважає, що під час первинної реєстрації обтяження особою, що здійснювала відповідну реєстрацію, не було враховано того, що нумерація житлових будинків була змінена ще в 1968 році на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів трудящих №447 від 12.12.1968, яки адреса житлового будинку [ADDRESS] була змінена на адресу: [ADDRESS] . Наявність обтяження (заборона па нерухоме майно) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, перешкоджає їй як власниці реалізувати в повному обсязі своє право власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим, [PERSON] вимушена бела звернутись з відповідним позовом до суду. Ухвалою суду від 11.09.2020 відкрите провадження у справі. 06.10.2020 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем по справі, оскільки між ним та позивачкою відсутні будь-які правовідносини. За даними АТ «Ощадбанк» боргові зобов`язання [PERSON] перед банком - відсутні. Треті особи пояснення на позов не надали. 08.10.2020 від позивачки надійшло уточнення до позову, в якому вона просила залучити в якості співвідповідача [PERSON] . Позивачка [PERSON] у судове засідання не з явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала. Просила подане уточнення позову від 08.10.2020 щодо залучення [PERSON] в якості співвідповідача залишити без розгляду. Представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився. У відзиві просив розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи - Першої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності, виданого 24.02.1964 Міськкомупгоспом Запорізької міської Ради депутатів трудящих належить домоволодіння, яке складається з жилого будинку Літ. А, загальною площею 83,8 кв.м. та господарських споруд, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Право власності на домоволодіння 27.02.1964 зареєстровано в Запорізькому МБТІ і записано в реєстрову книгу за №18940. Вказана обставина також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2020. Згідно з листом ТОВ «Запорізьке МБТІ» від 07.04.2020 (вих. №2527), вивченням матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ) встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] був зареєстрований на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого міськкомунгоспом Запорізької міської ради депутатів трудящих 24.02.1964, про що було зроблено запис в реєстровій книзі №128 за №18940. До первинної інвентаризації, проведеної 18.04.1964, житловий будинок [ADDRESS] , був представлений з поштовою адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів трудящих №447 від 12.12.1968р. «О перенумерации домовладений частного сектора Ленинского района» (рос.) адреса житлового будинку [ADDRESS] була змінена на адресу: [ADDRESS] . До поточних інвентаризацій, проведених 19.03.1979, 29.06.1982 та 03.10.1985, житловий будинок був представлений з поштовою адресою: [ADDRESS] . На житловий будинок позивачки накладена заборона відчуження (арешт), підставою обтяження є договір застави, де стороною є [PERSON] ; дата виникнення заборони - 06.07.1988р.; реєстраційний номер обтяження - 2111446, дата реєстрації 22.06.2005, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.09.2020. Відповідно до листа Першої Запорізької державної нотаріальної контори від 28.08.2020 (вих. №1360/01-16) у письмовому реєстрі для реєстрації заборони відчуження жилих будинків (частин будинків) та квартир в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, а також арештів (заборони), накладених па будинки судовими та слідчими органами за 1985 - 1989 роки наявний запис №58 про накладення заборони відчуження, який було зроблено Ленінським відділенням Ощадбанку м. Запоріжжя на підставі повідомлення від 06.07.1988 на ім`я [PERSON] , [ADDRESS] на будівництво. На час накладання цих заборон ідентифікаційні коди не існували, дата народження боржників не вказувалась, заборона накладалась за місцем знаходження майна. Повідомлення, на підставі яких накладались арешти (заборони) у 1988 році, зберігались три роки та у зв`язку зі спливом їх терміну зберігання знищені. До теперішнього часу, заборона не знята. Згідно з листом Запорізького обласного державного нотаріального архіву від 08.07.2020 №1360/01-21 по місту Запоріжжю по 1990 рік включно записи в Реєстрах для реєстрації заборон здійснювала Перша Запорізька державна нотаріальна контора. Первинну інформацію про накладення заборони до Єдиного реєстру заборон (Феміда) вносила Запорізька філія «Інформаційний центр Міністерства юстиції України», на підставі Реєстрів для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами та Алфавітних книг обліку заборони (арештів) державних нотаріальних контор м. Запоріжжя та Запорізької області. Запорізька філія ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України» з моменту його створення (1997 рік) розташовувалась за юридичною адресою Державного нотаріального архіву: буд. Центральний, 20 м. Запоріжжя, тому Державний нотаріальний архів висвітлюється у витягу, як реєстратор. З матеріалів справи вбачається, що позивачка не є боржником по договорам застави і позики, які були укладені між [PERSON] та Ощадбанком, до того ж вона не виступала поручителем по відповідним договорам. Вказане також підтверджується відзивом представника АТ «Державний ощадний банк України», в якому зазначено, що за даними АТ «Державний ощадний банк України», боргові зобов`язання [PERSON] перед банком відсутні. Судом встановлено та доведено матеріалами справи, що під час первинної реєстрації обтяження особою, що здійснювала відповідну реєстрацію, не було враховано того, що нумерація житлових будинків була змінена в 1968 році на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів трудящих №447 від 12.12.1968 «О перенумерации домовладений частного сектора Ленинского района» (мовою оригіналу), і адреса житлового будинку [ADDRESS] була змінена на адресу: [ADDRESS] . Як вбачається з відповідей нотаріальних органів, обтяження па будинок було накладено за позикою 1988 року, тобто через 20 років після перенумерації житлових будинків Ленінського району (нова назва - Дніпровський) м. Запоріжжя. Таким чином, Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою помилково в письмовому реєстрі здійснено запис №58 про накладення заборони відчуження на будинок по [ADDRESS] , на підставі повідомлення від 06.07.1988 на ім`я [PERSON] , який в подальшому переносився в нові реєстри, а тому вищевказане обтяження (заборона па нерухоме майно) має бути знято в судовому порядку. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього праві чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. З огляду на викладене, приходжу до висновку, що позивачка надала належні та допустимі докази та довела обґрунтованість позовних вимог до АТ «Державний ощадний банк України» щодо зняття арешту з належного їй на праві приватної власності житлового будинку [ADDRESS] , а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Також підлягає задоволенню, її клопотання про залишення без розгляду її позовних вимог щодо залучення в якості співвідповідача [PERSON] . Посилання представника АТ «Державний ощадний банк України» на те, що відповідач не є належним відповідачем по вказані справі суперечить положенням постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 №5, згідно з якими відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved