Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги в листопаді 2019 року, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.11.1999 року, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.04.2015 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який перебуває виключно на її утриманні. Вказує, що відповідач, після розірвання шлюбу, деякий час добровільно надавав їй матеріальну допомогу, однак в подальшому припинив це робити, мотивуючи тим, що в нього відсутня постійна робота. Зазначає, що в 2019 році син здобув повну загальну середню освіту і продовжив навчання в Словаччині, поступивши на 1-ий курс денної форми навчання за бакалаврською освітньою програмою факультету менеджменту Прешовського університету. Позивачка стверджує, що вона неодноразово зверталась до відповідача із проханням сплачувати добровільно аліменти на утримання сина, оскільки для вирішення питання щодо навчання сина за кордоном, син уклав договір із фірмою щодо надання консультативно-інформаційних послуг, вартість яких становить 1800 євро., з них вона сплатила 2/3 частину платежів та запропонувала відповідачу сплатити останній платіж, однак він в категоричній формі відмовився. Вказує, що відповідач працює без оформлення трудової діяльності. Він раніше працював на фірмі, яка встановлює сонячні батареї, його заробіток становив 15000 грн. Влітку 2019 року відповідач перейшов працювати у службу таксі на власному автомобілі. Зазначає, що вона працює приватним підприємцем, її дохід складає біля 6000 грн. Син навчається на бюджетній формі навчання без отримання стипендії. Крім того, син разом із своїми одногрупниками орендує квартиру в м. Прешов на строк з 13.09.2019 року по 13.09.2020 року з щомісячною платою 450 євро та щомісячною оплатою комунальних послуг. Вважає, що відповідно до ст.185 СК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати додаткові витрати на сина, зокрема 1/2 витрат на підготовку сина для навчання за кордоном та 1/2 витрат на оренду житла в м. Прешов. На основі викладеного, позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини; стягнути з відповідача 1/2 частину коштів, які витрачені на підготовку сина для навчання за кордоном в сумі 25155 грн.; стягнути з відповідача кошти в сумі 33540 грн., що складає 1/2 частину коштів, які необхідно сплатити як оренду житла в м. Прешов Словаччина за період з 13.09.2019 року по 13.09.2020 року, в якій проживає [PERSON] у зв`язку з навчанням в Прешовському університеті. Допустити негайне виконання судового рішення в розмірі платежів за один місяць. Ухвалою судді від 27 листопада 2019 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини відкрито. Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак спрямувала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутність без застосування технічних засобів, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про поважність причини неявки суд не повідомив, хоча був повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи в суді, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 27.11.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.04.2015 року було розірвано (а.с.7). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.9). [PERSON] в 2019 році здобув повну загальну середню освіту у Чернівецькій гімназії №1 імені Т.Г.Шевченка Чернівецької міської ради, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] (а.с.18). Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач [PERSON] , як батько неповнолітнього [PERSON] ,\~ зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»\~установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. За наведених обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина підлягає частковому задоволенню, а саме: у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів частково, суд також виходить з того, що відповідач офіційно не працює. Разом з тим, суд враховує і те, що утримання дитини є і обов`язком позивачки, яка є працездатною особою. При цьому, суд враховує також і ту обставину, що письмового відзиву від повідомленого про дату та місце розгляду справи відповідача до суду не надходило. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, то в цій частині необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки стаття 184 СК України такого розміру стягнення не передбачає. Відповідно до довіреності від 27.12.2018 року (а.с.19), [PERSON] , за згодою обох батьків, уповноважив ТОВ «Будь- [PERSON] » бути його представником з питань укладення з будь-якими вищими навчальними закладами договорів про навчання. Як вбачається з копії договору №134 про надання консультаційно-супровідних послуг у посередництві вступу до словацьких ВНЗ від 19.12.2018 року (а.с.20-24), який укладено між [PERSON] , за згодою матері [PERSON] , та ТОВ «Будь- [PERSON] », плата за надання консультаційно-супровідних послуг становить 1800 євро. Згідно з довідкою з місця навчання від 05.09.2019 року (а.с.34), [PERSON] є студентом 1-го курсу денної форми навчання за бакалаврською освітньою програмою. Академічний рік 2019/2020, факультет менеджменту, початок навчання: 05.09.2019 року, стандартна тривалість навчання: 3 роки. Відповідно до договору оренди від 13.09.2019 року (а.с.40), ТзОВ «Інбокс» надав в оренду [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру в м. Прешові на строк з 13.09.2019 року по 13.09.2020 року з щомісячною орендною платою в розмірі 450 євро + оплатою за комунальні платежі. Згідно з вимогами ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти, витрати на підготовку для навчання за кордоном та витрати на оренду житла не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. \~ \~ \~ \~Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.10.2019 року по справі №219/1766/18. \~ \~ \~ \~Крім того, позивачка в позові зазначає про бажання стягнути кошти на оренду житла в м.Прешов з 13.09.2019 року по 13.09.2020 року, однак, як встановлено судом, сину сторін [PERSON] тільки [INFO] виповнилось 18 років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням після досягнення нею повноліття, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року по справі №521/2016/16-ц та в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі №6-1296цс15. Згідно з положеннями ст.ст.12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи викладені обставини, принцип розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість\~ кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача [PERSON] \~на користь\~позивачки [PERSON] \~аліменти на\~утримання сина\~ [PERSON] \~в твердій\~грошовій сумі\~у розмірі\~2000\~грн.\~щомісячно,\~починаючи з\~06.11.2019\~року і\~до досягнення\~дитиною повноліття,допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, задовольнивши частково позовні вимоги. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Також, згідно з вимогами статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial