Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача ДП «Редакція газети «Собитія» з по-зовом про відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її немайнових прав у розмірі 30 000 гривень. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 кві-тня 2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Дочір-нього підприємства «Редакція газети «Собитія» про стягнення компенсації мора-льної шкоди відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, позивачка [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та винести нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивачка [PERSON], зазна-чає, що судом не вірно про трактовано рішення Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20.01.2012 року. Тому судом зроблений помилковий висновок, що оскільки позивачка займає посаду, пов'язану зі здійсненням адміністративно-господарський функцій, то можливе її фотографування без отримання відповідної згоди. Професійна діяльність позивачки не пов'язана з проходженням публічної служби, а тому помилковим є посилання суду першої інстанції на те, що позивач-ка є публічною особою. Вважає, що відповідачем порушені приписи ст.ст.307, 308 ЦК України, щодо фотографування без дозволу особи та публікації фотографії без дозволу особи. У зв'язку з чим вважає, що відповідно до ст.ст.23, 275 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди. Представник позивачки доводи апеляційної скарги підтримав, просив рі-шення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу, без задоволення. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши мате-ріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підс-тав. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка [PERSON] Іванів-на працює директором Артемівського психоневрологічного інтернату (а.с.59). Відповідно до Положення про Артемівський психоневрологічний інтернат (а.с.60-63), очолює інтернат директор. Директор інтернату представляє інтернат без довіреності в усіх установах, розпоряджається його майном і коштами, укладає договори, видає накази, затверджує функціональні обов'язки працівників, вживає заходи заохочення та накладає стягнення та виконує інші адміністративно-господарські функції. 30.07.2015 року кореспонденти, які є працівниками позивача прийшли до робочого кабінету позивачки з метою взяти інтерв'ю. В ході інтерв'ю зробили її фотознімки, хоч вона проти цього й заперечувала. А 05.08.2015 року в газеті «Со-битія» № 31 на сторінці 3 була опублікована її фотографія, хоч вона й не давала на це своєї згоди. Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на рішення Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20.01.2012 року, з якого вбачається, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характе-ру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за ви-нятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною. Судом першої інстанції зазначено, що зважаючи на посаду позивачки, що газета «Собитія» висвітлювала робочі моменти, а не приватне життя позивачки, відповідачем не порушено жодного із зазначених видів особистих немайнових прав, викладених у ст. 270 ЦК України та ст. 307 ЦК України. Але з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з наступних підстав. Як вбачається з рішення Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20.01.2012 року, з якого вбачається, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та май-нового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійс-нення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною. Враховуючи, що позивачка по справі не є особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядуван-ня, зазначене рішення Конституційного Суду України не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. Правовідносини по справі врегульовано наступними нормами закону. Відповідно до ч.1 ст.307 ЦК України, фізична особа може бути знята на фо-то-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Відповідно до ч.1 ст.308, фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи. Відповідно до ч.1 ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист сво-го особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування мо-ральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Колегія суддів зазначає, що відповідачем було порушено вимоги ст.307 ЦК України при фотографуванні позивачки та ст.308 ЦК України при публікації фо-тографії позивачки без її згоди в газеті «Собитія» № 31 (1126) від 5 серпня 2015 року, тому відповідно до ст.ст.23, 275 ЦК України позивачка має право на відш-кодування моральної шкоди, завданої порушенням її немайнових прав. Відповідно до ч.3 ст.308 ЦК України, фотографія особи може бути розпо-всюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликало необхідність захисту її інтересів або інтересів інших осіб. Як встановлено матеріалами цивільної справи неохідності захисту інтересів позивачку через публікацію її фотографії не виникало, тому вказана норма засто-суванню не підлягає. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє за-конність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апе-ляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржу-ємо рішення підлягає скасування. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди з урахуванням припису, що міститься у ч.4 ст.23 ЦК України колегія суддів вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкоду-вання моральної шкоди одну тисячу гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки варто стягнути сплачений судовий збір у суді першої інстанції в розмірі 300 гривень та сплачений у суді апеляційної інстанції в розмірі 330 гривень, загальною сумою 630 гривень

Outcome: partial