Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивачі звернулися з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликались на те, що 26.06.2001р. вони придбали квартиру [ADDRESS]. В грудні 2005р. вони звернулись до міського голови з заявою про передачу їм безоплатно у спільну власність земельну ділянку площею 0,0735га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), розташовану на [ADDRESS] 05.01.2006р. з такими ж заявами звернулися і відповідачі. На підставі рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 12.09.2006р. вони з відповідачами стали власниками вказаної вище земельної ділянки загальною площею 0,0747га. Однак, відповідачі чинять перешкоди в реалізації їх права власності на спільну земельну ділянку, самовільно збудували гараж, який згідно з рішенням суду від 02.04.2012р. зобов'язано [PERSON] знести. Крім цього, відповідачі не дають можливості облаштувати прибудинкову територію та провокують різного роду конфлікти. Тому, з метою припинення порушення права власності, а також забезпечення можливості кожного реалізувати своє право власності на частку у спільній сумісній власності вони вважають за необхідне виділити у натурі частки кожного співвласника спірної земельної ділянки відповідно до висновку ТОВ «Науково-виробниче підприємство «ГІС», зокрема просили: виділити у натурі їм частку загальною площею 0,0085га; виділити у натурі відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] частку загальною площею 0,0086га; виділити у натурі відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] частку загальною площею 0,0080га, а земельну ділянку загальною площею 0,0139га залишити у спільному їх та відповідачів користуванні. При цьому просили стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], яка є також представником позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві обставини, просили позов задоволити. При цьому [PERSON] вважає, що наданий на виконання ухвали суду висновок експертизи є неналежним доказом, оскільки до нього не долучено фотознімків та відповідних обмірів. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, покликаючись на письмово викладені обставини (а.с.99 т.1) просила в задоволенні позову відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю та безпідставністю. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON], який є також представником відповідача [PERSON] та [PERSON] в попередніх судових засіданнях позов заперечили, а в судове засідання 12.08.2015р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Заслухавши позивачів та їх представників, представника відповідача, враховуючи пояснення відповідача [PERSON] та представників відповідачів [PERSON] та [PERSON], надані в попередніх судових засіданнях, дослідивши докази у справі суд вважає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зміст права власності на землю визначено у ст. 78 ЗК України. Відповідно до с. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 90 ЗК України визначено права власника земельної ділянки, а ст. 91 - обов'язки. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні - ч. 1 ст. 321 ЦК України. Ч. 1 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), згідно з ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Так, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с.15, 16 т.1). На вказану квартиру виготовлено технічний паспорт (а.с.17-18 т.), заведено будинкову книгу (а.с.19-21 т.1). На підставі рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 12.09.2006р. видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0747га, що по [ADDRESS] (а.с.25 т.1), співвласниками якої відповідно є сторони у справі (без визначення їх часток). Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Ч. 1 ст. 370 ЦК України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Встановлено, що між сторонами тривалий час існує спір з приводу користування спірною - вказаною вище земельною ділянкою. Так, рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.04.2012р., яке набрало законної сили, зобов'язано [PERSON] знести самовільно зведений ним металічний гараж, розташований на земельній ділянці спільного користування по [ADDRESS] (а.с.27-28.29-30 т.1). В обґрунтування позовних вимог, зокрема щодо варіанту поділу земельної ділянки, позивачі покликаються на пропонованої плану - схему поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в [ADDRESS], розробленої ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «ГІС», загальною площею 0,0747, згідно з якою запропоновано виділити у натурі: чотирьом співвласникам кв.2 будинку 40 ([PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) частку загальною площею 0,0082га із земельної ділянки, загальною площею 0,0747га на [ADDRESS]; виділити у натурі чотирьом співвласникам кв. 1 будинку 40 ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].) частку загальною площею 0,0088га із земельної ділянки, загальною площею 0,0747га на [ADDRESS]; виділити у натурі трьом співвласникам [ADDRESS] ([PERSON], [PERSON], [PERSON]) частку загальною площею 0,0066га із земельної ділянки, загальною площею 0,0747га на [ADDRESS]. Земельну ділянку загальною площею 0,0147га залишити у загальному користуванні співвласників (а.с.20 т.2). Однак з таким варіантом категорично не погоджувались відповідачі, у зв'язку з чим за клопотанням [PERSON] ухвалою суду від 03.04.2014р. судом у справі призначено судову земельно-технічну експертизу (а.с.171 т.1). Згідно з висновком № 1403 судової земельно-технічної експертизи від 20.04.2015р. (а.с.186-187 т. 1), розробити варіанти розподілу та виділу в натурі часток між усіма співвласниками із майна, що є у спільній сумісній власності, а саме земельної ділянки на [ADDRESS], у відповідності до державних будівельних норм з урахуванням можливості користування земельною ділянкою та фактично розташованими на ній будівлями і спорудами, доступу до них власниками, а також обслуговування цих об'єктів технічно неможливо, а запропонована план-схема поділу вказаної вище земельної ділянки, яка розроблена ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «ГІС», не відповідає державним будівельним нормам та не забезпечує можливості здійснення розподілу та виділу в натурі часток сторін у справі. В той же час запропонований позивачами після вказаної вище експертизи новий варіант поділу земельної ділянки, який відображений у пропонованій план-схемі (а.с.20 т.2), суд вважає недопустимим доказом, оскільки такий варіант на дослідження експерта стороною не надавався. Суд також критично оцінює посилання позивачів та їх представника - [PERSON] про те, що вказаний вище висновок судової експертизи є неналежним доказом, оскільки належних доказів вважати про це, ними не подано, а тому це є лише припущенням сторони. При цьому жодних заяв від позивачів про призначення повторної чи додаткової експертизи, від них не надходило. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved