Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначають, що 12.08.2017 року відповідач [PERSON] подарував позивачам житловий будинок №12 по вул. Ордаша в селі Безпечна, Сквирського району Київської області, загальною площею 74,50 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами. Свідоцтвом про право власності на житло від 21.12.2008 року, яке видано Дулицькою сільською радою підтверджено належність відповідачу даного житлового будинку, відповідач передав позивачам майно, про що є відповідний акт прийому передачі майна. Сторони звернулися до нотаріальної контори для реєстрування договору але у реєстрації їм було відмовлено у звязку з тим, що свідоцтво на право власності на квартиру пошкоджене, а тому позивач змушений звернутися до суду для врегулювання спору. Позивачі просятьть суд визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на позивачам житловий будинок №12 по вул. Ордаша в селі Безпечна, Сквирського району Київської області, загальною площею 74,50 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами по Ѕ частині кожному. У підготовче судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує. У підготовче судове засідання відповідач не з'явився, надав до канцелярії суду заяву у якій просив розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги визнав повністю. Відповідно ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок №12 по вул. Ордаша в селі Безпечна, Сквирського району Київської області, загальною площею 74,50 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 21.12.2008 року, яке видано Дулицькою сільською радою. [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], 12.08.2017 року, уклали між собою договір дарування житлового будинку №12 по вул. Ордаша в селі Безпечна, Сквирського району Київської області, загальною площею 74,50 кв.м., житловою площею 41,20 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами. Договір укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. ст. 316-319 ЦК України правом власності є право особи на майно, що включає в себе право володіння, користування та розпорядження, якими така особа користується на власний розсуд. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі - що передбачено у ст.718 ЦК України. Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згодищодо всіх його істотних умов. Частинами 1-3,5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка. Дарувальник передав обдарованим ключі від домоволодіння, а також документацію на квартиру. Однак, оформити договір дарування нотаріально сторони не мали можливості, оскільки нотаріусом їм було відмовлено у звязку з пошкодженим правовстановлюючого документу, пізніше дарувальник відмовилася займатися оформленням документів у звязку з похилим віком. Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди. Згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved