Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , від імені яких діє адвокат Бабічук Д.Д., звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та Сторожинецької РДА Чернівецької області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Кам`янська сільська рада, Сторожинецького району, Чернівецької області, [PERSON] , з уточненими позовними вимогами про визнання незаконним та скасування розпорядження Сторожинецької РДА №371 від 11.06.2004 року про надання дозволу на розробку проекту відведення земель безоплатно у власність в адмінмежах Кам`янської сільської ради [PERSON] ; про визнання частково незаконним та часткове скасування розпорядження №864 від 28.12.2004 року про затвердження проекту відведення земельних ділянок в адмінмежах Кам`янської сільської ради та передачу їх безоплатно у власність жителям с.Кам`яна [PERSON] та усунення перешкод в користуванні власністю. Посилаються на те, що вони є власниками 35/100 ідеальної частки комплексу будівель (телятник-родільник), які розташовані в [ADDRESS] . Зазначають, що до розпаювання селянської спілки «Кам`янська» Сторожинецького району Чернівецької області, під`їзд до будівлі телятника був можливий з [ADDRESS] та [ADDRESS] . Однак, після розпаювання на дві частини, одна частина телятника з під`їздом з [ADDRESS] була розпайована [PERSON] , а друга частина з під`їздом з [ADDRESS] - їм: [PERSON] та [PERSON] , які до 2017 року здійснювали під`їзд до власної будівлі з [ADDRESS] . Вказують, що в кінці 2017 року [PERSON] почав чинити їм перешкоди в проїзді мотивуючи це тим, що він є керівником аграрного-промислового товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`яна», яке є фактичним користувачем земельної ділянки, що межує з їхнім приміщенням будівлі телятника, в тому числі, і під`їзної дороги. 20.11.2017 року позивачі звернулися до Кам`янської сільської ради із заявою щодо врегулювання питання під`їзду до власної будівлі телятника і саме з цієї дати дізналися про те, що частина земель земельної ділянки під господарськими будівлями і дворами колишньої Кам`янської селянської спілки в цілому та зокрема безпосередньо перед будівлею телятника, що перебуває у їх власності, була приватизована відповідачами для ведення особистого селянського господарства з порушеннями норм чинного на той час земельного законодавства України. 30.11.2017 року узгоджувальною земельною комісією Кам`янської сільської ради з виїздом на місце розглянуто заяву та відповідно до акту цієї комісії відповідачу [PERSON] було рекомендовано передати частину земельної ділянки, а саме: від 7 до 6 метрів перед будівлею телятника, належного [PERSON] та [PERSON] , до земель загального користування або у користування вищевказаних громадян. Зазначені рекомендації були направлені [PERSON] , який з ними не погодився, натомість, у 2020 році перегородив парканом під`їзну дорогу з [ADDRESS] до частини будівлі телятника [PERSON] та [PERSON] , чим створив перешкоди для них у користуванні майном. Вказують, що на сьогоднішній день під`їзна дорога з [ADDRESS] до частини будівлі телятника, належного позивачам, знаходиться в складі земельної ділянки площею 1,7688 га, кадастровий номер 7324584000:02:003:0369, для ведення особистого селянського господарства, яка належить [PERSON] . Дана земельна ділянка була сформована в процесі поділу земельної ділянки площею 1,9756 га, кадастровий номер 7324584000:02:003:0028 для ведення особистого селянського господарства, яка була передана безоплатно у власність [PERSON] у відповідності до розпорядження Сторожинецького районної державної адміністрації №864 від 28.12.2004 року. Зазначають, що у відповідності до рішення Кам`янської сільської ради народних депутатів від 15.11.1995 року №71 земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 1,7688 га, кадастровий номер 7324584000:02:003:0369 в складі 20 земельних масивів, загальною площею 928,6 га була передана у колективну власність Кам`янській селянський спілці, якій 12.12.1995 року був виданий державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧВ №000055. Посилаються на те, що у відповідності до ст.60 ЗК України ( в редакції, що діяв на час передачі у власність земельної ділянки ) землі, передані господарствам у колективну власність, поділяються на землі загального несільськогосподарського використання і землі сільськогосподарського використання. Згідно ст.7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року паюванню та розподілу між власниками земельних часток (паїв) підлягали виключно сільськогосподарські угіддя. Тобто, несільськогосподарські угіддя не розпайовувалися. У відповідності до ч.2 ст.22 ЗК України (в редакції від 04.06.2004 р.) до земель сілськьгосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя та несільськогосподарські угіддя (як то господарські шляхи і прогони, землі під господарськими будівлями і дворами). Згідно до ст.30 ЗК України (в цій же редакції) при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку. Зазначають, що земельні ділянки під господарськими будівлями і дворами не були розподілені, а отже залишились у колективній власності Кам`янської селянської спілки. Також зазначають, що вищевказані земельні ділянки не передавалися до земель запасу чи резерву сільської ради, а також не передавалися у державну власність, отже залишились у колективній власності. Вказують на те, що право колективної власності Кам`янської селянської спілки на землі під господарськими будівлями і дворами не було припинено у відповідності до ст.140 ЗК України. Посилаються на те, що у відповідності до п.21 розділу X «Перехідні положення» встановлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Таким чином, станом на 11.06.2004 року землі під господарськими будівлями і дворами Кам`янської селянської спілки перебували у колективній власності у відповідності до Державного акту на право колективної власності на землю ІІ-ЧВ №000055 від 12.12.1995 року, а тому Сторожинецька РДА не мала повноважень на передачу земель під господарськими будівлями і дворами у приватну власність. Зазначають, що в колективну власність Кам`янській селянській спілці передавалися земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до переліку земельних ділянок, на безоплатне отримання яких із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України на підставі ст.121 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на час видачі оспорюваного розпорядження) - відсутня земельна ділянка з таким цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». Таким чином, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (землі під господарськими будівлями та спорудами) не могли бути передані у власність громадянину в процесі приватизації. Отже, земельні ділянки під господарськими будівлями і дворами могли бути передані у власність у відповідності до ст.30 ЗК України при ліквідації Кам`янської селянської спілки відповідно до установчих документів селянської спілки або за згодою власників земельних часток (паїв). В зв`язку з цим не підлягає до застосування порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, який встановлений п.6 ст.118 ЗК України, яким у свої чергу користувалася Сторожинецька РДА при виданні розпорядження №371 від 11.06.2004 року та розпорядження №864 від 28.12.2004 року. Зазначають, що розпорядження Сторожинецької РДА №371 від 11.06.2004 р. про надання дозволу на розробку проекту відведення земель безоплатно у власність жителю с.Кам`яна [PERSON] не відповідає законові та порушує права позивачів [PERSON] та [PERSON] , як власників приміщення будівлі телятника, а отже воно повинно бути визнане незаконним та скасованим як і похідне від нього розпорядження №864 від 28.12.2004 р. про затвердження проекту відведення земельних ділянок та передачу їх у власність в частині передачі [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9756 га по [ADDRESS] в межах Кам`янської сільської ради. Такий спосіб захисту вважають належним і таким, що відповідає судовій практиці, а втручання в такий спосіб в право особи на мирне володіння майном є законним, переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, пропорційний визначеній цілі і тому є сумісним із гарантіями ст..1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На підставі викладеного просили: - визнати незаконним та скасувати розпорядження Сторожинецької РДА Чернівецької області №371 від 11.06.2004 року про надання дозволу на розробку проекту відведення земель безоплатно у власність в адміністративних межах Кам`янської сільської ради жителю с. Кам`яна [PERSON] ; - визнати частково незаконним та частково скасувати розпорядження Сторожинецької РДА №864 від 28.12.2004 року про затвердження проекту відведення земельних ділянок в адміністративних межах Кам`янської сільської ради та передачу їх безоплатно у власність жителям с. Кам`яна в частині передачі безоплатно у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,9756 га, що знаходиться в адміністративних межах Кам`янської сільської ради по [ADDRESS] ; - зобов`язати [PERSON] та [PERSON] усунути [PERSON] та [PERSON] перешкоди у користуванні часткою комплексу будівель (телятник-родільник), які розташовані в [ADDRESS] , шляхом демонтажу металевого паркану та надання безперешкодного під`їзду до вищевказаної будівлі з [ADDRESS] . 02.11.2020 року від [PERSON] , від імені якого діє адвокат Пустовіт Ю.О. до суду надійшов відзив, а 21.12.2020 р. подано відзив на позовну заяву в новій редакції, в яких зазначає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню як безпідставні, посилаючись на те, що позивачами не доведено порушення їх законних прав зазначеними в позові розпорядженнями Сторожинецької РДА, а також не вказано яким саме чином огорожа, яка знаходиться на земельній ділянці [PERSON] перешкоджає їх користуватись їх майном - будівлею телятника, під`їзд до якого здійснюється дорогою, що перебуває на балансі сільської ради. Окрім того, вважає, що вимоги позивачів про скасування розпоряджень не забезпечують розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута. В матеріалах справи відсутні докази існування порушення відповідачами прав позивачів та/чи докази вчинення відповідачами інших незаконних дій, які б унеможливлювали використання позивачами будівлі телятника. Позивачами не надано доказів, що вони є землекористувачем сформованої в натурі земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, тобто наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Також вважає, що акт узгоджувальної земельної комісії Кам`янської сільської ради від 30.11.2017 року в обґрунтування позовних вимог не можна брати до уваги, оскільки Кам`янська сільська рада не має повноважень по розпорядженню власністю відповідачів, крім того, згідно ст.158 ЗК України - органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах на момент складення. Станом на дату складення акту позивачами не було здійснено відведення земельної ділянки в натурі на місцевості, а землекористування позивачів не було забезпечене і не забезпечене на даний час відповідними правовстановлюючими документами, тобто, ними не зареєстровано жодних прав на власність чи користування земельною ділянкою, станом на дату подання позову, в Державному земельному кадастрі. Щодо необґрунтованості позовних вимог зазначає наступне. Оскаржувані розпорядження не мають відношення до процесу розпаювання, оскільки розпаюванню підлягали майнові паї, а земельна ділянка під майновими паями була передана органам місцевої влади, отже земля передавалася не в якості паїв. Крім того, чинне законодавство не містить такої категорії земель як шляхи загального користування як про це вказують позивачі, а наявність доріг загального користування на земельній ділянці позивачами не доведена. Крім того, позивачі підміняють поняття «категорія земель» на «цільове призначення земель». Також вважає, що позовні вимоги заявлені з пропуском терміну позовної давності, тому заявляє про його застосування. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та стягнути з позивачів на користь [PERSON] витрати на професійну правову допомогу. 12.11.2020 року від представника позивачів адвоката Бабічука Д.Д. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив, що вважає наведені відповідачем у відзиві заперечення сумнівними та необґрунтованими, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також додатково зазначив, що відсутність повноважень у Сторожинецької РДА на передачу у власність [PERSON] спірної земельної ділянки випливає також із Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набрав чинності 01.01.2019 р.. Вказує на те, що несільськогосподарські угіддя розпаюванню не підлягали, тому земельні ділянки під господарськими будівлями і дворами Кам`янської селянської спілки при її ліквідації повинні були бути розподілені відповідно до установчих документів або за згодою власників земельних часток (паїв), а оскільки вони не були розподілені, то залишилися у колективній власності спілки, так як таке право власності відповідно до ст.140 ЗК України станом на 04.06.2004 р. не було припинене. Вказує також, що розпорядження №864 від 28.12.2004 р. в частині затвердження проекту відведення оспорюваної земельної ділянки та передачі її у власність [PERSON] не відповідає земельному законодавству через порушення порядку погодження і затвердження документації із землеустрою, а саме за наявності негативного висновку державної експертизи повторна землевпорядна експертиза проекту землеустрою не проводилася. Також зазначив, що строки позовної давності не пропущені, оскільки позивачі дізналися, що земля, якою користувалися для під`їзду до власного приміщення, приватизована відповідачем, тоді, коли звернулися до Кам`янської сільської ради щодо врегулювання питання під`їзду, а саме 20.11.2017 р. Крім того, в обґрунтування негаторного позову позивач може заявляти вимоги щодо скасування рішень органу державної влади чи місцевого самоврядування, якщо останні перешкоджають в користуванні власністю, а згідно висновку Верховного Суду у справі №759/3883/17 позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому негаторний позов може бути пред`явлений доти, доки існує саме правопорушення. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, в судовому засіданні дав показання як свідок щодо обставин в обґрунтування позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власністю, пояснивши, що майновий пай йому дістався від батьків і він звернувся до зборів спілки про виділення йому разом з [PERSON] 35% приміщення телятника. Дана частка відділена в будівлі стіною. З часу отримання будівлі під`їзд до їхньої частини здійснювався з [ADDRESS] , до цього телятник мав заїзд і виїзд з протилежних сторін. Під`їздом з вулиці Колгоспної користувалися до 2020 року, доки [PERSON] не встановив на ньому паркан та зерносушарку. Тоді звернулися в сільську раду, так як вважають, що дорога не може належати [PERSON] . Після встановлення паркану не можуть заїжджати в приміщення сільськогосподарською технікою, картоплесаджалкою, вантажним бусом, а лише легковою машиною, так як під`їжджаючи з [ADDRESS] , що є протилежною до воріт в їхню частину будівлі, для с/г техніки недостатньо місця, щоб розвертатися при в`їзді чи виїзді з будівлі через встановлений паркан. Земельна ділянка під телятником ним не приватизована, в даний час займаються отриманням цієї території в оренду. З вулиці Коцюбинського немає бетонованої дороги до їхнього приміщення, яка була з [ADDRESS] , де [PERSON] встановив паркан, цей під`їзд здійснюється територією, де була гноярка. Порушення його прав полягає в тому, що не може заїхати в приміщення сільськогосподарською технікою, яке взяв саме з метою використання для збереження техніки та с/г продукції. Він не був присутній при встановленні паркану, однак [PERSON] сказав, що саме він його встановив. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, в судовому засіданні дав показання як свідок щодо обставин в обґрунтування позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власністю, пояснивши, що приміщення телятника як майновий пай отримав в 2002 році, так як він і його батьки були членами Кам`янської селянської спілки. Він та [PERSON] мають фермерські господарства, займаються вирощуванням картоплі, тому в приміщенні телятника зберігається трактор, картоплесаджалка, якою не можуть виїхати з весни 2020 року. З часу отримання приміщення у власність до нього заїжджали з [ADDRESS] , інший співвласник приміщення заїжджає з протилежної сторони - [ADDRESS] . В даний час заїзд вони також здійснюють з цієї вулиці по території колишньої гноярки, але так як заїхати в будівлю неможливо через недостатню територію, доводиться заносини вантаж вручну. Від приміщення до огорожі, встановленої [PERSON] , приблизно 6 метрів, але потрібна більша територія перед воротами в приміщення для безперешкодного заїзду і виїзду. Приміщення телятника використовують як склад, так як займаються вирощуванням овочів. Паркан, що перешкоджає під`їзду з [ADDRESS] , встановив [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, заперечив наявність дороги на тій території земельної ділянки, де встановив паркан зі згоди [PERSON] , як власника земельної ділянки, таким чином припинивши використання позивачами приватної власності для під`їзду до їхнього приміщення. Вказує на те, що з часу отримання частини приміщення телятника у власність, позивачі не зверталися для надання їм земельної ділянки у власність чи оренду, вважає, що це було свідомо для того, щоб не платити земельний податок чи платіж за користування. Вважає, що позивачі повинні враховувати, що належне їм приміщення мало призначення телятник-роділка, і не було передбачене для с/г техніки, тому посилання на те, що до приміщення мала бути дорога там, де вони впродовж багатьох років їздили по чужій земельній ділянці, є безпідставними. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Пустовіт Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Крім того, вказав, що акт узгоджувальної земельної комісії від 30.11.2017 р. не є належним доказом в обґрунтування позовних вимог ще й тому, що будь-які заміри не проводилися, а унеможливлення розвороту встановлено шляхом візуального огляду, що не дає змоги дійти однозначного висновку про недостатність території під`їзду, а не внаслідок недостатньої кваліфікації водія. Натомість з вказаного акту слідує, що позивачі користувалися чужою земельної ділянкою, а встановлення огорожі є лише способом захисту права відповідача на недопущення користування власністю сторонніми особами. Вказує, що втручання в мирне володіння майном відповідачів шляхом демонтажу металевого паркану є неспівмірним з ціллю позивачів - покращення умов користування їхнім майном за рахунок незаконного погіршення користування земельною ділянкою відповідачем. Позивачами не доведено та не зазначено, яке конкретно їхнє право порушене. Приватизація земельної ділянки відповідача відбулася згідно вимог ст.ст.121,122 ЗК України в чинній на той час редакції. Заявляє, крім того, про застосування строків позовної давності. Відповідач Сторожинецька районна державна адміністрація, будучи належно повідомленою про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не направила, подала клопотання про розгляд справи без їх участі за наявними у справі матеріалами, вирішення спору залишають на розсуд суду. Відзиву на позов не подавали. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Кам`янська сільська рада, будучи належно повідомленою про час та місце розгляду справи, подала клопотання про розгляд справи без їх участі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та міс це розгляду справи за відомим зареєстрованим місцем проживання. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності від 12.12.2002 року [PERSON] та [PERSON] належать на праві приватної власності 35/100 ідеальної частки комплексу будівель, що розташовані в [ADDRESS] , що також підтверджується копією інвентаризаційної справи на телятник-родільник. Відповідно до акту від 30.11.2017 року узгоджувальної земельної комісії щодо розгляду заяви [PERSON] та [PERSON] від 20.11.2017 року, затвердженого сільським головою с.Кам`яна, комісією виявлено, що сусід по земельній ділянці заявників - [PERSON] виготовив правоустановчі документи на земельну ділянку під господарськими будівлями та дворами в [ADDRESS] та [ADDRESS] . До розподілу селянської спілки « [INFO] , який розташований по [ADDRESS] , був з двох сторін - з [ADDRESS] . При паюванні майна бувшої селянської спілки « [INFO] » будівлю телятника по [ADDRESS] було розпайовано на дві частини, одна з яких відійшла [PERSON] , друга - [PERSON] та [PERSON] . До другої частини телятника є під`їзд з вул. Коцюбинського вздовж першої частини телятника і перед заїздом до будівлі є 6 м. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] користуються трактором та вантажним транспортом під`їзд до телятника на 6 м ускладнюється та унеможливлює розворот. Комісія рекомендувала [PERSON] передати частину земельної ділянки, а саме від 7 м до 6 м перед будівлею телятника, до земель загального користування або у користування [PERSON] та [PERSON] .. Про рекомендації комісії [PERSON] як директору АП ТОВ «Кам`яна» було доведено листом від 30.11.2017 рок №458, де наявний запис про незгоду з рекомендацією. Відповідно до копії державного акту на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧВ №000055 від 12.12.1995 року Кам`янській селянській спілці с. Кам`яна Сторожинецького району було передано у колективну власність 928,6 га для сільськогосподарського використання. Згідно виписки з протоколу зборів членів Кам`янської селянської спілки №2 від 28.12.1999 року вказана спілка була реформована в Аграрно-промислове товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`яна», статут якого затверджено установчими зборами засновників від 18.02.2000 р. та зареєстровано Сторожинецькою РДА 16.03.2000 р., відповідно до якого товариство є юридичним правонаступником всіх прав і зобов`язань Селянської спілки «Кам`янська» в обсягах частини майна, що перейшла товариству внаслідок реорганізації Селянської спілки «Кам`янська» згідно передаточного балансу, за погодженням із засновниками. Відповідно до відомостей, наданих АПТОВ «Кам`яна» листом від 25.01.2021 р. №2, рішенням загальних зборів співвласників майна та землі АПТОВ «Кам`яна» від 22.05.2002 р. позивачу, відповідачам та іншим співвласникам товариства було передано у власність як майновий пай об`єкти нерухомого майна (позивачам - телятник-роділку, відповідачам - корівник). 13.12.2014 р. [PERSON] став єдиним власником вказаної нерухомості на підставі договору дарування, укладеним з [PERSON] та [PERSON] .. Рішенням Сторожинецької РДА №864 від 28.12.2004 р. [PERSON] була передана земельна ділянка у власність як власнику будівель (в т.ч. корівника). Рішення стосовно господарських шляхів і прогонів у АПТОВ «Кам`яна» відсутні. Наведене підтверджується копією протоколу №2 зборів співвласників майна та землі АПТОВ «Кам`яна» від 22.05.2002 р.; копією свідоцтва про право власності від 02.07.2002 р., відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить комплекс будівель, розташований в [ADDRESS] , та складається з корівника літ. «А», оздоровчого комплексу, стірки літ. «а»; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.12.2004, відповідно до якого [PERSON] належить на праві власності 2/3 частки комплексу за адресою [ADDRESS] . Розпорядженням Сторожинецької РДА №371 від 11.06.2004 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адміністративних межах Кам`янської сільської ради по [ADDRESS] (колишній господарський двір селянської спілки « [INFO] »). Розпорядженням Сторожинецької РДА №864 від 28.12.2004 року затверджено проект відведення земельних ділянок безоплатно у власність та передано безоплатно у власність [PERSON] земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства - 1,9756 га, які розташовані в адміністративних межах Кам`янської сільської ради по [ADDRESS] . За заявою [PERSON] від 15.05.2004 року Малим приватним підприємством «Грінвіч» 26.08.2004 року за№79 виготовлено проект відведення земельних ділянок безоплатно у власність громадянам, серед яких [PERSON] , для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд площею 0,25 га кадастровий номер 732458400002:003:0029 та для ведення особистого селянського господарства площею 1,9756 га кадастровий номер 732458400002:003:0028, розташованих по [ADDRESS] , в адміністративних межах Кам`янської сільської ради Сторожинецького району. Відповідно до технічної документації на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства згідно цивільно-правової угоди, виготовленої МПП «Грінвіч» 11.12.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] 05.12.2007 р. був укладений договір купівлі-продажу частини земельної ділянки площею 0,2067 га, що належить [PERSON] на підставі державного акту, кадастровий номер 732458400002:003:0028, після чого [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,7688 га, кадастровий номер 7324584000:02:003:0369. З копії інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 22.07.2020 року вбачається, що земельній ділянці площею 1,7688 га для ведення особистого селянського господарства, яка належна на праві приватної власності [PERSON] присвоєно кадастровий номер 7324584000:02:003:0369. Згідно довідки, виданої АП ТОВ «Кам`яна» 25.01.2021 року за №1, на земельній ділянці, кадастровий номер 7324584000:02:003:0028, яка належить засновнику АП ТОВ «Кам`яна» [PERSON] згідно державного акту ЧВ №091484, з його дозволу товариством господарським способом збудовано будівлю для зберігання зерна, яка знаходиться на балансі (інвентарний номер 18). Право колективної власності на землю було закріплене наступними законодавчими актами: - Законом України «Про власність», згідно ч.2 ст.20 якого суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно ч.2 ст.21 закону у колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівницьких товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. - Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», відповідно до пунктів 1 та 4 ст.10 якого земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами. - Земельним кодексом України в редакції закону №561-XII від 18 грудня 1990 року, де у статтях 5 та 60 зазначалося, що земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Землі, передані цим господарствам у колективну власність, поділяються на землі загального несільськогосподарського використання і землі сільськогосподарського використання. Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. З 01.01.2002 р. набрав чинності Земельний кодекс України в редакції закону № 2768-III, який містив наступні положення, що були чинними і в редакції з 04.06.2004 р. - діючій на час виникнення спірних правовідносин: - відповідно до ст.19 землі України за основним цільовим призначенням розподілено на категорії, серед яких землі сільськогосподарського призначення; - згідно ст.22 землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісового фонду, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. - ст.78 встановлено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. - відповідно до ст.81 громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. - за змістом ст.84 у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. - пунктом 6 ст.118 встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. - згідно ст.186 проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки. - відповідно до п.12 Перехідних положень до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Аналізуючи вищенаведені правові норми, суд дійшов висновку, що оскаржувані розпорядження Сторожинецької РДА прийняті в межах повноважень та відповідають діючому на час їх прийняття законодавству. Судом не встановлено обставин, які б вказували, що земельна ділянка, передана у власність [PERSON] належала до сільськогосподарських угідь, що були розпайовані між членами Кам`янської селянської спілки, що б виключало її передачу у власність органами виконавчої влади на підставі п.6 ст.118 ЗК України. З огляду на те, що спірна земельна ділянка не була об`єктом приватної чи комунальної власності (а Земельний кодекс не передбачав права колективної власності на землю), знаходилася за межами населеного пункту Кам`яна, [PERSON] раніше не отримував безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, то у відповідача Сторожинецької РДА були наявні правові підстави для прийняття оскаржуваних розпоряджень. Посилання представника позивачів, що розпорядження №864 від 28.12.2004 р. в частині затвердження проекту відведення оспорюваної земельної ділянки та передачі її у власність [PERSON] не відповідає земельному законодавству через висновок державної землевпорядної експертизи про повернення проекту відведення на доопрацювання, суд не вважає підставою для визнання незаконним і скасування даного розпорядження, оскільки за змістом зауважень та пропозицій висновку експертизою не було встановлено наявності дороги, вулиці тощо для під`їзду до приміщення, належного позивачам, а саме з підстав перешкод в такому під`їзді з вул.Колгоспної заявлені позовні вимоги про скасування розпоряджень райдержадміністрації. Позивачами не доведено, що частина земельної ділянки належної [PERSON] , якою вони тривалий час користувалися для під`їзду з [ADDRESS] до власного приміщення по [ADDRESS] , відносилася до проїзної частини і не могла бути приватизована в порядку ст.118 ЗК України. Не доведено також позивачами, що вказана частина земельної ділянки належала до господарських шляхів, як про це зазначали в позові. Суд вважає, що позивачами також не доведено створення їм перешкод відповідачами [PERSON] та [PERSON] в користуванні часткою комплексу будівлі телятник-родільник у спосіб безперешкодного під`їзду до вказаної будівлі з [ADDRESS] через спорудження металевого паркану, так як в ході судового розгляду встановлено, що вказаним парконом відмежована земельна ділянка [PERSON] і в такий спосіб припинено її використання позивачами для під`їзду до належного останнім приміщення. В ході судового розгляду встановлено, що позивачі користуються під`їздом до власного приміщення, що наявний з [ADDRESS] . За відсутності у позивачів правопосвідчуючих документів щодо права власності чи права користування на земельну ділянку, яка є необхідною для користування будівлею відповідно до її призначення, то на думку суду, є очевидним, що вимоги про усунення перешкод в безперешкодному під`їзді до належного позивачам комплексу будівель зі сторони [ADDRESS] шляхом знесення металевого паркану, встановленого відповідачами на приватній земельній ділянці, є безпідставними, оскільки позивачі не обмежені в під`їзді з [ADDRESS] і саме дана вулиця є адресною частиною комплексу будівель позивачів, а позовні вимоги направлені на покращення позивачам умов користування вказаним приміщенням. Виходячи з наведеного, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі за їх безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed