Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном. В обґрунтування заявленого позову позивачі посилаються на те, що [PERSON] , разом із [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення загальною площею 203,8 кв.м., яке знаходиться по [ADDRESS] . Фізична особа-підприємець [PERSON] впритул до вказаного вище приміщення встановила тимчасову споруду з порушенням будівельних норм, державних стандартів і правил, що створює перешкоди та несе загрозу власникам у повноцінному користуванні належним на праві власності їм нежитловим приміщенням. Тимчасову споруду розташовано на відстані 0,35 м. та 0,40 м. від зовнішніх стін (із двома віконними отворами) нежитлової будівлі, що не відповідає вимогам щодо протипожежних відстаней, встановлених нормативно-правовими актами у галузі будівництва, а саме: п. 5.4 ДБН «В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі», а саме: Тимчасові споруди сезонно торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня їх вогнестійкості згідно ДБН 360, але не менше 10 м. Допускається розташовувати вказані споруди біля зовнішніх стін будинків та інших споруд, якщо такі стіни не мають отворів (прорізів) і відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін та за умови забезпечення проїзду для пожежних машин згідно з вимогами нормативних документі, вимогам п. 1.14 розділу ІІІ «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених наказом МВС України №1417 від 30.12.2014 року. Окрім цього, позивачі зазначають, що розміщення тимчасової споруди на відстані 0,35 м. та 0,40 м. від нежитлової будівлі унеможливлює використання віконних отворів за прямим призначенням та порушує режим природного освітлення для нежитлових приміщень, що не відповідає вимогам п. 6.1.7 ДБН «В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі». Вказані вище порушення спричиняють загрозу здоров`ю та життю осіб, що перебувають у належному позивачам нежитловому приміщенні. Так, у випадку пожежі, розташування тимчасової споруди у безпосередній близькості (0,35 м. та 0,4 м.) до зовнішніх стін з віконними отворами, унеможливить під`їзд пожежної машини до вищевказаного нежитлового приміщення та створить значні перешкоди для пожежогасіння. Таке близьке розташування тимчасової споруди унеможливлює забезпечення чистоти і порядку у проміжку між нежитловою будівлею та тимчасовою спорудою, що в свою чергу створює захаращення території, що спричиняє додаткову загрозу для виникнення пожежі. Так, на поверхні як зовнішніх, так і внутрішніх стін нежитлового приміщення Позивачів наявні сильні пошкодження фасаду, зокрема: відшарування штукатурки стін, руйнування бетонної стяжки, лущення фасадного фарбування тощо. Внутрішня частина нежитлового приміщення у зв`язку із частими замоканнями (що супроводжується підвищенням рівня вологості у приміщенні та розвитку грибка на стінах та підлозі) потребує частих ремонтів, що створює для законних власників додаткові та непередбачувані витрати. Окрім цього, позивачі вказують, що труба для приймання атмосферних опадів, яка закріплена на зовнішній стіні, що межує із тимчасовою спорудою нежитлового приміщення зруйнована та потребує відновлення, проте провести ремонт як водостічної труби так і нежитлової будівлі немає можливості у зв`язку із близькістю розташування тимчасової споруди. Як на підставу позову посилаються на положення ст. 391 Цивільного кодексу України. Представник Відповідача ФОП [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, у відзиві зазначає, що тимчасова споруда за адресою [ADDRESS] , яка належить Відповідачці є встановленою законно, оскільки така встановлена на орендованій Відповідачем земельній ділянці та у Відповідача на таку наявний Паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності № Ф 516 від 17 грудня 2015 року, а фактичне місце розташування архітектурної форми відповідає картографічні документації - схемі розміщення тимчасової споруди. Також, представник Відповідача покликається на висновок експерта Бочуляка Р. П. №31/20 від 30.06.2020 року з виконання будівельно-технічної експертизи вказує, що складений станом на 05.01.2010 року технічний паспорт на нежитлові приміщення позивачів, виданий обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічно інвентаризації та експертної оцінки» в якому на абрисі приміщення наявний віконний проріз с недостовірним доказом та станом на момент його виготовлення не міг відповідати дійсній обстановці, оскільки відображений на поверховому плані технічного паспорта проріз і відповідне вікно в зовнішній стіні будівлі, яка розташована на [ADDRESS] , що межує з тильною стіною тимчасової споруди, яка належить ФОП [PERSON] , були самовільно улаштовані Позивачами не раніше кінця жовтня - початку листопада 2011 року, тобто вже після того, як мала архітектурна форма була розміщена на земельній ділянці, що належить Позивачу, з метою перешкоджанню у здійсненні господарської діяльності та заявлення вимог про демонтаж тимчасової споруди. Спростовуючи твердження позивача про порушення вимог пожежної безпеки при встановленні тимчасової споруди, щодо недотримання 10 метрової відстані між будівлями представник відповідача вказує, що питання дотримання тих чи інших правил пожежної безпеки є окремим видом пожежно-технічної експертизи та взагалі не належать до кола питань, які досліджуються будівельно-технічною експертизою, предметом якої може бути виключно встановлення відповідності вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а тому експерт [PERSON] у даному випадку немає будь-яких спеціальних знань щодо здійснення пожежно-технічних експертиз, а тому її «висновок» щодо наявності порушень пунктів 1.1 та 1.14 розділу III «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених наказом МВС України №1417 від 30.12.2014 є явно протиправним та упередженим. Також, посилаючись на Примітку 8 Додатку 3.1. ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», зазначає, що сумарна площа забудови нежитлової будівлі комерційного призначення но [ADDRESS] (213,5 кв.м.) та тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по [ADDRESS] (30,0 кв.м.), включаючи незабудовану площу між ними (~4,5 кв.м.), повинна була становити 248,0 кв.м. (< 1000 кв.м.), що дозволяло проектній організації не враховувати протипожежну відстань між ними. Представник відповідача Львівської міської ради подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з тим, що тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності по [ADDRESS] встановлена відповідно до вимог Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просили таку задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив відмовити в задоволенні такого з підстав, викладених в відзиві на позовну заяву. Вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі на підставі договору купівлі-продажу №853 від 18.08.2010 року набули у власність нежитлове приміщення загальною площею 203,8 кв.м., яке знаходиться по [ADDRESS] . Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.01.2010 року видано технічний паспорт на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно поверхового плану, що міститься в технічному паспорті на нежитлові приміщення Позивачів, приміщення під літ. «6» та приміщення під літ. «7а» зображені з віконними отворами у стінах. Судом також встановлено, що між Львівською міською радою та ФОП [PERSON] 1 серпня 2013 року було укладено Договір оренди землі, згідно з яким орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку згідно кадастрового номеру 4610136900:08:002:0143, яка знаходиться у [ADDRESS] для обслуговування малої архітектурної форми. Даний договір був зареєстрований у Львівській міській раді 01.08.2013 року за № Ф-2238. Згідно з пунктом 13 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова, викладеному на 53 аркуші додатку № 2 ухвали Львівської міської ради № 3190 від 20.03.2014 року, [PERSON] надано дозвіл на розміщення тимчасової споруди за адресою [ADDRESS] . Судовим експертом [PERSON] у висновку експерта №3 будівельно технічної експертизи від 19.02.2018 року встановлено, що фактичне місце розташування належної ФОП [PERSON] малої архітектурної форми (адреса згідно з дозвільними документами - [ADDRESS] ) є на відстані 0,35 м та 0,40 м від зовнішніх стін нежитлового приміщення по [ADDRESS] . Даний факт не заперечується Відповідачами. Також, у висновку експерта №3 будівельно технічної експертизи від 19.02.2018 року встановлено, що серед наданих на дослідження експерту документів була технічна документація для укладання договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди, розроблена ЛКП «Центр земельного кадастру та землеустрою» у 2010 року. До складу вищезазначеної технічної документації входить проект влаштування тимчасового торгового павільйону із збірно-розбірних конструкцій на [ADDRESS] , розроблений ТзОВ «Капітель К» на замовлення [PERSON] . Дослідженням вищевказаного проекту, встановлено, що відображена у графічних матеріалах інформація щодо конструктивних елементів нежитлового приміщення в будівлі [ADDRESS] , не відповідає графічній інформації відображеній у технічному паспорті на дане нежитлове приміщення, а саме: на аркуші «план павільйону М 1:50» зовнішні стіни існуючої нежитлової будівлі [ADDRESS] , біля яких розміщено проектовану малу архітектурну форму, зображені без віконних отворів. Проте, згідно «поверхового плану М 1:100» технічного паспорту на нежитлові приміщення, розташовані в одноповерховій будівлі торгівельного призначення за адресою: [ADDRESS] , виданого обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 05.01.2010 року, приміщення під літ. «6» та приміщення під літ. «7а» зображені з віконними отворами у стінах. Проведеним візуальним оглядом нежитлового приміщення, розташованого на 1-му поверсі в будинку [ADDRESS] , встановлено, що у приміщенні під літ. «7а» наявний віконний отвір; у приміщені під літ. «6» віконний отвір не візуалізується, оскільки стіна, у якій наявний віконний отвір згідно даних технічного паспорту оздоблена гіпсокартонною плитою. Перевірити наявність віконного отвору з вулиці не надалось за можливе, через відсутність доступу, оскільки відстань між малою архітектурною формою та нежитловим приміщенням становить 0,40 м, яка є недостатньою для проходу. Аналогічний висновок, проте, що інформація у технічному паспорті щодо наявності віконних отворів на стінах нежитлового приміщення позивачів, не співпадає з кресленнями проекту влаштування тимчасового торгового павільйону із збірно-розбірних конструкцій на [ADDRESS] , розробленого ТзОВ «Капітель К» встановив і експерт [PERSON] у висновку № 31/20 від 30.06.2020 року з виконання будівельно-технічної експертизи. Проте, висновок експерта [PERSON] щодо того, що віконний проріз в зовнішній стіні будівлі, що належить позивачам, що межує з тильною стіною тимчасової споруди (малої архітектурної форми), що належить ФОП [PERSON] був улаштований не раніше кінця жовтня-початку листопада 2011 року, не підтверджується наявними матеріалами судової справи та інвентаризаційної справи на нежитлові приміщення позивачів. Так, Відповідач посилається на викопіювання з поверхового плану станом на 19.09.2005 року та дані, викладені в інтернет ресурсі Google Earth Pro, зокрема, що станом на жовтень 2011 року згідно зображення розміщеного на даному інтернет ресурсі віконний проріз в зовнішній стіні будівлі, яка розташована на [ADDRESS] , що межує з тильною стороною тимчасової споруди відсутній. Проте, з долученого до експертного висновку №31/20 від 30.06.2020 року зображення з ресурсу Google Earth Pro не вбачається можливим встановити наявність чи відсутність віконного отвору. В судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що він проводив експертизу в даній справі та надавав висновок, який він підтримує. Додатково зазначив, що спочатку там не було віконного прорізу, скрізь йдуть круглі вікна. На думку експерта, як ним зазначається, це є реконструкцією (самовільним облаштуванням), на момент перевірки віконного прорізу не було, на його думку, його просто хтось домалював. Згідно інвентаризаційної справи на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] , про що вказує і експерт [PERSON] , два віконні прорізи в зовнішній стіні будівлі, яка розташована на [ADDRESS] , що межує з тильною та боковою сторонами тимчасової споруди, що належить ФОП [PERSON] згідно малюнку ескізу-абрису, та поверхового плану складених ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» в 1996 року є відображеними. Також дані віконні отвори відображені на скорегованому БТІ поверховому плані будівлі станом на 19.09.2005 року. Отже, вищевказані віконні отвори існували офіційно, як мінімум з 1996 року, а тому не могли бути самовільно без будь-яких дозволів встановлені Позивачами. Наявне в матеріалах інвентаризаційної справи креслення будівлі Позивачів у якому не відображено вищевказаний віконний отвір на яке посилається експерт [PERSON] не має дати, хоч експерт його датує 19.09.2005 року та не має жодних реквізитів та інформації про його виконавця, відтиску печатки та більше того, якщо воно було намальоване 19.09.2005 року - то воно суперечить інформації вказаній на скорегованому БТІ поверховому плані будівлі, яке датується тим самим днем - 19.09.2005 року. Ні в матеріалах судової справи, ні в матеріалах інвентаризаційної справи не має жодних доказів того, що проводилось замурування віконного отвору попередніми власниками нежитлового приміщення, однак в інвентаризаційній справі наявні акти біжучих змін від 24.10.2008 р., від 19.08.2009 р., від 16.08.2010 р. відповідно до яких, змін при обстеженні нежитлового приміщення Позивачів не виявлено. ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ще до встановлення ФОП [PERSON] тимчасової споруди виготовлено технічний паспорт на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого станом на 05.01.2010 року зафіксовано наявність двох віконних отворів на тих самих місцях, що відображені на малюнку ескізу-абрису, та поверховому плані складених БТІ в березні 1996 року, зокрема на стінах, що межують з тильною та боковою стороною МАФу, а тому не можуть бути такими, що встановлені незаконно Позивачами не раніше кінця жовтня-початку листопада 2011 року. Враховуючи вище наведене, експертом Бутаковою М.А. у висновку експерта №3 будівельно технічної експертизи від 19.02.2018 року встановлено, що технічна документація для укладання договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди (Фізична особа-підприємець [PERSON] , для обслуговування кіоску у [ADDRESS] ), а саме проект влаштування тимчасового торгового павільйону із збірно-розбірних конструкцій на [ADDRESS] , розроблено із використанням інформації, яка не відповідає дійсності. Оскільки технічний паспорт на нежитлові приміщення, розташовані в одноповерховій будівлі торгівельного призначення за адресою: [ADDRESS] , виданий обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» був складений станом на 05.01.2010 року, а проект на влаштування тимчасового торгового павільйону із збірно-розбірних конструкцій на [ADDRESS] , розроблено у квітні 2010 р. на підставі договору на проектні роботи №012/10 від 14.04.2010 року. Відповідно до п. 3.12.2 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526, паспорт прив`язки ТС не видається у разі надання замовником недостовірних відомостей, а пунктом 3.16.3 даного Положення передбачено, що чинність паспорта прив`язки ТС анулюється за таких умов: надання недостовірних відомостей у документах під час підготовки паспорта прив`язки ТС. Відповідно до п. 5.4 ДБН «В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі», тимчасові споруди сезонно торгівлі, павільйони, кіоски тощо повинні розміщуватися до будинків та інших споруд на відстані, яку слід приймати залежно від ступеня їх вогнестійкості згідно ДБН 360, але не менше 10 м. Допускається розташовувати вказані споруди біля зовнішніх стін будинків та інших споруд, якщо такі стіни не мають отворів (прорізів) і відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін та за умови забезпечення проїзду для пожежних машин згідно з вимогами нормативних документів. Згідно п. 1.14 розділу ІІІ «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених наказом МВСУ №1417 від 30.12.2014 року, тимчасові споруди торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, крім тих, що розміщуються на території ринків, відповідно до затвердженого плану-схеми повинні розміщуватися на відстані не менше 10 м. від інших будівель та споруд, крім випадків, коли згідно з будівельними нормами потрібна більша протипожежна відстань або коли їх можна встановлювати біля зовнішніх без отворів, які відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін. Також відповідно до п. 1.1 розділу III «Правил пожежної безпеки в Україні», під час експлуатації об`єктів забороняється зменшувати мінімальні протипожежні відстані. Тимчасово споруду, що належить Відповідачу ФОП [PERSON] встановлено з порушенням вимог вище наведених нормативно-правових актів, що створює підвищену пожежну небезпеку для людей, що знаходяться як в приміщенні Позивачів так і приміщенні Відповідача. Твердження Відповідача, щодо того, що відповідно до примітку 8 Додатку 3.1. ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», враховуючи, що сумарна площа забудови нежитлової будівлі комерційного призначення но [ADDRESS] (213,5 кв.м.) та тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по [ADDRESS] (30,0 кв.м.), включаючи незабудовану площу між ними (~4,5 кв.м.), повинна була становити 248,0 кв.м. (< 1000 кв.м.), що дозволяло проектній організації не враховувати протипожежну відстань між ними спростовується наступним. Відповідно до п. 5.4 ДБН В.2.2-23:2009 «Будинки і споруди. Підприємства торгівлі» допускається розташовувати вказані споруди біля зовнішніх стін будинків та інших споруд, якщо такі стіни не мають отворів (прорізів) і відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін та за умови забезпечення проїзду для пожежних машин згідно з нормативних документів. Отже, для розташування споруд біля зовнішніх стін будинків можливо лише у випадку, коли стіни не мають отворів, та за умови, що вони відповідають вимогам будівельних норм до протипожежних стін, та забезпечується проїзд для пожежних машин. В експертному висновку судового експерта Бочуляка Романа Петровича зазначено, що протипожежні відстані між житловим, громадськими, адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, багатоповерховими гаражами треба приймати за таблицею 1, в якій передбачено, що відстань між будинками І, ІІ та ІІІа ступеня вогнестійкості повинна становити 10-12 м. Також, у примітці 3 зазначено, що відстань між стінами будинків без віконних прорізів допускається зменшувати на 20%, за винятком будинків IIIа, IIIб, IV, IVа, і V ступенів вогнестійкості, тобто якщо б навіть віконного прорізу не існувало, Відповідач не може зменшити відстань, тому що МАФ має ІІІа ступінь вогнестійкості. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на примітку 8, додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування і забудова міських і сільських поселень» в якій зазначено, що відстані між житловими, громадськими, а також житловими і громадськими будівлями не нормуються при сумарній площі забудови, включаючи незабудовану площу між ними, яка дорівнює найбільшій допустимі площі забудов (поверху) одного будинку того ж ступеня вогнестійкості без протипожежних стін відповідно до чинних нормативів за винятком будинків індивідуальної забудови, оскільки дана норма застосовується лише до будинків одного ступеня вогнестійкості. А, як вказано у висновку експерта [PERSON] ступінь вогнестійкості тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності по [ADDRESS] , 103 становить ІІІа, ступінь вогнестійкості забудови нежитлової будівлі по [ADDRESS] , а тому протипожежна відстань має бути дотримана. Судовим експертом [PERSON] у висновку експерта №3 будівельно технічної експертизи від 19.02.2018 року також встановлено, а Відповідачами не спростовано те, що у приміщеннях під літ. «7» та літ. «7а», наявні ознаки замокання стіни біля якої розташована мала архітектурна форма у вигляді плям світло коричневого кольору та цвілі. У підвальному приміщенні під літ. «І» наявні ознаки замокання стелі у вигляді та замокання стіни у вигляді відшарування пофарбування. На поверхні зовнішніх стін нежитлового приміщення біля яких встановлено малу архітектурну форму на відстані 0,35 м та 0,40 м наявні ознаки відшарування фасадного штукатурення та пофарбування, яке потребує відновлення. Проте розташування малої архітектурної форми створює перешкоди у проведенні такого ремонту. Окрім цього, ділянка між нежитловою будівлею та малою архітектурною формою захаращена сміттям чим створює пожежну небезпеку, водостічна труба, яка закріплена на зовнішній стіні нежитлової будівлі зруйнована, що призводить до замокання поверхні зовнішньої стіни та потребує ремонту, проте розташування малої архітектурної форми унеможливлює проведення такого ремонту. Встановлення малої архітектурної форми на відстані 0,35 м та 0,40 м від зовнішніх стін нежитлової будівлі унеможливлює користування віконними отворами та порушує режим природного освітлення для приміщення підліт. «7а» а отже фактичне місце розташування зазначеної вище малої архітектурної форми створює перешкоди в повноцінному обслуговуванні, проведенні необхідного ремонту та користуванні нежитловим приміщенням по [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.9 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 року №4526, біля кожної тимчасової споруди суб`єкти підприємницької діяльності повинні встановити урну для сміття. Суб`єкти підприємницької діяльності зобов`язані нести відповідальність за підтримання чистоти та порядку на прилеглій до тимчасової споруди території по периметру 2 м. Згідно п. 2.9 Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, у разі коли тимчасова споруда перешкоджає проведенню реконструкції або ремонту інженерних мереж, вулиці, дороги, будинків і споруд, тимчасова споруда переноситься в інше місце без припинення рішення про її розміщення або, за відсутності погодженого нового місця встановлення, демонтується на час реконструкції (ремонту). Також суд вважає необґрунтованими твердження Відповідача [PERSON] проте, що судовий експерт [PERSON] , яка проводила будівельно-технічну експертизу, немає спеціальних знань щодо здійснення аналізу дотримання тих чи інших правил пожежної безпеки, які не належать до кола питань, які досліджуються будівельно-технічною експертизою, а є предметом пожежно-технічної експертизи, тому її висновок щодо наявності порушень пунктів 1.1. та 1.14 розділу ІІІ «Правил пожежної безпеки в Україні», затверджених наказом МВС України №1417 від 30.12.2014 року є протиправним та упередженим оскільки воно спростовується наступним. Згідно п. 5.1 розділу 5 «Будівельно-технічна та оціночна-будівельна експертиза» науково методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом МЮУ від 08.10.1998 року №53/5, одним із завдань будівельно-технічної експертизи є саме: визначення групи капітальності, категорії складності, ступеня вогнестійкості будівель і споруд та ступеня будівельної готовності незвершених будівництвом об`єктом. В п. 5.1.4 Інструкції вказано, що для вирішення питань про відповідність об`єктів нерухомого майна проектно-технічній документації на їх будівництво (ремонт, реконструкцію) та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним тощо) експерту необхідно надати матеріали технічної інвентаризації на об`єкт, тощо. Враховуючи положення п. 5.1.4 Інструкції до компетенції експерта, якому присвоєна кваліфікація судового експерта за класом «Інженерно-технічна експертиза», за видами «Будівельно-технічна» відноситься визначення питань щодо відповідності об`єктів нерухомого майна вимогам протипожежних нормативно-правових актів у галузі будівництва, таких як «Правила пожежної безпеки України». Щодо того, що Відповідач зазначив, що дане питання вирішується за допомогою проведення пожежної-технічної експертизи, то згідно п. 8.1 розділу 8 «Пожежно-технічна експертиза» Науково методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, основними завданням пожежно-технічної експертизи є: визначення причин, умов та процесів виникнення пожежі; визначення часу та шляхів розповсюдження пожежі; визначення обставин, які сприяли виникненню та розповсюдженню пожежі; оцінка умов, засобів і способів гасіння пожежі; відповідність технічного стану об`єкта протипожежним нормам. Також спростовує твердження Відповідача, що будівельно-технічною експертизою не досліджуються питання відповідності правил пожежної безпеки факт, що експертом [PERSON] в будівельно-технічній експертизі №31/20 зробленій на замовлення Відповідача у відповіді на питання №3 дається оцінка відповідності встановленням МАФу, зокрема і вимогам з пожежної безпеки. Як роз`яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У відповідності із ст. 391 Цивільного кодексу України власник може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою позову про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування та (або) розпорядження майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів власності, а власник, який дає підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки Відповідач фізична особа-підприємець [PERSON] впритул до нежитлового приміщення позивачів встановила тимчасову споруду з порушенням будівельних норм, державних стандартів і правил, що створює перешкоди та несе загрозу власникам у повноцінному користуванні належним на праві власності їм нежитловим приміщенням, унеможливлює проведення позивачами ремонтних робіт стіни, що затікає, наявність грибка і цвілі погіршує стан нежитлового приміщення та умови перебування людей у ньому, а тому не можливо у інший спосіб усунути дані порушення та перешкоди окрім як здійснити демонтаж тимчасової споруди. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Результат аналізу наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Суд, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку, що розташування МАФу відповідача не відповідає вимогам Державних Будівельних Норм та Правил пожежної безпеки в Україні та розташована впритул до нежитлового приміщення позивачів за адресою: [ADDRESS] , що чинить останнім перешкоди у користуванні власністю. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги доведені повністю, а їх обґрунтованість підтверджена дослідженими в судовому засіданні належними і допустимими доказами. З приводу заяви відповідача про застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц., постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2020 року у справі № 648/533/16-ц З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що позивачами заявлено негаторний позов, суд дійшов висновку про відмову у застосуванні наслідків спливу позовної давності.

Outcome: approved