Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, в якому просять стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 грн., стягнути з [PERSON] на користь позивачки [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 грн. В обґрунтування позову зазначають, що 01 січня 2002 року о третій годині, відповідач [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля під`їзду [ADDRESS] , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, безпричинно наніс сину позивачів, [PERSON] , [INFO] , один удар ногою по голові, внаслідок чого заподіяв йому тяжке тілесне ушкодження - розбіжність шва скроневої кістки з тім`яною кісткою ліворуч, крововилив над твердою мозковою оболонкою, на рівні лівої півкулі, велике зі здавленням півкулі, крововилив в потиличній долі лівої півкулі, що спричинило смерть , яка настала 03 січня 2002 року о 17 годині, після його госпіталізації до Первомайської ЦРЛ. За даним фактом було порушено кримінальне провадження, дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Позивача, [PERSON] , було визнано потерпілим у кримінальному провадженні. 23 травня 2013 року досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо відповідача , за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2ст.121 КК України, було зупинено на підставі п.2 ч.1 ст. 280 КПК України, у зв`язку із оголошенням підозрюваного в розшук, оскільки він переховувався від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності. 25 червня 2019 року місцезнаходження [PERSON] було встановлено. У цей же день [PERSON] звернувся до СВ Первомайського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності, на підставі ст.49 КК України. Обставини скоєння злочину були встановлені Первомайським міськрайонним судом Харківської області,ухвалою якого від 15 листопада 2019 року у справі № 632/1080/19,провадження № 1 -кп/632/132/19 [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.121 КК України на підставі ст.49 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності,а кримінальне провадження,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2013 року № 12013220400000071,за підозрою [PERSON] у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.121 КК України - закрито. У зв`язку зі смертю єдиного сина позивачі зазнали нестерпних моральних страждань. На момент смерті сину було 14 років. Смерть сина стала для батьків самою страшною трагедією, котра трапилася в їх житті. Факт смерті сина та обставини, при котрих він загинув, жодної хвилини не виходить у позивачів з думок. Смерть сина раз та назавжди змінила життя позивачів, починаючи з 03 січня 2002 року позивачі постійно живуть з тягарем втрати своєї дитини, котра ніколи, ні ким та ні при яких обставинах не буде поновлена. Поховання своєї дитини для батьків є найстрашнішою трагедією. Після смерті сина та протязі майже 18 років позивачі постійно відчувають сум, хвилювання, емоційну виснаженість, втратили віру в майбутнє, спостерігають порушення сну та нормального життєвого стану, втратили віру в свою захищеність, оскільки на протязі 17 років винний не був покараний за скоєний злочин. Стан здоров`я позивачів після цих подій значно погіршився,все це невід`ємно пов`язане з хвилюваннями, котрі останні пережили та переживають й по сьогодення через втрату сина. Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань , позивачі оцінюють моральну шкода в сумі 1000000 грн. Ухвалою судді від 17 березня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. На підставі ухвали суду від 04 червня 2020 року підготовче провадження у даній цивільній справі було закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 06.04.2020 року відповідачем по справі [PERSON] на адресу суду було надано відзив на позов, в якому останній позовні вимоги позивачів визнав частково, обґрунтувавши це таким: так, дійсно на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 15 листопада 2019 року у справі № 632/1080/19, провадження № 1 -кп/ 632 /132/ 19 його було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.121 КК України на підставі ст.49 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2013 року № 12013220400000071 закрито. В своїй позовній заяві позивачі прохають суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди по 500000 грн. кожному. Відповідач зазначає,що не має об`єктивної матеріальної можливості сплатити таку суму, так як офіційно не працює, має нестабільний прибуток, має двох батьків,які є пенсіонерами за віком,страждають на ряд захворювань і тому,він, як син, повинен надавати матеріальну допомогу своїм непрацездатним батькам. Також зазначає, що немає майна, яке я міг би продати,а виручені грошові кошти передати позивачам в рахунок відшкодування моральної шкоди. Звертає увагу суду на те, що позивачі, пред`явивши вимоги про стягнення з нього, як відповідача, компенсацію за заподіяну ним моральну шкоду не надали жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Позивачі обґрунтували заподіяну їм моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння їм моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 1000 000 гривень, а тому позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди визнає частково по 50000 гр. кожному. Позивачами до суду було надано відповідь на відзив, в якій останні вважають, що заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди саме в розмірі 1000000 грн. є підтвердженими достатніми доказами, які містяться в матеріалах справи. Позивачі в судове засідання не з`явилися, однак надали спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково в розмірі 100000 грн., з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та відповідно до ст. 247 без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України також передбачено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так,з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , помер [INFO] у віці 14 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 04 січня 2002 року зроблено запис № 7 (а.с.12). 01 січня 2002 року о третій годині, відповідач [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля під`їзду [ADDRESS] , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, безпричинно наніс сину позивачів, [PERSON] , [INFO] , один удар ногою по голові, внаслідок чого заподіяв йому тяжке тілесне ушкодження - розбіжність шва скроневої кістки з тім`яною кісткою ліворуч, крововилив над твердою мозковою оболонкою, на рівні лівої півкулі, велике зі здавленням півкулі, крововилив в потиличній долі лівої півкулі, що спричинило смерть, яка настала 03 січня 2002 року о 17 годині, після його госпіталізації до Первомайської ЦРЛ. За даним фактом було порушено кримінальне провадження, дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Позивача, [PERSON] , було визнано потерпілим у кримінальному провадженні. 23 травня 2013 року досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо відповідача , за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2ст.121 КК України, було зупинено на підставі п.2 ч.1 ст. 280 КПК України, у зв`язку із оголошенням підозрюваного в розшук, оскільки він переховувався від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності. 25 червня 2019 року місцезнаходження [PERSON] було встановлено. У цей же день [PERSON] звернувся до СВ Первомайського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності, на підставі ст.49 КК України. Обставини скоєння злочину були встановлені Первомайським міськрайонним судом Харківської області,ухвалою якого від 15 листопада 2019 року у справі № 632/1080/19,провадження № 1 -кп/632/132/19 [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.121 КК України на підставі ст.49 КК України,у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності,а кримінальне провадження,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2013 року № 12013220400000071,за підозрою [PERSON] у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.121 КК України - закрите (а.с.15-16). Позивачі є батьками померлого [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З довідок від головного лікаря КНП «Первомайський ЦНМСД Р.Горячок від 02.03.2020 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають під наглядом сімейного лікаря та мають ряд діагнозів (а.с.13,14). Відповідно до ч. 6. ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною другою п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 77 та 78 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно за ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що внаслідок трагічної смерті [PERSON] його батьки [PERSON] та [PERSON] зазнали душевних та моральних страждань, спричинених раптовою смертю рідної людини. При цьому слід зазначити, що термін впродовж якого вони страждають від душевного болю досяг 18-ти років з моменту вбивства [PERSON] , їх звичайний життєвий устрій потерпів значних негативних змін. Отже, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер та ступінь діяння, особи, яка заподіяла шкоду, стан здоров`я позивачів, який значно погіршився після смерті сина [PERSON] , понесені позивачами цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької їм людини та вважає за необхідне позов задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 250000,00 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачено. Так, відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від сплати судового збору звільняються. Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру (В/КЦС від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц), що станом на 01.01.2020 року становить 840,80 грн. ( 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 500000,00 грн., суд приходить до висновку про стягнення з відповідача, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь держави судовий збір у сумі - 5000,00 грн.

Outcome: partial