Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивачі через свого представника [PERSON] звернулися до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять за рахунок Державного бюджету України на їх користь відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 556294,50 грн., та у відшкодування моральної шкоди 102000,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовують захистом порушених прав приватної власності Позивачів, допущених органами державної влади - ВДВС м. Кременчука, Автозаводським районним судом м. Кременчук, Апеляційним судом Полтавської області, Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ. В обґрунтування розміру моральної шкоди вказують на перенесені ними значні моральні страждання в зв'язку з втратою права власності на нерухоме майно вартістю 556294,50 грн. та неправомірністю судового рішення, постановленого без врахування рекомендацій Постанови Пленуму ВС України від 18.12.2009 р. № 14. У судове засідання позивачі та їх представник, не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Президента України Порошенка П.О., будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Просив розглянути справи у його відсутність. Представник Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позову просив відмовити. Представник Кабінету Міністр України, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заперечення на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачі вказують на неефективну роботу судової влади України шляхом постановлення неправомірних, на думку позивачів рішень, якими припинено їх право приватної власності на нерухоме майно. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування таких видів відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивачі не навели обґрунтування позовних вимог та не надали суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння їм матеріальної та моральної шкоди та її розміру. Також позивачами не доведено протиправності поведінки органів судової влади, виконавчої служби та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою. Крім того, згідно роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. «Про незалежність судової влади» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. Крім того, згідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Згідно ст. 124 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Сторонами вважаються особи, які є учасниками спірного матеріального правовідношення. При цьому, спором визнаються будь-які непорозуміння між суб'єктами права і достатньою підставою для вступу у процес і набуття правового статусу позивача є суб'єктивна впевненість, що права особи порушені, оспорені чи невизнані. Відповідач - це особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого пред'явити позов. Помилка або притягнення відповідачем особи, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, є підставою для відмови в позові. Належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. Між тим, судовим розглядом не встановлено, а Позивачами належними та допустимим доказами не доведено порушення, невизнання чи оспорювання Відповідачем - Президентом України Порошенко П.О. прав, свобод чи інтересів Позивачів, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог до Президента України Порошенко П.О. З огляду на встановлене суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог позивачів внаслідок їх необґрунтованості та недоведеності. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed