Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивачка 15.05.2020 р. звернулася до суду з позовом до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського МНО Кобелєвої А.М. від 08.12.2015 р. за №26879750 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, мотивуючи тим, що 08.12.2015 року приватний нотаріус Київського МНО Кобелєва А.М. за заявою ТзОВ «Кей-Колект» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь останнього ухвалила протиправне рішення №26879750 про державну реєстрацію права власності на мою земельну ділянку площею 0,1445 га кадастровий № 2625881101:02:002:0145, що по [ADDRESS] , яке було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 799089526258 та рішення №26878752 про державну реєстрацію права власності на її будинковолодіння, що знаходиться за цією ж адресою, яке було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 799055626258. 06 грудня 2018 року рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/58/17 дії ТзОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Київського МНО Кобелєвої А.М. щодо внесення у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію за ТзОВ «Кей-Колект» права власності на будинковолодіння та земельну ділянку, які розміщені за адресою [ADDRESS] визнано неправомірними. Посилаючись на вищезазначені обставини позивачка просила скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського МНО Кобелєвої А.М. від 08.12.2015 року за №26879750 щодо державної реєстрації права власності на вказане вище нерухоме майно та визнати за нею право власності. 23.12.2020 представник позивачки - адвокат Гусак М.М. подав клопотання про уточнення позовних вимог, подавши уточнену позовну заяву та просив визнати нечинним і скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського МНО Кобелєвої А.М. від 08.12.2015 року за №26879750 щодо державної реєстрації права власності на дане нерухоме майно і визнати за [PERSON] право власності на майно. Представник позивачки - адвокат Гусак М.М. подав до суду заяву про розгляд даного спору у його відсутності та заяву про те, що не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у судове засідання не з`явився, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суду про причини неявки свого представника, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази у даній справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають значення для даного спору, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року за № 1141 у пункті 46 якого закріплено, що зміни до записів Державного реєстру прав, записи про скасування державної реєстрації прав, рішення про відмову в державній реєстрації прав вносяться до Державного реєстру прав та записи Державного реєстру прав скасовуються виключно на підставі рішення державного реєстратора. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року№ 1952-IV (далі - Закон) державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Статтею 19 Закону передбачено, що підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Згідно з пунктом 9 частиною першою статті 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За положеннями статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Зокрема, до 16 січня 2020 року була чинною редакція статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де було зазначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, змінено зазначену норму, з викладенням її у такій редакції: «у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону». Таким чином, законодавець виключив із зазначеної статті норму про можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. Більше того, структурна побудова Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачає випадки, коли запис (про іпотеку) залишається, але при необхідності провести певні зміни ( зміну іпотекодержателя) здійснюється реєстраційна дія на підставі рішення державного реєстратора (без внесення нового чи зміни номера запису). Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Відповідно до частини першої статті 37 Закону рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У свою чергу ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування або поновленого права. Таким чином, з 16 січня 2020 року законодавство вже не містило такого способу захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а тому обраний позивачем спосіб судового захисту, зокрема скасування рішення державного реєстратора, у практичному аспекті зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права. Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 листопада 2020 року у справі № 910/7648/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19. Отже, на момент ухвалення рішення у цій справі скасування рішення державного реєстратора- приватного нотаріуса Київського МНО Кобелєвої А.М. від 08.12.2015 року за №26879750 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1445 га, кадастровий № 2625881101:02:002:0145, що по [ADDRESS] за ТзОВ «Кей-Колект» є правомірним та ефективним способом захисту права позивачки [PERSON] з урахуванням змін, внесених до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і саме такий спосіб захисту прав позивача є дієвим та належним, його застосування призведе до відновлення порушеного права позивача. 08.12.2015 року приватний нотаріус Київського МНО Кобелєва А.М. за заявою ТзОВ «Кей-Колект» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь останнього ухвалила рішення №26879750 про державну реєстрацію права власності на мою земельну ділянку площею 0,1445 га кадастровий № 2625881101:02:002:0145, що по [ADDRESS] , яке було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 799089526258 та рішення №26878752 про державну реєстрацію права власності на будинковолодіння позивачки [PERSON] , що знаходиться по вищевказаному адресу, яке було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 799055626258. Підставою для цього слугувало рішення Івано-Франківського міського суду від 06.11.2012 року у справі №0907/2-3640/2011 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] кредитної заборгованості за кредитними договорами від 12.07.2006 року та 26.12.2007 року, укладеними між позичальником [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником прав і обов`язків якого стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»), право вимоги яких перейшло до ТзОВ «Кей-Колект» 12 грудня 2011 року на підставі договору факторингу. Проте 06 грудня 2018 року рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/58/17 дії ТзОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Київського МНО Кобелєвої А.М. щодо внесення у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію за ТзОВ «Кей-Колект» права власності на будинковолодіння та земельну ділянку, які розміщені за адресою [ADDRESS] визнано неправомірними. Зазначене рішення суду на день ухвалення рішення у даній справі ніким не скасоване і не оскаржене, а отже є у законній силі і підлягає до виконання. У зв`язку з тим, що рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського МНО Кобелєвої А.М. №26879750 не скасоване, позивач не має можливості належно користуватись та розпоряджатися своїм майном, а тому звернулась до суду з даним позовом. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено факт порушення його права власності на спірний будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, а тому позовні вимоги про застосування таких способів захисту порушеного права як визнання недійсним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , є обґрунтованими. Згідно з п.41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до положення ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, як в даному випадку право власності на вищезазначене нерухоме майно за [PERSON] відповідачем не визнається, то з огляду на викладене суд вважає за можливе шляхом поновлення цього права визнати за позивачем право власності на це майно. Таким чином, з урахуванням раніше судом ухваленого рішення, яким визнано неправомірними дії стягувача та державного реєстратора щодо прийняття рішення про внесення запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасуванню підлягає і рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно. При цьому, рішення суду про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації таких прав й поновлення [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею та земельну ділянку площею 0,1445 га кадастровий №2625881101:02:002:0145, що по [ADDRESS] , що знаходиться в [ADDRESS] шляхом визнання цього права на вказане нерухоме майно за позивачкою. Оскільки рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області №2/352/66/18 від 06 грудня 2018 року були визнані неправомірними дії ТзОВ «Кей-Колект» та приватного нотаріуса Київського МНО Кобелєвої А.М. від 08.12.2015 року за №26879750 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1445 га кадастровий №2625881101:02:002:0145, що по [ADDRESS] , то суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому даний позов слід задоволити. З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача слід стягнути у користь позивачки 5020,94 грн сплаченого судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 26, 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.317, 321, 391, 392 ЦК України,

Outcome: approved