Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивачка 13 червня 2018 року звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати за період з серпня 2017 року по березень 2018 року в розмірі 27169грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова та працювала на посаді інженера спеціаліста першої категорії. З 01 серпня 2017 року після призначення на посаду головного лікаря [PERSON] та по даний час заробітна плата працівникам поліклініки не нераховується та не виплачується, що унеможливлює отримання довідки про нараховану, але невиплачену заробітну плату. Розмір заробітної плати гарантований законом становить 3200 грн. у 2017 році та 3723 грн. у 2018 році, а тому заборгованість за період з серпня 2017 року по березень 2018 року становить 27169 грн. /( 3200 х 5) + 3723 х 3) =27169/ . У зв'язку з чим, просить позов задовольнити. 13 червня 2018 року ухвалою суду по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивачка у судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить позов задовольнити, розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі представника відповідача, який до суду не з'явився, відзиву не подав, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання повісткою, яка направлялися рекомендованими листами, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 28.05.2003 року до 02.04.2018р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на по нена посаді посаді інженера спеціаліста першої категорії, що підтверджується записами у трудовій книжці /а.с. 3-10/ та наказом про її звільнення від 02.04.2018р. /а.с.11/. З виписки Пенсійного фонду з індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що за період з серпня 2017 року по березень 2018 року [PERSON] не отримувала заробітної плати /а.с.12-13/. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття заробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Так, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 грн, а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 3723грн. Враховуючи наведене, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з серпня 2017 року по березень 2018 року становить 27169 грн. /( 3200 грн. х 5 місяців) + 3723 грн. х 3 місяці)/. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що існували законні підстави для того, щоб з серпня 2017 року по березень 2018 року не проводити нарахування та виплату позивачці заробітної плати у мінімальному розмірі, який гарантований чинними нормами трудового законодавства. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивачка дійсно перебувала у трудових відносинах із відповідачем та з серпня 2017 року по березень 2018 року їй не проводилося нарахування та виплата гарантованої законом мінімальної заробітної плати, то суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 27169 грн. заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2017 року по березень 2018 року. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 1762 грн. судового збору. На підставі та

Outcome: approved