Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 18.10.2003 року помер [PERSON] чоловік [PERSON] та батько [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок № 171 по вулиці Радянській в селі Фурси Білоцерківського району та на земельну ділянку площею 3,279 га на території Фурсівської сільської ради Білоцерківського району, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, спадкоємцями першої черги за законом є позивачі, а також відповідач [PERSON] дочка покійного та [PERSON] син покійного. У встановлений шестимісячний строк позивачі прийняли спадщину, однак постановою нотаріуса їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину в звязку з тим, що один із спадкоємців [PERSON] помер, а також в звязку з існуванням спору щодо перерозподілу часток і спадщини. А тому позивачі просили суд визнати за ними право власності по 1/4 частині за кожною на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 171 по вулиці Радянській в селі Фурси Білоцерківського району Київської області та на земельну ділянку площею 3,279 га, що розташована на території Фурсівської сільської ради Білоцерківського району, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після померлого 18.10.2003 року [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги. За ухвалою суду від 18.09.2015 року до участі в розгляді даної справи в якості співвідповідача було залучено [PERSON]. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов визнав. Представник Фурсівської сільської ради Білоцерківського району в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано клопотання щодо розгляду справи без участі представника Фурсівської сільської ради та про визнання позову. Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 18.10.2003 року помер [PERSON] чоловік позивачки [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25.08.1987 року, та батько позивачки [PERSON], що стверджується копіями свідоцтв про його смерть, про народження [PERSON] та про її шлюб з [PERSON], копією паспорта [PERSON] зі штампом відділу ЗАГС про реєстрацію шлюбу з [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на житловий будинок № 171 по вулиці Радянській в селі Фурси Білоцерківського району Київської області, який належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.11.1990 року, що слідує з копії цього свідоцтва, виданого виконавчим комітетом Білоцерківської районної ради Київської області, зареєстровано в МБТІ в книзі № 3, реєстровий номер 741; на земельну ділянку площею 3,279 га, яка розташована на території Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV КВ № 096711, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 152 27.03.2002 року, що стверджується копією цього державного акта. Факт належності спадкодавцю вказаного вище будинку підтверджується також довідкою КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 01.12.2014 року, в якій зазначено про відсутність самочинного будівництва та перепланування; факт належності спадкодавцю вказаної земельної ділянки підтверджується також довідкою управління Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області та копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.07.2015 року, згідно якого земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3220488300:04:011:0041. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] заповіту не залишив, що вбачається з копії спадкової справи № 47/2004, яку надано на запит суду Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що спадкові відносини регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати , застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, до даних правовідносин необхідно застосовувати норми ЦК України 2003 року. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі, оскільки вони проживали разом зі спадкодавцем до дня його смерті, крім того, [PERSON] подала до Білоцерківської районної нотаріальної контори 17.04.2004 року заяву про прийняття спадщини від свого імені та від імені дочки [PERSON], яка на той час була неповнолітньою; відповідач [PERSON], яка подала 17.02.2004 року до Білоцерківської районної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]; [PERSON], який подав до Білоцерківської районної нотаріальної контори 07.04.2004 року заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Наведені обставини стверджуються матеріалами спадкової справи № 47/2004. Отже, позивачі, відповідач [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Судом було встановлено, що [PERSON], який прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON], помер 25.05.2007 року, не оформивши свої спадкові права, а спадщину після нього прийняла мати [PERSON], яку було залучено до участі в розгляді даної справи в якості співвідповідача, що вбачається з матеріалів спадкової справи № 463/2011, копію якої надано на запит суду Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як розяснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено, що постановою державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 10.06.2015 року № 1688/02-31 позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON], оскільки є інші спадкоємці, які також прийняли спадщину, один із спадкоємців помер, інші спадкоємці не можуть використати своє право за угодою змінити розмір часток у спадщині когось із них, що слідує з тексту вказаної постанови. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у звязку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням обєктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, виникнення права власності на будинки, квартири, споруди, інше нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, в силу приписів вищенаведених правових норм спадкодавець набув права власності на вказаний вище будинок та земельну ділянку, яке увійшло до складу спадщини, а позивачі набули право на спадкування майна після смерті [PERSON] В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Як вказано вище, позивачі не мають можливості оформити своє право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки нотаріусом ім відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за позивачами право власності по 1/4 частині за кожною - на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 171 по вулиці Радянській в селі Фурси Білоцерківського району Київської області та на земельну ділянку площею 3,279 га, яка розташована на території Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали на праві власності спадкодавцю. Згідно з п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Outcome: approved