Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідачів з даним позовом. Посилалась в позові на те, що 07 квітня 2015 року до прокуратури міста Чернівці звернувся із заявою [PERSON] про представництво в суді інтересів його недієздатного батька [PERSON], а також інших мешканців квартири, розміщеної за адресою [ADDRESS], а саме заявника [PERSON], його дружини [PERSON] і їх малолітнього сина [PERSON], брата заявника [PERSON], його дружини та малолітнього сина [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належала квартира №26 загальною площею 43,7 кв.м., що знаходиться за адресою місто Чернівці, вул. Авангардна, будинок 47. 06.05.2014 року від імені позивача приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] посвідчена довіреність №2310 на ім'я [PERSON] про уповноваження останнього у тому числі на право управління та розпорядження вказаною вище квартирою. 20.05.2014 року [PERSON], який діяв за цією довіреністю, продав квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №4944. У подальшому спірна квартира подарована [PERSON] [PERSON] (договір дарування від 26.08.2014 року №9049), а [PERSON] продана [PERSON], про що складений відповідний договір від 18.09.2014 року №10014. Так, згідно рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.02.2015 року (справа № 725/6830/14-ц) [PERSON] з 01.04.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні неврологічного відділення Чернівецької міської клінічної лікарні №3 з діагнозом: гіпертонічна хвороба, гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в вертебро-базилярному басейні з дизартрією та лівобічною гемігіпестезією. Відповідно до акту судово-психіатричного експерта №454 від 05.11.2014 року в період укладення довіреності на [PERSON], яка складена 06.05.2014 року під №2310, [PERSON] виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у формі судинної деменції (недоумства) з гострим початком. Під час укладення довіреності на [PERSON], а саме 06.05.2014 року, за своїм психічним станом [PERSON] не міг усвідомлювати характер та значення своїх дій. 30 липня 2014 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за фактом шахрайських дій [PERSON], який зловживаючи довірою та хворобливим станом [PERSON] уклав довіреність від його імені та в подальшому продав квартиру останнього, розміщену за адресою [ADDRESS]. Представник позивача прокурор м.Чернівці [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримала повністю, надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися незважаючи на належне повідомлення про час і місце розгляду справи повісткою по останньому місцю проживання. У відповідності до ст.224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи приватного нотаріуса [PERSON] в залі судового засідання позов не визнала, в своїх поясненнях просила в позові відмовити. [PERSON] в зал судового засідання не з»явся. Заслухавши пояснення всіх присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07 квітня 2015 року до прокуратури міста Чернівці звернувся із заявою [PERSON] про представництво в суді інтересів його недієздатного батька [PERSON], а також інших мешканців квартири, розміщеної за адресою [ADDRESS], а саме заявника [PERSON], його дружини [PERSON] і їх малолітнього сина [PERSON], брата заявника [PERSON], його дружини та малолітнього сина [PERSON] та [PERSON]. Встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належала квартира №26 загальною площею 43,7 кв.м., що знаходиться за адресою місто Чернівці, вул. Авангардна, будинок 47. 06.05.2014 року від імені позивача приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] посвідчена довіреність №2310 на ім'я [PERSON] про уповноваження останнього у тому числі на право управління та розпорядження вказаною вище квартирою. 20.05.2014 року [PERSON], який діяв за цією довіреністю, продав квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №4944. У подальшому спірна квартира подарована [PERSON] [PERSON] (договір дарування від 26.08.2014 року №9049), а [PERSON] продана [PERSON], про що складений відповідний договір від 18.09.2014 року №10014. Так, згідно рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.02.2015 року (справа № 725/6830/14-ц) [PERSON] з 01.04.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні неврологічного відділення Чернівецької міської клінічної лікарні №3 з діагнозом: гіпертонічна хвороба, гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в вертебро-базилярному басейні з дизартрією та лівобічною гемігіпестезією. Відповідно до акту судово-психіатричного експерта №454 від 05.11.2014 року в період укладення довіреності на [PERSON], яка складена 06.05.2014 року під №2310, [PERSON] виявляв ознаки хронічного психічного захворювання у формі судинної деменції (недоумства) з гострим початком. Під час укладення довіреності на [PERSON], а саме 06.05.2014 року, за своїм психічним станом [PERSON] не міг усвідомлювати характер та значення своїх дій. 30 липня 2014 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за фактом шахрайських дій [PERSON], який зловживаючи довірою та хворобливим станом [PERSON] уклав довіреність від його імені та в подальшому продав квартиру останнього, розміщену за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, яка встановлює вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Одним із способів захисту права відповідно до п.2 4.2 ст. 16 ЦК України є визнання правочину недійсним. Враховуючи те, що довіреність відноситься до односторонніх правочинів, на що вказується в Узагальненні судової практики Верховного суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року, до неї застосовуються відповідні положення про правочин. Таким чином, враховуючи те, що зміст правочину, яким є довіреність від 06.05.2014 року, не відображав дійсну волю позивача, останній на момент її укладення не усвідомлював значення своїх дій, а наявність волі та волевиявлення учасника під час вчинення правочину є обов'язковою умовою його дійсності, вказана вище довіреність підлягає визнанню недійсною. Як наслідок, договір купівлі-продажу від 20.05.2014 року №4944, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], також підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 частини 1 ст. 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі. Пунктом 10 постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року встановлено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження їх майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. 16.02.2015 року рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці (справа №725/6043/14-ц) задоволений позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Враховуючи те, що квартира, розміщена за адресою місто Чернівці, вул.Авангардна, 47/26, вибула від позивача не з його волі шляхом укладення довіреності та договору купівлі-продажу, які підлягають визнанню недійсними, останній має право на витребування свого майна від добросовісного набувача - [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: approved