Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

позивачі звернулася до суду з позовом, в якому просять суд визнати [PERSON] з неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими що втратили право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS]. 05.09.2004 року позивач [PERSON] одружився з [PERSON] - відповідачкою - і у шлюбі в них є двоє дітей. 31 січня 2008 року за вище зазначеною адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON] з неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією будинкової книги. 16.12.2015 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області. В кінці грудня 2015 року [PERSON] з дітьми забрала всі свої речі та добровільно виселилася з вище вказаної адреси та 06.08.2016 року вийшла заміж вдруге, змінивши прізвище на [PERSON]. На даний час відповідач разом з чоловіком [PERSON] та дітьми проживає у Винниках, точна адреса позивачам невідома. Таким чином відповідач є формально зареєстрована по місцю проживання позивачів разом з неповнолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON], проте протягом більше 2 років проживає у м. Винники і таким чином втратила право користування житловим приміщенням. 16.03.2018 року провадження у справі відкрито. 23.08.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено спрву до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у ньому. Просив суд позов задоволити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] - позов підтримав, з підстав наведених у позові. Просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] В судовому засіданні позов визнала частково в частині визнання її такою, що втратила право на користування спірним будинком. В частині позовних вимог, щодо визнання їхніх з позивачем [PERSON] дітей, таким що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], заперечила. В обґрунтування зазначила, що на праві власності не має особистого житлового приміщення. На даний час в орендованій квартирі в м. Винники, не має згоди на те, щоб реєструвати за даною адресою дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Разом з тим зазначила, що у її батьківському будинку, в с. Дмитровичі, власником якого є мати відповідачки [PERSON] проживає мати з вітчимом та рідна сестра відповідачки з дітьми. Мати відповідачки не дає згоди на реєстрацію відповідачки з дітьми у будинку в с. Дмитровичі, Пустомитівського району Львівської області. Зазначила, що як тільки буде мати можливість зареєструвати дітей за іншою адресою, одразу зареєструє їх там, однак на даний час проживає в орендованій квартирі, а тому такої можливості не має. Вказала, що діти маю право бути зареєстрованими за адресою проживання їхнього батька. Просить суд в цій частині позов відмовити. Представник третьої особи позов визнав частково, в частині визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] відповідача - [PERSON], однак в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням дітей, то така вимога, на думку третьої особи, не підлягає до задоволення, оскільки це порушує права неповнолітніх осіб, окрім того, діти можуть і мають право бути зареєстрованими за адресою проживання їхнього батька. Просить в задоволенні позову в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS], дітей - відмовити. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача [PERSON], представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22.06.2006 року, які зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.06.2006 року вбачається, що позивичу [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частці житлового будиноку за [ADDRESS]. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. З копії рішення Пустомитівського районного суду від 16.12.2015 року вбачається, що 05.09.2004 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, який відповідно до рішення суду від 16.12.2015 року між ними розірвано. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили 28.12.2015 року. У шлюбі в позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей, наявними в матеріалах справи. З копії будинкової книги житлового будиноку за [ADDRESS] вбачається, що за даною адресою зареєстровані 31.08.2008 року відповідач [PERSON] з неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З актів обстеження умов проживання згідно паспортного режиму від 25.01.2016 року, 05.07.2016 року 23.11.2016 року, 22.01.2018 року складених інспектором поліції Пустомитівського ВП ГУНП України у Львівській області та уповноваженими членами комісії вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO] та діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] за адресою реєстрації: [ADDRESS] не проживають з 2016 року. Особистих речей [PERSON] не виявлено. Судом встановлено, що позивачі є власниками житлового приміщення. Відповідач [PERSON] будучи членом сім'ї власника житлового приміщення правомірно набула право користування житловим приміщенням, однак внаслідок розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] понад 1 рік до дня звернення до суду із вказаним позовом вказаним житловим будинком не користується. Місце проживання відповідача, як встановлено судом, знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки вона покинула будинок і більше не появляється, не проживає у будинку, своїх речей не зберігає, поштової кореспонденції не отримує, не здійснює оплату комунальних послуг, не несе обов'язку по утриманню житла в належному технічному стані. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад 6 місяців у відповідності до вимог ст. 71 Житлового Кодексу України свідчить про втрату останнім права на користування зазначеним житловим приміщенням. З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки у спірному житловому будинку, суд не встановив, що такі є поважними. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами повністю доведено в частині, щодо відповідача [PERSON], яка протягом тривалого часу не проживає у спірному житловому будинку, на даний час не є членом сім'ї власників, добровільно забрала особисті речі, не несе витрат, пов'язаних з утриманням житла, виїхав в невідоме місце проживання, а тому реєстрація відповідача [PERSON] порушує права позивачів та створює останнім незручності як власникам, останні змушені нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлені можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Отже, вимоги позивача в частині відповідача [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. Не знайшли, на думку суду, свого обґрунтованого підтвердження вимоги позивачів щодо визнання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими що втратили право користування житловим приміщенням: будинком [ADDRESS], а тому суд дослідивши наявні у справі докази вважає, що в цій частині в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судом встановлено, що неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] не проживають у спірному житловому будинку з поважної причини, якою є розірвання шлюбу між їх батьками, та проживають разом з матір'ю. Враховуючи неповнолітній вік дітей, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не можуть самостійно обирати місце проживання, тому факт їх не проживання у спірному будинку обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення їх права користування належним їхньому батьку житлом. Частиною 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Реєстрація неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], за адресою спірного житлового будинку була здійснена за згодою всіх членів сім'ї, і це надає можливість батькам неповнолітньої дитини реалізовувати права на виховання, навчання та лікування дітей за місцем реєстрації - у дитячих садочках, школах, лікарнях, тощо. В судовому засіданні встановлено та не заперечувався той факт того, мати дітей та відповідачка за позовом [PERSON] не має свого житла та не може відповідно і забезпечити реєстрацію своїх дітей на теперішній час, а тому, в разі зняття неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку в будинку тягне позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дитини, що суперечить інтересам дитини. А тому вимоги про визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком, за даних конкретних обставин направлено всупереч інтересів неповнолітніх дітей, а тому, як орган опіки та піклування, так і суд, не може визнати обґрунтованими вимоги позивачів в цій частині. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги відсутність у відповідача [PERSON], з якою проживають діти на праві власності житлового приміщення, враховуючи вік дітей та їхній найкращий інтерес, визнаючи поважною причину відсутності їх за місцем зареєстрованого проживання протягом тривалого часу, в задоволенні позову в частині визнання дітей такими, що втратили право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], - слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 234,93 грн. пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved