Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивачі звернулись з даним позовом до суду в обґрунтування якого зазначили, що їм належить квартира [ADDRESS]. З 2007 року відповідач [PERSON] зареєстрований в вищезазначеній квартирі, але не мешкає в ній з 1994 року, чим перешкоджає позивачам в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном. Просили суд визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщення та зобов'язати відповідача знятися з реєстрації в Жовтневому РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, та стягнути судові витрати. Позивач [PERSON] діючи в своїх інтересах, та інтересах позивача [PERSON] у судовому засіданні 4.03.2014 року позов підтримала з підстав у ньому викладених, просила розглянути справу в заочному порядку без участі відповідача та інших осіб, наполягала на вирішенні справи в даному судовому засіданні з метою недопущення порушення строків розгляду справи. На пропозицію суду надати додаткові докази, пояснила, що на її думку доказів для задоволення позову достатньо, тому просила розглянути справу по суті на підставі наданих нею до позову доказів, без витребування та надання додаткових доказів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали суду заяву з проханням справу розглянути без їх участі, просили винести рішення згідно норм чинного законодавства. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст.169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Вислухавши позивача [PERSON], дослідивши надані та добуті докази, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло (а.с.12) та свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.13) належить квартира [ADDRESS]. Встановлено, що разом з позивачами у вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.9). Правовідносини, що виникли між сторонами справи врегульовано нормами Конституції України, ЦК України ЖК України. Статею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно частини 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 6 ст. 29 ЦК України визначено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до ч.4 ст.311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В даній справі предметом доказування є факт відсутності відповідача у спірному житлі понад встановлений законом строк, протягом якого за ним зберігається право проживання та поважність, або неповажність причин такої відсутності. Позивачами в підтвердження доводів позову надано суду: ксерокопію акту від 17.11.2013 року (а.с.15), ксерокопію акту від 10.03.2012 року (а.с.16), ксерокопію вимоги про зняття з реєстрації на імя [PERSON] (а.с.17), ксерокопію акту від 07.09.2013 року (а.с.25), ксерокопію акту від 10.03.2012 року (а.с.15), ксерокопію акту від 12.12.2013 року (а.с.27 та оригінал саме цього акту, який було оглянуто та повернуто позивачу в судовому засіданні. Враховуючи посилання позивача на наявність рішення суду між тими ж сторонами, судом при розгляді даної справи було витребувано з канцелярії суду рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 2.08.2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], відділ у справах громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні квартирою, та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у цій же справі. Рішенням місцевого суду позов було задоволено, рішенням апеляційного суду рішення місцевого суду скасовано, у задоволенні позову відмовлено. Оцінюючи критично, у сукупності з іншими доказами у справі надані позивачем докази суд приходить до наступного. Оцінюючи надані позивачем докази - ксерокопію акту від 17.11.2013 року (а.с.15), ксерокопію акту від 10.03.2012 року (а.с.16), ксерокопію акту від 07.09.2013 року (а.с.25), ксерокопію акту від 10.03.2012 року (а.с.15) суд приходить до висновку про неналежність та недопустимість саме цих доказів в розумінні вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України, оскільки, по перше, в цих актах не зазначено осіб (у вступній частині актів) якими ці акти складено. По друге, в цих актах відсутні вказівки про проведення обстеження спірного житлового приміщення, що свідчить про складання цих актів без дослідження фактичних обставин справи. По третє, в цих актах не зазначено підстав, та фактичних даних, на підставі яких зроблено висновки про непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні. Далі, в актах від 10.03.2012 року (а.с.16), від 07.09.2013 року (а.с.25) не зазначено дати станом на яку стверджується про не проживання відповідача в приміщенні. Більш того, позивачем не надано суду оригіналів цих актів, що в свою чергу, також, свідчить про неприпустимість використання цих ксерокопій актів в якості доказів у справі. Оцінюючи ксерокопію вимоги про зняття з реєстрації на ім'я [PERSON] (а.с.17) суд приходить до висновку про те, що вона не може свідчити про пред'явлення вимоги позивачами відповідачу у справі, оскільки, по перше, адресована іншій особі, а по друге, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів відправлення вимоги відповідачу, та отримання її останнім. Більш того, позивачем не надано суду оригіналів і цього доказу, що в свою чергу, також, свідчить про неприпустимість використання цих ксерокопій в якості доказів у справі. Оцінюючи ксерокопію акту від 12.12.2013 року (а.с.27), оригінал якого було оглянуто та повернуто позивачу в судовому засіданні, суд приходить до висновку про те, що і в цьому акті відсутні вказівки про проведення обстеження спірного житлового приміщення, що свідчить про його складання без дослідження фактичних обставин справи. І в цьому акті не зазначено підстав, та фактичних даних, на підставі яких зроблено висновки про непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні. Вказане свідчить про штучний характер створення цих доказів, без дослідження та врахування фактичних обставин. Вирішуючи позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та про зобов'язання відповідача знятися з реєстрації за адресою спірної квартири, суд приходить до висновку про їх безпідставність та необгрунтованість, оскільки позивачами не надано суду достатніх та належних доказів відсутності відповідача за зазначеною адресою та причин такої відсутності, її тривалості. Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивачів не знайшов свого підтвердження, жодних правових підстав для задоволення позову судом не встановлено, а позивачами не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачам. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed