Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, у якому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтували тим, що вони є власниками будинку [ADDRESS] , що підтвердили свідоцтвами про право на спадщину виданими 20 червня 2019 року приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Поляковим О.О., зареєстровані в реєстрі за № 306 та № 307. У вказаному будинку була зареєстрована [PERSON] за згодою попереднього власника. Остання не проживає в будинку понад три роки, місце її перебування та проживання не відоме. Сусіди повідомили, що восени 2016 року відповідач залишила приміщення будинку, приміщенням не користується. Відповідач не має свого майна в будинку, участі в утриманні будинку не приймає. В зв`язку з тривалим не проживанням в будинку втратила право користування ним. Позивачі в судове засідання не з`явилися, адвокат представника надала заяву відповідно до якої підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити, розглядати справу без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі. Розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину виданими 20 червня 2019 року приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Поляковим О.О., зареєстровані в реєстрі за № 306 та № 307, [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках будинку [ADDRESS] Будинкова книга будинку [ADDRESS] підтверджує реєстрацію відповідача за вказаною адресою 26 грудня 2009 року. Відповідно до довідки квартального комітету № 2 м. Знам`янка № 143 від 07.04.2019, [PERSON] зареєстрована за вказаною вище адресою, але фактично не проживає. Зі змісту позову вбачається, що реєстрація місця проживання відповідача чинить перешкоди позивачам володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм майном на власний розсуд, як новим власникам будинку. Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачеві у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилом ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника жилого будинку, квартири, належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, за змістом якої членами сім`ї є подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарства. Відповідно до ст.72 ЖК України, особа втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, тобто за нею зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов`язана з будь-якими іншими правами особи. Будучи зареєстрованим в будинку позивачів [PERSON] не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно домоволодіння і, відповідно, будучи знятою з реєстрації в спірному домоволодінні, ніяких майнових прав не втрачає. Натомість, подальша формальна реєстрація відповідача в будинку позивачів є порушенням прав власників, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивачів з вересня 2016 року, не є членом сім`ї позивачів, і дана обставина підтверджена матеріалами справи. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного та

Outcome: approved