Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення порядку користування житловим приміщенням Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.04.2021 відкрито провадження по справі. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частинах трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] зазначила, що після розірвання шлюбу доньки відповідачки та сина позивача, доброзичливі стосунки між сторонами не складуються, виникають суперечки з приводу користування квартиро. У зв`язку з викладеним позивач просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 18.10.2021 було вирішено прийняти уточнену позовну заяву від позивача, відповідно до якої позивач просить суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме виділивши в користування [PERSON] кімнату, площею 24,4 квадратних метри, виділивши в користування [PERSON] дві кімнати. площею 15,6 квадратних метри та площею 15,2 квадратних метри, місця загального користування залишити в спільному користуванні співвласників. В матеріалах справи міститься відзив від відповідача [PERSON] відповідно до якого зазначено, що відповідач жодним чином не чинить перешкоди у користуванні позивачу своєю часткою квартири, тим паче відповідач та позивач не проживають в даній квартирі. Відповідач вважає, що позивачем не доведено, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні житловим приміщенням. У зв`язку з викладеним відповідач [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відсутній спір. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 19.11.2021 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчить розписка. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог та просили відмовити в повному обсязі, посилаючись на докази та обставини які викладені у відзиві. 19.11.2021 до суду надійшла заява від представника відповідача [PERSON] відповідно до якої просить суд розглядати справу за відсутності відповідача та представника. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна визначено, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі договору дарування частки квартири від 31.07.2017, посвідченим приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І. та 1/2 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі договору дарування від 13.05.2016, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Руденком В.О. Отже, враховуючи викладене вище, судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частинах трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . В квартирі [ADDRESS] , на час розгляду справи проживають: [PERSON] (донька відповідачки) та [PERSON] , [INFO] (онук позивача та відповідача). Відповідно до технічного паспорту, квартира [ADDRESS] , складається з трьох житлових кімнат площею 55,2кв.м., а саме 1-а кімната площею 24,4кв.м, 2-а кімната площею 15,6кв.м, 3-я кімната 15,2кв.м., кухня площею 12,9кв.м., ванна кімната площею 3,5кв.м., коридор площею 4,9кв.м, передпокою площею 14,2кв.м., санвузл площею 1,9кв.м., гардероб площею 2,8кв.м. Позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що після розірвання шлюбу доньки відповідачки та сина позивача, доброзичливі стосунки між сторонами не складуються, виникають суперечки з приводу користування квартиро, а тому вважає, що потрібно встановити порядок користування житловим приміщенням. Стаття 47 Конституції України регламентує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно із ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Кожен з учасників спільної часткової власності, відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з положень вимог діючого законодавства, порядок користування жилим приміщенням, що належить на праві часткової власності, може бути встановлений у випадку, якщо такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у жилому приміщенні, а також з урахуванням їх часток у праві власності. Позивач [PERSON] просить суд встановити наступний порядок користування квартирою: виділивши в користування [PERSON] кімнату площею 24,4 квадратних метри, виділивши в користування [PERSON] дві кімнати площею 15,6 квадратних метри та площею 15,2 квадратних метри, місця загального користування залишити в спільному користуванні співвласників. Відповідно до ст. 47 Житлового Кодексу України максимальний розмір житлової площі в Україні встановлюється в розмірі 13,56 квадратного метру на одну особу. Отже, суд вважає, що порядок користування квартирою відповідно до запропонованого позивачем варіанту, відповідає інтересам сторін та не порушує їх права на користування належною їм квартирою. Також, суд бере до уваги, що [PERSON] просить суд виділити в користування [PERSON] дві кімнати площею 15,6 квадратних метри та площею 15,2 квадратних метри, враховуючи інтереси свого онука [PERSON] , якому потрібна окрема кімната. Врахувавши, що між сторонами мали місце непорозуміння, в тому числі і щодо користування спірною квартирою, сторони не погодили в добровільному порядку порядок користування спірною квартирою, суд дійшов висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку. Аналізуючи викладене вище, суд вважає за можливе встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , наступним чином: виділивши в користування [PERSON] кімнату, площею 24,4 квадратних метри, виділивши в користування [PERSON] дві кімнати площею 15,6 квадратних метри та площею 15,2 квадратних метри, місця загального користування залишити в спільному користуванні співвласників. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручі до уваги задоволення позовних вимог з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 908грн.

Outcome: approved