Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вони є співвласниками частини будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі. Разом з ними мешкає відповідач по справі, яка зареєстрована в будинку з 22.11.2013 р. В грудні місяці 2013 р. відповідач [PERSON] забрала всі свої речі та покинула домоволодіння. Її місце знаходження невідоме. Вважають, що відповідач відсутня в будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі понад рік, тому втратила право на користування житлом. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала на їх задоволенні наполягала, суду пояснила, що [PERSON] є її донькою. [PERSON] зловживає спиртними напоями, ніде не працює, веде бродяжний спосіб життя. [PERSON] за рішенням Нікопольського місцевого суду від 28.02.2002 р. позбавлена батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO] та [PERSON], 17.12.200 р. народження. Крім того, [PERSON] має ще двох малолітніх дітей, які зареєстровані за місцем реєстрації матері, однак відповідач їх не виховує, за ними не доглядає, тому діти вимушені проживати з її сином [PERSON], другим позивачем по справі, до вирішення питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Просить суд задовольнити позов, оскільки має намір розпорядитися своєю часткою власності в будинку шляхом обміну її на квартиру. Позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягав, просив суд їх задовольнити, суду пояснив, що [PERSON] є його рідною сестрою. Вони з матірю погодилися прописати її у 2013 році, однак вона прожила лише місяць і втекла з дому. Де вона зараз знаходиться йому невідомо. Він піклується за дітей [PERSON], а саме за [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки відповідач по справі їх покинула. Просить задовольнити позов, оскільки [PERSON] не сплачує комунальних послуг. Відповідач в судове засідання не зявився. Суд вважає можливим розглянути справу в порядку ст.224 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином. Суд вислухавши позивачів, свідків, вивчивши матеріали справи приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи та поясненнями позивачів [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу по 13/48 частин кожний. (а.с. 5-7) Відповідач по справі [PERSON] є донькою [PERSON] та рідною сестрою [PERSON] (а.с. 24) Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] [PERSON] не проживає в будинку біля року, однак причини не проживання їм невідомі. Крім того свідок [PERSON] підтвердив, що він є третім співвласником будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. П. 33 зазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не? ?пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що? ?він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої? ?законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна? ?небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. За змістом ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачі в судовому засіданні не надали суду доказів щодо відсутності у спірній квартирі [PERSON] понад один рік без поважних причин. Матеріали справи зазначених доказів також не містять, оскільки відповідно до довідки № 554 квартального комітету № 34 від 22.05.2015 р. про склад сімї [PERSON] взагалі не значиться в будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі. (а.с. 21) Відповідно до копії домової книги будинку 94 по вул. Пархоменко в м. Нікополі [PERSON]І зареєстрована в зазначеному будинку разом з малолітньою донькою [PERSON], [INFO] з 22.11.2013 р. (а.с. 15-17, 25) Крім того матеріали справи містять відомості про народження [PERSON], [INFO], матірю якої в свідоцтві про народження зазначено [PERSON], відповідача по справі. (а.с. 26) Будь які відомості про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей матеріали справи не містять. Як встановлено судом в провадженні Нікопольського міськрайонного суду знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Виконавчий комітет Нікопольської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. Однак 09.06.2015 р. зазначена цивільна справа за заявою позивачів залишена без розгляду (а.с. 27) Крім того, суд звертає увагу на норми міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. З огляду на вищевикладене, суд приходить до думки про необхідність відмовити в задоволені позову щодо визнання [PERSON] такою що втратила право на користування житлом, оскільки бажання позивачів в майбутньому про обмін частини будинку на інше житло чи наявність заборгованості по комунальних платежах не є співставними з позовними вимогами про визнання [PERSON] такою що втратила право користування цим житлом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed