Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом, в якому просили визнати за ними право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку, що має загальну площу - 72,1 кв. м, житлову площу - 55,2 кв. м, та господарських будівель і споруд: сарай літ. «Б», гараж літ. «В», сарай літ. «Г», погріб літ. «Д», убиральня літ. «Є», у порядку спадкування за законом по ? частині за кожним. В позові посилались на те, що після смерті їх бабусі [PERSON], яка мала місце [INFO], відкрилася спадщина, що складається з жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], які належали померлій, що підтверджується архівною довідкою № 06-04/760 від 10.06.2014 року, виданою архівним сектором Києво-Святошинської РДА Київської обл. Проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння на ім'я бабусі, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння на ім'я бабусі сталося через те, що після 1988 року село Жуляни було приєднано до міста Києва, а бабуся своєчасно не перереєструвала за собою право власності на спірний будинок. Відсутність правовстановлюючих документів на дане домоволодіння створює перешкоди у визнанні права власності на спадкове майно, тому для вирішення цього питання позивачі звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачі та їх представник надали заяву, в якій підтримали позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечували. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, врахувавши письмові заяви позивачів та їх представника, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.05.2000 року. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Факт належності [PERSON] спірного домоволодіння підтверджується архівною довідкою № 06-04/760 від 10.06.2014 року, виданою архівним сектором Києво - Святошинської РДА Київської обл., з якої вбачається, що по документах архівного фонду «Жулянська сільська Рада» у погосподарських книгах за 1986-1989 роки є особовий рахунок [NUMBER] за [PERSON], проживаючої по [ADDRESS], в якому у графі «Будівлі» значиться: житловий будинок, 1967 року забудови; у графі «Всього землі» зазначено: 0, 15 га. Встановлено, що єдиними спадкоємцями померлої [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], батько яких та син померлої - [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.08.1998 року. Відповідно до ч. 2. ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Отже, вищенаведене дає підстави вважати, що [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON] є спадкоємцями в рівних частках майна померлої [PERSON] за правом представлення. Статтею 549 ЦК УРСР визначені дії, що свідчать про прийняття спадщини, якими, зокрема, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що на момент смерті [PERSON] позивачі проживали разом з нею, а після її смерті й надалі проживають в спірному будинку, відкрито та безперервно користуються, утримують майно, сплачують рахунки за отримані комунальні послуги, роблять поточні та капітальні ремонти будинку, тобто виконують усі обов'язки власників та несуть усі витрати пов'язані з утриманням даного майна. Крім того, як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON], відкритої 01.11.2000 року, позивачі своєчасно звернулись із заявами про прийняття спадщини та видачі їм свідоцтва про право на спадщину. Проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння сталося через те, що після 1988 року село Жуляни було приєднано до міста Києва, а [PERSON] як власник своєчасно не зареєструвала за собою право власності на спірний будинок. Факт належності [PERSON] спірного домоволодіння підтверджується лише архівною довідкою № 06-04/760 від 10.06.2014 року, інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Так, відповідно до законодавства колишнього СРСР, а саме Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31.01.1966 року (втратив чинність 13.12.1995 року), реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. У сільській місцевості, до якої відносився м/р Жуляни м. Києва на час будівництва спірного будинку (с. Жуляни приєднано до м. Києва на підставі Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 26.08.1988 року «Про розширення меж міста Києва»), оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом вчинення відповідного запису в господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника. Крім того, відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, на момент будівництва [PERSON] спірного будинку діюче на той час законодавство УРСР такої реєстрації будинку не передбачало. З цього випливає, що побудований [PERSON] житловий будинок був зареєстрований на праві власності за нею в порядку, встановленому законом на момент його реєстрації, Жулянською сільською радою та має статус приватної власності. Таким чином, на підставі зазначеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених вимог позивачів, оскільки інших доказів, обставин або заперечень в спростування їх вимог відповідачем суду не надано, тому суд вважає за необхідне їх позов задовольнити.

Outcome: approved