Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивачі за первісним позовом звернулися до суду з позовом до відповідача про припинення права власності та визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Позивачі мають намір поділити вказану квартиру відповідно до частки кожного з співвласників. Однак відповідач відмовляється від нотаріального посвідчення поділу, у звязку з чим позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять суду припинити право власності на дану квартиру та визнати право власності за кожним позивачем на його частку в квартирі. Відповідач надав суду зустрічну позовну заяву про припинення права власності та визнання права власності на свою частку квартири. Заява мотивована тим, що [PERSON] вважає, що поділ квартири [ADDRESS] можливий тільки при одночасному виділенні часток з спільної часткової власності. У судовому засіданні позивачі та представник позивача за первісним позовом свої позовні вимоги підтримали повністю, зустрічний позов просили залишити без задоволення. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом свої позовні вимоги підтримав повністю, первісний позов не визнав. Третя особа до суд не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачам та відповідачу за первісним позовом належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS]. Сторони мають намір поділити вказану на десять окремих новоутворених квартир. У звязку з чим вони звернулися до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Рішенням № 27308077 від 21.12.2015 року їм відмовлено у проведенні державної реєстрації вказаного поділу, у звязку з відсутністю нотаріально посвідченого договору про поділ вищевказаної квартири. Відповідно до ст. 392 ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобовязальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобовязальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобовязального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на обєкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у звязку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на обєкт нерухомого майна. З даною позиція погоджується Верховний суд України в Постанові від 20 червня 2011 р. у справі № 3-55гс11. Згідно ст.. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Таким чином, суд вважає, що зазначені вище позови заявляються формально не для визнання, а для набуття права власності, а тому задоволені вони бути не можуть, оскільки сторони не використали позасудові способи такого набуття. Також, суд критично ставиться до здійснених в судовому засіданні заяв сторін про невизнання відповідно первісного та зустрічного позовів, оскільки вважає, що дані дії здійсненні для уникнення встановленої законодавством процедури оформлення поділу вищевказаної квартири. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed