Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про скасування заборону відчуження з нерухомого майна, а саме з будинку № 69 по вулиці Яворницького в місті Миколаєві, який належить на праві власності [PERSON], відомості про яку внесено (перереєстровано з архівних записів) до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за реєстраційним № 3475888 від 18.07.2006 року реєстратором: першою Миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі листа б/н Миколаївського морського торгового порту від 11.08.1977 року, додаткові дані: архівний номер: 3698NIKOLAEV 1, архівна дата: 31.07.1997 15:17, дата виникнення: 11.08.1977, № реєстру 291-21, внутр.. № 6101154028ЕЕ3230434D, коментарій: № 30/6, здійснивши її перенесення до Державного реєстру речових прав та вилучити відповідний запис про заборону на відчуження зазначеного житлового будинку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Посилаючись на те, що їхній матері [PERSON], належить на праві власності житловий будинок № 69 по вулиці Яворницького (Горького) в місті [PERSON]. 20 січня 2014 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Після подання заяви про прийняття спадщини, їм стало відомо, що при перевірці відсутності заборони у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зясувалося, що реєстр містить інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про заборону зареєстровану 18.07.2006 року 12:18:34 за № 3475888 реєстратором: перша Миколаївська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: будинок, м. Миколаїв, вул.. Горького, 69 (селище Горького), склад: ціле, добудоване; власник: [PERSON], причина відсутності коду, архівний запис, а тому їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вважають, що дана заборона відчуження була внесена або перенесена із іншого реєстру невірно чи помилково. Від першої Миколаївської державної нотаріальної контори надійшов лист від 02.10.2018 року за вих. № 1898/01-16, відповідно до якого відповідач не заперечує проти задоволення позову та зазначає, що перша Миколаївська державна нотаріальна контора включно по 2004 рік була єдиним реєстратором обтяжень на нерухоме майно, яке накладалося на підставі заяв, листів та повідомлень підприємств, установ та організацій; ухвал та рішень суду, слідчих органів, виконавчих комітетів, тощо. Повідомляє, що арешти, які були накладені на підставі вищевказаних заяв, повідомлень, листів у період до 1998 року до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, внесені з паперових носіїв (алфавітних книг). Документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речових прав або не передавалися до першої Миколаївської державної нотаріальної контори, або вже знищенні (згідно номенклатури справ по 2000 рік включно строк зберігання листування по накладенню та зняттю арештів три роки). Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Житловий будинок № 69 по вулиці Яворницького (Горького) в місті [PERSON] належить на праві власності [PERSON], а саме: ? частка у праві спільної часткової на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом першої Миколаївської державної нотаріальної контори 09 листопада 1976 року за реєстровим № 6-8024, зареєстрованого Миколаївським міським бюро технічної інвентаризації 16 листопада 1976 року за реєстровим № 6680; ? частка у праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 09 грудня 1986 року за реєстровим № 3-3876, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 12 грудня 1986 року за реєстровим № 6680. [PERSON] померла 20 січня 2014 року, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП № 194063. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок № 69 по вулиці Яворницького в місті Миколаєві. 11 травня 2018 року позивачі звернулися з заявою до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] надано листа від 11.05.2018 року за вих.. № 111/01-16, відповідно до якого позивачам відмовлено у вчинені нотаріальної дії, оскільки при перевірці відсутності заборони у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зясувалося, що реєстр містить інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про заборону зареєстровану 18.07.2006 року 12:18:34 за № 3475888 реєстратором: перша Миколаївська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: будинок, м. Миколаїв, вул.. Горького, 69 (селище Горького), склад: ціле, добудоване; власник: [PERSON], причина відсутності коду, архівний запис. Додаткові дані: архівний номер: 3698NIKOLAEV 1, архівна дата: 31.07.1997 15:17, дата виникнення: 11.08.1977, № реєстру 291-21, внутр.. № 6101154028ЕЕ3230434D, коментарій: № 30/6 (а.с 11, 26). Згідно з ч. 1 ст.\~316, ст.\~317, ч. 1 ст.\~319, ч. 1,\~2\~ст.\~321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, використання та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. [PERSON] не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як визначено у\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормою\~статті 41 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Правовий режим власності, відповідно до\~ст. 92 Конституції України\~\~визначається виключно законами України. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Відповідно до\~ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ\~арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 1\~ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, який був чинний на час завершення виконавчих проваджень, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення закріплені у відповідності до\~ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно виписки з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [INFO] не вбачається, що [PERSON] був зареєстрований в вищевказаному житловому будинку чи був його власником. Відповідно до листа Державного підприємства «Миколаївський морський торговий порт» від 03.05.2018 року за вих. № 06/607, даних про [PERSON], дане підприємство не має. Щодо підстав та обставин накладення обтяжень на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: селище Горького вул. Яворницького, 69 даних у ДП «ММТП» не має. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованої 24.09.2018 року, на житловий будинок № 69 по вулиці Дмитра Яворницького в місті Миколаєві, власником якого є [PERSON], накладено обтяження у виді заборони відчуження, зареєстрованого 18.06.2006 року першою Миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі листа б/н від 11.08.1977 року Миколаївського морського торгового порту. Відповідно до довідки з комунального підприємства Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 27.09.2018 року за вих. № 2367, з матеріалів архіву БТІ за адресою: м. Миколаїв, вул. Дмитра Яворницького (Горького). 69 право власності станом на 28.12.2012 року зареєстровано за [PERSON] ? частка на підставі договору дарування від 09.11.1976 року за реєстровим № 8024, зареєстрованого в ММБТІ 16.11.1976 р.; ? частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.1986 року за реєстровим № 3-3876, зареєстрованого в ММБТІ 12.12.1986 року за № 6680. З огляду на досліджені докази, пояснення сторін наданих у заявах по суті справи вбачається, що обтяження внесено помилково, оскільки особа зазначена як власник нерухомого майна, тобто [PERSON], таким не є. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved