Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою відповідно до якої просила зобовязати [PERSON] та [PERSON] виконати умови договору купівлі-продажу від 27.07.2013 р. шляхом його нотаріального посвідчення та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за [PERSON] свідоцтва про право власності № 11871 від 30.01.2015 р. на 58/100 частини домоволодіння № 42 та свідоцтва про право власності №29909691 від 24.11.2014 р., що розташоване по вул. Мохова 42 у м. Дніпропетровську, яку обгрунтувала наступним. 27.07.2013 р. між [PERSON] (продавець),[PERSON]М.(покупець) та [PERSON]Ю.(покупець) було укладено договір купівлі-продажу 58/100 частини домоволодіння № 42 по вул. Мохова у м. Дніпропетровську. Договір було укладено в просій письмовій формі. Відповідно до п. 4.4.договору купівлі- продажу сторони дійшли згоди, що в термін до 15.08.2013 р. оформлять угоду нотаріально. З незрозумілих позивачу обставин [PERSON] та [PERSON] не виконали зазначену умову договору, чим порушили свої зобовязання. Крім того, 16.12.2012 р. [PERSON] дізналась, про те, що право власності на 58/100 частини домоволодіння № 42 по вул. Мохова у м. Дніпропетровська належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності СВМ № 11871 на 58/100 частину домоволодіння № 42 та свідоцтво про право власності на земельну ділянку №29909691 від 24.11.2014 р. [PERSON], в свою чергу, є власницею 42/100 частини домоволодіння на підставі зазначеного вище свідоцтва. Натомість, [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зустрічною позовною заявою відповідно до якої просять скасувати право власності за [PERSON] на 58/100 частини домоволодіння № 42 по вул. Мохова у м. Дніпропетровську, що зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності САМ №11871 від 30.01.2015 р. та земельну ділянку, що зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності №29909691 від 24.11.2014 р.; виділити в натурі 42/100 частини домоволодіння по вул. Мохова, 42 у м. Дніпропетровську та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння № 42 «г» у м. Дніпропетровську; виділити в натурі 58/100 частини домоволодіння по вул. Мохова, 42 у м. Дніпропетровську та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння № 42 «в» у м. Дніпропетровську та визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння № 42 «б» по вул. Мохова у м. Дніпропетровську, яку обрунтувала наступним. 27.07.2013 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 58/100 частини домоволодіння № 42 по вул. Мохова у м. Дніпропетровську. 16.12.2012 р. [PERSON] дізналась, про те, що право власності на 58/100 частини домоволодіння № 42 по вул. Мохова у м. Дніпропетровська належить [PERSON] Крім того, остання отримала та зареєструвала 30.01.2015 р. свідоцтво про право власності СВМ № 11871 на 58/100 частину домоволодіння № 42 та свідоцтво про право власності на земельну ділянку №29909691 від 24.11.2014 р. [PERSON],в свою чергу, є власницею 42/100 частини домоволодіння на підставі зазначеного вище свідоцтва. 29.04.2014 р. експертом Дніпропетровської торгово промислової палати [PERSON] було надано висновок судової будівельно технічної експертизи № ГО -1792 відповідно до якого було запропоновано варіант виділу, виходячи з розміру часток у праві власності на спірне нерухоме майно кожного з власників. Крім того, відповідно до розпорядження Дніпропетровської міської ради № р-256/77 від 13.10.2014 р. про присвоєння окремої адреси домоволодіння у звязку з поділом його частин по вул. Мохова, 42 спірному домоволодінню присвоєно окремі адреси. [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. [PERSON] було подано клопотання про розгляд справи за її відсутністю. У заяві просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву. [PERSON] було подано клопотання про розгляд справи за її відсутністю. У заяві просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву. [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити у первісному позові, натомість зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі. 27.07.2013 р. між [PERSON] (продавець) та [PERSON], [PERSON] (покупці) було укладено договір купівлі-продажу. Предметом зазначеного договору було 58/100 частини домоволодіння № 42 по вул. Мохова у м. Дніпропетровську. Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору продавець зобовязується передати домоволодіння та земельну ділянку у власність покупцю, а покупецьзобовязується прийняти 58/100 частини домоволодіння № 42 і сплатити за нерухоме майно обговорену грошову суму. Судом встановлено, що грошова сума, передбачена п. 2.1. договору, [PERSON] та [PERSON] була сплачена в повному обсязі. Крім того, відповідно до п. 4.4.сторони дійшли згоди, що в термін до 15.08.2013 року оформлять угоду нотаріально. Нотаріальне посвідчення договору не відбулось, у звязку з існуючою реєстрацію права власності на домоволодіння № 42 за [PERSON] Вищевказаний договір купівлі продажу від 27.07.2013 р. було укладено на підставі договору купівлі продажу, що було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22.07.2007 р. Згідно договору від 22.07.2007 р., [PERSON]. (продавець) передає у власність [PERSON]. 58/100 частини домоволодіння житловою площею 232,2 кв.м., загальною площею 414,1, 3 кв.м., що складається з: літ. А-2 житловий будинок, літ. Б- гараж, літ. В-кухня, літ Д вбиральня, літ. Е-душ, 1-11,І-ІІ, споруди, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Мохова, 42. Реєстрацію договорукупівлі продажу [PERSON] в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради не здійснила. 16.12.2012 р. [PERSON] з листа КП «ДМБТІ» ДОР дізналась, про те, що право власності на 58/100 частини домоволодіння № 42 по вул. Мохова у м. Дніпропетровська належить [PERSON]. на підставі свідоцтва про право власності СВМ № 11871, що зареєстровано 30.01.2015 р. на 58/100 частину домоволодіння № 42 та отримано свідоцтво про право власності на земельну ділянку №29909691 від 24.11.2014 р. На підставі того ж свідоцтва СВМ № 11871 [PERSON] було зареєстровано право власності 30.01.2015 р. 29.04.2014 р. експертом Дніпропетровської торгово промислової палати [PERSON] було надано висновок судової будівельно технічної експертизи № ГО -1792 відповідно до якого було запропоновано варіант виділу, виходячи з розміру часток у праві власності на спірне нерухоме майно кожного з власників. Крім того, відповідно до розпорядження Дніпропетровської міської ради № р-256/77 від 13.10.2014 р. про присвоєння окремої адреси домоволодіння у звязку з поділом його частин по вул. Мохова, 42 спірному домоволодінню присвоєно окремі адреси. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першоюстатті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьоюстатті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Статтею 216 Цивільного кодексу України передбачено загальні наслідки недійсності правочину недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, в той же час, згідно зістаттею 236 Цивільного кодексу України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Стаття 216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. Частина 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка передбачає, що записи скасовуються якщо підстави, за яких вони були винесені, визнані судом недійсними. Відповідно з абз .3 ч. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Згідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved