Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивачі, діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON] [INFO], звернулись до суду із позовом до відповідача, яким просили відібрати неповнолітню [PERSON] у відповідача по справі, без позбавлення відповідача батьківських прав, передавши дитину на піклування уповноважених на те державних органів. Свої вимоги мотивували тим, що відповідач по справі, як мати неповнолітньої [PERSON], страждає психічне захворюванням через що не займається вихованням своєї дитини та не спроможна забезпечити її необхідними умовами проживання. Дані про батька у свідоцтві про народження дитини внесені зі слів матері. Дитина разом із відповідачем мешкає в однокімнатній квартирі, при цьому через неадекватну поведінку відповідача дитина постійно перебуває у стресовому стані. Так наприклад 03.03.2014 року відповідач на очах у дитини вбила домашню тварину останньої, після чого не відпускала дитину із квартири, перешкоджаючи останній відвіданню шкільного закладу, залякувала дитину. Починаючи з 03.03.2014 року відповідач перебувала на лікуванні в психіатричному закладі, проте продовжувала погрожувати дитині у телефонному режимі, залякуючи тим самим останню. Наразі дитина навчається в одинадцятому класі, та готується до випускних іспитів, мешкаючи при цьому у сторонніх осіб, та не має коштів для існування, що свідчить про необхідність влаштування дитини до дитячого закладу. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю Котько С.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі із викладених у позовній заяві підстав, та просила їх задовольнити посилаючись окрім іншого на відповідний висновок виконкому Комсомольської районної у м. Херсоні ради з приводу викладених у позові обставин. Прокурор у судовому засіданні вважав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, із урахуванням досліджених судом по справі доказів. Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, зазначаючи про те, що у неї дійсно із донькою були сварки, однак при цьому вона ніяких протиправних дій ні щодо своєї доньки не вчиняла. Зазначала про те, що дійсно проходила лікування у психіатричній лікарні, проте інвалідностей з цього приводу не має. Разом із тим належних доказів в розумінні ЦПК України на підтвердження своїх заперечень суду не надала. Заслухавши пояснення представника позивача а також відповідача, позицію прокурора, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так, згідно свідоцтва про народження від 10.07.1997 року, батьками неповнолітньої [PERSON] [INFO] записані відповідач по справі [PERSON] а також [PERSON]. Відповідно до довідки начальника Комсомольського відділу РАЦС Херсонського міського управління юстиції від 02.10.2006 року відомості про батька неповнолітньої [PERSON] в свідоцтві про народження останньої записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Із подання директора Херсонської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 57 від 06.03.2014 року на ученицю [PERSON], що мешкає за адресою [ADDRESS], матір'ю якої є відповідач по справі, вбачається, що 03.03.2014 року в ранковий час доби на мобільний телефон однокласниці [PERSON] від останньої надійшло смс повідомлення з приводу того, що [PERSON] мати не відпускає до школи, а також з приводу того, що відповідач по справі в присутності неповнолітньої доньки жорстоко поводилась із домашньою твариною. Вказаного дня [PERSON] прийшла до школи лише в післяобідній час, зазначивши, що мати наказала їй забрати зі школи документи. Під час розмови неповнолітньої [PERSON] із соціальним педагогом [PERSON], що відбулась вказаного дня в приміщенні школи, неповнолітній декілька разів телефонувала відповідач по справі вимагаючи негайно забрати документи зі школи та покинути вказаний заклад. Після чого відповідач по справі зайшла до приміщення навчального закладу де влаштувала сварку із вахтером та іншими співробітниками закладу, погрожуючи оточуючим. При цьому [PERSON] розповіла про те, що її матір того дня викинула з балкону дев'ятого поверху домашнього кота дівчинки, після чого, вдаривши дівчинку декілька разів по голові не відпусклала останню до школи, спонукаючи словесно дитину до насилля. Через ситуацію, що склалась у вказаному закладі освіти, для відповідачки було викликано КШМД, екіпаж якої близько 15.35 год. забрав відповідачку до психіатричної лікарні. Після чого, оскільки у неповнолітньої [PERSON] не було ключів від квартири, де вона мешкала разом із матір'ю, дитину було відправлено мешкати в оселі її подруги, разом із батьками останньої. Відповідно до повідомлень головного лікаря КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» від 27.03.2014 року та від 03.06.2014 року, відповідач перебувала на стаціонарному лікування у вказаному закладі у період з 03.03.2014 року по 23.04.2014 року з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії, який не перешкоджає виконанню відповідачем своїх батьківських обов'язків. Згідно висновку виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 07.04.2014 року відповідач по справі мешкає за адресою [ADDRESS] разом із неповнолітньою [PERSON] [INFO]. Так відповідач страждає на психічну хворобу через що, починаючи з 03.03.2014 року перебуває на лікуванні, та доглядом за дитиною не займається, не забезпечує її необхідними умовами для життя та розвитку. На час надання такого висновку дитина мешкає у знайомих. Вказаним висновком уповноважений на те орган місцевого самоврядування дійшов висновку про доцільність відібрання у відповідача її неповнолітньої доньки. Будучі допитаною судом із урахуванням положень ст. 182 ЦПК України в якості свідка неповнолітня [PERSON] фактично підтвердила викладені у позовній заяві обставини, зазначаючи про те, що через поведінку відповідача по справі боїться як за своє фізичне так і за моральне здоров'я. Вищевикладені обставини, які свідчать про небезпеку для здоров'я та морального виховання неповнолітньої [PERSON] з боку відповідача по справі також підтвердили у судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON] - соціальний педагог закладу, де навчається дитина, та [PERSON], мати однокласниці [PERSON], вдома у якої остання мешкає після вищевказаних подій, що відбулися 03.03.2014 року, яка зокрема вказала про те, що дитина не хоче повертатися до матері оскільки боїться останню через постійні приступи агресії відносно дитини. Окрім того зазначила про те, що у [PERSON] є ще ї бабуся та дядько із тіткою, які проте не пропонували дитині, за час проживання останньої вдома у свідка, мешкати разом із ними. Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, зокрема в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. За приписами ст. 135 СК України із відповідними змінами та доповнення станом на 02.10.2006 року при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. На підставі викладеного, суд приходить до переконання про доведеність позивачем обставин, які свідчать про небезпеку для здоров'я та морального виховання неповнолітньої [PERSON] з боку відповідача по справі та, відповідно, про наявність законних та обґрунтованих підстав до задоволення позову. Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині відібрання дитини підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved