Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять відновити становище, яке існувало до вчинення виконавчого напису від 16.01.2014 року, винесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. про звернення стягнення на нерухоме майно - квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.01.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. було виконавчим написом звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності - поручителям [PERSON] та [PERSON] - по 2/5 частини, а також боржнику за кредитним договором [PERSON] - 1/5 частка квартири. Стягнення звернуто згідно умов Іпотечного договору №2009/0408/55-007-Z-1, посвідченого 01.04.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Підлісного І.В. Позивачі зазначають, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. вчинений з порушенням норм чинного законодавства, а саме виконавчий напис містить посилання на помилкову дату настання строку виконання відповідного зобов`язання - строк повернення кредиту настав 01.11.2013 року, хоча згідно умов іпотечного договору, строк повернення кредиту - 01.04.2018 року. Крім того, позивачі зазначають, що відповідно до виконавчого напису стягнення проводиться у зв`язку з наявністю заборгованості, до складу якої входить тіло кредиту та відсотки за його користування, проте дана заборгованість стягнута вже заочним рішенням Київського районного осуду м. Харкова від 21.01.2010 року по справі № 2-412/110/06, тобто з однієї заборгованості, винесено два різні виконавчі документи. Крім того, позивачі вказують, що для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату (повернення) грошових сум мають подаватися документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, проте стягувачем не надано жодних підтверджень існування боргу на день вчинення напису, а ТОВ «Кредитні ініціативи» не стало набувачем права на стягнення предмету іпотеки, Крім того, позивачі зазначають, що в іпотечному договорі строк його дії не визначено. Змінивши строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, укладеним [PERSON] , шляхом отримання заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року, до них, як поручителів, не було пред`явлено вимог протягом 6 місяців після набрання законної сили судовим рішенням. Викладене свідчить про те, що виконавчий напис нотаріуса від 16.01.2014 року не підлягає виконанню. Крім того посилаються на порушення строку позовної давності, оскільки після виникнення права вимоги на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова 21.01.2010 до вчинення виконавчого напису нотаріусом 16.01.2014 сплив строк давності. На виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року, якою скасовано рішення Київського районного суду м.Харкова від 13.11.2014 та ухвала апеляційного суду Харківської області від 22.09.2015, вказана справа надійшла до Київського районного суду м.Харкова на новий розгляд. Ухвалою Київського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~22.07.2016\~справу прийнято\~до розгляду\~та призначено\~до розгляду\~в судове засідання. 06.03.2017 до суду подано уточнену позовну заяву, у зв`язку зі зміною складу учасників справи, яка прийнята судом до розгляду. 20.04.2017 представником відповідача подано на адресу суду відзив на уточнений позов, в якому проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.10.2017 провадження по справі зупинено до вирішення цивільної справи за позовом [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»\~ про часткове визнання договорів недійсними, яка розглядається в Оболонському районному суду м.Києва № 756/7829/17. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Київського районного суду м.Харкова від 04.03.2019 вказана справа розподілена в провадження судді Губської Я.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.07.2019 поновлено провадження по вказаній справі, призначено судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.09.2019 постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою від 02.12.2019 закрито підготовче провадження по даній справі, призначено до розгляду по суті в судове засідання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Позивачі в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити на підставі наявних у справі документів, а справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовими повістками, причини неявки суду не повідомив, ніяких заяв на адресу суду не подавав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача згідно ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви в якій, просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] [PERSON] 05.10.2016 змінив прізвище на « [PERSON] », про що складено Київським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області актовий запис №69.(а.с.62 т.с.3) 01.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 2009/0408/55-007, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в розмірі 80000 доларів США на строк до 01.04.2018 року. 01.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] та [PERSON] , з другого боку, в забезпечення виконання кредитного договору № 2009/0408/55-007 від 01.04.2008 року, укладено Іпотечний договір № 2009/0408/55-007-Z-1, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , де 3/5 частини належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності; 1/10 частини належить [PERSON] на праві приватної власності, 3/10 частини належить [PERSON] на праві приватної власності. За згодою сторін предмет іпотеки оцінюється в 532000 грн.(а.с.7-15 т.с.1) Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року задоволено позов Відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» в особі Харківського відділення ВАТ «Сведбанк» до [PERSON] та стягнено заборгованість за кредитним договором № 2009/0408/55-2007 від 01.04.2008 року в розмірі 759222,24 коп., яка складалася із заборгованості по кредиту, заборгованості по відсоткам та нарахованої пені. Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року набуло чинності.(а.с. 16-17 т.с.1) Статтею 76 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 28.11.2012 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ТОВ Факторинговою компанією «Вектор Плюс», а також ТОВ «ФК «Вектор плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, згідно якого останнє набуло статус нового кредитора/стягувача за вищезазначеним кредитним договором. 25.11.2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» надіслали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вимогу від 18.11.2013 року про усунення порушень та вимогу про добровільне виселення. 16.01.2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. із заявою про вчинення виконавчого напису. 16.01.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда Іриною Вікторівною видано виконавчий напис № 56, яким звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У даному виконавчому написі зазначено, що згідно іпотечного договору № 2009/0408/55-007-Z-1, посвідченого 01.04.2008 року приватним нотаріусом ХМНО Підлісною І.В., зазначене нерухоме майно передане [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в іпотеку Відкритому акціонерному товариству «Сведбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») у якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 2009/0408/55-007 від 01.04.2008 року, що укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», строк платежу за яким настав 01.11.2013 року. Строк, за який провадиться стягнення: з 28.11.2012 року по 01.11.2013 року, а загальна сума заборгованості, яка стягується за даним виконавчим написом, становить 2587,41 грн., та складається з заборгованості за кредитом та заборгованості по відсоткам. (а.с.8 т.с.8) Постановою старшого державного виконавця Київського органу державної виконавчої служи Харківського міського управління юстиції Конюховою В.А. ВП № 42192133 від 20.02.2014 року відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 56 виданим 16.01.2014 року приватним нотаріусом КМНО Паракуда І.В. про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .(а.с.15 т.с.1) Також, листом від 25.03.2014 року за № 002095 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Володимир Юрійович повідомив [PERSON] про те, що до нього звернулося ТОВ «Кредитні Ініціативи» із заявою про вчинення виконавчого напису на Іпотечному договорі, який забезпечує право вимоги Кредитора по Кредитному договору № 2009/0408/55-007 від 01.04.2008 року.(а.с.19-20) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та його дружина [PERSON] на випадок своєї смерті склали спільний заповіт подружжя.(а.с.174 т.с.2) Відповідно до ст.1243 ЦК України подружжя має право скласти спільний заповіт щодо майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності. У разі складення спільного заповіту частка у праві спільної сумісної власності після смерті одного з подружжя переходить до другого з подружжя, який його пережив. У разі смерті останнього право на спадкування мають особи, визначені подружжям у заповіті. За життя дружини та чоловіка кожен з них має право відмовитися від спільного заповіту. Така відмова підлягає нотаріальному посвідченню. У разі смерті одного з подружжя нотаріус накладає заборону відчуження майна, зазначеного у заповіті подружжя. Таким чином, суд дійшов висновку, що майнові права та обов`язки щодо квартири [ADDRESS] за заповітом подружжя перейшли до [PERSON] , що є відповідачем у справі. Зі змісту ч.ч. 1, 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» слідує, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідачем не надано суду доказів про надання ним нотаріусу документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, що підтверджують безспірність суми заборгованості, вказаної у виконавчому написі нотаріуса. Статтею 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що вчинення нотаріусом виконавчих написів можливе в разі порушення основного зобов`язання та умов іпотечного договору (чи договору застави) після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги про усунення порушень. Також, виконавчий напис вчинюється, якщо подані всі документи, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови закінчення строку основного зобов`язання та іпотечного договору. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 2075-99-п від 11.11.2009р., № 693-2000-п від 24.04.2000р., № 1602-2001-п від 29.11.2001р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», з метою стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, законом передбачено, що виконавчі написи вчинюються виключно за документально оформленими вимогами, перелік яких встановлюється КМУ, а саме Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року, і є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Виконавчі написи вчинюються за наступними формами реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, нотаріальних свідоцтв, посвідчувальних написів на правочинах і засвідчених документах, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1/ від 10.01.2005 року: форма №84 «Виконавчий напис про звернення стягнення на майно за договором застави (іпотеки)». Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 затверджено Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, розділом 32 якої передбачено вчинення виконавчих написів і даний розділ визначає умови та порядок вчинення виконавчих написів. Пункт 282 Інструкції вказує, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. У разі, якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Виконавчий напис на іпотечному договорі вчинюється у зв`язку з простроченням виплат обов`язкових платежів у разі закінчення строку основного зобов`язання та іпотечного договору. У п.286 Інструкції вказано, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевіряти, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Таким чином, основними умовами вчинення виконавчого напису є безспірність вимог, термін виконання яких настав. Отже, заборгованість або інша відповідальність боржника має бути безспірною і не потребує додаткового доказування. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчих написах зроблено банком одноособово без урахування думки та позиції позичальника. Крім того, відповідно до п. 1 Іпотечного договору датою повернення позичальником іпотекодержателю кредиту встановлено строк до 01.04.2018 року. Визначена нотаріусом дата 01.11.2013 року, проте вона не передбачена жодним із договорів. Також суд вважає, що відповідачем не доведено, що сума заборгованості за вказаним кредитним договором є безспірною, оскільки ВАТ «Сведбанк» вже пред`являло вимоги по кредитному договору №2009/0408/55-007 від 01.04.2008 року до [PERSON] та рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.01.2010 року позовні вимоги задоволено, стягнено з останнього 759222,24 грн. Відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Також, відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату ( у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Ч. 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 28.11.2012 між ПАТ «Сведбанк, який в свою чергу є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор-Плюс» укладено договір факторингу, відповідно якого банк відступив фактору всі свої права вимоги щодо заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу за якими має банк. також, 28.11.2012 року тіж ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за яким право вимоги перейшло до останнього. Таким чином, суд дійшов висновку, до відповідача за даним позовом відповідно договорів факторингу перейшло право вимоги до позивачів за цим позовом. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана позиція суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року по справі № 6-887цс17. Згідно пп.3.5 п.3 Глави 16 Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нормою ст.49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. За змістом норм ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.34, 50 Закону України «Про нотаріат» кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Нотаріальна дія, різновидом якої є вчинення виконавчого напису, або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вказані обставини свідчать про те, що на час вчинення спірного виконавчого напису визначена в ньому сума заборгованості не мала безспірного характеру, а тому останній було вчинено з порушенням вимог діючого законодавства. Вищий спеціалізований суд України в ухвалі від 08.06.2016 по зазначеній справі, скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанції звернув увагу на те, що при новому розгляді справи слід врахувати, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, а дослідженню підлягають обставини, які вказують на те, що кредитором нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачами письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу. А також те, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»), відповідно і перевірити, у зв`язку із ухваленим заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2010 року, яким з [PERSON] на користь ВАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, коли у кредитора виникло право вимоги у такому випадку. Щодо доводів позивача про порушення строків позовної давності суд зазначає наступне. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. від 16.04.2014 оспорюється позивачем, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до заочного рішення Київського районного суду м.Харкова від 21.01.2010 виникло право стягнення за кредитним договором №2009/0408/55-007 від 01.04.2008, що забезпечений іпотекою у первісного стягувача. Проте, згідно представленої суду копії заяви приватному нотаріусу КМНО Паракуді І.В., копії оскаржуваного виконавчого напису, його вчинено 16.04.2014. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. \~Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Доказів, що свідчать про продовження строку звернення з даними вимогами до суду не представлено. Стаття 88 Закону «Про нотаріат» містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою. Згідно із частиною першою статті 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Частина друга статті 318 ЦК України визначає, що всі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Стаття 14 Конвенції визначає, що користування правами і свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, зокрема і за ознакою статусу особи. Європейський суд з прав людини вказує на те, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (див. mutatis mutandis рішення від 11 червня 2002 року у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97, § 48). Близьке за змістом визначення дискримінації закріплене у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні». Нормативно визначені відмінні строки для фізичних осіб-кредиторів і юридичних осіб-кредиторів щодо звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників є відмінністю у поводженні з цими кредиторами в аналогічних ситуаціях. Така відмінність у світлі умов сьогодення без об`єктивного та розумного обґрунтування створює для юридичних осіб-кредиторів нерівні у порівнянні з фізичними особами-кредиторами умови у правовідносинах з юридичними особами-боржниками щодо реалізації права на мирне володіння майном. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що встановлення для юридичної особи-кредитора у порівнянні з фізичною особою-кредитором меншого строку для звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників є\~дискримінацією юридичної особи-кредитора за ознакою її статусу. \~Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 № 916/3006/17 відступає від попереднього висновку Верховного Суду, оскільки вважає, що строк давності не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Таким чином, Велика Палата Верховного суду у постанові від 02.07.2019 № 916/3006/17 дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Враховуючи викладене, твердження позивача щодо пропуску строку для звернення до нотаріуса є вірним, адже право вимоги виникло у банку та його правонаступника в період часу з 21.01.2010, дата порушення зобов`язання [PERSON] протягом розгляду справи не встановлена, однак до звернення відповідача до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 16.01.2014 року минуло більше трьох років. Дані висновки суду не спростовані доказами відповідачем. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що безспірність заборгованості боржника перед кредитором не знайшла свого підтвердження, а також те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. з порушенням приписів діючого законодавства, суд дійшов висновку про порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача та обґрунтованість позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved