Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивачка 17.08.2015 року звернулась до суду з позовом, який уточнила під час судового розгляду і підтримала у судовому засіданні вона та її представник мотивуючи тим, що відповідно до наказу від 01.03.2012 року за № 15-1, [PERSON] працювала зовнішнім сумісником на 0,5 посади лікаря-офтальмолога в Комунальному закладі Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер». Наказом від 27.07.2015 № 81-2 [PERSON] була надана відпустка - 24 календарних дні основної щорічної відпустки та 3 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки згідно колдоговору за період з 01.03.2014р. по 28.02.2015р. з 10.08.2015р. по 06.09.2015р., про що її було ознайомлено. 27.07.2015 після звернення [PERSON] до інспектора відділу кадрів КЗ COP «СОКЛФД», їй стало відомо, що нею за 2012 рік та 2014 рік не використано 19 днів щорічної і додаткової відпустки. Тому вона 28.07.2015 у двох примірниках написала заяву про надання невикористаної відпустки на 5 днів за 2012 рік - з 03.08.2015р. по 07.08.2015р., які вона надала інспектору відділу кадрів КЗ COP «СОКЛФД». На її усні звернення 29 та 30 липня 2015 року до інспектора відділу кадрів КЗ COP «СОКЛФД» і секретаря КЗ COP «СОКЛФД», щодо реєстрації заяви на невикористану відпустку за 2012 та повернення примірника заяви, відповіді [PERSON] не одержувала. Інспектор відділу кадрів КЗ COP «СОКЛФД» ознайомила [PERSON] з наказом від 31.07.2015р. № 69-1 про звільнення. Після ознайомлення з наказом про звільнення, [PERSON] звернулась до інспектора відділу кадрів КЗ COP «СОКЛФД» [PERSON] з вимогою надати копію наказу про внесення змін до штатного розпису КЗ COP «СОКЛФД» у 2015 році, але їй було відмовлено. В наказі про звільнення № 69-1 від 31.07.2015 р. немає посилання на статтю КЗпП. Це є порушенням пункту 2.3 інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 р. №58. Крім того з нею не своєчасно проведений розрахунок та виплата заборгованості на день звільнення, а з затримкою на 19 днів, яка складає 1085 грн. 66 коп. Діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, оскільки з боку адміністрації КЗ СОР «СОКЛФД» до нею зауважень, претензій, дисциплінарних стягнень не було, тому звільнення з підстав прийняття на посаду основного працівника, принизило її гідність та ділову репутацію та завдало моральних страждань. Тому просить суд скасувати наказ по КЗ СОР «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер» про її звільнення від 31.07.2015 р. № 69-1. 2. Поновити її на роботі зовнішнім сумісником на 0,5 посади лікаря-офтальмолога в Комунальному закладі Сумської обласної ради «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер» з дня звільнення згідно з вимогами чинного законодавства. Стягнути з КЗ СОР «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.08.2015 р. до дня поновлення на роботі в сумі 6348,31 грн. 4. Стягнути з КЗ СОР «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер» на її користь середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.07.2015 р. по 19.08.2015 р. або за 19 календарних днів в сумі 1085,66 грн. та стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. (десять тисяч грн.). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки [PERSON] була звільнений за ст. 43-1 КЗпП України з дотриманням вимог закону, який передбачає звільнення з суміщуваної роботи у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. На місце звільненої [PERSON] була прийнята за особистою заявою на посаду лікаря-офтальмолога як основного працівника [PERSON] Крім того, зміни штатного розпису диспансеру, яке б передбачало скорочення посади лікаря-офтальмолога, у 2015 році це відбувалось. [PERSON] була ознайомлена з наказом про її звільнення та нарахування компенсації за невикористану відпустку, що підтверджується копією наказу №69-1 від 31.07.2015 року та копією особистої картки працівника. [PERSON] було нараховано та виплачено 1257,10 грн. за липень 2015 року на її розрахункову картку 30.07.2015 року, про що вона була повідомлені відповідним листом від 04.08.2015 року, компенсація за невикористану відпустку у сумі 952,42 грн. була їй нарахована про що позивачка була письмово повідомлена 04.08.2015 року відповідним листом та перерахована на її розрахункову картку 19.08.2015 року, що підтверджується копією листа від 04.08.2015 року та випискою Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області. Видача розрахункових коштів по компенсації за невикористану відпустку може бути виплачена при отриманні фінансування з бюджету, так як диспансер є бюджетною установою і фінансується з обласного бюджету і кошти на виплату видаються двічі на місяць 15 та 30 числа. Також зазначив, що пункт 2.3 частини 2 інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 р. №58 стосується працівників, які працюють за основним місцем роботи та трудова книжка яких зберігається у роботодавця, а позивачка була прийнята на роботу та звільнена з неї, як зовнішній сумісник. Для такої категорії працюючих діє пункт 2.14 частини 2 Інструкції, в якому чітко прописано, що «Робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом проводиться за бажанням працівників власником або уповноваженим ним органом». А оскільки [PERSON] працює на постійній посаді лікаря-офтальмолога в КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 5», тому і її трудова книжка знаходиться у закладі за основним місцем роботи. Трудової книжки для відповідних записів про прийняття та звільнення з роботи за зовнішнім сумісництвом вона не надавала, то відповідно такий запис з посиланням на статтю 43-1 КЗпП України в трудовій книжці позивача зробити було неможливо. Підстава звільнення [PERSON] - стаття 43-1 КЗпП України була вказана в наказі від 31.07.2015 року № 69-1 «Про звільнення» в частині ознайомлення причетних осіб до цього наказу, де є підпис позивача без будь-яких заперечень, а також підстава звільнення стаття 43-1 КЗпП України вказана в обовязковій особовій картці працівника типової форми № П-2, в якій також є підпис позивачки і теж без будь-яких заперечень. Також зазначив, що посилання [PERSON] на порушення статті 32 КЗпП України «Переведення на іншу роботу. Зміни істотних умов праці.» є безпідставним так як не може бути застосовано до працівників, які працюють за зовнішнім сумісництвом, оскільки зовнішнього сумісника не можливо перевести на іншу роботу, або до іншого закладу. За 2015 рік в закладі не було видано жодного наказу, не було зроблено жодних доповнень та змін до колективного договору в частині внутрішньоготрудового розпорядку стосовно режиму роботи щодо істотних змін в організації праці, щоб потребувало попередження працівника під особистий підпис за два місяці, умови праці в закладі для посади лікаря-офтальмолога не змінились. Тому ця стаття Закону не стосується до звільнення зовнішніх сумісників, які звільняються згідно статті 43-1 КЗпП України (абзац 4, частина 1) у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. Звільнення за підставою передбаченою статтею 43-1 КЗпП України не передбачає отримання чиєї б то не було на це згоди. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що 01.03.2012 року [PERSON] була прийнята на роботу на зовнішнє сумісництво в межах 0,5 посади лікаря-офтальмолога КЗ СОР «Сумський обласний лікарсько-фізкультурний диспансер» (а.с. 19) [PERSON] з 01.02.1993 року працює на постійній посаді лікаря-офтальмолога в КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 5» (а.с. 48) Наказом від 27.07.2015 № 81-2 [PERSON] була надана відпустка - 24 календарних дні основної щорічної відпустки та 3 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки згідно колдоговору за період з 05.01.2014р. по 31.12.2015р. на період з 10.08.2015р. по 06.09.2015р.(а.с. 113) 31 липня 2015 року звільнено [PERSON] лікаря-офтальмолога, зовнішнього сумісника займаної посади, у зв»язку з прийняттям на роботу основного працівника, який не є сумісником (а.с. 8) На місце звільненої [PERSON] була прийнята за особистою заявою на посаду лікаря-офтальмолога як основного працівника [PERSON], що підтверджується копією наказу №70-1 від 31.07.2015р. (а.с. 36) Згідно відповіді Державної податкової інспекції у м. Сумах головного управління ДФС у Сумській області від 27.11.2015р., відповідачем до фіскального органу було надано повідомлення про прийняття на роботу до КЗ «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер» [PERSON] згідно наказу №70-1 від 31.08.2015р., у повідомленні було зазначено, що [PERSON] приступає до роботи з 01.09.2015р. (а.с. 141) Згідно довідки про доходи [PERSON] від 03.08.2015 р. - заробітна плата [PERSON] за червень, липень 2015 року складає по 1257 грн. 10 коп.2234,84 грн. Відповідно середньоденна заробітна плата складає - 57,14 грн. Між сторонами склалися цивільні правовідносини, які регулюються нормами КЗпП України. Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Підставами припинення трудового договору згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 43-1 КзпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженим ним органом без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадку звільнення з суміщуваної роботи у звязку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у звязку з обмеженнями на сумісництвом, передбаченими законодавством. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно копії наказу №70-1 від 31.07.2015р. на місце звільненої [PERSON] була прийнята за особистою заявою на посаду лікаря-офтальмолога як основного працівника [PERSON], але згідно відповіді Державної податкової інспекції у м. Сумах головного управління ДФС у Сумській області від 27.11.2015р., відповідачем до фіскального органу було надано повідомлення про прийняття на роботу до КЗ «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер» [PERSON] згідно наказу №70-1 дату, якого зазначено 31.08.2015р., у повідомленні було зазначено, що [PERSON] приступає до роботи з 01.09.2015р. За таких обставин суд вважає, що відповідачем не дотримано вимог КЗпП України під час звільнення [PERSON], вона завчасно не попереджена про наступне звільнення, а тому вважає необхідним скасувати наказ № 69-1 від 31.07.2015 року по КЗ СОР «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер» про звільнення з роботи [PERSON] та поновити [PERSON] зовнішнім сумісником на посаді лікаря офтальмолога на 0,5 ставки КЗ СОР «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер»\~ з 03 серпня 2015 року. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до наказу Мінсоцполітики і Мінохорони здоров»я України від 05.10.2005 р. № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров»я та установ соціального захисту населення» та наказу Мінсоцполітики, Мінохорони здоров»я України від 15.10.2015 року № 1008/675 відбувалося підвищення тарифних ставок, посадових окладів з 01.09.2015 р. (до 01.09.2015 р. діяв посадовий оклад працівника 1 тарифного розряду 852 грн., з 01.09.2015 р. 1012 грн.). Коефіцієнт підвищення склав 1,188 (1012 грн. : 852 грн). Пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (із змінами і доповненнями), передбачено обов»язкове коригування середньої заробітної плати на коефіцієнт підвищення заробітної плати в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток. З урахуванням викладеного відкорегований середній заробіток складає 1493,43 грн. (1257,10 грн. х 1,188). Середньоденна заробітна плата 67,88 грн. (1493,32 : 22 р.д.) За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з КЗ СОР «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 серпня 2015 року по день винесення рішення суду 09 грудня 2015 року в розмірі 5962 грн. 28 коп. (серпень 20 робочих днів х 57,14 грн., вересень - 22 робочих дня х 67,88 грн., жовтень 21 робочий день х 67,88 грн., листопад 21 робочий день х 67,88 грн., грудень 7 робочих днів х 67,88 грн., а всього 91 5962,28 грн.), з наступним відрахуванням всіх необхідних платежів та податків при видачі грошової суми. Згідно ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо відшкодування моральної шкоди, судом встановлено, що [PERSON] незаконним звільненням була заподіяна моральна шкода, при визначенні якої суд приймає матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивачки, те що за захистом порушених прав вона була вимушена звернутись до суду, те, що КЗ СОР «СОКЛФД» є державною установою та фінансується з обласного бюджету, та з урахуванням розумності і справедливості, згідно вимог чинного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з КЗ СОР «Сумський обласний клінічний лікарсько-фізкультурний диспансер» на користь позивачки 200 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за 19 календарних днів в розмірі 1085, 66 грн. задоволенню не підлягають, оскільки рішенням суду [PERSON] поновлено на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому подвійне стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, згідно вимог ст. 117 КЗпП України, як звільненому працівникові, задоволенню не підлягають. Так як позивач при подачі позову до суду \~по захисту трудових прав звільнений від сплати судових витрат, суд згідно вимог \~ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави \~судовий збір в сумі \~487 грн. 20 коп.

Outcome: approved