Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 25429,48 грн. та на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн., посилаючись на те, що 26.02.2008р. відповідач, керуючи автомобілем марки «Москвич-2141», державний реєстраційний номер [NUMBER], в порушення п.п. 2.3 б, 10.1, 10.5, 16.13 Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з мопедом марки «Сузукі», під керуванням позивача [PERSON], який на момент ДТП був неповнолітнім, внаслідок чого останньому нанесені тяжкі тілесні ушкодженняу зв'язку з чим останній знаходився на стаціонарному лікуванні. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.10.2013р. встановлені вищевказані обставини. [PERSON], яка є матір'ю [PERSON],було витрачено на лікування останнього, за надання юридичної допомоги адвокату по представництву інтересів в слідчих діях та судових засіданнях всього 25429,48 грн. Протиправними діями відповідача було завдано моральну шкоду [PERSON], яка полягає в тому, що в результаті протиправних дій відповідача, останній потерпів моральні страждання, нервовий стрес, та больовий шок, порушився звичайний уклад життя. Відповідач відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду відмовляється, що зумовило звернення позивачів до суду. Представники позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, вказавши що позов необґрунтований, просили суд відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов'язані з обов'язком винної особи відшкодувати завдану шкоду, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Для перевірки доводів і заперечень сторін при розгляді цивільної справи, суд витребував матеріали кримінальної справи Арцизького районного суду Одеської області по обвинуваченню відповідача [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і оглянула їх в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2013р. відповідач [PERSON] на підставі п. «в» ст. ст. 1, 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» звільнений від кримінальної відповідальності, а кримінальна справа відносно нього за ч. 2 ст. 286 КК України закрита (а.с. 5-7). Згідно зазначеної ухвали суду, 26.02.2008р., приблизно об 11 год. 00 хв., [PERSON], керуючи автомобілем марки «Москвич-2141», державний реєстраційний номер [NUMBER], в порушення п. п. 2.3 «б», 10.1, 10.5, 16.13 Правил дорожнього руху України допустив злочинну недбалість, легковажно розраховуючи на свої вміння та досвід керування автомобілем, недостатньо оцінив значення обставин, які могли викликати шкідливі наслідки і неуважно слідив за дорожньою обстановкою, під'їхавши до перехрестя рівнозначних доріг вул. Пушкіна і пров.Чехова м.Арциз Одеської області, зробив спробу повороту ліворуч, тобто в пров.Чехова. При цьому, він не переконався в безпеці проїзду зазначеного перехрестя і в тому, що він своїми діями не створить перешкод для руху іншим учасникам руху, так як в цей час на проїжджій частині пров.Чехова, в безпосередній близькості від перетину з проїзною частиною вул.Пушкіна, знаходився автомобіль Москвич-412, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], а також дві не встановлені під час досудового слідства жінки, які створювали перешкоду для подальшого руху [PERSON], які він об'єктивно міг та повинен був виявити.Незважаючи на це, [PERSON] виїхав на вказане перехрестя і частково на смугу руху зустрічного транспорту, по якій, у зустрічному йому напрямку рухався мопед «Сузукі» під керуванням [PERSON], якого [PERSON] об'єктивно міг і повинен був виявити, і зупинити свій автомобіль. Коли [PERSON] на керованому ним мопеді опинився в безпосередній близькості від автомобіля Москвич-2141 під керуванням [PERSON], останній почав рух вперед, в результаті чого між вказаними транспортними засобами відбулося контактування, внаслідок чого потерпілому [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритого поперечного осколкових переломів обох кісток правої гомілки, рани по передній поверхні правого колінного суглоба над надколінком, рани у верхній третині правої гомілки на рівні бугрстості великогомілкової кістки, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 176 від 12.06.2010 року, за критерієм небезпеки в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 46 від 25.09.2008р. підтверджується, що позивач [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Одеській дитячій клінічній лікарні м.Одеса (а.с. 8). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. При тлумаченні наведеної норми закону, суд приходить до висновку, що преюдиційність обставин ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. На думку суду, суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини, а об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. Таким чином, з ч. 1 ст. 44 КК України прямо випливає, що при звільненні особи від кримінальної відповідальності, слід вважати, що вона вчинила злочин, тобто винна у його вчиненні. Без наявності вини особи у вчиненні злочину, її неможна звільнити від кримінальної відповідальності, а якщо особа звільнена від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 44 КК України, то вона винна у вчиненні злочину. Приймаючи до уваги положення ч. 8 ст. 8 ЦПК України про аналогію закону, а також вищенаведені обставини щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку дію ч. 4 ст. 61 ЦПК України щодо преюдиційності вищенаведеної ухвали Апеляційного суду Одеської області від 03.10.2013р. про звільнення від кримінальної відповідальності відповідача [PERSON] про цивільно-правові наслідки дій відповідача [PERSON], з питань, чи мали місце його дії та чи вчинені вони саме ним. Таким чином, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов свого підтвердження той факт, що шкода, яка завдана здоров'ю потерпілому [PERSON] завдана саме з вини відповідача [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, виходячи з наведеної норми, відповідач [PERSON] має відшкодувати майнову шкоду, яку завдав своїми неправомірними діями позивачці у справі [PERSON], яка є матір'ю неповнолітнього потерпілого [PERSON] у зв'язку з тим, що його діями неповнолітній потерпілий [PERSON] був позбавлений його особистого нематеріального права - здоров'я. Відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Судом встановлено, що відповідно до фіскальних чеків, товарного чеку, видаткової накладної, договору про надання медичних послуг (а.с. 10, 11, 12, 59, 60, 93, 94, 95, 96), наданих позивачкою [PERSON], нею на лікування сина витрачено 22620,00 Російських рублів (19650,00 + 210,00 + 2760,00), що за курсом 0,34966 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.09.2014р. (а.с. 42) складає 7909,31 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України (в редакції 1960 року) свідки, потерпілі, законні представники потерпілих, перекладачі, експерти, спеціалісти і поняті мають право на відшкодування їм витрат по явці за викликом в органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і до суду. Як вбачається з фіскальних чеків, акту здачі-прийомки виконаних робіт (а.с. 63, 64, 67, 68), наданихпозивачкою [PERSON], остання понесла затрати, пов'язані з явкою органу досудового розслідування та суду в сумі 88,22 грн., 24250,00 Російських рублів що за курсом 0,34966 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.09.2014р. (а.с. 42) складає 8479,26 грн. Разом з тим, для визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди судом не можуть бути взяті до уваги фіскальні чеки на придбання палива (а.с. 69-82), наданих суду позивачкою [PERSON], в підтвердження транспортних витрат, оскільки зазначені чеки не дають підстави для висновку, що ці витрати зазнала саме позивачка [PERSON] і вони мають безпосередній зв'язок зі злочином. Крім того, для проїзду позивачка могла використовувати громадський транспорт, що значно зменшує витрати на проїзд. Згідно з ч. 1 ст. 52 КПК України (в редакції 1960 року) представниками потерпілого, цивільного позивача і цивільного відповідача можуть бути адвокати, близькі родичі, законні представники, а також інші особи за постановою особи, яка провадить дізнання, слідчого, судді або за ухвалою суду. Відповідно до ч. 3 ст. 44 КПК України (в редакції 1960 року) повноваження адвоката на участь у справі підтверджується ордером відповідного адвокатського об'єднання. В силу ст. ст. 91, 93 КПК України (в редакції 1960 року) в рамках кримінального провадження у справі відшкодуванню підлягають судові витрати та оплата послуг захисника підсудного, які передбачені названими нормами закону. Витрати ж, понесені потерпілими на оплату юридичних послуг адвоката, не відносяться до судових витрат, це питання вирішується окремо за правилами цивільного судочинства. Позивачкою [PERSON] суду не представлено обґрунтованого розрахунку надання допомоги представником - адвокатом Андрійчук П.О. на стадії досудового слідства по кримінальній справі та представництва інтересів потерпілого в суді першої інстанції та не надано суду ордеру, що передбачено ст. 44 КПК України (в редакції 1960 року) у зв'язку з наданням суду квитанції Одеської обласної колегії адвокатів на суму 5000,00 грн. і як наслідок ця сума не підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON] (а.с. 62). Враховуючи, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що матеріальна шкода, завдана потерпілій [PERSON] саме з вини відповідача [PERSON], тому суд, враховуючи вищезазначене, приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має відшкодувати майнову шкоду, яку завдав своїми неправомірними діями позивачці [PERSON] у розмірі 16476,79 грн. (7909,31 грн. + 88,22 грн. + 8479,26 грн.), що підтверджується відповідними документами. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а також вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України, відповідно до яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Неправомірними винними діями відповідача у зв'язку з завданням позивачу [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень в наслідок протиправних дій відповідача, які порушили законні немайнові права позивача [PERSON] та йому у кримінальній справі була заподіяна моральна шкода. [PERSON] переніс моральні страждання та фізичний біль у зв'язку з отриманими травмами. Певний період часу змушений був лікуватися, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, приймав участь в допиті на досудовому слідстві та в суді в період тривалого часу. З урахуванням стану здоров'я позивача [PERSON], його переживань, характеру та обсягу страждань, їх тривалості/часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану суд, враховуючи вимоги розумності і справедливості, оцінює завдану моральну шкоду позивачу [PERSON]в розмірі 45000,00 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона у справі повинна доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги сторони. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. В судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт моральних страждань, понесених позивачем [PERSON]в зв'язку з неправомірними діями відповідача в розмірі зазначеному останнім, який не був доведений в судовому засіданні, тому в цій частині позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON], [PERSON] і на користь [PERSON] підлягають стягненню 16476,79 грн.в якості відшкодування матеріальної шкоди; на користь [PERSON] підлягають стягненню 45000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 44, 52, 91, 92, 93-1 КПК України (в редакції 1960 року),

Outcome: partial