Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, до відповідача [PERSON] В позові посилається на те, що є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], а також власником земельної ділянки площею 0,1175 га на якій розташований будинок. [PERSON] її колишній чоловік, з яким проживала у зареєстрованому шлюбі, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24.12.2010 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу в січні 2011 року [PERSON] забравши свої речі, виселився з будинку і більше трьох років там не проживає, хоча зареєстрований. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком, що розташований в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному об'ємі, посилалась на обставини викладені в позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає по сусідству з [PERSON], останній раз [PERSON] останній раз приїжджав у 2011 році. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає по сусідству з [PERSON], її колишній чоловік [PERSON] третій рік перебуває на заробітках в Російській Федерації, з 2011 року в будинку не проживає. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що протягом трьох років [PERSON] не проживає в житловому будинку, що належить [PERSON], та знаходиться в [ADDRESS], його речей в будинку немає. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 24.12.2010 року - розірвано, що підтверджується копією рішення. Позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САК №331313 та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія СЕІ №656737 від 11.10.2013 року. Крім того, позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САК №331154 від 07.09.2013 року та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія СЕІ №652385 від 07.09.2013 року З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] №164 від 27.05.2013 року вбачається, що при обстеженні умов проживання [PERSON] встановлено, що остання проживає у власному житловому будинку в [ADDRESS] з сином [PERSON], дочкою [PERSON] та зятем [PERSON] З колишнім чоловіком [PERSON] - [PERSON] розлучена. [PERSON] в даний час не проживає у житловому будинку [PERSON], зі слів останньої з 2011 року [PERSON] не з'являється та не проживає в житловому будинку в [ADDRESS] З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] №31 від 31.01.2014 року вбачається, що при обстеженні умов проживання [PERSON] встановлено, що [PERSON] в даний час не проживає у житловому будинку [PERSON], зі слів останньої з 2011 року [PERSON] не з'являється та не проживає в житловому будинку в [ADDRESS] Не допомагає своїй колишній дружині ні матеріально, ні по господарству. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК УРСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР. Відповідно до положень Житлового кодексу до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (частина друга статті 64 і частина перша статті 156 Житлового кодексу УРСР). Враховуючи викладене та вимоги закону, Суд вважає, що позивачкою доведено, що відповідач [PERSON] без поважних причин, понад один рік не проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS], а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом. На підставі викладеного позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування цим житлом підлягають до задоволення в повному об'ємі. Крім того з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved