Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Будьоннівського районного суду м. Донецька з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2003 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька зроблено актовий запис за № 624. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою [PERSON] З квітня 2012 року фактично шлюбні відносини з відповідачем [PERSON] були припиненні. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з непорозуміннями та розбіжностями в особливо життєвих питаннях. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, немає. Подальше збереження шлюбу є не можливим. У попереднє судове засідання сторони не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили не надавати строк для примирення. Позивачка [PERSON] просила після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Отже сторони примирятися категорично відмовилися, тому суд ухвалює рішення у попередньому судовому засіданні у відповідності з частиною 4 статті 130 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 грудня 2003 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька зроблено актовий запис за № 624, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Як вбачається зі копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції від 21 грудня 2004 року, [PERSON] та [PERSON] мають дитину [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів до примирення подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України та постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Дослідивши надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що між подружжям, внаслідок розладу виникли погані стосунки, жоден з подружжя не бажає надалі підтримувати шлюб. За таких обставин суд дійшов висновку, що спільне проживання подружжя не можливе. Беручи до уваги сформовані взаємини між подружжям, причини розладу, небажання кожного з них надалі підтримувати сімейні стосунки, що суперечитиме інтересам кожного з них, суд вважає, що збереження їхньої родини стало не можливим. Позивачкою документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, у встановленому законом розмірі 229 грн. 40 коп., які у відповідності зі ст. 88 ЦПК України суд покладає на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved