Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], про зобов`язання зареєструвати місце проживання дитини за місцем її фактичного та постійного проживання, в обґрунтування позовних вимог зазначили наступне. Позивачі є наймачами квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі також зареєстрована малолітня донька позивача [PERSON] - [PERSON] Проте малолітня донька жодного разу не проживала у вищевказаній квартирі, а постійно проживає разом з відповідачем у квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON], який є батьком [PERSON], у квартирі [ADDRESS] не проживає вже біля 4-х років. Враховуючи, що малолітня донька позивача та відповідача [PERSON] не проживала ніколи у вищевказаній квартирі [ADDRESS], позивачі просять зобов'язати [PERSON] відповідача, як матір малолітньої дитини, зареєструвати свою доньку - [PERSON] за місцем її фактичного та постійного проживання разом з матір'ю, в квартирі [ADDRESS]. Також позивачі просили суду зобов'язати відділ Державної міграційної служби Оболонського району в м. Києві зняти з реєстраційного обліку малолітню [PERSON], яка зареєстрована квартирі [ADDRESS]. Проте суд ухвалою від 05 грудня 2016 року в частині позовної вимоги про зобов'язання відділу державної міграційної служби Оболонського району в місті Києві зняти з реєстраційного обліку - закрив провадження, роз'яснивши право звернення з даною вимогою в порядку КАС України. Позивачі та їхній представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві та наголошували, що дитина повинна бути зареєстрована разом з матір'ю, де вона фактично і проживає. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої [PERSON], в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що малолітня дитина зареєстрована в законному порядку за місцем реєстрації свого батька. Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що втрата права користування житловим приміщенням може порушити права малолітньої дитини [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачі є наймачами квартири [ADDRESS], що підтверджується ордером на жиле приміщення виданим Виконавчим комітетом Київської міської Ради народних депутатів 03.11.1976 р. та довідкою форми №3, виданою КК «Центр комунального сервісу» від 04.12.2015 р. вих. №79/853 (а.с.12, 19). Також у вищевказаній квартирі окрім позивачів зареєстрована позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] спільна донька [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою форми №3, виданою КК «Центр комунального сервісу» від 04.12.2015 р. вих. №79/853 (а.с.19). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано 20 листопада 2012 року (а.с.22). У судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON] з моменту народження постійно проживала за адресою реєстрації своєї матері відповідача [PERSON], про що не заперечувалося сторонами. Частиною 2 ст. 107 ЖК УРСР встановлено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Проте статтею 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Стаття 18 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлює, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Суд встановив, що на підставі вищенаведених норм законодавства щодо прав дитини Служба у справах дітей не надавала позивачам дозволу про можливість визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням [ADDRESS] для подальшої її реєстрації за місцем проживання матері. Частиною 4 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Як вбачається з вищенаведеної довідки форми №3, виданою КК «Центр комунального сервісу» від 04.12.2015 р. вих. №79/853, батько малолітньої [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS]. А відтак місце реєстрації малолітньої [PERSON] відповідає вимогам ст. 29 ЦК України. До того ж позовні вимоги позивачів зобов'язати відповідача, як матір малолітньої дитини, зареєструвати свою доньку - [PERSON] за місцем її фактичного та постійного проживання разом з матір'ю, не є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що передбачені ст. 16 ЦК України, що також є підставою у відмові у задоволенні позову. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд з метою запобігання порушенню прав малолітньої на житлоне вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання зареєструвати місце проживання дитини за місцем її фактичного та постійного проживання. На підставі ст.ст. 16, 29 ЦК України, ст. 107 ЖК УРСР, ст.ст. 11, 17, 18 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей»;

Outcome: dismissed