Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Вінницької міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] в м. Вінниця помер чоловік позивачки [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі договору дарування від 30.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2183. Позивачка являється єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті чоловіка та є такою, що спадщину прийняла, оскільки звернулась у передбачений законом строк до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Мати померлого чоловіка [PERSON] [INFO] померла, а їхня спільна донька [PERSON] відмовилась у передбачений шестимісячний строк від своєї частки у спадщині. Однак, постановою державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори від 14.08.2014 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю у правовстановлюючому документі відомостей про державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири, що змусило позивачку звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача за довіреністю Гордійчук А.М. поклалась на розсуд суду при вирішенні даного спору. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] не заперечував проти задоволення позову. Так, суду пояснив, що він являється братом померлого чоловіка позивачки та співвласником квартири [ADDRESS]. За життя померлий брат не подав на державну реєстрацію договір дарування 1/2 спірної квартири, а відтак державна реєстрація права власності не відбулась. Вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] в м. Вінниця помер чоловік позивачки [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області 03.02.2014 року (а.с.6) та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого міським відділом РАГС м. Вінниці 16.10.1983 року (а.с.5). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно - 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі договору дарування від 30.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2183 (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи Першої Вінницької державної нотаріальної контори №516/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.22-29), позивачка після смерті чоловіка спадщину прийняла, оскільки звернулась 22.07.2014 року до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини (а.с.23). Згідно заяви від 22.07.2014 року до Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON], яка являється донькою позивачки та померлого [PERSON], вона відмовилась від належної їй частки спадщини після смерті батька на користь своєї матері - позивачки по справі в строк, встановлений ч.1 ст.1270 ЦК України (а.с.24). Однак, постановою державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В. від 14.08.2014 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю у правовстановлюючому документі відомостей про державну реєстрацію права власності за померлим чоловіком на 1/2 частку спірної квартири, таким чином державна реєстрація права власності на вищевказане спадкове майно не проведена (а.с.29). Так, відповідно до п.п.4.18 п.4 Видача свідоцтва по право на спадщину Глави 10 Видача свідоцтв про право на спадщину Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус виготовляє Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Права на нерухоме майно та їх обтяжень, що виникли до набрання чинності Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення (ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Зі змісту статті 182 ЦК України випливає, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. А тому, нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими правами та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяження. Так, дійсно, померлий за життя не здійснив державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яку прийняв у дар від своєї матері на підставі договору дарування від 30.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2183, а відтак державний нотаріус дійсно позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину позивачці у зв'язку з тим, що державна реєстрація права власності на вищевказане спадкове майно не проведена. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved