Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дитини, у якому просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , і.н. [NUMBER] , за адресою її проживання; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини. Позов обґрунтований тим, що від шлюбу з відповідачем сторони по справі мають одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , відповідно до її свідоцтва про народження [NUMBER] від 14 жовтня 2014 року. Шлюб з відповідачем розірвано 12 липня 2011 року за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду по цивільній справі №2-2690/2011. [PERSON] проживає з [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач працює, однак на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. З моменту припинення сімейних відносин з відповідачем, донька залишилась проживати з позивачкою. Позивачка вийшла заміж вдруге 21 лютого 2012 року, змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 21 лютого 2012 року. У шлюбі з чоловіком [PERSON] в них з позивачкою народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказаний факт підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Позивачка вважає, що діти повинні проживати разом з матір`ю, і тому слід визначити місце проживання їх спільної з відповідачем дитини Віолетти разом із [PERSON] .. Позивачка звернулася до Управління соціального захисту населення з метою отримання посвідчень багатодітної родини та всіх привілеїв, пов`язаних з цим статусом. Спеціаліст служби повідомив [PERSON] , що для отримання посвідчень багатодітної родини та отримання матеріальної допомоги є необхідність наявності судового рішення про встановлення місця проживання дитини від першого шлюбу разом з матір`ю. Факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] підтверджується довідкою про склад родини від 15 вересня 2021 року, а також довідкою про реєстрацію дитини. Відповідно до характеристики від 15.09.2021, виданої головою квартального комітету № 105 на ім`я позивачки, остання характеризується з позитивного боку. Так, [PERSON] вважає, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини, забезпечить їй більш повний нормальний фізичний і духовний розвиток, а також надасть їй привілеї багатодітної родини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Позивачка вважає, що проживання [PERSON] з матір`ю буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Окрім визначення місця проживання доньки [PERSON] та [PERSON] , позивачка вважає за необхідне поставити питання про стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача на її користь. Сторони в судове засідання не з`явились. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Крім того, просить долучити до матеріалів справи заяву неповнолітньої [PERSON] відповідно до якої остання зазначила, що вона бажає проживати разом з матір`ю. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує. Також, просить врахувати те, що він категорично забороняє виїзд його доньки - [PERSON] , [INFO] , за кордон без його згоди. Суд вважає, за необхідне зазначити, що вимоги щодо виїзду дитини за кордон - не є предметом позову, а відтак не можуть розглядатися, т.я. суд розглядає лише ті питання, що є предметом позову, а це визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дитини. Від представника третьої особи - Прокопенко О.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області. Стосовно позовної заяви [PERSON] , до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, відповідно до ст. 192 ІДПК України пояснила наступне. Відповідно до вимог ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.2 ст. 29 Цивільного кодексу України - фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У зв`язку з вищевикладеним, спір між батьками щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є безпредметним, тому орган опіки та піклування не підтримує позовні вимоги та не має можливості надати висновок щодо вирішення спору між батьками. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.10.2014, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському району реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. Батьками записані - [PERSON] та [PERSON] /а.с.6/. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 липня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано/а.с.8/. 21 лютого 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюбу/а.с.7/. Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження/а.с.9,10/. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання/а.с.11/. Згідно довідки, виданої головою квартального комітету №105 Нудьгою О. від 15.09.2021, [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , та має склад сім`ї: [PERSON] - 1979 р.н. (чоловік), [PERSON] - 2012 р.н. (донька), [PERSON] - 2016 р.н. (син), [PERSON] - 2007 р.н. (донька)/а.с.12/. Згідно характеристики, виданої головою квартального комітету №105 Нудьгою О. від 15.09.2021, [PERSON] , [INFO] , дійсно мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] характеризується з позитивного боку, добра та турботлива мати, від сусідів скарг та нарікань немає, товариська жінка/а.с.13/. Згідно ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 9 Конвенції - Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Із системного тлумачення ст.ст. 3 та 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 160 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Крім того, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан, вік дитини тощо. В даному випадку дитина досягла чотирнадцяти років та має право визначати самостійно місце свого проживання. Згідно довідки долученої [PERSON] до матеріалів справи неповнолітня [PERSON] бажає проживати разом із матір`ю. Верховний Суд, врахувавши положення ст. 51 Конституції України, статей 7, 157 СК України, а також рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши зібрані у справі докази,

Outcome: approved