Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, яким просили визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло від 17.06.1993 року за [NUMBER] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло від 17.06.1993 року за [NUMBER], та свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2003 року. З 2000 року [PERSON] та [PERSON] проживали спільно в цивільному шлюбі за адресою: [ADDRESS] і в зв'язку з цим, [PERSON] зі згоди власників був зареєстрований за вищезазначеною адресою. 07.07.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в установленому законом порядку, однак 18.12.2012 року шлюб між ними був розірваний у зв'язку з чим, [PERSON] виїхав на постійне місце проживання в інше місце, вивіз всі належні йому речі та більше не прожив в зазначеному будинку не сплачує комунальні послуги, та не приймає участь в утриманні будинку. Позивач [PERSON], (яка є представником позивача [PERSON]) в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Згідно адресної довідки про реєстрацію місця проживання перебування фізичної особи, наданої Ізмаїльський РВ ГУДМС України в Одеській області, [PERSON] значиться зареєстрованим в [ADDRESS] з 03.04.2000 року. В судові засідання, які призначались на 02.10.2015 року, 03.11.2015 року, відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте конверти із судовими повістками повернулись на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання», про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення слухання або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України за відсутності заперечень до того представника позивача. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає більше 20 років вони товаришують. Коли була в гостях у [PERSON], то бачила, що [PERSON] проживає в зазначеній квартирі. З літа 2014 року відповідач [PERSON] в квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] не проживає. Свідок [PERSON] підтвердила факт того, що відповідач [PERSON] не проживає у вищезазначеній квартирі понад рік. Вислухавши пояснення сторін та свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житло за [NUMBER] від 17.06.1993 року виданого Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації [PERSON] належать 16/75 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] належпть 32/75 частини зазначеного домоволодіння, з яких 16/75 частини домоволодіння належать їй на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло від 17.06.1993 року за [NUMBER] і 16/75 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2003 року. Як вбачається з будинкової книги на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], [PERSON] був дійсно зареєстрований з 03.04.2000 року в зазначеному будинку. Проте, як було з'ясовано судом та підтверджено поясненними свідка [PERSON], допитаної в судовому засіданні, в якості свідка відповідач [PERSON] з літа 2014 року в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], не проживає. Частиною 5 ст.9 ЖК України передбачено, що житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності, зокрема (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї) суд може продовжити пропущений строк Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких об'єктивних відомостей про те, що позивачі [PERSON] та [PERSON] вчиняють щодо відповідача [PERSON] неправомірні дії, які б перешкоджали йому у користуванні будинком, суду не надано. Також, звертає на себе увагу й та обставина, що відповідач [PERSON] ніколи не пред'являв вимогу про усунення перешкод та вселення у вищезазначену квартиру. На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] в квартирі позивачів, розташованій за адресою: [ADDRESS] не проживає, суд вважає, що позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про втрату права на житло підлягає задоволенню. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного,

Outcome: approved