Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивачка [PERSON],[INFO], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. З 01 листопада 2015 року фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, спільне господарство не ведеться, саме з цієї дати дитина проживає з позивачкою, в м. Дружківка, в орендованій квартирі, яку наймає позивачка. Просить, не надавати подружжю терміну для примирення, оскільки таке неможливо, а роздільне проживання тривалий час ще раз підтверджує неприйнятність шлюбних відносин. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. В судове засідання, позивач не з'явилась, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 18) . Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не надав суду заяву про поважність пропуску судового засідання або про проведення розгляду справи у його відсутність, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 26 квітня 2014 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26 квітня 2014 року, актовий запис № 88 зроблено відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 7). Від шлюбу у сторін є малолітня донька - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30 вересня 2014 року, актовий запис № 415 зроблено відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 8/. Відповідно до довідки КП «Комсервіс» про склад сім'ї, № 1446 від 20 квітня 2017 року за адресою [ADDRESS], зареєстровані позивач [PERSON], [INFO] з донькою [PERSON], [INFO] /а.с. 9/. Судом установлено , що з 01 листопада 2015 року шлюбні відносини припинено, подружжя мешкає окремо один від одного. Спору по розподілу майна немає, спільного господарства не ведеться. Питання про місце проживання дитини вирішено сторонами в добровільному порядку. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права та інтереси сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Суд звертає увагу на той факт, що позивачка просила не застосовувати строк для примирення сторін. Малолітню доньку суд вважає за необхідне залишити з матір'ю, бо питання про місце проживання дитини вирішено сторонами в добровільному порядку. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved