Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивачка 09.06.2017 року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її дочка - [PERSON] відповідачка у справі є матір'ю [PERSON], [INFO]. Вказує, що батько [PERSON] помер [INFO]. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з нею (бабусею по материній лінії) за адресою: [ADDRESS]. З народження онук [PERSON] перебуває повністю на її утриманні та вихованні. З моменту одруження дочка [PERSON] з зятем проживали у неї. У десятимісячному віці [PERSON] батько пішов із сім'ї, і не повертався у сім'ю. З цього часу мати також залишила сина на неї (позивачку) і пішла з батьківського будинку. Через два роки вони розлучились. Дочка [PERSON] знайшла іншого чоловіка та спільно з ним проживала окремо. Сином [PERSON] зовсім не цікавилася, не займалася його вихованням, не підтримувала матеріально, не купляла одежі, взуття, продуктів харчування. Дуже рідко приїжджала додому, до себе сина не забирала. В другій сім'ї народилося двоє дітей, які проживають з мамою. Вже півтора року її дочка [PERSON] проживає разом із співмешканцем у Німеччині. З сином [PERSON] зовсім не контактує, не підтримує його, не допомагає йому у жоден спосіб. Мати після смерті батька [PERSON] не оформила синові пенсію по втраті годувальника. Такий факт свідчить про те, що мати свідомо ігнорує своїми батьківськими обов'язками відносно сина, повністю усунулась від його виховання та утримання. Також зазначає, що відповідачка [PERSON] жодного разу не була у школі за місцем з наї навчання сина, не цікавилась його успіхами, досягненнями, не дбає про здоров'я дитини. Такі факти свідчать про те, що мати [PERSON] проживає окремо та жодного з покладених законом на неї обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. [PERSON] зовсім не цікавиться за які кошти виховується син, стан його забезпечення. Всі питання щодо виховання вирішуються нею (позивачкою) самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Внук знаходяться на повному її утриманні. З огляду на наведене, просить суд позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] в попереднє судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій зазначає, що позов визнає, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] та просить суд справу розглянути у її відсутності. Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування Онохова О.В. в судовому засіданні проти позову не заперечила та підтримала висновок органу опіки та піклування №02-29/576 від 13.03.2017року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення позивачки та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] - відповідачка по справі, є матір'ю неповнолітнього сина [PERSON], [INFO](копія свідоцтва про народження а.с.12). Батько дитини - [PERSON] помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть а.с.9). Відповідачка [PERSON] проживає окремо від дитини, не з'являється вдома за місцем своєї реєстрації вже тривалий час, дитину не відвідує, не підтримує постійного контакту з дитиною, не надає дитині матеріальної допомоги, не забезпечує її одягом та взуттям, не цікавиться її життям, навчанням та вихованням, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитина проживає разом з бабою [PERSON] (позивачкою у справі) в с.Чишки Мостиського району Львівської області, де для дитини створені всі належні умови для проживання та виховання. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 01.07.2005року; копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 28.07.2008року; довідкою про склад сім'ї позивачки [PERSON] №468 від 31.01.2017року; довідкою Мостиської ЗОШ №2 І-ІІІ ст. №10 від 30.01.2017року; характеристикою учня 10-Б класу Мостиської ЗОШ №2 І-ІІІ ст. [PERSON]; письмовою заявою [PERSON] від 23.02.2017року; витягом із протоколу №1 засідання Комісії з питань захисту прав дитини Мостиської районної державної адміністрації від 06.02.2017року; актом обстеження житлово-побутових умов позивачки [PERSON]; висновком Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування №02-29/576 від 13.03.2017року. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.ст. 12, 15 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні. Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також в Конвенції ООН про права дитини, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного суду України в п.15 Постанови від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 цієї Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, згідно висновку Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування №02-29/576 від 13.03.2017року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та відповідає інтересам дитини. Пленум Верховного суду України в п.18 постанови від 30.03.2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З урахуванням конкретних обставин справи, а саме того, що з відповідачами неодноразово проводилися бесіди з представниками органу опіки та піклування, надавались консультації, проводилась профілактична та роз'яснювальна робота щодо їх прав та обов'язків по відношенню до своїх дітей, а також щодо відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов'язків, які бажаних результатів не дали, та враховуючи характер поведінки відповідачів, суд вважає, що дані обставини вимагають позбавлення відповідачів батьківських прав. При цьому, головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи, суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання матері [PERSON] щодо належного виконання своїх обов'язків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, і водночас санкція за протиправну винну поведінку. А відтак, виходячи із вищевказаних положень закону та зазначених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, винної поведінки відповідачки у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов'язками, беручи до уваги рекомендований органом опіки і піклування висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав, враховуючи особу відповідачки та її ставлення до дитини, яка не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав,

Outcome: approved