Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Спірна квартира складається з трьох кімнат, площею 17, 1 кв.м., 10, 0 кв.м. та 14, 9 кв.м. На даний час між сторонами існують суперечки щодо порядку користування житловим приміщенням, а також щодо сплати квартплати та комунальних послуг. На підставі викладеного позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять суд встановити наступний порядок користування квартирою, а саме: виділити у користування позивача кімнати, площею 17, 1 кв.м., відповідачу [PERSON] - кімнату, площею 10, 0 кв.м., з лоджією, площею 3, 8 кв.м., відповідачці [PERSON] - кімнату, площею 14, 9 кв.м., з лоджією, площею 3, 8 кв.м. Місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників. У судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти встановлення запропонованого порядку користування жилим приміщенням. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності позивачки. Вислухавши пояснення позивачки, відповідачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у рівних частинах, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Квартира складається з трьох ізольованих кімнат, розміром 17, 1 кв.м., 10, 0 кв.м. та 14, 9 кв.м., що підтверджується поверховим планом. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 30.09.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] є дочками сторін [PERSON] та [PERSON] На даний час у квартирі зареєстровано чотири особи - позивачі [PERSON] та [PERSON], а також відповідачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади м. Києва. Як встановлено при розгляді справи, на даний час між сторонами склався наступний порядок користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]: позивачка [PERSON] з дочкою [PERSON] займають кімнату, площею 14, 9 кв.м., відповідач [PERSON] - кімнату, площею 17, 1 кв.м., а позивачка [PERSON] - кімнату, площею 10, 0 кв.м. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У своїх позовних вимогах позивачі просять встановити наступний порядок користування жилим приміщенням, а саме: виділити у користування позивача кімнату, площею 17, 1 кв.м., відповідачу [PERSON] - кімнату, площею 10, 0 кв.м., з лоджією, площею 3, 8 кв.м., відповідачці [PERSON] - кімнату, площею 14, 9 кв.м., з лоджією, площею 3, 8 кв.м. Місця загального користування залишити у спільному користуванні співвласників. Як вбачається з письмових матеріалів справи, доля кожного із співвласників у житловій площі квартири становить 10, 5 кв.м. (42, 0 кв.м.:4). Суд вважає, що визначення саме такого порядку користування жилим приміщенням, який зазначений у позовній заяві, не буде порушувати прав всіх співвласників та встановленого порядку користування квартирою, оскільки це жодним чином не впливає на частку кожного співвласника у праві власності, не змінює ці частки. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн., а з відповідачки [PERSON] на користь позивачів [PERSON], [PERSON] - витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved