Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просили\~ витребувати у [PERSON]\~ на користь [PERSON]\~ безпідставно набуте майно , а саме: гроші у сумі 110\~436, 83 гривні\~, що були отримані позивачем за попереднім договором № 92 від 29 липня 2014 року. В ході розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги, та просили стягнути з відповідача на користь [PERSON], який діє зі згоди дружини [PERSON] 110\~436,83 гривень , що були отримані [PERSON] як аванс в рахунок майбутнього укладання договору купівлі-продажу квартири. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що укладений [PERSON] з відповідачем попередній договір № 92 від 29.07.2014 року , відповідно до умов якого [PERSON] було передано відповідачу 5000 доларів США як завдаток , є нікчемним , оскільки не посвідчений нотаріально , при його укладанні не було надано ані згоди [PERSON], ані згоди дружини [PERSON]. Позивачі вважають, що оскільки договору купівлі-продажу квартири, який би за змістом та формою відповідав законодавству між ними та відповідачем укладено не було , а лише була досягнута домовленість укласти такий договір у майбутньому , то передана [PERSON] відповідачу сума в розмірі 5000 доларів США є авансом. В судове засіданні позивачі надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягали на задоволенні позову. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримала , надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, вказавши, що отримана [PERSON] сума в розмірі 5000 доларів США від [PERSON] є завдатком , який відповідно до умов попереднього договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , не підлягає поверненню, оскільки договір купівлі-продажу квартири не було укладено саме з вини позивачів. Відповідач та його представник зазначили, що ствердження позивачів про те, що попередній договір є нікчемним , є безпідставними , оскільки нотаріальне посвідчення вказаного договору чинним законодавством не передбачено. Також є безпідставними доводи позивачів про те, що [PERSON] не знала про укладання попереднього договору , тому, що остання проводила попередні переговори з агентством нерухомості щодо купівлі квартири , належної [PERSON], двічі її оглядала. Просили в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін , свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи , приходить до наступних висновків . [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 15 вересня 2012 року (а.с.14). В ході розгляду справи встановлено, що 29 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір № 92 , відповідно до умов якого сторони домовилися не пізніше 29.10.2014 року належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна , а саме квартири 5-6 в будинку 149 корпус 1 в м. Запоріжжі , належної [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ № 664723 від 23 липня 2012 року. Відповідно до умов п. 5.1. вказаного договору [PERSON] передав [PERSON] з метою забезпечення своїх намірів щодо купівлі-продажу нерухомого майна суму завдатку в розмірі 5000 доларів США . У вказаному договорі також зазначено, що у випадку невиконання умов вказаного договору покупцем, сума завдатку залишається у продавця. (а.с.15-17). Вказаний попередній договір не було посвідчено нотаріально, а факт отримання грошових коштів в розмірі 5000 доларів США від [PERSON] відповідачем не оспорювався. Також, судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладено не було через бездіяльність з боку позивачів, що підтверджено поясненнями свідка [PERSON] , а 03.07.2015 року квартира 5-6 в будинку 149 корпус 1 в м. Запоріжжі була продана [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири (а с. 73-74) . Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до вимог\~статей 635,\~657 ЦК України\~попередній договір купівлі-продажу квартири має бути укладений у письмовій формі з обов'язковим нотаріальним посвідченням, оскільки попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (ст. 220 ЦК України). Відповідно до вимог\~ст. 236 ЦК України\~нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням , завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири . Оскільки договір купівлі-продажу квартири , який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана [PERSON] відповідачу грошова сума в розмірі 5\~000 доларів США , що на час ухвалення рішення суду за курсом НБУ станом на 27.10.2015 року складає 114\~529,50 гривень ( 5000 доларів США Х 22,9059 гривень = 114\~529,50 гривень) , є авансом, який підлягає поверненню позивачу [PERSON] . Аналогічні висновки містяться в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України по справі № 6-176цс12 від 13 лютого 2013 року, які , відповідно до вимог ст. 360-7 УПК України , мають враховуватися судом при застосуванні вищевказаних норм права. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги слід задовольнити за стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму авансу в межах заявлених позовних вимог в розмірі 110\~436,83 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, заяви про забезпечення доказів та позову на загальну суму 610,40 гривень ( 245 гривень + 121,80 гривень + 243 ,60 гривень). Крім того, враховуючи, що позивачу була зменшена сума сплати судового збору до 245 гривень , судовий збір в сумі 859,36 гривень ( 1104,36 гривень 245 гривень) належить стягнути з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved