Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просять визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], знявши їх з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги мотивують тим, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 травня та 30 липня 2018 року вони є власниками житлового будинку [ADDRESS] по 1/2 частині кожен. У вказаному будинку, крім них, зареєстровані також [PERSON] (сестра [PERSON] та донька [PERSON].) та [PERSON] (колишня дружина [PERSON].), які більше 10 років там не проживають. Оскільки реєстрація останніх створює їм суттєві перешкоди для здійснення та реалізації їх прав як власників - можливості отримання житлової субсидії, належного розпорядження власним будинком, тому просять позов задовольнити. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, однак подали до суду заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання також не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причину неявки не повідомили, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-282 ЦПК України. У судове засідання представник Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Встановлено, що згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 124607602 від 21 травня 2018 року та № 133282461 від 06 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] відповідно належить по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] кожному (а. с. 15, 16). Також встановлено, що у зазначеному будинку зареєстровані, однак більше року не проживають [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, які проживають [ADDRESS], актами про фактичне не проживання громадян від 14 червня 2017 року та 09 серпня 2018 року, а також довідкою Перечинської міської ради № 1894 від 09 серпня 2018 року (а. с. 7, 8, 9-12, 36-37). З позовної заяви вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] та сестрою [PERSON], а [PERSON] - колишньою дружиною останнього. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як вбачається з п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищенаведене та те, що [PERSON] [PERSON] є членами сім'ї позивачів, однак у житловому будинку [ADDRESS] не проживають більше року, при цьому їх реєстрація створює перешкоди позивачам як власникам вказаного будинку у здійсненні права користування та розпорядження таким, тому суд приходить до висновку, що позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеним житловим будинком є обґрунтованим. Що стосується позову в частині зняття з реєстрації [PERSON] [PERSON] в будинку позивачів, то суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, як роз'яснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] в будинку позивачів також підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому такий підлягає стягненню з кожного відповідача по 352,40 грн. (704,80 грн. : 2). На підставі наведеного та

Outcome: approved