Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], неповнолітнього [PERSON], в інтересах якого дії його мати [PERSON], [PERSON], третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення. З урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.106-110) позивачі просять суд визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселити з квартири [ADDRESS] дочку [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У мотивування позовних вимог позивачі вказують що вони є власниками квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 14.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Арестович-Корнійчук О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3404. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України та п. З Договору купівлі-продажу, вищевказана квартира є спільною власністю Позивачів. Місце проживання Позивачів зареєстровано за адресою [ADDRESS]. Окрім них за цією адресою також зареєстровані [PERSON] та її син - [PERSON], [INFO]. З березня 2015 року [PERSON], разом зі своїм малолітнім сином та співмешканцем дочки [PERSON] постійно проживають за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідками, виданими виконкомом Пугачівської сільської ради від 29.07.2016 року. Згідно з ч. ч. 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратилаправо користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 29 липня 2016 року, Позивачем 1 [PERSON], через приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. на адресу Відповідача 1 [PERSON], була надіслана заява з проханням звільнити квартиру за адресою [ADDRESS] та знятись з реєстраційного обліку строком до 29 жовтня 2016 року. Однак, Відповідач 1, проігнорувала вказане у заяві прохання і навпаки, відразу ж після отримання заяви від нотаріуса, разом зі своїм сином та Відповідачем 3, переїхали до належної на праві приватної власності Позивачам квартири [ADDRESS]. Позивачі вказують, що оскільки, відповідачі не бажають добровільно виселитися з квартири [ADDRESS], а відповідач 1 добровільно не бажає добровільно знятися з реєстрації місця проживання та зняти з реєстрації свого неповнолітнього сина - відповідача 2, а також Відповідачі не проживали за вказаною адресою більше одного року, (починаючи з березня 2015 року), не оплачували плату за користування жилим приміщенням, не несли інших витрат по утриманню житлового приміщення, позивачі вважають, що є всі підстави для визнання [PERSON], неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS], а також виселення Відповідачів з вищевказаної квартири. Відповідача [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого діє мати [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням. У поданому зустрічному позові по справі відповідачі просять: 1)Визнати за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS]; 2)Визнати за малолітнім [PERSON] ([INFO].), право користування квартирою 43, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; 3)Стягнути з [PERSON] та [PERSON] судові витрати у справі. У мотивування зустрічного позову вказуютьКонституцією України, нормами ЦК України, СК України визначені гарантії їх недоторканності, безпеки,судового захисту їх майнових та особистих немайнових прав та законних інтересів. Всупереч зазначеним вище гарантіям, права та законні інтереси [PERSON], її малолітнього [PERSON] ([INFO].) були порушені протиправними сукупними діями її батьків [PERSON] та [PERSON]. 14.12.2005 на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] набула у власність квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] (далі - Об'єкт нерухомості). Виконуючи взяті на себе обов'язки щодо спільного ведення господарства та сімейного виховання малолітнього [PERSON] її мати [PERSON] надала добровільну згоду на реєстрацію її та онука на житловій площі квартири. На той час [PERSON] могла передбачити, що надаючи добровільну згоду на їх реєстрацію в квартирі, в подальшому можуть виникнути труднощі щодо їх виселення, однак відносини які складались у сім'ї не передбачали можливості виникнення в подальшому непорозумінь. Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української PCP до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. В період з 06.06.2006 року [PERSON] проживала у квартирі разом із малолітнім сином, виключно самостійно утримуючи квартиру шляхом сплати комунальних послуг із власних заощаджень, батьки коштів на утримання квартири не сплачували, участі в утриманні Об'єкта нерухомості в належному стані не приймали. 29.07.2016 року була отримана письмова заява Відповідача [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. в якій зазначено, що вони проживають у належній виключно відповідачу [PERSON] квартирі. У вимозі зазначено, що вказана квартира необхідна відповідачу [PERSON] для особистих потреб та на підставі ст.ст. 391, 1167 ЦК України, остання попередила про необхідність звільнити помешкання квартири, крім того знятись з реєстраційного обліку строком до 29.10.2016 року. У вказаній заяві вимагалось виїхати за адресою: [ADDRESS] для реєстрації та постійного проживання. Вказана заява, посвідчена нотаріально порушує законні її права та права її малолітньої дитини на вільне використання житлового приміщення. Іншого помешкання де б вони могли мешкати в них немає, крім того її малолітня дитина, за час проживання у квартирі за вказаною адресою у отримав тісні соціальні зв'язки, в том числі пов'язані з відвідуванням шкільного закладу. У відповідності до ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Конвенцією «Про права дитини» (ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991) визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження (ст. 7); жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (сх. 16); дитина має право на освіту на підставі рівних можливостей (ст.28); освіта має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі (ст.29). В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник заявлений позов про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням та виселення з житлового приміщення підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] пояснили в судовому засіданні що квартиру вони придбали за власні кошти для себе, але тимчасово проживали в селі де займались фермерством. У квартирі проживала їх дочка з онуком. На теперішній час вони вирішили переселитись до міста, і належна їм як подружжю квартира потрібна їм для власних потреб, але відповідачі перешкоджають їх проживанню, створюють умови при яких неможливе нормальне проживання та відпочинок у квартирі, зловживають умовами користування санвузлом. Співмешканець їх дочки [PERSON] вселився в їх квартиру без їх згоди та незаконно проживає в квартирі. На їх вимогу покинути належну їм на праві власності квартиру останній повів себе агресивно та вдарив в груди [PERSON] Відповідачка [PERSON] має власний житловий будинок за адресою [ADDRESS], куди на їх думку вона і повинна переселитись. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила в судовому засіданні що дійсно її батьки придбали спірну квартиру, але купили її у забудовника без ремонту. Весь ремонт у квартирі вона робила за власні кошти, і витрачені нею на це кошти складають дуже значну суму. В квартирі вона проживає разом з неповнолітнім сином. Житловий будинок за адресою [ADDRESS], був придбаний для використання у якості дачі та для тимчасового проживання у літній період для оздоровлення дитини. Ніколи цей житловий будинок не використовувався з наміром постійного проживання і квартиру вона залишала тимчасово і на час тимчасового не проживання квартира за її згодою її батьками певний період здавалася квартирантам. Потім вона повернулась жити у квартиру так як сину треба було відвідувати школу. Її знайомий [PERSON] лише тимчасово відвідує квартиру та його не можна розглядати як постійного мешканця цієї квартири. Батьки постійно втручаються в її особисте життя та нав'язують їй свої погляди, що на її думку і є дійсною підставою для подання позову до неї. Без відома органу опіки та піклування батьки та її відома 21.02.2017 року батьки уклали договір про порядок користування спірною квартирою чим суттєво погіршили умови проживання її та дитини квартирі, після чого вона вимушена доказувати своє право на проживання в квартирі. Про упередженість у ставленні до неї батьків, та непотрібність батьків у проживанні в спірній квартирі на думку відповідача [PERSON] свідчить те що 02.12.2016 року батьки подарували ще одну належну їм трьохкімнатну квартиру її сестрі, а від неї вимагають виселитись з іншої квартири. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Направив до суду письмові пояснення у яких позов не визнав, посилаючись на те що він лише тимчасово коли знаходиться в м. Києві відвідує [PERSON] в квартирі та допомагає їй по господарству. В спірній квартирі він зустрічався з батьками [PERSON], але це вони, а не він вели себе агресивно, погрожували йому та намагались вигнати з квартири. Його письмові пояснення приєднані до матеріалів справи (а.с.2-3 т.2) Представник третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Направив до суду письмові пояснення у яких просить задовольнити зустрічний позов [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], до [PERSON], [PERSON], третьої особи Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням. Письмові пояснення представника третьої особи приєднані до матеріалів справи та знаходяться на а.с.128 т.1. Вислухавши позивачів [PERSON] та [PERSON], представника позивачів, відповідача [PERSON], її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги позивачів такими, що підлягають частковому задоволенню, а зустрічний вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 14.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3404(а.с.8-9 т.1). 30.01.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір про визначення часток в праві спільної власності подружжя за яким визначили свої частки у спільному майні подружжя по 1\\2 частини квартири [ADDRESS] кожному з них(а.с.138-140 т.1). Місце проживання позивачів зареєстровано за адресою [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS]зареєстровані та постійно проживають відповідач [PERSON] та її син - [PERSON], [INFO]. Без згоди власників квартири позивачів [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] вселила в спірне житлове приміщення відповідача [PERSON], [INFO], та надала йому доступ до користування всією квартирою. Відповідач [PERSON] 27.02.2015 року придбала житловий будинок за адресою [ADDRESS], для використання його для тимчасового проживання за межами міста у весняно-літній період для оздоровлення свого неповнолітнього сина(а.с.26-28 т.1). Житлове приміщення, квартира [ADDRESS], у якому постійно зареєстровані та проживають відповідач [PERSON] та її син - [PERSON], [INFO], позивачем [PERSON] у період відсутності в ньому відповідачів, з 04.08.2015 року по 04.07.2016 року за договором було здано в оренду(а.с.241-243 т.1). 29 липня 2016 року, позивачем [PERSON], через приватного нотаріуса Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області Шелудько В.П. на адресу відповідача [PERSON], була надіслана заява з проханням звільнити квартиру за адресою [ADDRESS] та знятись з реєстраційного обліку строком до 29 жовтня 2016 року(а.с.12). Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української PCP до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Житлове приміщення, квартира [ADDRESS], у якому постійно зареєстровані та проживають відповідач [PERSON] та її син - [PERSON], [INFO] є їх єдиним постійним місцем проживання. На думку суду навіть після того як 30.01.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] як власники спільного майна подружжя уклали між собою договір про визначення часток в праві спільної власності та визначили свої частки у спільному майні подружжя по 1\\2 частини квартири [ADDRESS] кожному з них, відповідачі [PERSON] та її син - [PERSON], [INFO] не втратили своїх житлових прав та мають право на користування житловим приміщенням. Тимчасову відсутність в спірному житловому приміщенні відповідачів [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] за наявними матеріалами справи треба розглядати як вимушену, оскільки укладений власниками квартири договір оренди житлового приміщення з іншою особою, у період відсутності в ньому відповідачів, з 04.08.2015 року по 04.07.2016 року(а.с.241-243 т.1) унеможливлював проживання в неї відповідача [PERSON] та її сина - [PERSON], [INFO]. У відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української PCP [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] не можуть бути визнані таким що втратили право на житлове приміщення та виселені з нього. Надані відповідачем [PERSON] суду письмові пояснення про невизнання позову з підстав того що він не проживає в квартирі, а лише тимчасово відвідує [PERSON] в квартирі та допомагає їй по господарству суд розцінює критично. Так з копії заяви відповідача [PERSON] до Голосіївського управління поліції від 21.11.2016 року вбачається що [PERSON] вказував місце свого проживання як квартира [ADDRESS](квартира позивачів) де він проживає разом з [PERSON] як «цивільною дружиною», вказував, що йому висувались вимоги власниками квартири виселитись, але він цього не зробив.(а.с.137 т.1). Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права на проживання у житловому приміщенні квартирі [ADDRESS] [PERSON] не має. Відповідач [PERSON] до членів сім'ї власників житла [PERSON] та [PERSON] не відноситься, та має бути виселений з квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. На підставі викладеного,

Outcome: partial