Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

позивачі звернулися в суд із позовом до відповідача про припинення права власності [PERSON] на частку в розмірі 1/5, у спільному майні - квартирі [ADDRESS] із стягненням на його користь компенсації вартості частки в розмірі 21201 грн. 13 коп., визнання права власності за позивачем [PERSON] права власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовують тим, що квартира [ADDRESS] перебуває у їхній та відповідача спільній сумісній власності, та набута ними у власність в порядку процедури приватизації в 1999 році. Оскільки [PERSON], як член сімї та рідний брат позивача [PERSON], був зареєстрований в квартирі, тому під час приватизації за ним також було визнано право власності на спільне нерухоме майно. Проте, у 2000 році відповідач знявся з реєстрації за вказаною адресою, переїхав проживати у інше місце, їм не відоме. З цього часу будь-який звязок із ними було втрачено, його місце проживання та перебування їм не відоме, участі в утриманні нерухомого майна він не бере, батьками не цікавився. Відтак вважають, що на даний час існують підстави для припинення його права власності на відповідну частку у спільному майні, із сплатою грошової компенсації. Оскільки витрати по компенсації вартості частки у спільному майні бере на себе особисто позивач [PERSON], а відтак просять визнати саме за ним право власності на частку відповідача. У звязку із наведеним просять позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з аналогічних підстав. Відповідач у судове засідання не зявився повторно, причин неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подавав. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому ч.9 ст. 74 ЦПК України порядку через оголошення в пресі, оскільки зареєстрованого місця проживання чи перебування відповідача судом не встановлено, а за місцем знаходження майна відповідача судова кореспонденція поштовим відділенням поверталася на адресу суду у звязку із закінченням терміну зберігання. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє з таких підстав. Як вбачається із свідоцтва про право власності від 30.07.1999 року (а.с.5), квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачу [PERSON] При цьому, як вбачається із рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24.09.2014 року (а.с.6), судом було визначено за кожним із співвласників квартири [ADDRESS] частку у спільному майні, зокрема за відповідачем [PERSON] визначено право власності на 1/5 ідеальну частку у праві спільної сумісної власності. Проте, як вважають позивачі, що на даний час існують підстави для припинення права власності відповідача [PERSON] на вказану частку, оскільки така є незначною, і її виділ не можливий, а подальше спільне володіння майном не можливе через те, що вони змушені нести витрати по утриманню майна за відповідача, який від цих витрат ухиляється. В той же час, вважають, що таке припинення права на частку не завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки він з 2000 року майном не користується та не цікавиться, його місце перебування не відоме. Дійсно, у відповідності до положень статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім цього, як вбачається із правового висновку Верховного Суду України у постанові від 2 червня 2014 р. у справі N 6-68цс14, що підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналізуючи вище наведені правові норми суд приходить до висновку про підставність позовних вимог про припинення права власності відповідача на належну йому ідеальну частку в розмірі 1/5 частини в спірній квартирі, оскільки дійсно в порівнянні з загальним обсягом нерухомого майна належна відповідачу частка є незначною та не може бути виділеною в самостійне користування. Крім цього, як встановлено судом, в квартирі [ADDRESS] проживає позивач [PERSON] разом із своєю сімєю, відповідач там не проживає, витрат по оплаті комунальних послуг, інших видах утримання майна не бере, що унеможливлює подальше спільне користування майном сторонами у справі. При цьому суд вважає, що таке припинення права власності відповідача на частку у майні не завдасть йому істотної шкоди, оскільки судом встановлено, що з 2000 року він в квартирі не проживає, майном не користується, його місце перебування більше 10-и років не відоме. А тому в цій частині позовні вимоги є підставними і їх слід задоволити шляхом припинення права власності відповідача на 1/5 ідеальну частину квартири із сплатою йому вартості зазначеної частки. Визначаючи розмір компенсації, що підлягає сплаті відповідачу суд враховує, що вартість 1/5 ідеальної частини в квартирі визначена на підставі звіту про оцінку нерухомого майна, складеного оцінювачем ФОП [PERSON] (а.с.16-23) в розмірі 27593,60 грн. Однак, оскільки в судовому засіданні встановлено, і вказані обставини підтверджуються представленими квитанціями про оплату (а.с.55-88), що за весь період спільного володіння нерухомим майном виключно позивачі несли витрати по оплаті комунальних послуг, і заборгованість відповідача, що рівна його частці, становить 6392 грн. 47 коп., а відтак розмір компенсації, що підлягає виплаті відповідачу підлягає зменшенню на суму його заборгованості. У звязку із цим суд приходить до висновку, що такий розмір компенсації частки відповідача у спільному майна повинен становити в сумі 21201 грн. 13 коп. З врахуванням того, що позивачем [PERSON] внесено зазначену суму на депозит суду, а інші позивачі не заперечують щодо визнання за ним права власності на належну відповідачу частку у спільному майні, слід позовні вимоги задоволити у повному обємі.

Outcome: approved