Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

позивачі звернулися до суду 22 жовтня 2014 року з позовом, який 31 жовтня 2014 року уточнили, вказавши, що вони з лютого 2004 року, а неповнолітній [PERSON] зі свого народження, по даний час постійно, відкрито, добросовісно та безперервно користуються квартирою [ADDRESS] та проживають в ній, сплачуючи вартість житлово-комунальних послуг. Вказане підтверджується актом сусідів про їх фактичне проживання в квартирі, засвідчений адміністрацією ТзОВ «Житлосервіс-КР» та обслуговуванні якого знаходиться будинок. У 2007 році [PERSON] взято на себе існуючу заборгованість по електроенергії за квартиру та від власного імені підписано акт звірки та укладено договір на погашення заборгованості з Криворізькими міськими електричними мережами ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго». таким чином факт їх проживання у квартирі є відомим та визнається іншими суб'єктами - організаціями-надавачами комунальних послуг, оскільки вони дійсно являються споживачами послуг, що надаються у відношенні займаної квартири та виконують всі обов'язки по її утриманню. Жоден з них не має у власності будь-яких об'єктів нерухомості, в тому числі житлових приміщень. Займана ними квартира є єдиним місцем, де вони проживають. Їм невідомо і не могло бути відомо, хто є власниками вказаного житлового приміщення, з моменту їх вселення ніхто з власників до них не звертався та ніяких вимог не пред'явив. Тому позивачі просять визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору (а.с. 2-3, 41-42). В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] та представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, на задоволенні вимог наполягали. [PERSON] також додала, що переїхала з сім'єю до м. Кривого Рогу, наймали житло. Вона пішла працювати в житлову комунальну контору, щоб отримати житло. Директор КЖП сказал, що якщо знайде вільну квартиру, може в неї вселятися. Вона знайшла таку квартиру, згоду на вселення в неї дала замдиректора КЖП. Представник виконкому [PERSON] позовні вимоги не визнала. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради Березуцька Н.І. позов не визнала вказавши, що позивачі вселилися в займане житлове приміщення незаконно. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору 18 вересня 1992 р. [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] (а.с. 157 - копія договору). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 161 - копія витягу). На запит суду комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 30 січня 2015 р. за вих. № 162 повідомлено, що станом на 31.12.2012 р. право власності на нерухоме майно за вищезазначеною адресою зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на імя [PERSON] на підставі договору, посвідченого 18.06.1992 р. Третьою Криворізькою державної нотконторою, зареєстровано в реєстрі № 1-9823 (а.с. 73 - повідомлення). Згідно повідомлення Четвертої криворізької державної нотаріальної контори за вих. № 1698/01-16 від 19.07.2016 р., після померлої [INFO] [PERSON] з заявою про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася (а.с. 186 - повідомлення). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В поданій до суду позовній заяв позивачі просять суд визнати за ними право власності на квартиру за набувальною давністю. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і, які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). За нормами ст. 344 ЦК України володіння майном, як підстава для визнання на нього права власності за набувальною давністю, має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років, рухомим - 5 років. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішення спорів про набувальну давність підлягає врахуванню добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом усього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За таких обставин позивачі не можуть набути право власності на це майно за набувальною давністю, оскільки вони не були добросовісними набувачами та знали, що майно належить іншим особам, а отже позивачі не могли і не вважали майно своїм, оскільки як випливає з їх самих пояснень чекали звернень власників житла. Пояснення позивачів щодо дозволу на зайняття квартири директором, замдиректора суд до уваги не приймає, оскільки останні не є розпорядником квартири.

Outcome: dismissed