Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на її користь: аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] ,[INFO] щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дати подання позову на період навчання і до досягнення донькою двардцятитрьохрічного віку; 1/2 витрат на навчання, а саме 7315 гривень . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач відмовляється у добровольному порядку матеріально допомагати дитині, не зважаючи на те, що він працездатний. У зв'язку з викладеним, позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилась, на розгляд суду від неї надійшла заява з проханням розглянути справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає (а.с.25). Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення з його підписом, який засвідчує отримання ним судової повістки (а.с.24) та зворотні поштові конверти з відміткою «адресат по даному адресу не проживает» (а.с.28, 29, 32,33) . Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частина 2 статті 199 Сімейного кодексу України регламентує, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно зі ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року, обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, навчання у вищому учбовому закладі є правовою підставою для стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги на період навчання, проте тільки до досягнення нею двадцяти трьох років. Так, з матеріалів справи вбачається, що: [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 16 серпня 1998 року Березинською селищною радою Тарутинського району Одеської області (а.с.17-а). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 30 квітня 2010 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №46, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 15 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області (а.с.7). З довідки виконавчого комітету Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 27 вересня 2017 року №1303 вбачається, що до складу сім'ї позивачки [PERSON] входять: донька [PERSON], [INFO] та мати [PERSON], [INFO] (а.с.8). З довідки Одеського національного політехнічного університету від 26 вересня 2017 року вбачається, що [PERSON] є студентом ІІІ курсу на денній формі навчання у Одеському національному політехнічному університеті 2019 року (а.с.16). З додаткової угоди №2 до Договору -контракту про платну підготовку фахівця з вищою освітою №03-15083к від 17 серпня 2015 року (а.с.10) вбачається, що [PERSON] здійснює плату за навчання у наступному розмірі : 2 курс: за ІІ семестр - 6650 гривень; 3 курс: за І семестр - 7315 гривень, за ІІ семестр - 7315 гривень (за рік 14630 гривень); 4 курс: за І семестр - 8045 гривень, за ІІ семестр - 8045 гривень (за рік 16090 гривень). Згідно довідки про доходи позивачки [PERSON] №55 від 29 вересня 2017 року, остання працює медсестрою палатною у КУ «Тарутинська центральна районна лікарня» та розмір її заробітної плати за рік дорівнює 58324 гривні 86 копійок (а.с.15). Відповідач відмовляється у добровольному порядку матеріально допомагати дитині, не зважаючи на те, що він працездатний. Частиною 1 статті 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідачем не були вказані підстави та не були надані відповідні їм докази, що унеможливлюють стягнення з нього аліментів в розмірі, який вказала позивачка. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошової сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, на період навчання і до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання доньки [PERSON], а саме 1/2 частки плати за навчання в розмірі 7315 гривень, суд прийшов до наступного. Частина 1 статті 185 Сімейного кодексу України передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно зі ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З квітанції №СВ00259634 від 31 серпня 2017 року вбачається, що [PERSON] внесла оплату за навчання, а саме за І семестр 3 курсу в розмірі 7700 гривень (а.с.11). Враховуючи те, що позивачка фактично понесла додаткові витрати, а саме сплатила за І семестр навчання доньки, що підтверджується вказаною вище квитанцією, суд вважає за можливо разово стягнути з відповідача суму додаткових витрат в розмірі 7315 гривень. Крім того, згідно п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з другої сторони пропорційно до задоволеною чи відхиленої частини вимог. Позтвачка звернулась до суду з зазначеним позовом 25 жовтня 2017 року (а.с.1). Згідно п.п.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» станом на 25 жовтня 2017 року за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-VІІІ передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017 року в розмірі 1600 гривень 00 копійок. Враховуючи вище викладене розмір судового збору по даній категорії справ складає - 640 гривень. Тож, з відповідача [PERSON] в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 гривень. На підставі викладеного ст.ст. 182, 184, 185, 191, 199, 200 СК України,

Outcome: approved