Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивачі в позові зазначають, що влітку 2011 року вони вирішили придбати автомобіль для особистого користування та забезпечення потреб сім'ї. По об'яві зв'язались з відповідачем - [PERSON], який дав оголошення про продаж ним автомобіля марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER]. Вони зустрілись, домовились щодо ціни. Відповідач [PERSON] повідомив їм, що автомобіль по документах належить його знайомому [PERSON], який мешкає в м. Хмельницькому, і для того, щоб продати їм автомобіль, він повинен отримати від нього довіреність. Вони домовились, що передають відповідачу обумовлену суму коштів, а після отримання ним довіреності належним чином оформлять договір купівлі - продажу вказаного автомобіля. На виконання їх домовленості, 28 червня 2011 року вони передали відповідачу [PERSON] кошти в сумі 8700 доларів США, про що він видав їм розписку. В кінці жовтня 2011 року вони знову зустрілись з відповідачем [PERSON], який пояснив їм, що на даний час він має право вчиняти будь - які дії по розпорядженню та відчуженню вказаного автомобіля, оскільки діє на підставі нотаріально посвідченої так званої «генеральної» довіреності на розпорядження даним транспортним засобом від 15 липня 2011 року, яку йому видав [PERSON], пред'явив їм вказану довіреність та свідоцтво про реєстрацію ТЗ СРД №741936, виданого 1-им ВРЕР УДАІ УМВСУ в Хмельницькій області від 13.03.2009 року на автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER]. Крім цього, відповідач пояснив їм, що укладання договору купівлі - продажу автомобіля та його нотаріальне посвідчення потягне за собою зайві витрати та запропонував оформити нотаріально посвідчену «генеральну» довіреність на розпорядження вказаним автомобілем на їх ім'я. 28 жовтня 2011 року в м. Калинівка, Вінницької області. [PERSON] видав довіреність на їх ім'я на право розпорядження автомобілем марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER]. В серпні 2013 року, під час перебування на відпочинку в Криму, вказане свідоцтво про реєстрацію ТЗ за невідомих обставин з автомобіля зникло. На початку вересня 2013 року з метою відновлення свідоцтва про реєстрацію ТЗ вони звернулись в 1-е ВРЕР УДАІ УМВСУ в Хмельницькій області, працівники якого повідомили про те, що на вказаний автомобіль, який зареєстрований за відповідачем [PERSON], накладений арешт і його відчуження заборонено. За таких обставин вони змушені були звернутись до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом про визнання права власності на вказаний автомобіль та звільнення його з-під арешту. В ході розгляду справи за їх позовом було встановлено, що 17.11.2005 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір застави, відповідно до якого в забезпечення кредитного договору №17/11/2005/840-К/345 від 17 листопада 2005 року за зобов'язанням повернення до 16 травня 2010 року кредиту в сумі 13930 доларів США та сплати 10% річних, [PERSON] передав в заставу належний йому автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський. 22.11. 2012 року Хмельницький міськрайонним суд Хмельницької області розглянув справу за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та ухвалив рішення про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредитному договору в сумі 7857,67 грн. 08.11.2013 року відповідно до вказаного рішення та на підставі виконавчого листа №2/2218/4345, виданого 29.07.2013 року Першим міським відділом державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, було відкрите виконавче провадження, а постановою від 27.06.2014 року заступником начальника Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції [PERSON], при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/2218/4345 був накладений арешт на автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 р.в., державний номер [NUMBER]. Крім цього, постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 25.03. 2013 року, яка була винесена Першим міським відділом державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції згідно вимоги Управління Пенсійного фонду України в м. Хмельницькому Зф-5494 від 05.08.2011 року, був накладений арешт на транспортний засіб - автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) N2WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER]. За таких обставин вони відмовились від позову про визнання права власності на вказаний автомобіль та звільнення його з - під арешту та в квітні 2014 року змушені були звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача - [PERSON] на їх користь безпідставно отриманих коштів в сумі 109272 грн. з поверненням йому автомобіля марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) N9WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирського, посилаючись при цьому на положення ст.1212 ЦК України. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 02.03.2015 року їх позов було задоволено. Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником [PERSON] було подано апеляційну скаргу про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року апеляційна скарга була задоволена, оскаржуване рішення скасовано, в задоволенні позову відмовлено. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що в червні 2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній, діючи на підставі виданої [PERSON] довіреності, передав позивачам у власність автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 1-им ВРЕР УДАІУМВС України в Хмельницькій області 13.03.2009 року, а позивачі в рахунок оплати за автомобіль, передали відповідачу кошти в сумі 8 700 доларів США, про що останній надав розписку від 28.06.2011 року. 17.11.2005 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір застави, відповідно до якого в забезпечення виконання кредитного договору №17/11/2005/840-К/345 від 17.11.2005 року за зобов'язанням повернення до 16.05.2010 року кредиту в сумі 13 930 доларів США та сплати 10% річних, [PERSON] передав в заставу належний йому автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 25.03.2013 року при здійсненні виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь Управління пенсійного фонду України коштів в сумі 604,30 гри., було накладено арешт на вищевказаний автомобіль. Скасовуючи рішення Калинівського районного суду, суд апеляційної інстанції послався на правові позиції, висловлені Верховним Судом України у постанові від 24.09.2014 року у справі №6-122цс14, де визначено, що відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому, та зазначив, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, залишив поза увагою те, що правовідносини, які склались між сторонами, є договірними, оскільки фактично між ними було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, відтак помилково застосував положення ст. 1212 ЦК України. Незважаючи на те, що за вказаний автомобіль ними відповідачу були передані кошти в сумі, яка в теперішній час згідно курсу НБУ складає (8700х 21,81) 189747 гривень, зняти вказаний автомобіль з обліку, зареєструвати право власності на себе, користуватись та розпоряджатись ним вони не мають можливості. Добровільно повернути їм вказану суму та забрати собі спірний автомобіль [PERSON] не погоджується, тому вони змушені звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Калинівського районного суду від 02.02.2016 року за заявою представника позивачів адвоката [PERSON] було залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та в якості третіх осіб ПАТ КБ Надра та Перший міський відділ Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області (а.с.72-74). 26.04.2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог (а.с.109-110), мотивуючи тим, що з метою встановлення дійсної ринкової вартості автомобіля марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], станом на 2016 рік ними була проведена незалежна оцінка вказаного автомобіля і відповідно до звіту №449 ринкова вартість вказаного автомобіля на момент проведення оцінки 16.02.2016 року складає 175384 грн.44 коп. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги, в тому числі і заяву про зменшення розміру позовних вимог, підтримав в повному обсязі. Просив суд визнати недійсним укладений в червні 2011 року між позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 1-им ВРЕР УДАІ УМВС України в Хмельницькій області 13.03.2009 року, та зобов'язати кожну із сторін повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивачів коштів, отриманих в рахунок оплати за автомобіль в сумі 175 384 (сто сімдесят п'ять тисяч триста вісімдесят чотири) гривні 44 коп. та зобов'язання позивачів [PERSON] та [PERSON] повернути відповідачу [PERSON] автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 1-им ВРЕР УДАІ УМВС України в Хмельницькій області 13.03.2009 року після отримання від нього зазначеної суми коштів. Також просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] судові витрати: судовий збір згідно квитанцій, вартість оплати юридичної допомоги в сумі 5775 грн., витрати на оплату послуг експерта в розмірі 500 грн. та оплату за оголошення в газеті Урядовий кур'єр в сумі 420 грн. Відповідач [PERSON], а також його представник адвокат [PERSON], який діє на підставі угоди, просили суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на письмові заперечення, наявні в матеріалах справи, а також тези виступу у судових дебатах. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся без поважних причин, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи на 10 год. 26 квітня 2016 року через оголошення в газеті Урядовий кур'єр (а.с.106-107). Представник третьої особи ПАТ КБ Надра в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмові пояснення та документи, які просив долучити до матеріалів справи та справу розглянути без участі представника ПАТ КБ Надра (а.с.78-96). Представник третьої особи Першого міського відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, однак від в.о. начальника відділу [PERSON] 25.02.2016 року надійшла факсограма відповідно до якої Перший міський відділ ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції не заперечує проти позову тільки в частині визнання договору купівлі продажу від 28.06.2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] автомобіля марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с.100). Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що влітку 2011 року відповідач [PERSON], діючи на підставі виданої [PERSON] довіреності (а.с.26), передав позивачам [PERSON] та [PERSON] у власність автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 1-им ВРЕР УДАІУМВС України в Хмельницькій області 13.03.2009 року, а позивачі в рахунок оплати за автомобіль, передали відповідачу кошти в сумі 8 700 доларів США, про що останній надав розписку від 28.06.2011 року (а.с.28). 28 жовтня 2011 року в м. Калинівка Вінницької області відповідач [PERSON] видав довіреність на ім'я позивачів на право розпорядження автомобілем марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.27). Також з матеріалів справи вбачається, що 17.11.2005 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір застави (а.с.16, 88), відповідно до якого в забезпечення виконання кредитного договору №17/11/2005/840-К/345 від 17.11.2005 року за зобов'язанням повернення до 16.05.2010 року кредиту в сумі 13 930 доларів США та сплати 10% річних, [PERSON] передав в заставу належний йому автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER]. 22.11.2012 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області було розглянуто справу за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено рішення про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості по кредитному договору в сумі 7857,67 грн. (а.с.90). 08.11.2013 року, відповідно до вказаного рішення та на підставі виконавчого листа №2/2218/4345, виданого 29.07.2013 року Першим міським відділом державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, було відкрите виконавче провадження і постановою від 27.06.2014 року заступником начальника Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції [PERSON], при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/2218/4345 був накладений арешт на автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 р.в., державний номер [NUMBER] (а.с.91-95). Постановою державного виконавця Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 25.03.2013 року при здійсненні виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь Управління пенсійного фонду України коштів в сумі 604,30 грн., було накладено арешт на вищевказаний автомобіль (а.с.24-25). В квітні 2014 року позивачі звернулись до Калинівського районного суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на свою користь безпідставно отриманих коштів в сумі 109272 грн. з поверненням йому автомобіля марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) N9WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирського, посилаючись при цьому на положення ст.1212 ЦК України. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 02.03.2015 року позов було задоволено. Не погодившись із вказаним рішенням суду, представником [PERSON] подано апеляційну скаргу про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 18 вересня 2015 року апеляційна скарга була задоволена, оскаржуване рішення скасовано, в задоволенні позову відмовлено (а.с.12-13). У своїй позовній заяві позивачі посилаються на те, що в червні 2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір купівлі-продажу, за яким останній, діючи на підставі виданої [PERSON] довіреності, передав позивачам у власність автомобіль марки VOLKSWAGEN Bestel, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) №WV1ZZZ70ZWH059785, вантажопасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований 1-им ВРЕР УДАІУМВС України в Хмельницькій області 13.03.2009 року, а позивачі в рахунок оплати за автомобіль, передали відповідачу кошти в сумі 8 700 доларів США, про що останній надав розписку від 28.06.2011 року (а.с.28). Однак, з такі твердження позивачів у позовній заяві та їх представника адвоката [PERSON] в судовому засіданні, суд оцінює критично, виходячи з наступного. Так, відповідно до позовних вимог позивачів, предметом спору є договір купівлі-продажу, укладений в червні 2011 року між позивачами [PERSON] і [PERSON] та відповідачем [PERSON] В матеріалах справи наявні копії довіреності, виданої відповідачем [PERSON] позивачам [PERSON] та [PERSON] на право управління та розпоряджання спірним автомобілем (а.с.27) та розписка [PERSON] про отримання грошових коштів (а.с.28), рішення апеляційного суду Вінницької області від 18.09.2015 року, який зазначив, що правовідносини, які склались між сторонами є договірними, оскільки фактично між ними було укладено договір купівлі-продажу. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінепекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видасться свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала., та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-688цс15 виклав правову позицію по тотожних правовідносинах (а.с.122-129). Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України, щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Також суд звертає увагу на ту обставину, що юридичного факту укладання між сторонами по справі договору купівлі-продажу спірного автомобіля в судовому порядку встановлено не було. Крім того, в судовому засіданні представником відповідача - адвокатом [PERSON] була подана заява щодо дотримання строків позовної давності, передбачених ст.ст.257, 258 ЦК України, з тих мотивів, що позивачі звернулись до суду з заявою про розірвання договору купівлі - продажу автомобіля в жовтні 2015 року, тобто через 4 роки і 5-ть місяців, отже загальна позовна давність та спеціальна позовна давність, встановлена ч.1 ст. 257, ч.2 ст.258 ЦК України, позивачами пропущена. Відповідно до п.28 Постанови ПВС України №9 від 06.11.2009 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи той факт, що позовна заява про визнання вказаного договору купівлі - продажу недійсним була подана 26.10.2015 року, строк позовної давності, який рахується з 31 вересня 2013 року, позивачами не пропущений, відповідно заява представника відповідача адвоката [PERSON] в цій частині є безпідставною, тому положення ст.267 ЦК України застосуванню до позовних вимог не підлягають. Також представником відповідача [PERSON] - адвокатом [PERSON] сплив строку позовної давності мотивований і тим, що для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною, а відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару, терміном в 1 рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків в межах строків, встановлених ст.680 ЦК України, а якщо на товар встановлений гарантійний строк - від дня виявлення недоліків у відповідності до ст.681 ЦК України. Також представник відповідача посилається на те, що позивачі дізналися про порушення їх прав у вересні 2013 року при зверненні до 1- го ВРЕР УДАІ УМВС України в Хмельницькій області, отже позивачам стало відомо про недоліки проданого товару і відповідно про порушення їхніх прав в вересні 2013 року, а з позовом звернулись через 2 роки і 1 місяць, тому річний строк, на думку представника відповідача, пропущений. Однак, з таким твердженням представника відповідача - адвоката [PERSON] погодитися не можна, виходячи з наступного. Законом України Про захист прав споживачів регламентуються відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, а також визначення прав споживачів механізму їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Однак, враховуючи, що відповідач в розумінні положень цього Закону не є виконавцем чи продавцем, а в письмовій розписці, яка була видана відповідачем, жодним чином не зазначені вимоги щодо кількості, якості, гарантійних строків/термінів придатності товару, тому положення ст.ст. 258, 680 ЦК України застосуванню в даному випадку не підлягають. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Тому, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд приходить до висновку, що судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed