Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , 3-ї особи: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, про зобовязання [PERSON] привести приміщення у первісний стан і свої позовні вимоги мотивують тим, що вони є власниками квартир, розташованих в будинку за адресою: [ADDRESS] , а позивачка [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі, не проживає в ній періодично у звязку з роботою за кордоном. В серпні 2016 року їм стало відомо, що відповідач [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що знаходиться у їхньому будинку, з відповідачем [PERSON] .. З тексту вказаного договору позивачам стало відомо, що відповідачка [PERSON] 24 липня 2014 року зареєструвала право власності на спірну квартиру загальною площею 56,09 кв.м, житловою площею 30,0 кв.м., хоча раніше загальна площа квартири була 55,1 кв.м., житлова площа 29,6 кв.м, тобто площу відповідачка збільшила за рахунок демонтажу приміщення сміттєпроводу та приєднання його до площі квартири [ADDRESS] , належної відповідачці. Позивачі вважають, що при отриманні свідоцтва про право власності на спірну квартиру відповідачка суттєво порушила їх право власності на квартири і підсобні приміщення у будинку. Позивачі зазначають, що відповідачка внесла неправдиві відомості в декларацію про готовність обєкта до експлуатації і це є підставою для визнання її незаконною. Крім того, вказують, що Управління ДАБІ у Сумській області всупереч вимогам Закону не здійснювало перевірку декларацій про готовність обєктів, а також не обстежило на місці обєкт, який знаходиться в багатоквартирному будинку. Посилаючись на ч. 2 ст. 382 ЦПК України, позивачі вказують, що відповідачка порушила їх права власників, вчинивши самовільний демонтаж сміттєпроводу. Позивачі занепокоєні, що відповідачка самовільно зруйнувала стіну у приміщенні сміттєпроводу і внаслідок її дій можуть настати шкідливі наслідки для всього будинку. В позові зазначено, що договір купівлі-продажу спірної квартири укладений між відповідачами не відповідає вимогам закону, тому такий правочин є незаконним і може бути визнаний судом недійсним, в порядку ст. 215 ЦК України. Крім того, в позові вказується, що при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири відповідачка порушила права свого батька [PERSON] , який проживав в цій квартирі постійно, є особою похилого віку, інвалідом внаслідок ампутації ноги. Батьки відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] набули право користування квартирою, так як заселилися і проживають в ній за згодою власника і в якості членів сім`ї власника. А тому позивачі просять суд: визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване Реєстраційною службою Сумського міського управління юстиції Сумської області 27 липня 2016 року за номером 24654907 на імя [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 07 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу зобовязати [PERSON] привести приміщення сміттєпроводу і сміттєпровід у первісний стан; стягнути з відповідачки [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору та правової допомоги. Представник позивачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] - в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить суд позов задоволити. Повідомив суду, що [PERSON] , батько відповідачки [PERSON] помер [INFO] . Відповідач [PERSON] , його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в задоволенні. Пояснили суду, що відповідачка [PERSON] провела реконструкцію належної їй на праві власності квартири відповідно до проектної документації з оформленням всіх необхідних дозволів на реконструкцію, декларацій, погоджених в установленому законом порядку в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Також зазначили, що договір купівлі-продажу був укладений між [PERSON] та [PERSON] , а тому не зрозуміло, яким чином цей договір купівлі-продажу порушує права сусідів, які не є сторонами даного договору. Крім того, позивачка [PERSON] взагалі не проживала у вказаній квартирі, так як вже тривалий час мешкає та працює за кордоном, а третя особа - [PERSON] навіть ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі, а на даний час він вже помер [INFO] . Відповідач [PERSON] пояснив, що квартира була придбана ним через квартирне агенство. Пояснили також, що в даній справі існують інші мотиви, а саме: спір між сестрами [PERSON] та [PERSON] щодо права власності на дану квартиру і цей спір у них давно, ще до смерті батька, який помер [INFO] . Відповідачка [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, за адресою зазначеною в позовній заяві, до суду не з`явилася. Одночасно також була повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник 3-ї особи Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В письмових поясненнях зазначив, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності. Процедуру виконання будівельних робіт визначено Порядком виконання будівельних робіт. Загальні засади прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначені ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с.130-138 т.1). Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Зі змісту ч. 1 ст. 11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] 30 травня 2014 року, з метою реконструкції житлової квартири за адресою: [ADDRESS] (власником якої була на момент реконструкції), звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області за отриманням декларації про початок виконання будівельних робіт. Дана декларація була зареєстрована в інспекції ДАБК у Сумській області (а.с.131-132 т.1). 21 липня 2014 року в інспекції ДАБК у Сумській області було зареєстровано Декларацію про готовність обєкта до експлуатації Як вбачається з копії Декларації про готовність об`єкта до експлуатації загальна площа двокімнатної квартири, в які проведено реконструкцію, склала 56,09 кв. м, житлової 30,0 кв. м. (а.с.133-135т.1). Як наслідок, [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру загальною площею: 56,09 кв м., житловою 30,0 кв. м. (а.с.24т.1), яке зареєструвала у відповідності до діючого законодавства в Реєстраційній службі Сумського міського управління юстиції Сумської області 24 липня 2014 року (а.с.25 т.1). З наданих письмових доказів, судом встановлено, що позивачі зверталися до Сумського міського голови щодо законності реконструкції квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, однак з документу не вбачається дати звернення, чи було дане звернення прийнято до розгляду Сумським міським головою та які результати його розгляду (а.с. 17т.1). Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2016 року Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області на звернення [PERSON] надало письмову відповідь про те, що роботи з реконструкції квартири за адресою: [ADDRESS] проводилися у період з 01 липня 2014 року по 21 липня 2014 року. Проведеною перевіркою було встановлено факт недотримання замовником [PERSON] вимог чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме: відсутність розробленого робочого проекту (а.с.16 т.1). В даній відповіді УДАБІ є посилання на відповідь проектувальника ФОП [PERSON] на запит Управління ДАБІ, з якого вбачається, що на замовлення [PERSON] проектувальником ФОП [PERSON] розроблялася проектна документація, стадія ескізний проект. Робочий проект по даному обєкту ним не розроблявся (а.с.16 зворот т.1). Частиною 7 ст. 376 ЦК України визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Крім того, в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). В рамках даної справи сторонами не ставилось питання щодо призначення судово-будівельної чи іншої експертизи для визначення істотного відхилення від проекту, істотного порушення будівельних норм і правил, тощо, а суд не може перебирати на себе відповідні повноваження. Стосовно позовної вимоги щодо зобовязання відповідача [PERSON] привести приміщення сміттєпроводу і сміттєпровід у первісний стан, слід зазначити наступне: Так в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. В судовому засіданні позивачі не надали суду належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України, в обґрунтування своєї позиції щодо порушення їх прав внаслідок здійснення власником реконструкції квартири [ADDRESS] , що в свою чергу позбавляє суд застосувати положення ст. 391 ЦК України, та задовольнити позов в частині зобовязання привести приміщення у первісний стан. Тобто, якщо відповідачка [PERSON] і втрутилась у спільну власність всіх власників квартир (мусоропровід) в будинку [ADDRESS] , то з позовом до останньої на захист порушеного права повинні звертатися всі власники квартир, а не лише позивачі. Щодо позовних вимог в частині визнання договору купівлі продажу квартири недійсним та свідоцтва про право власності недійсним, суд вважає за потрібне зазначити наступне: З наданої копії договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Даний договір було укладено та посвідченого приватним нотаріусом 07 червня 2016 року (а.с.21т.1). З договору вбачається, що квартира має наступні характеристики: загальна площа 56,09 кв. м., житлова площа 30,0 кв. м.. За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обовязкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі формальне порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. Суду позивачами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не було надано допустимих та належних доказів того, що їх право порушено укладеним між [PERSON] та [PERSON] договором купівлі-продажу квартири, та свідоцтвом про право власності на квартиру. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необгрунтований і задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed