Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON]І.), в якому просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою №97 в будинку №56 по вулиці Єгорова в м.Кропивницький, зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що 28 грудня 1996 року позивач [PERSON] отримав ордер на жиле приміщення за №996 на право заняття жилого приміщення на підставі рішення ВМР №874 від 25.12.1996 року разом з членами своєї сім'ї, яка (сім'я) складалася з чотирьох осіб: наймача, дружини та двох дітей. У липні, 1998 році позивачу [PERSON] було видано свідоцтво Кіровоградської міської ради народних депутатів про право власності на житло за №25803, в якому зазначено, що квартира за адресою [ADDRESS] зареєстрована в Кіровоградському БТІ по праву особистої власності за [PERSON], при цьому, в реєстрову книгу записані також [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тим самим, квартира за зазначеною адресою була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказали, що відповідач [PERSON] зареєстрована та проживала у вказаній квартирі з моменту вселення в січні 1997 року до жовтня 2011 року, та в подальшому остання створила свою сім'ю та змінила місце проживання, та з того часу по теперішній час в квартирі не проживає, у зв'язку з чим вона фактично та юридично втратила право на користування квартирою за адресою [ADDRESS], внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік. Окрім того, зазначили, що виникають проблеми із сплатою комунальних послуг та оформленням пільг на право отримання щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг позивачами, а також припускають, що може виникнути і інша проблема, а саме, коли з відповідача за рішенням суду буде стягнуто борг і виконавці прийдуть описувати майно саме за зареєстрованим місцем проживання відповідача. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду 30 липня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом в судове засідання сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави позову, просив позов задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, судом повідомлялися про час та місце судового розгляду справи, від позивача [PERSON] надійшла заява, зареєстрована в суді за вх.№9387 від 15.04.2019 року, в якій просила розглянути справу за її відсутності в судовому засіданні, позивач [PERSON] заяв, клопотань до суду не подавала, при цьому, за твердженням позивача [PERSON] останнім відомо про розгляд даної справи, в якій вони є позивачами, враховуючи також спільне подання позивачами позову (процесуальна співучасть), суд вважає можливим розгляд справи за даної явки позивачів в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, заперечення, відзив на позов до суду не надходили. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], оцінивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися позивачі, виходячи з положень ст.\~12\~та ст.\~13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачам слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу [PERSON] 28 грудня 1996 року з сімєю із 4-ох осіб: [PERSON] дружина, [PERSON] донька, [PERSON] донька, - було видано ордер на жиле приміщення №996, а саме: на право заняття жилого приміщення квартири [ADDRESS] (на даний час м.Кропивницький). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06 липня 1998 року, виданого Кіровоградською міською радою народних депутатів на підставі розпорядження від 06.07.1998 року №25803, на якому вчинено реєстраційний напис Кіровоградським ООБТІ та записано в реєстрову книгу за №30816/110, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON], [PERSON] та [PERSON], при цьому, зазначена квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Крім того, згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області місце проживання [PERSON], [INFO], з 09.07.2008 року зареєстровано за адресою [INFO]. В свою чергу, звертаючись до суду з зазначеним позовом, та посилаючись як на правову підставу позову на ч.2 ст.405 ЦК України, позивачі просили визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №97 в будинку №56 по вул.Єгорова у м.Кропивницькому з тих підстав, що відповідач не проживає в зазначеній квартирі без поважних причин понад один рік. Поряд з цим, судом відзначається, що відповідно до частини другої\~статті 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає постійно в квартирі [ADDRESS], при цьому, судом також встановлено, і зазначене не спростовано позивачем [PERSON], що їй (відповідачу) чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою з боку позивачів, що встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 03 квітня 2018 року (справа №405/111/18), яким позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням було задоволено. Зобовязано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою №97 в будинку №56 по вулиці Єгорова в м.Кропивницький шляхом надання [PERSON] ключів від квартириПри цьому, судом також відзначається, що про зазначене судове рішення суду стало відомо з компютерної програми документообігу суду «Д-3», позивачі в свою чергу, не повідомили суд про наявність зазначеного судового рішення, в той час як положення ЦПК України зобовязують учасників справи добросовісно користуватися процесуальними правами. Частиною першою\~ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~\~мають у приватній власності\~\~будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для\~\~ особистого проживання\~\~і\~\~проживання\~\~членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб. При цьому, встановлено, що квартира№97 в будинку №56 по вул.Єгорова у м.Кропивницькому, є спільною сумісною власністю позивачів та відповідача, так як вона (квартира) була приватизована останніми згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», тим самим, відповідач [PERSON] є співвласником вказаної квартири, зокрема, ј частини квартири. Частинами першою, другою\~ст.319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до\~статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Аналізуючи зазначені вище правові норми, судом відзначається, що відповідач не втратила право власності\~\~на вказану квартиру, в силу вимог статей\~319,\~321 ЦК України, у звязку з чим співвласник квартири не може бути позбавлений права користування житлом. З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки положення частини другої\~статті 405 ЦК України\~не розповсюджуються на\~\~спірні\~\~правовідносини, більш того, зазначені позивачами обставини про те, що відповідач без поважних причин була відсутня в квартирі за місцем своєї реєстрації понад один рік, не свідчать про відмову відповідача від права власності на нерухоме майно (1/4 частину квартири) та не є підставами для припинення права власності на нього, на підставі чого в задоволенні позову позивачам слід відмовити у звязку з його безпідставністю. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: dismissed