Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивачка 07.11.2016 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], за якою просила визнати недійсними договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]; визнати недійсною розписку від 03.04.2015 року, вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування позовних вимог відзначила, що їй стало відомо що [PERSON] надав позику - грошові кошти в розмірі, еквівалентному 130 000,0 (сто тисяч) тисяч доларів США [PERSON] та [PERSON], зобовязавшись повернути їх до 01 вересня 2015 року, про що начебто було складено розписку від 3 квітня 2015 року. Проте, вона як дружина [PERSON] (у шлюбі з 15.10.2005 року) при складанні розписки від 03.03.2015 року присутньою не була та письмової згоди не надавала. Про існування розписки їй стало відомо у жовтні 2016 року. Грошові кошти, які начебто отриманні [PERSON] та [PERSON] від [PERSON], в інтересах сімї [PERSON] чи на її потреби не використовувались. Позивачка, вважаючи, що договір позики фактично створює обовязки не лише [PERSON] та [PERSON], а й для неї як законної дружини [PERSON], та є таким, що укладений без її згоди, посилаючись на ст.ст. 177, 1046, 1046 ЦК України, ст.. 63, 65 СК України, звернулась до суду з дійсним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 16.12.2016 року) позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Вважає, оскільки при укладенні договору позики у вигляді розписки від позивачки як дружини [PERSON] не було отримано нотаріально посвідченої згоди на укладення даного договору, згідно вимог ст.. 63, 65 СК України, договір позики та розписка є недійсними. Представник позивачки повідомити на що саме брались кошти чоловіком позивачки не змогла, лише зазначила, що отримані кошти в інтересах сімї витрачені не були. При цьому заперечувала факт обізнаності укладання її чоловіком в той же день 03.04.2015р. договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Чорноморська аграрна група». Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності) у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування правової позиції надавши до суду письмові заперечення. Вказав, що [PERSON], укладаючи договір позики з [PERSON], діяв за згодою своєї дружини [PERSON], що підтверджується наступним. 03 квітня 2015 року, в день, коли була надана [PERSON] позика, [PERSON] придбав частку в статутному капіталі ТОВ «Чорноморська аграрна група» вартістю 1 919 190, 00 гривень, що становить 100% статутного капіталу Товариства в порядку, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним між Берназ - [PERSON], як представником власника ТОВ «Чорноморська аграрна група» та [PERSON]. Цей договір укладався за письмовою згодою дружини [PERSON] - [PERSON], про що зроблена відмітка в п.7. договору. Вважає, що метою зайняття [PERSON] підприємницькою діяльністю є, зокрема, і інтереси сім'ї - отримання доходів від такої діяльності для наповнення сімейного бюджету. Посилалася на те, що отримавши від [PERSON] грошові кошти, у [PERSON] виникли зобовязальні, а не речові правовідносин за участю одного з подружжя. Той з подружжя, хто укладає договір позики, не розпоряджається майном, а бере на себе обовязок щодо повернення предмета позики. Також, вважає, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту цивільних прав, вона не може просити визнати повністю недійсним такий договір. Представник [PERSON] [PERSON] (діє на підставі довіреності від 10.12.2015 року) у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила задовольнити позов. Зазначила, що дійсно згоди на укладення договору позики позивачка не надавала. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд з урахуванням вимог ст.. 169 ЦПК України, за згодою осіб, які брали участь у справі, ухвалив слухати справу за відсутності третьої особи [PERSON], сповіщеного належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори.\~\~ У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до норм ст. ст.\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. З матеріалів справи судом встановлено, що 03 квітня 2015 року [PERSON] було надано [PERSON] та [PERSON] позику у вигляді розписки - грошові кошти у розмірі еквівалентному 130 000,0 (ста тридцяти) тисячам доларів США. При цьому окремий від розписки договір позики відсутній. Вищевказану грошову суму в еквіваленті 130 000, 00 доларів США у гривні по курсу НБУ до долара США на день виплати Відповідачі зобовязались виплатити в строк до 01 вересня 2015 року. Зазначені обставини підтверджуються складеною [PERSON] власноруч та підписаною [PERSON] та [PERSON] у присутності двох свідків розпискою від 03.04.2015 року, а також не заперечували представники сторін. Позивачка як дружина [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №237403 від 17.07.2015 року) просила визнати договір позики та розписку від 03.04.2015 року недійсними з тих підстав, що нотаріально посвідченої згоди на укладення такого договору вона не надавала. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно до ст.16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним; За змістом частини першої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6\~статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом\~статті 60 СК\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Відповідно до змісту\~ст. 65 СК України\~при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою\~статті 219 ЦК України\~у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Між тим, обізнаність другого з подружжя про джерела надходження коштів і їх подальше використання на потреби сімї за його мовчазної згоди повинні розцінюватись як схвалення таких дій того з подружжя, який уклав договір і використав отримане за ним в інтересах сімї, і, відповідно, повинно бути підставою для виникнення спільного майнового обовязку. При цьому суд враховує, що навіть у разі якщо суд встановить, що такі дії один із подружжя вчинив без згоди другого з подружжя, це може бути підставою для звільнення того, хто не давав згоди, від солідарного майнового обовязку лише тоді, коли суд встановить, що сторони такого договору діяли недобросовісно. Відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6\~статті 3 ЦК України\~до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вбачає, що 03 квітня 2015 року, в день, коли була надана [PERSON] позика, [PERSON] придбав частку в статутному капіталі ТОВ «Чорноморська аграрна група» вартістю 1 919 190, 00 гривень, що становить 100% статутного капіталу Товариства в порядку, що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним між Берназ - [PERSON], як представником власника ТОВ «Чорноморська аграрна група» та [PERSON]. Цей договір укладався за письмовою згодою дружини [PERSON] - [PERSON], про що зроблена відмітка в п.7. договору. Представник позивача пояснити, за які кошти була придбана дана частка в статутному капіталі товаристві не змогла. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору позики та розписки від 03.04.2015 року з підстав, зазначених в позовній заяві. Суд вбачає мовчазну обізнаність позивачки про позичені кошти, та враховує, що відсутність нотаріальної згоди позивачки не може бути підставою для визнання договору позики недійсним у повному обсязі. Згідно положень\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON].

Outcome: dismissed