Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивачка 15.03.2017 року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 01.07.2008року вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19.01.2017року. Вказує, що за час даного шлюбу у них народився син [PERSON], 03.05.2010року народження, який на даний час проживає разом нею у будинку її батька. Стверджує, що з часом відносини з відповідачем у них погіршилися і вже більше двох років вони разом не проживають. Відповідач проживає окремо, участі у вихованні сина не приймає, матеріально не допомагає та жодних коштів на його утримання не дає. Зазначає, що відповідач має достатні матеріальні прибутки, періодично і часто виїжджає за кордон, немає на утриманні інших дітей чи непрацездатних та похилого віку осіб. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини сина [PERSON], 03.05.2010року народження, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій зазначає, що позов визнає та просить суд розглянути справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 01.07.2008року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19.01.2017року. За час даного шлюбу у них народився син [PERSON], 03.05.2010року народження, який проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 19.01.2017року, копією свідоцтва про народження дитини [PERSON], довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради №749 від 28.02.2017року. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки несуть рівний обовязок по утриманню дітей до досягнення ними повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки обовязок по утриманню дитини покладається на обох батьків, між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину та весь тягар по її утриманні лежить на позивачці, є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки обовязок по утриманню дітей покладається на обох батьків, між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину та весь тягар по утриманню дитини лежить на позивачці, є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його сина до досягнення нею повноліття. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. З огляду на вищенаведене, враховуючи стан здоровя та матеріальне становище відповідача та дитини, зокрема те, що відповідач є працездатним, інших осіб, які б перебували на його утриманні не має, його дохід носить мінливий та нерегулярний характер, також беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» для дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня становить 1777 гривень, та те, що відповідач погодився на визначений позивачкою розмір аліментів, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та визначити відповідачу [PERSON] аліменти на утримання його сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Виходячи з вимог ст.367 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити до негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивачка [PERSON] відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» при предявленні даного позову звільнена від сплати судового збору у розмірі 640 гривень, то такий відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути в дохід держави з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved