Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із спільною позовною заявою, в якій прохають визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 47 в будинку № 17 по вул. Добровольського у м.Комсомольську (Горішні Плавні) Полтавської області. Заявлені вимоги мотивують тим, що відповідач з 2000 року у житловому приміщенні не проживає за власним бажанням, помешканням не користується, її особисті речі у квартирі відсутні, постійно мешкає у Російській Федерації разом із батьком. Ухвалою суду від 23.12.2016 року (а.с.49) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Орган опіки та піклування м.Горішні Плавні. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, звернувшись із відповідними клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги ними підтримані повністю. Про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник органу опіки та піклування, наполягаючи на врахуванні інтересів неповнолітньої дитини, вирішення спору залишив на розсуд суду. Будучи опитаною за міжнародним судовим дорученням, за місцем проживання, у присутності законного представника, відповідач [PERSON] позов визнала у повному обсязі, проти слухання справи за її відсутності не заперечувала. \~Законний представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши приєднані до справи письмові докази, судом встановлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 09.11.2008 року Комсомольською державною нотаріальною контрою (а.с.4,5) позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] у рівних частках (по ? частці спадкового майна). Згідно з наданою КЖЕП № 2 довідкою, за адресою [ADDRESS] є зареєстрованими позивач [PERSON] та в якості члена її сімї (донька) відповідач [PERSON] Постановою Верховної ради України від 19 травня 2016 року місто Комсомольськ перейменовано на місто Горішні Плавні, Як убачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] починаючи з 2004 року постійно проживає у [INFO] Російської Федерації (ас.12), та у період з 01.09.2006 року по 26.06.2015 року остання навчалась у МКЗУ Верхєтишанська СЗШ ім.В.А.Фуфаєва (а.с.10). Виходячи із змісту документів, складених компетентним судом за міжнародним судовим дорученням, відповідач, обставин викладених у позові щодо постійного проживання на території Російської Федерації, не заперечувала. Встановивши всі обставини справи та виходячи із досліджених письмових доказів, суд вважає предявлений позов обґрунтованим, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормою ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, предявивши разом із тим вимогу щодо позбавлення права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення особи померлою. За змістом ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону і втрачають право у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. За змістом ст.ст.10, 60, 61 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву або у письмовій заяві, адресованій суду. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, проаналізувавши надані письмові докази, та враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт не проживання відповідачем у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст.405 ЦК України строки без поважної причини, з огляду на що предявлений позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved