Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

позивачка 12.10.2016р. надіслала поштою до Голосіївського районного суду м.Києва позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Обухівського районного суду м.Києва від 04.07.2013р. шлюб з відповідачем було розірвано. Від цього шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Відповідач проживає окремо від неї та дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Оскільки відповідач, крім постійного місця роботи, має додаткові заробітки, вважає, що він має сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн щомісячно до досягнення донькою повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Пояснила, на утримання дитини витрачає 6000-7000 грн щомісяця - на харчування, одяг, взуття, навчання, лікування та інші потреби дитини. Вона працює, отримує заробітну плату близько 4000 грн щомісяця, матеріально утримувати доньку їй допомагають її батьки. Відповідач до червня 2016 добровільно щомісяця перераховував на її банківський рахунок кошти на утримання доньки в розмірі 600-800 грн. Звернулася з позовом про стягнення аліментів у зв»язку з припиненням надання ним матеріальної допомоги на утримання доньки. Після подання позовної заяви відповідач з листопада 2016р. перераховує на її рахунок в банку кошти на утримання доньки в сумі 1000 грн щомісяця, останній платіж здійснив в 20-х числах лютого 2017р, проте кошти у вказаній сумі є недостатніми для утримання дитини. Наполягала на стягненні аліментів з відповідача саме в твердій сумі, посилаючис на те, що під час спільного проживання сторін відповідач крім постійної роботи мав додаткові неофіційні заробітки. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що з 2013р. до добровільно надавав позивачці кошти на утримання доньки в розмірі 600-800 грн. В червні 2016р. втратив роботу тому не надавав позивчці кошти на утримання доньки. Після влаштування на роботу він з листопада 2016р. по даний час перераховує на банківський рахунок позивачки кошти на утримання доньки в сумі 1000 грн щомісяця, останній платіж здійснив в 20-х числах лютого 2017р. Наразі отримує заробітну плату в розмірі 4000 грн щомісяця. Інших доходів не має. Погоджується сплачувати позивачці за рішенням суду аліменти на доньку в розмірі ? заробітної плати, або в сумі 1200-1300 грн щомісяця. Вважає заявлену позивачкою суму аліментів завищеною та необгрунтованою. На його думку, розмір коштів на харчування доньки може становити 1500грн щомісяця, на інші потреби дитини - 1500грн щомісяця. Також пояснив, що інших утриманців крим доньки [PERSON] не має, на хронічні захворювання ні він, ні дитина не страждає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких мотивів. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували в шлюбі, зареєстрованому 13.09.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області. Рішенням Обухівського районного суду м.Києва від 04.07.2013р. шлюб сторін розірвано. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Сторони проживають окремо. Відповідно до ст.180 СК України, відповідач зобов'язаний брати участь в утриманні неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] до досягнення нею повноліття. Відповідач до червня 2016 добровільно щомісяця перераховував на банківський рахунок позивачки кошти на утримання доньки в розмірі 600-800 грн. Припинив надавати відповідні кошти у зв»язку зі звільненням з роботи. Після звернення позивачкою в суд з даним позовом, відповідач працевлаштувався та з листопада 2016р. перераховує на банківський рахунок позивачки кошти на утримання доньки в сумі 1000 грн щомісяця, останній платіж здійснив в 20-х числах лютого 2017р. Зазначені обставини, як такі, що визнані сторонами, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Разом з тим, суд вважає, що утримання, що надає відповідач позивачці на доньку, для дитини сторін є недостанім. Відповідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповдача аліментів на утримання спільної доньки сааме в твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку, тому суд, виходячи зі змісту визначеного ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності, визначає спосіб стягнення аліментів саме в твердій сумі. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України, ураховує: стан здоров»я дитини сторін та відповідача, які не страждають на хронічні захворювання, що потребували б періодичних витрат; матеріальне становище дитини - розмір доходу матері дитини - позивачки, який складається із заробітої плати, що з січня 2017р. нараховується в розмірі 5400,00грн (стверджується довідкою ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «ЕКМІ» від 23.02.2017р.); матеріальне становище відповідача, який, з урахуванням віку (1983 р.н.) та стану здоров»я є працездатним, з 17.10.2016р. працює в ПП «Арт Інтер»єр» на посаді начальника відділу постачання, йому нараховується заробітна плата з січня 2016р. в розмірі 4300,00 грн (стверджується довідками ПП «Арт Інтер»єр» від 03.01.2017р. та від 23.02.2017р.), наразі отримує заробітні плату в розмірі 4000 грн, інших утриманців не має. Суд також враховує повідомлений позивачкою в судовому засіданні розмір фактичних витрат на утримання дитини та на своє утримання. Разом з тим наданий позивачкою розрахунок коштів на утримання дитини суд вважає обгрунтованим частково, оскільки позивачкою не доведено в судовому засіданні необхідність придбання сезонного верхнього одягу та сезонного взуття у подвійній кількості. З урахуванням зазначених вище обставин, а також визначеного ст.180 СК України обов»язку обох батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін на користь позивачки у розмірі 2 000 грн щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, суд ураховує, що згідно пояснень сторін, відповідачем з листопада 2016р. перераховуються позивачці кошти на утримання доньки в розмірі 1000 грн щомісяця, тому суд вважає за необхідне врахувати зазначену обставину та період сплати відповідачем коштів у вказаному розмірі - від дня пред»явлення позову до постановлення рішення в даній справі, у зв»язку з чим вважає стягнути аліменти з відповідача у зазначеному вище розмірі не від дня пред»явлення позову - 12.10.2016р., а з 12.12.201р. Згідно ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial