Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просили визнати за ними право власності на земельну ділянку, площею 8,42 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказували, що після смерті [INFO] їм у спадок залишилася зазначена ділянка, на яку в 2007 році кожен з них отримав по свідоцтву про право власності в порядку спадкування - по ? частині кожен. Однак потім вони не оформили нового Державного акту на своє ім'я і таким чином не зареєстрували своє право власності на землю, оскільки на той час правовстановлюючим документом про право приватної власності на земельну ділянку був саме Державний акт. В то й же час в теперішній час змінилося законодавство і вони не мають змоги зареєструвати право власності на землю на підставі тих документів, що у них є в наявності. Посилаючись на те, що вони прийняли спадщину після смерті [INFO] і отримали свідоцтва про право власності на землю, але не мають змоги її зареєструвати, хоча земельна ділянка перейшла до них в порядку спадкування, тому просили визнати за ними право власності на неї - по ? частці за кожним. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачів на адресу суду надійшли заяви з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання також не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. 3 жовтня 2003 року померла громадянка [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 8,42 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області Ділянка належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-МК № 030462, виданого Грейгівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 25 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 134. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після її смерті були син - [PERSON] та її чоловік - [PERSON]. Вони прийняли спадщину та 22 березня 2007 року отримали свідоцтва про спадщину за законом на зазначену ділянку - кожному по ? частці. Вподальшому на підставі цих свідоцтв вони повинні були зареєструвати своє новонабуте право власності на землю та оформити новий Державний акт. Однак не вчинили цього. В той же час зі зміною законодавства (прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пп. 16, 23 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 703 від 22 червня 2011 року та ін.) вони не мають в даний час можливості зареєструвати своє право власності на придбану в порядку спадкування земельну ділянку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала за життя [INFO], і ця ділянка в порядку спадкування перейшла до позивачів - по ? частці кожному, а тому за ними необхідно визнати право приватної власності на неї. Враховуючи викладене,

Outcome: approved