Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 02 травня 2010 року у Городецькій сільській раді Володимирецького району Рівненської області, актовий запис №11, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вони з відповідачем [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 травня 2010 року, однак на даний час між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння, вони не підтримують сімейно - шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, відповідач зловживає алкогольними напоями, застосовує відносно неї та дочки фізичне насильство, тому просить шлюб розірвати. Також вказала, що відповідач у добровільному порядку допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає, хоча має таку можливість, а її доходів для належного утримання дитини не вистачає, тому просить стягнути із [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, із зазначених у позові підстав просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу не визнав, просив відмовити у задоволенні цієї вимоги, зазначивши, що, на його думку, сім`ю можливо зберегти, при цьому вказав, що згідний сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Підставами для такого висновку суду є наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 травня 2010 року. Від спільного проживання в шлюбі, сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно з ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивачка [PERSON] наполягає на розлученні, миритися не бажає, вказує на неможливість спільного проживання, збереження шлюбу, при цьому зазначає, що у них з відповідачем склалися неприязні стосунки, останній зловживає алкогольними напоями, застосовує відносно неї та дочки фізичне насильство, також зауважує, що вони з відповідачем не підтримують сімейно - шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,2 ст.182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи матеріальне становище сторін, а також те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, про що просить позивачка, суд вважає за необхідне, в даному випадку, визначити аліменти, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову - 27 травня 2020 року.

Outcome: approved