Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивачі звернулись в суд із позовом до відповідача про встановлення факту належності [PERSON] ([INFO]), який помер 28.11.2014 року, договору № 315 від 18.06.1954 року на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою посвідченого Житомирською міською державною нотаріальною конторою 19.06.1954 року, реєстраційний номер 2-6258, про визнання за позивачами право власності, по 1/3 частині за кожним, на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], яке складається з 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Паровозний, 26/93, та земельної ділянки, площею 0, 0428 га, яка знаходиться за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Паровозний, 26/93, оскільки нотаріусом було відмовлено у оформленні спадщини із-за відсутності всіх правовстановлюючих документів. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав повністю із викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю з тих підстав, що позивачі не використали досудовий порядок урегулювання спору. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18.06.1954 року житлове управління виконкому Житомирської міськради депутатів в особі головного інженера Житлового управління [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] ( під час будівництва «забудовники», після «власники»), на основі рішення виконкому міськради № 304 від 20.05.1954 року про відвід земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, заключили договір про наступне: Житлове управління відводить забудовникам ділянку комунальної землі, площею 600 кв. м для індивідуального будівництва житлового будинку за адресою: м. Житомир, пров. Паровозний, 26. Даний договір нотаріально посвідчений державним нотаріусом [PERSON], Житомирської міської державної нотаріальної контори, від імені Житомирської міської житлової Управи, підпорядкованої Житомирському комунальному господарстві 19.06.1954 року (підтверджується дублікатом договору, що має силу оригіналу про право на забудову будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 18.06.1954 року). Крім того, згідно довідки №3607 від 17.06.2015 року КП «Житомирського обласного міжміського бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, право власності станом на вищевказане нерухоме майно станом на 31.12.2012 року було зареєстровано за [PERSON], на підставі договору №315 на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою посвідченого Житомирською міською державною нотаріальною конторою 19.06.1954 року за реєстраційним номером №2-6258. [PERSON] являється рідним дядьком позивачів по справі, що підтверджується рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 10.03.2015 року по справі № 295/258/15-ц за заявою [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. Батько позивачів, [PERSON] помер 16.09. 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП №202117 від 17.09.2002 року. Після смерті батька, один із позивачів, [PERSON] набув права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАК № 962041 від 25.06.2003 року на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Паровозний, 26/93, що належала померлому на підставі договору №315 на право забудови і безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Житомирською державною нотаріальною конторою 19.06.1954 року за реєстром №2-6258, зареєстрованого в Житомирському виробничому управлінні по технічній інвентаризації 02.01.1992 року за реєстром №12272. Право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку було зареєстровано [PERSON] 27.08.2003 року, реєстраційний номер 1392687 (підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 1392687 від 27.08.2003 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2014 року). Інша 1/2 частина житлового будинку залишилась у власності спадкодавця [PERSON]. Згідно рішення 25 сесії Житомирської міської ради № 520 від 28.04.2005 року було вирішено виділити [PERSON] та [PERSON], як співвласникам житлового будинку за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Паровозний, 26/93, земельну ділянку, за цією ж адресою, площею 0,1000 га. 21.12.2005 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПА №427061, згідно якого він є власником земельної ділянки, площею 0,0572 га за адресою: м.Житомир, пров. 1-й Паровозний, 26/93, кадастровий номер 1810136600:01:027:0008. Отже в 2005 році [PERSON] скористався своїм правом на приватизацію. Відповідно, інша частина вищевказаної земельної ділянки, площею 0,0428 га, знаходилася у володінні [PERSON] Спадкодавець [PERSON] розпочав процедуру приватизації земельної ділянки лише в 2009 році. Так, 27.01.2009 року [PERSON] було отримано висновок №11/В Управління Держкомзему у м. Житомирі, щодо погодження надання у власність земельної ділянки за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Паровозний, 26\\93, у власність 0,0428 га та в оренду 0,0781 га. Рішенням 35 сесії 5 скликання Житомирської міської ради від 06.11.2009 року №1094 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам м.Житомира» та додатком № 1 до вищевказаного рішення, було вирішено безоплатно передати у власність [PERSON] земельну ділянку за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Паровозний, 26, площею 0,0428 га. Під час виготовлення даного рішення була допущена помилка, яка була виправлена рішенням 41 сесії 6 скликання Житомирської міської ради від 09.12.2014 року №807 «Про приватизацію, передачу в оренду, надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам м. Житомира». Цим рішенням, на підставі клопотання [PERSON] від 30.09.2014, міськрада вирішила внести зміни в п. 6.10 п. 159, 159.1 додатку до рішення міської ради від 06.11.2009 року №1094, і замість виразу «пров. 1-й Паровозний, 26», читати « пров. 1-й Паровозний, 26/93». Це підтверджується і довідкою Житомирської міської ради №2835/13 від 07.11.2014 року. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.12.2014 року виданого на заяву [PERSON], земельна ділянка за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Паровозний, 26/93 має кадастровий номер 1810136600:01:027:0008, категорія землі землі житлової та громадської забудови, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та садиб (присадибна ділянка), площею 0,1000 га. Також у витягу зазначені земельні характеристики, кадастровий план, відомості про право власності. Однак [PERSON] не встиг отримати державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, хоча всі необхідні документи та дозволи для цього він отримав. 28.11.2014 року [PERSON] помер, що підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 252094. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, спадкоємцями якого є позивачі по справ. Згідно довідки №809 від 10.06.2015 року від КП «Виробниче житлове ремонтно- експлуатаційне підприємство №9» Житомирської міської ради, зазначено, що померлий 28.11. 2014 року, [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO]. Те, що саме [PERSON] є власником вищевказаного майна підтверджується дублікатом договору № 315 від 18.06. 1954 року, що має юридичну силу, де зазначено вже правильно імя померлого, а саме [PERSON]. Тобто, зроблена лише орфографічна помилка в імені, із-за чого і виникли труднощі в оформлені спадкових прав. Те, що [PERSON] «Ернаст» і «Ерест» є однією особою підтверджується вищевказаним рішенням суду. Відповідно до ст.328 ЦК України, набуття права власності на підставах, що не заборонені законом, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також відповідно до ст.ст 1216 ,1218,1222,1223 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Отже позивачі є спадкоємцями пятої черги за законом після смерті їх дядька [PERSON], які відповідно до вимог ст.ст. 1268,1269 ЦК України прийняли спадщину, що відкрилась після смерті спадкодавця. Відповідно до вищевказаних правових норм суд визнає право власності на вказану частину житлового будинку та на вказану частину земельної ділянки за спадкоємцями- позивачами по справі. Вказаний висновок суду знаходить своє підтвердження в п.10 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно якого право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Також відповідно до п. 23 вказаної постанови и Пленуму Верховного Суду України, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі викладеного та

Outcome: approved