Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 15 травня 2015 року присуджено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки, на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн., щомісячно, до досягнення сином повноліття. З моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання сина значно збільшився, на даний час спільна дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів. Позивачка позбавлена можливості самостійно забезпечувати неповнолітнього сина ліками, медичними оглядами, які він потребує за станом здоров`я, одягом, продуктами харчування, тощо, відповідач в свою чергу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не сплачує аліменти та не бере участі в додаткових витратах на дитину, не цікавиться розвитком та здоров`ям сина, а тому позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн., щомісяця, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача [PERSON] понесені позивачкою додаткові витрати у сумі 32 069 грн.; стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина періодично, щомісяця, по 2000 грн., для навчання та профілактичного лікування. Ухвалою судді від 16.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, одночасно відповідач не заперечував, щодо збільшення розміру аліментів на утримання сина до твердої грошової суми 1500 грн., надаючи пояснення посилались на обставини, що викладені у відзиві. Відповідач зазначив, що не має реальної можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4 000 грн., щомісячно, сплачувати додаткові витрати, оскільки на даний час перебуває в пошуках роботи, при цьому має на утриманні ще двох неповнолітніх синів, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільного неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з № 24) Відповідно до рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15.05.2015 року, зокрема, визначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 450 грн., щомісячно, починаючи з 27.01.2015 року і до повноліття сина. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів , інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд при розгляді вимог позивачки щодо збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився прожитковий мінімум, а також визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню. У сукупності наведеного, з урахуванням пояснень позивачки, а також доводів відповідача, що на даний час він безробітний однак не перебуває на обліку в центрі зайнятості, враховуючи, що на утримані відповідача також перебувають два неповнолітніх сина від інших жінок, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів, який на думку суду буде необхідним та достатнім збільшенням аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, в розмірі 2500 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону і до повноліття дитини. Приймаючи рішення про стягнення аліментів у вищевказаному розмірі, суд виходив з тієї обставини, що відповідач за віком є працездатною особою, згідно довідки не перебуває на обліку у центрі зайнятості, як особа, що потребує працевлаштування, твердження відповідача щодо неможливості надання аліментів на утримання дитини у розмірі більшому ніж 1500 грн., суд оцінює критично, оскільки суду не надано доказів, що за станом здоров`я, або з інших поважних причин, відповідач не має можливості працевлаштуватись та забезпечувати належний рівень матеріального забезпечення своїм малолітнім дітям. Одночасно, вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат, суд дійшов наступних висновків. Зі змісту позовної заяви, позивачка просить суд стягнути з відповідача частину грошових коштів, понесених на додаткові витрати на неповнолітнього, [PERSON] , [INFO] , а саме дитячий садок на суму 7 058 грн., шкільний одяг, фонд до школи на суму 31 499 грн., лікування на суму 15 581 грн., потреби дитини на суму 10 000 грн., а загалом 32 069 грн., що складає половину понесених нею витрат. Згідно зі ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) Відповідно до ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Таким чином, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат. Тому, заявляючи вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину наперед, необхідно надати докази, суми витрат, які будуть понесені, позивач повинен довести їх необхідність. Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати фактично понесені на лікування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7 790, 50 грн.. При цьому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат, понесених позивачкою по сплаті вартості перебування дитини у дитячому садочку, придбанні одягу та шкільного приладдя, сплати коштів до шкільного фонду, а також потреб у придбанні харчування, підгузків, іграшок та іншого приладдя для малолітньої дитини. Також суд відмовляє у задоволенні вимоги про відшкодування коштів, які позивач просить стягувати щомісяця з відповідача на навчання та профілактичне лікування дитини, оскільки обгрунтування доної вимоги позивачкою ґрунтується на припущенні і не підтверджується відповідними документами щодо такої необхідності. Ззідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial