Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 28 березня 2016 року [PERSON], що є їх представником за довіреністю, звернулась до Приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федоряки О.С. для здійснення нотаріальних дій щодо майна, яке належить їм на праві власності, однак відповідачем було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв'язку із не відповідністю свідоцтва про право на власність виданого нотаріусом Сокольського району Нижегородської області від 30.07.2015 року, а тому просили суд визнати незаконною постанову приватного нотаріуса Федоряки О.С. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.03.2016 року та зобов'язати вчинити певні нотаріальні дії, а саме зареєструвати право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судове засідання представник позивачів не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій позов підтримав та просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федоряка О.С. в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заперечення на позов та просить суд провести розгляд справи за її відсутності . Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засідання встановлено, що позивачі звернулись до приватного нотаріуса для здійснення Державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на 1/4 частини квартири під [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав. Дана квартира залишилася позивачам у спадок від померлого чоловіка та батька [PERSON] та право власності на зазначене майно належить позивачам на підставі свідоцтва про право на власність виданого нотаріусом Сокольського району Нижегородської області від 30.07.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1538. Також встановлено, що приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федоряка О.С. постановою від 29.03.2016 року № 630/02-31 відмовила позивачам у реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно, оскільки свідоцтво про право на спадщину було видано не відповідності до норм Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, а тому зареєструвати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частки квартири під [ADDRESS], виданого нотаріусом Сокольського району Нижегородської області від 30.07.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1538 - не можливо, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом не відповідає чинному законодавству. Крім того, у своїй постанові приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федоряка О.С. посилалася на п. 2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах - право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної сторони на території якої знаходиться це майно. Судом встановлено, що місцем проживанням позивачів на час смерті спадкодавця, [PERSON], було Російська Федерація [ADDRESS]. Згідно із ст. 70 Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Згідно із ст. 72 Закону України «Про міжнародне приватне право» здатність особи на складання і скасування заповіту, а також форма заповіту і акта його скасування визначаються правом держави, у якій спадкодавець мав постійне місце проживання в момент складання акта або в момент смерті. Заповіт або акт його скасування не можуть бути визнані недійсними внаслідок недодержання форми, якщо остання відповідає вимогам права місця складання заповіту або права громадянства, або права звичайного місця перебування спадкодавця у момент складання акта чи в момент смерті, а також права держави, у якій знаходиться нерухоме майно. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне позов задоволити, визнати незаконними дії приватного нотаріуса Федоряка О.С., що полягають у відмові в здійсненні Держаної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на 1/4 частини квартири [ADDRESS] та зобов'язати приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федоряка Ольгу Сергіївну зареєструвати право власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved