Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плюс» та Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» про часткове визнання недійсним договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плюс», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від 09.10.2007 року №2102/1007/71-050 та часткове визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плюс», в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором від 09.10.2007 року. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 09 жовтня 2007 року між позивачем та АКБ « ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», укладено кредитний договір № 2102/1007/71-050, за умовами якого позивач отримав від Банку кредитні кошти в сумі 66000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 09.10.2014 року та сплатою 11,90% річних плати за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором 20.02.2009р. між позивачем та ПАТ « Сведбанк» було укладено договір поруки № 2102/1007/71-050-Р-1 відповідно до умов якого [PERSON] несе солідарну відповідальність з [PERSON] перед кредитодавцем за виконання умов кредитного договору. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсон від 21.02.2012 року у справі за позовом ПАТ «Седбанк» до [PERSON], [PERSON] позовні вимоги Банку повністю задоволено та солідарно стягнуто на користь Банку з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 531770,44 грн. 28.11.2012року між відповідачами укладено договір факторингу №15, та договір про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. за реєстровим № 6970 за умовами якого Банком було відступлено ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» право грошової вимоги до боржників щодо погашення заборгованості, яка виникла на підставі кредитного та іпотечного договорів, зокрема і по кредитному договору, укладеному між Банком та позивачем [PERSON] Позивач вказує, що відступлення права вимоги сплати заборгованості за кредитним договором, відносно якої винесено судове рішення, не відповідає положенням чинного законодавства, яким не передбачено відступлення виконання судового рішення іншій особі. Зазначив, що до укладання спірного договору факторингу Банк вже реалізував своє право грошової вимоги за кредитним договором шляхом звернення до суду з позовом, який судом був задоволений, внаслідок чого Банк отримав статус стягувача, а не кредитора у зобов'язанні. На підставі викладеного позивач вважає, що спірним договором факторингу було передано ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» недійсне право грошової вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, та просить визнати про часткове визнання недійсним договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плюс», в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від 09.10.2007 року №2102/1007/71-050 та часткове визнання недійсним договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28.11.2012року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія Вектор Плюс», в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором від 09.10.2007 року. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. До суду надали письмові заперечення відповідно до яких просили суд розглядати справу без участі їхнього представника. Заслухавши представника позивача, позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.10.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Седбанк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «Омега Банк» (далі - Банк) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №2102/1007/71-050, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 66000 доларів США, зі строком користування до 09.10.2024 року зі сплатою 11,90% річних на придбання житлового будинку. Внаслідок невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, Банк у 2012 році звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсон від 21.02.2012 року у справі за позовом ПАТ «Седбанк» до [PERSON], [PERSON] позовні вимоги Банку повністю задоволено та солідарно стягнуто на користь Банку з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 531770,44 грн. Як встановлено судом, 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (клієнт) та ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №15, відповідно до п.2.1 якого клієнт відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор набуває прав вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. Відповідно до умов договору факторингу визначено, що права вимоги - це права грошової вимоги Банку щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів. Згідно наданого ТОВ «Факторингова компанія Вектор Плюс» витягу з реєстру боржників, до товариства перейшло право вимоги стягнення заборгованості по кредитному договору №2102/1007/71-050 від 09.10.2007 року. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтями 514, 516 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що у зв'язку з невиконанням позивачами зобов'язань за кредитним договором та іпотечному договором згідно вищенаведеного рішення суду у Банку виникло право вимоги до [PERSON], [PERSON] по стягненню заборгованості за кредитним договором, яка включає в себе заборгованість по кредиту, нарахованим відсоткам та пені. Норми чинного законодавства не містять обмежень щодо можливості передачі на підставі договору факторингу права вимоги виконання зобов'язань за кредитним договором та сплати такої заборгованості. Посилання позивача на те, що спірним договором факторингу Банком відступлено виконання судового рішення третій особі не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки спірним договором відступлено Банком Товариству право вимоги сплати заборгованості за кредитним договором, в тому числі й встановленої судовим рішенням. Крім того, укладення спірного договору факторингу, відповідно до положень ст.516 ЦК України, не потребує згоди позивача, як боржника, який зобов'язаний сплатити заборгованість за кредитним договором. Як вбачається з пояснень представників сторін, позивачі заборгованість по кредитному договору не погасили, тому зобов'язання за договором не припинилися. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відповідність оспорюваного договору вимогам законодавства та відсутність підстав, визначених ст.215 ЦК України, для визнання вказаного договору недійсним.

Outcome: dismissed