Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивачка 20.02.2017 року звернулася з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], мотивуючи вимоги тим, що на протязі останніх трьох років відповідач донькою не цікавиться, ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню та утриманню, не приділяє їй належної уваги, не відвідує школу, де навчається донька, не дбає про її стан здоров'я, не надає кошти на утримання дитини. Виходячи з інтересів дитини, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти, оскільки вихованням та утриманням дитини займається виключно вона. В судове засідання позивачка та її представник не з'явились, надіслали на адресу суду заяву в якій просили слухати справу у свою відсутність, позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, а саме позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], просила стягнути аліменти на утримання доньки з відповідача в розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дати подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про слухання справи у відсутність представника третьої особи та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до актового запису про народження № 666 від 09.04.2003 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно характеристики, виданої директором спеціалізованої школи № 239 м. Києва [PERSON], 2003 року народження навчається у 8-Б класі, зарекомендувала себе як старанна учениця. Мама підтримує зв'язок із школою - присутня на батьківських зборах, підтримує зв'язок з класним керівником у телефонному режимі і цікавиться успіхами доньки та попереджає про її відсутність у разі поважної причини або хвороби. Батько зв'язок із школою не підтримує. Згідно довідки Ф-3 №75/136, виданої 08.02.2017 Комунальним концерном комунального сервісу № 75 м. Києва позивачка та її донька [PERSON], 2003 року народження зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] з 22.05.2009. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 10.01.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складений відповідний актовий запис № 2. Орган опіки та піклування Оболонської районної у місті Києві державноїї адміністрації надав висновок за доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Також, у висновку встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Батько дитини підтвердив, що не приймає участі у житті доньки та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Таким чином, встановлено, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріально доньку не утримує, з нею не спілкуються, її життям, здоров'ям не цікавиться. Згідно з ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», ч.2 ст.150 СК України батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей, а за ухилення від виконання своїх обов'язків, відповідно до ст.164 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, слід зазначити, що відповідно до п 2 ч.1 ст.164 СК України однією із підстав позбавлення батьківських прав є саме ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а правовим наслідком позбавлення батьківських прав є звільнення від відповідного обов'язку. Таким чином, суд, відповідно до обставин справи та в інтересах дитини, вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки відповідач як батько повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, матеріально доньку не утримує, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, суду надано достатньо доказів того, що дитина позбавлена батьківського піклування з боку відповідача, позивач здійснює догляд та займається вихованням дитини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно доньки [PERSON], [INFO]. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO], суд приходить до наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки у розмірі достатньому для створення дитині необхідних передумов для розвитку і забезпечення організації її життя, всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В той же час статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, з урахуванням зазначених вище обставин та положень ст. ст. 182, 191 СК України, суд вважає за необхідне задовольнити позов, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] в розмірі 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20.02.2017 року.

Outcome: approved