Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до Григорівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, [PERSON] про визнання за ними права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по [ADDRESS] в порядку спадкування, що залишилася після смерті їхньої матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] року померла їхня матір [PERSON], про що 23 червня 2015 року виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області складено актовий запис №12. Померла за життя набула у власність житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по [ADDRESS]. Вказаний будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.10.1999 року, виданого Григорівською сільською радою Чаплинського району Херсонської області на підставі відповідно рішення від 21.10.1999 року. За життя, померла зробила заповітне розпорядження, яким на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] належний їй житловий будинок, який розташовано по [ADDRESS]. У свою чергу [PERSON], будучи непрацездатною дочкою померлої, також має право на обов'язкову частку у спадщині, та фактично спадщину прийняла, оскільки на момент смерті проживала разом зі спадкодавцем. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачі отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті [PERSON] у зв'язку з не відповідністю правовстановлюючого документа вимогам ст.. 47 Закону України «Про нотаріат», а саме наявність у ньому дописування, а також невідповідність даних власника вказаних в свідоцтві про право власності, даним вказаним у свідоцтві про смерть матері позивачів. Просили суд визнати за ними, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташовано по [ADDRESS], що залишився після смерті [PERSON] відповідно до часток, що визначаються з урахуванням ст.. 1241 ЦК України. В судове засідання позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив позов задовольнити та справу розглянути без його участі. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явилася, подавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач - представник Григорівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, подавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без представника селищної ради. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв'язку з викладеним, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст.3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року та її матір'ю була [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO] року та його матір'ю також була [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.10.1999 року, виданого виконкомом Григорівської сільської ради та зареєстрованим Каховським БТІ за реєстровим №31 28.10.1999 року, [PERSON] на праві власності належав житловий будинок, садибного типу з надвірними будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]. Відповідно до даного свідоцтва, таке було видано на ім'я [PERSON] та в подальшому здійснено виправлення шляхом допису на свідоцтві що таке видано на ім'я [PERSON]. 08 грудня 1995 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яким заповідала належний їй житловий будинок по [ADDRESS]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року в с. Григорівка Чаплинського району Херсонської області, про що виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області складено актовий запис №12 від 23.06.2015 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, а згідно ст.. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як встановлено судом, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], діючи відповідно до ст.. 1270 ЦК України, у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті їхньої матері та нотаріусом Чаплинської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа 160/2015. Крім того до нотаріальної контори [PERSON] подано заяву про відмову від спадщини. Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON], будучи непрацездатною дочкою спадкодавця, на момент смерті матері проживала разом з нею та вела спільне з померлою господарство, що підтверджується довідкою Григорівської сільської ради Чаплинського району Херсонської області №1064 від 15.09.2017 року Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз'яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. 27 жовтня 2017 року постановою державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області Заворотченко А.І. спадкоємцю [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться на території Чаплинської селищної ради за адресою: [ADDRESS], що належав померлій [INFO] року [PERSON], у зв'язку з тим, що ними подано правовстановлюючий документ, що оформлений неналежним чином та містить допис, посвідчений неналежним чином. У свою чергу, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Зокрема, згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], який за життя належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва [NUMBER] про право власності на житловий будинок від 28 жовтня 1999 року, та враховуючи, що за життя остання заповідала даний будинок [PERSON], а [PERSON], як непрацездатна дочка померлої, у відповідності до ст.. 1241 ЦК України, незалежно від змісту заповіту, має право на половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), тому позов про визнання права власності на частки житлового будинку підлягає задоволенню. За відсутності вимоги про стягнення судового збору з відповідача, з врахуванням положень ст.. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved