Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], треті особи - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на спадкове майно, а саме, просять визнати за ними право власності по 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO] р. Свої вимоги обґрунтовують тим, що після його смерті відкрилась спадщина за законом на даний житловий будинок. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказаний житловий будинок. У судове засідання позивачі не з'явилися, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнали та проти його задоволення не заперечують. Представник третьої особи - Тернопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Представник третьої особи - Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. При розгляді справи судом встановлено наступне. [INFO] року помер чоловік та батько позивачів - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], зареєстроване Чистилівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України, актовий запис № 06. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] належать до спадкоємців першої черги по закону, а саме: [PERSON], як дочка померлого, свідоцтво про народження серія [NUMBER], зареєстроване 19.03.1977 р. в с. Плотича Чистилівської с/ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №21, та [PERSON], як дружина померлого, свідоцтво про одруження серія [NUMBER], зареєстроване 27.05.1967 р. Чистилівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 6. 20 березня 2017 року на житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами, який розташований в [ADDRESS] Тернопільського району Тернопільської області, Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, був виготовлений технічний паспорт. Відповідачі (діти померлого) [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини в користь позивачів, що підтверджується заявами, долучених до матеріалів даної справи. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 843/02-14 від 04.04.2017 р., [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, через те, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна № 14 від 20.03.2017 р., виданої ФОП [PERSON] встановлено, що станом на 20.03.2017 р. житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] рахується за [PERSON] Державна реєстрація права власності житлового будинку за [PERSON] не була проведена. На підставі рішення виконкому Чистилівської сільської Ради депутатів трудящих від 16.03.1973 р. дозволено [PERSON] будівництво даного житлового будинку. Згідно з ч.1 статті 120 ЦК України (в ред. 1963 року, чинного на той час) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Таким чином, оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано в період до 15.04.1991 року, тобто до введення в дію Закону України «Про власність» спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право спільної сумісної власності. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вищезазначеного Закону. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Постановою Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивачів, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачами права власності по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO] р.

Outcome: approved