Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] 21.05.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 11.02.2000 року. Від спільного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. В процесі спільного проживання виявилась несхожість характерів та поглядів на життя в результаті чого вони не можуть досягти порозуміння. З травня 2014 року позивачка з відповідачем не проживають разом, що подружні стосунки припинилися рік тому, сім'ї фактично не існує тому немає що зберігати. При таких обставинах вважає, що її шлюб з відповідачем підлягає розірванню. В судове засідання 16.04.2015 року з'явилася позивачка [PERSON], яка просила позов задовольнити зазначивши, що подружні стосунки припинилися рік тому, сім'ї фактично не існує тому немає потреби її зберігати. Також, у судове засідання з'явився представник позивачки [PERSON] - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 15.1.2015 року), яки підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити. При цьому зазначивши, що у зв'язку з відсутністю спору між батьками щодо проживання дітей, висновок органу опіки та піклування не потрібний. В судове засідання з'явився відповідач [PERSON] який зазначив, що також згоден на розлучення так не заперечував проти визначення місця проживання дітей разом із матір'ю. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.02.2000 року Сторони зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради, свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], виданого вказаним відділом 11.02.2000 року, актовий запис № 54 (а.с.8). Від шлюбу у Сторін народилися двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується наявним у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 08.10.2007 року Другим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 1101 (а.с.18) та копією Свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 03.09.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 628 (а.с.19). Діти проживають разом з матір'ю. Судом встановлено, що Сторони останній рік не підтримують шлюбних відносин, не ведуть разом спільного господарства та не проживають разом. На час розгляду справи майнові вимоги, будь кого з Сторін, суду не пред'явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між Сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищевикладеного та оцінивши шлюбні взаємовідносини Сторін суд вважає, що між Сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер і тому підлягає розірванню. Щодо встановлення місця проживання дитини разом з матір'ю то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих вимог на підставі наступного. Згідно ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом піклування або судом. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір'ю, окрім виняткових випадків. Вирішуючи спір між батьком та матір'ю щодо місця проживання неповнолітнього сина [PERSON], якому виповнилося майже 8 років та неповнолітнього сина [PERSON], якому виповнилося майже 13 років, суд виходячи з рівності прав та обов'язків матері та батька відносно своїх дітей, згоди обох батьків з цього питання, шостого принципу Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, вимог положень ч.2 ст.160 та ч.1 ст.161 СК України, вбачає можливим визначення місця проживання дітей з матір'ю. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved