Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивачі звернултсь до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майноза набувальною давністю, просили суд визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право спільної часткової власності по 1/2 частині за кожним на квартиру [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача не з`явилися, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав просив його задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника не заперечуючи проти позову Від третіх осіб до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх учасник не заперечуючи проти задоволення позову. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є подружжям, і це підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 24.11.1979 р. Із змісту позову вбачається, що працюючи на підприємстві 11 дистанція колії Південної залізниці на посаді монтера колії, позивач-1 у 1993 році отримав у найм житлове приміщення - двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Підставою для вселення позивача 1 із своєю сім`єю був договір найму службового житлового приміщення від 05 квітня 1993 року. Також встановлено, що 07 травня 1999 року, між Полтавською Універсальною Аграрно-Промисловою біржею та [PERSON] (позивач-2) укладено договір № 282-Н купівлі продажу за яким: покупець [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] . Даний договір був зареєстрований в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстровим № 359 в реєстровій книзі № 2, що повністю відповідало вимогам Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб від 09.06.1998 р. Також вбачається, що позивачі маючи фактично у власності квартиру [ADDRESS] та по сусідству у користуванні квартиру [ADDRESS] , на протязі 2003 - 2004 років здійснили перепланування приміщень квартир та об`єднали дві квартири в одну, чим змінили характеристику та площі приміщень. Після об`єднання квартир № [ADDRESS] та [ADDRESS] згідно технічного паспорту виготовленого КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» станом на 03.05.2019 р. квартира [ADDRESS] має загальну площу 65,3 м. кв . з яких: коридор-1 площею 2,3 м. кв.; кухня -2 площею 9,5 м. кв.; кімната-3 площею 13,5 м. кв.; кімната-4 площею 10,7 м. кв.; кімната-5 площею 14,1 м.кв; кімната-6 площею 6,9 м.кв.; коридор-7 площею 4,0 м. кв.; санвузол-8 площею 4,3 м. кв. Таж встановлено, що після реконструкції квартир жодних дій щодо узаконення та реєстрації права власності на об`єднану квартиру позивачі не виконували. Як встановлено, на початку двохтисячних років житловий будинок із управління АТ «Укрзалізниці» відомчого житлового фонду у комунальну власність Абазівської сільської ради Полтавської району. Внаслідок цього, позивач-1 уклав договір найму житла в будинках державного комунального житлового фонду 09.09.2005 р. уже із КП «ЖЕД с. Абазівка Полтавського району», що вказує на зміну балансоутримувача. Згідно довідки Абазівської сільської ради про склад сім`ї від 14.05.2019 р., встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають позивач [ADDRESS] , позивач-2, [PERSON] (донька), [PERSON] (зять), [PERSON] (онука) [PERSON] (онука). Згідно рішення сесії № 4 Абазівської сільської ради від 19.02.2016 року вулицю Ватутії було перейменовано на вулицю Центральна. На даний час позивачі вирішили зареєструвати належним чином право власності» квартиру у діючому технічному стані, однак позбавлені такої можливості у позасудовому порядку. Суд вважає, що позивачі починаючи з 2004 року добросовісно, відкрито безперервно користуються, нерухомим майном, на яке просять визнати право спільної часткової власності. Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади Згідно роз`яснень, що містяться у п.6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Тому в даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, на яке позивачі просять визнати право власності є добросовісним. Згідно до ст. 3 ЦК України, із змісту якої випливає неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вказані у позові обставини можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права власності. Згідно звіту технічного огляду квартири на відповідність державним стандартам будівельним нормам, складеного ФОП [PERSON] , встановлено факт того, що перепланування квартири [ADDRESS] відповідають діючим нормам та правилам для даного типу приміщень. Конструктивна схема будівлі і технічний стан всіх основних конструкцій будинку задовільний. Конструкції порушені. Експлуатаційну надійність приміщень квартири забезпечено. Таким чином, судом вважає, що позивачем доведено обставини, необхідні для набуття права власності, які перелічені положеннями ст.344 ЦК України. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги всі докази подані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved