Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності по 1/2 частці нерухомого майна - земельних ділянок загальною площею 0,35 га, які надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: вул. Куземинська, 5, вул. Куземинська, с. Більськ Котелевського району Полтавської області, й до дня смерті належали [PERSON], яка померла 21.06.2012 року, і були нею успадковані після смерті [PERSON], який помер 05.12.2000 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], [PERSON] зазначили, що після смерті їхньої матері - [PERSON], вони є спадкоємцями за законом спадкового майна, у тому числі по 1/2 частці земельних ділянок загальною площею 0,35 га, які надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: вул. Куземинська, 5, вул. Куземинська, с. Більськ Котелевського району Полтавської області, які вона прийняла у спадщину після померлого 05.12.2000 року чоловіка - [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.2002 року, спадкодавець за життя не оформила право власності на земельні ділянки. Земельні ділянки належали [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №041444, що виданий 09.01.1998 року Більською сільською радою Котелевського району Полтавської області. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачі звернулися до Котелевської державної нотаріальної контори, однак їм було повідомлено, що державний нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, оскільки ними, як спадкоємцями, не надано оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує право власності спадкодавця на земельні ділянки. Відповідно до листа відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області №29.28-0.6-631/15-16 від 12.04.2016 року, записи щодо видачі державного акта на право власності на землю на імя [PERSON], на земельну ділянку загальною площею 0,35 га, яка знаходиться за адресою с. Більськ Котелевського району Полтавської області - відсутні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 78-82). Позивачі подали до суду письмові заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 63, 64). Відповідач Більська сільська рада Котелевського району Полтавської області 26.05.2016 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON], [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 84). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Котелевська державна нотаріальна контора, 26.05.2016 року надіслала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі її представника. Проти задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] заперечень не надала (а.с. 91). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - відділ Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області, 23.05.2016 року подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі його представника, заперечень з приводу заявлених позовних вимог [PERSON], [PERSON] не надав (а.с. 83). Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ №041444 від 09.01.1998 року, земельні ділянки надані для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та ведення особистого підсобного господарства, тоді як це суперечить п. г) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України, де вказано, що земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства передаються у власність та надаються у користування несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян. В свою чергу відповідно до вимог п. а) ч.3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. Також, виходячи з положень ст. 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року, законодавцем було прирівняно (ототожнено) значення цільового призначення земельної ділянки, яка раніше надавалася громадянам для ведення підсобного господарства. З прийняттям Земельного кодексу України від 25.01.2001 року, який набрав чинності 01.01.2002 року, земельна ділянка надається громадянам для ведення особистого селянського господарства. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved