Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] 11.03.2020 р. звернулася до суду із вищевказаним позовом. В заяві вказала , що 1 лютого 2018 року між нею та [PERSON] , яка являється власником квартири [ADDRESS] , було укладено договір оренди даної квартири. Відповідно до п. 4.8 вказаного договору вона має право здавати дану квартиру в суборенду. Строк дії договору закінчується 1 жовтня 2020 року. Користуючись вказаним вище правом на здачу даної квартири в суборенду, 1 лютого 2018 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . Вказана квартира її повністю влаштовувала, тому сторонами було укладено даний договір.Строк дії вказаного договору закінчувався 1 січня 2019 року. Проте, нею помилково в договорі зазначено , що орендована квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідач уваги на дану помилку не звернула, підписала вказаний договір та використовувала орендовану квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для власного проживання. 1 січня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . Строк дії вказаного договору закінчувався 31 грудня 2019 року. Проте, позивачем помилково у договорі оренди було зазначено, що орендована квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідач уваги на дану помилку не звернула, підписала вказаний договір та використовувала орендовану квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для власного проживання. 30вересня 2019 року нею було попереджено відповідача про відмову від укладення договору на новий строк. Враховуючи той факт, що станом на 10 січня 2020 року відповідач не звільнила займане житлове приміщення, позивачем було направлено на її адресу лист з вимогою про звільнення квартири, що знаходиться в [ADDRESS] . Однак, відповідачка на її вимоги не прореагувала та не виселилася. Прохала визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із закінченням строку дії договорів оренди від 1 лютого 2018 року та 1 січня 2019 року та виселити її із вказаної квартири. Стягнути з відповідача на користь позивача всі документально підтверджені судові витрати. 30.03.2020 р. по справі було відкрито спрощене позовне провадження. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася , направила до суду відзив, в якому зазначила, що вона з 01.10.2017 р. по 01.02.2018 р. орендувала вищевказану квартиру безпосередньо у власниці. Не дивлячись на той факт, що вона мала переважне право на укладення договору оренди із власником житла , вона не заперечувала проти укладення договору оренди 01.02.2018 р. між власником кватири та позивачем по даній справі та дала на це свою згоду. Договори оренди дійсно укладалися , але вона не звернула уваги , що в договорі оренди неправильно зазначена адреса орендованої квартири. Як пізніше [PERSON] повідомила , що вона допустила машинальну помилку та зазначила іншу адресу орендованої квартири. За оренду квартири [ADDRESS] вона сплачувала позивачу щомісяця 7000 грн. , а позивач видавала відповідні квитанції. Вважає відмову від укладення договору оренди неправомірною , оскільки вона має переважне право на укладення нового договору оренди , а іншого житла вона немає. Твердження позивача про те , що вона має намір використовувати для власного проживання вважає таким , що не відповідає дійсності , оскільки вона хоче здавати в оренду дану квартиру іншій особі. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася , будучи вчасно повідомленою по день та час розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали , вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено , що 1 лютого 2018 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] , яка являється власником квартири [ADDRESS] , було укладено договір оренди даної квартири. Відповідно до п. 4.8 вказаного договору [PERSON] має право здавати дану квартиру в суборенду. Строк дії договору закінчується 1 жовтня 2020 року. Користуючись вказаним вище правом на здачу даної квартири в суборенду, 1 лютого 2018 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . Вказана квартира повністю влаштовувала відповідача , тому між сторонами було укладено даний договір. Строк дії вказаного договору закінчувався 1 січня 2019 року. Проте, позивачем помилково в договорі зазначено , що орендована квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідач уваги на дану помилку не звернула, підписала вказаний договір та використовувала орендовану квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для власного проживання. 1 січня 2019 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . Строк дії вказаного договору закінчувався 31 грудня 2019 року. Проте, [PERSON] помилково у договорі оренди було зазначено, що орендована квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідач уваги на дану помилку не звернула, підписала вказаний договір та використовувала орендовану квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для власного проживання. 30 вересня 2019 року [PERSON] попередила відповідача про відмову від укладення договору на новий строк. Враховуючи той факт, що станом на 10 січня 2020 року відповідач не звільнила займане житлове приміщення, позивачем було направлено на її адресу лист з вимогою про звільнення квартири, що знаходиться в [ADDRESS] . Факт використання квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] саме відповідачем в період часу з 1 лютого 2018 року і по даний час підтверджується письмовими поясненням свідка, а саме [PERSON] , яка являється матір`ю власниці даної квартири. [PERSON] повідомила , що [PERSON] дійсно проживає в квартирі [ADDRESS] , що належить її доньці [PERSON] .Вона користується квартирою на підставі договору суборенди із [PERSON] , якій в свою чергу донька здала в оренду квартиру ( а.с. 13-14 ). Зазначеними договорами оренди встановлювалась плата за оренду квартири в розмірі 7000 грн. щомісяця, яку відповідач в повному обсязі сплачувала без будь-яких затримок, що підтверджується прибутковими касовими ордерами. Відповідно до статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до статті 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до статті 823 ЦК України за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Договір піднайму житла є оплатним. Розмір плати за користування житлом встановлюється договором піднайму. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму житла. Відповідно до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Проте, станом на дату розгляду справи відповідач так і не звільнила орендовану квартиру, хоча строк дії договору оренди закінчився 31 грудня 2019 року,у зв`язку з чим позивач вимушена захищати свої права в судовому порядку. Отже, враховуючи той факт, що строк дії договору оренди житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] від 1 лютого 2018 року та від 1 січня 2019 року укладений між позивачем та відповідачем закінчився, а відповідач в порушення статті 785 ЦК України не звільнила орендовану квартиру, то вона підлягає визнанню такою, що втратила право користування житлом та підлягає виселенню. Доводи відповідача про те , що вона має право на переважне укладення нового договору суборенди не заслуговує на увагу , оскільки із змісту договорів оренди житлового приміщення не вбачається такого право відповідача . Відповідно до ст.141 ЦПК Україниз відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved