Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що вони є власниками житлового будинку № 7 по вул. Чернишевського в м. Носівка Чернігівської області. [PERSON] є їх колишньою невісткою, з 3 серпня 2012 року зареєстрована в зазначеному житловому будинку, але з травня 2014 року не проживає в ньому, в утриманні будинку, його ремонті, сплаті комунальних платежів, участі не приймає. Відповідач не бажає добровільно знятися з реєстрації. Позивачі просили суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 7 по вул. Чернишевського в м. Носівка Чернігівської області. В судовому засіданні, яке проводилося 11 квітня 2016 року, позивачі позовні вимоги підтримали з мотивів, які зазначені в позовній заяві, пояснили, що житловий будинок № 7 по вул. Чернишевського в м. Носівка Чернігівської області був придбаний в період їх шлюбу. У серпні 2012 року в будинку зареєстрували місце проживання [PERSON], яка була дружиною їх сина. Після розірвання шлюбу з сином відповідач переїхала проживати до своїх батьків в будинок № 256 по вул. Вокзальна в м. Носівка Чернігівської області, забравши всі свої речі з їх (позивачів) будинку. Добровільно виписатися з будинку [PERSON] відмовляється. 27 квітня 2016 року позивачі в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд проводить розгляд справи у звичайному порядку у відсутності відповідача за наявними у справі доказами, оскільки позивачі заперечували проти заочного розгляду справи, про що зазначили в поданих до суду заявах. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку із неявкою 27 квітня 2016 року в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши пояснення позивачів, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 травня 2004 року (а.с. 7) та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8) вбачається, що житловий будинок № 7 по вул. Чернишевського в м. Носівка Чернігівської області належить [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що вищезазначений житловий будинок був придбаний позивачами за час їх шлюбу, що підтверджується поясненнями позивачів та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 24). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Таким чином, житловий будинок № 7 по вул. Чернишевського в м. Носівка Чернігівської області є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] [PERSON], [INFO], зареєстрована в житловому будинку № 7 по вул. Чернишевського в м. Носівка Чернігівської області, що підтверджується довідкою Носівського РС УДМС в Чернігівській області (зворот а.с. 16). В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивачів з травня 2014 року, її особистих речей в будинку не має, [PERSON] виїхала на проживання в житловий будинок № 256 по вул. Вокзальна в м. Носівка Чернігівської області, що підтверджується актом голови та членів вуличного комітету від 17 березня 2016 року, поясненнями позивачів, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які суд визнає належними, достатніми та достовірними, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами по справі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приймає до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобовязання позивачів не вчиняти перешкод в користуванні жилим приміщенням. Таким чином, оцінюючи у сукупності добуті в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що відповідач вибула на постійне проживання в інше житлове приміщення, не проживає у будинку позивачів більше шести місяців, а тому втратила право користуватися їх житловим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі і підтверджені доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON]

Outcome: approved