Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок який розташований за адресою м. Харків, пров. Башкирський,32 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 23.03.2014 року та батька [PERSON], померлого 22.01.2000 року. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що після смерті батька спадкоємцями першої черги по закону були позивачка та її мати. Після смерті матері спадкоємицею першої черги є лише вона. Вона та її батьки постійно проживали за адресою [INFO] (колишня адреса м. Харків, пров. Башкирський, буд. 24) У 1983 році номер будинку був змінений з 24 на 32 Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 103/3 від 05.07.1983 р. (додаток до рішення № 4). Зазначений будинок був побудований батьком протягом 1954-1964 років на земельній ділянці яка була передана в безстрокове користування під індівідуальну забудову Рішенням № 47/6 виконкому Ленінської райради м. Харкова від 16.02.1954 року. На виконання зазначеного рішення було укладено договір на право будови будинку. Згідно з п. 14 даного договору зведена на земельній ділянці будова є особистою власністю що побудували. Після смерті батька позивачка та її мати постійно проживали разом із спадкодавцем, та фактично прийняли спадщину, але юридично спадщину не оформляли. Після смерті матері позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Зазначає що як спадкоємиця першої черги за законом фактично прийняла спадшину, однак оформити своїх спадкових прав не має можливості, оскільки за життя спадкодавці не оформили правовстановлюючого документу на спадкове майно. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги, підтримала повністю та просить їх задовольнити, посилаючись на докази, наявні в матеріалах справи. Відповідач представник Харківської міської ради у судове засідання не з’явився, про слухання справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підсаві наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 22.01.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього, виданого (повторно) 31.08.2004 року міським відділом РАЦС Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 245. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок який розташований за адресою м. Харків, пров. Башкирський, 32. Судом встановлено, що Рішенням № 47/6 виконкому Ленінської райради м. Харкова від 16.02.1954 року [PERSON] була передана в безстрокове користування під індівідуальну забудову земельна ділянка площею 410 кв.м. під № 24 по пров. Башкирському у м. Харкові. На виконання зазначеного рішення було укладено договір 30.03.1954 року на право будови будинку. Згідно з п. 14 даного договору зведена на земельній ділянці будова є особистою власністю осіб що побудували. Житловий будинок був побудований протягом 1954-1964 років, що підтверджується технічним паспортом на будинок. Останні прибудова була виконана у 1985 році. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 103/3 від 05.07.1983 р. номер будинку був змінений з 24 на 32 (додаток до рішення № 4). Державну реєстрацію на вказаний житловий будинок [PERSON] не виконав. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введена лише з 29.06.98р. з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.98р. № 121. Таким чином, права, придбані (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.98р. з дотриманням встановленого порядку придбання, проте без держреєстрації, вважаються виниклими і набутими в установленому законом порядку. Стаття 392 ЦК України, передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі відсутності чи втрати документів які посвідчують право власності. Відповідно до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, тобто за нею не може бути визнане право власності, а лише може бути встановлений факт належності на праві власності померлому та визнане право власності за живою особою в порядку успадкування. Тобто на час смерті [PERSON] належав на праві власності житловий будинок № 32 з надвірними будівлями по пров. Башкирському у м. Харкові, та суд визнає даний юридичний факт. Відповідно до відомостей Другої Харківською державної нотаріальної контори, після померлого [PERSON] до 03.06.2014 року спадкова справа не заводилась, з заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців померлого до нотаріальної контори не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 03.06.2014 року з заявою звернулася дочка померлого [PERSON]. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] разом із ним у будинку 32 по пров. Башкирському проживали його дружина [PERSON] та донька [PERSON], які є спадкоємцями першої черги. Таким чином, останні фактично прийняли спадщину після померлого [PERSON], кожна по ? частині. 23.03.2004 року померла мати позивачки — [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої, виданого 24.03.2014 року відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстаційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 4342. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцями в порядку спадкування за законом є донька померлої — [PERSON]. [PERSON] звернулася 03.06.2014 року з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після [PERSON], але їй було відмовлено у здійсненні нотаріальної дії. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивачка прийняла спадок у виді 1/2 частини житлового будинку що розташований у м. Харкові, пров. Башкирський, 32 після смерті батька [PERSON] та 1/2 частину зазначеного житлового будинку після смерті матері [PERSON], що є підставою для визнання за позивачкою права власності на зазначений будинок в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: partial