Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом, в якому просили усунути відповідачів від права на спадкування спадщини за законом, відкритої внаслідок смерті 02.03.2015 року [PERSON], який є їх батьком, до складу якої ввійшли всі його права та обов»язки, які існували на момент його смерті та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що 30.06.1989 року між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу 30.06.1990 року народилась донька [PERSON], яка 07.07.2015 року вийшла заміж та змінила своє прізвище на [PERSON]. Починаючи з 1989 року позивач [PERSON] та [PERSON] постійно проживали однією сім»єю, вели спільне господарство в [ADDRESS] до 2006 року. Квартира належала [PERSON] на праві власності, а з 2006 року переїхали проживати в будинок по провулку Балківському, 17. З 1996 року колишня дружина [PERSON] [PERSON] отримала квартиру [ADDRESS] та остаточно в 1999 році з відповідачем [PERSON] виїхала із займаного будинку. В 1997 році відповідач [PERSON] після одруження переїхала проживати до чоловіка. З 1999 року позивач [PERSON] разом з чоловіком почали ремонтувати будинок, який потребував значного ремонту, проведення електро-, водо- та газопостачання. Крім того, ними полагоджено двір, в»їзд, збудовано та переобладнано теплицю, баню, гараж, нову огорожу. В будинку відновлено підлогу, встановлено нові вікна, перекрито дах та інші поточні ремонти. За скромними підрахунками витрати на ремонт будинку склали 19 790 доларів США. Роботи велись власними силами та за допомогою найближчих друзів чоловіка і сина [PERSON], якого виховував чоловік і який змінив прізвище на [PERSON], так як вважав [PERSON] своїм батьком. Працювали вони вдвох та вважали майно спільною власністю. Звіт про оцінку майна не відображає всіх витрат, пов»язаних з його ремонтом. 02.03.2015 року помер [PERSON], який за життя не склав заповіт щодо розпорядження його майном та правами. Відповідачі є його дітьми від першого шлюбу і входять до числа спадкоємців першої черги права на спадкування за законом, які подали відповідні заяви до нотаріальної контори. Позивачі вважають, що відповідачів, як спадкоємців, необхідно усунути від права на спадкування за законом так як їм була направлена пропозиція про намір домовитись про використання спадщини, але відповіді не отримано. [PERSON] з 2006 року постійно скаржився на підвищений тиск, що відображалось на його здоров»ї, а в 2011 році у нього стався перший інсульт і йому був поставлений діагноз: лакунарний інфаркт головного мозку, кардіосклероз, серцева аритмія, тромбофлебіт, атеросклероз та ряд інших захворювань, пов»язаних із захворюваннями серця. З цього приводу, незважаючи на заборону лікарів, він часто нервував, тяжко переносив недуг, набув нових неврологічних захворювань і, можливо, в силі віку чи інших підстав в основу яких вони покладають небажання відповідачів спілкуватись з батьком, він впав у затяжну депресію. В 2009 році [PERSON] святкував своє 60-річчя, відповідач [PERSON] відвідала батька, а відповідач [PERSON] навіть не зателефонувала. [PERSON] продовжував працювати і допрацював до 2011 року, з 2011 року вийшов на песію в рахунок відсутності спілкування з відповідачами його здоров»я швидко погіршувалось і з цього часу він потребував сторонньої допомоги. Позивач [PERSON] просила інших людей про матеріальну допомогу та стороннього догляду за чоловіком, сама вчиняла необхідні дії щодо його догляду, матеріального забезпечення та утримання і їй допомагав син [PERSON] на шкоду своєму робочому часу. Відповідачі починаючи з 1998 року по день поховання батька жодного разу не запропонували своєї допомоги, не проявили поваги та уваги, не надали жодної копійки на його лікування та утримання, жодного разу не провідували в лікарні та не підтримали морально, навіть не телефонували, щоб поцікавиться його здоров»ям, що не відповідає вимогам статей 172, 202 Сімейного кодексу України. Сам покійний не ухилявся від виконання свого батьківського обов»язку, надавав грошові допомоги донькам. Їх було повідомлено про хворобу батька, але всі витрати несла тільки позивач [PERSON], відповідачі не надали матеріальної допомоги батьку, коли він був у безпорадному стані та перебував лікування, не відвідували,не цікавились його здоров»ям, не надали підтримки в організації його поховання та спорудження пам»ятника, а тому посилаючись на вимоги статті 1224 ЦК України, просять задовольнити позов. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини та просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] пояснила, що в будинку наданий час прописані вона, донка [PERSON] та відповідач [PERSON] Чоловік не працював з 31.12.2011 року, пенсія була у нього 1 650-2 400 грн. Вона не працює з жовтня 2012 року, з травня 2014 року отримує пенсію 1 358 грн. Чоловік керував власним автомобілем постійно, в листопаді 2014 року їздили на ринок, але з ним мав хтось поруч сидіти. Ольга була у них в гостях, спілкувалась з батьком, а [PERSON] не приходила. Позивач [PERSON] пояснила, що працює з 2012 року, до цього часу навчалась на «бюджеті», борги в сім»ї були, так як в будинку проводився ремонт та сталась аварія. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали, надали суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просили відмовити в задоволенні позову, при цьому, відповідач пояснила, що з батьком були довірительні стосунки. 07.01.2015 року вона була у них в гостях, батько робив ремонт, пробивав перфоратором діру і вона вважає, що саме ця обставина стала причиною нападу. Батько весь час нормально спілкувався із нею із мамою, часто їздив на рибалку. У [PERSON] з батьком були натягнуті відносини, вона його не пробачила. У лікарні батька вона відвідувала, купувала ліки, сама пошила матрац від пролежнів, з лікарні батька забирали [PERSON] з чоловіком. Вважає позов безпідставним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 30.06.1989 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом РАЦС Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис № 750. Від шлюбу у них 30.06.1990 року народилась донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Палацом новонароджених м. Кіровограда від 17.06.1990 року, актовий запис № 2097, яка також є позивачем у даній справі. [PERSON] проживали з 1999 року в будинку за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.1977 року за реєстровим № 3-3541, посвідченого державним нотаріусом І-Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] Від першого шлюбу [PERSON] мав двох дітей відповідачів по справі: доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (змінила прізвище з [PERSON] на Жадан після укладення шлюбу 03.08.2007 року; свідоцтво про укладення шлюбу, видане Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 584). [PERSON] помер 02.03.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції від 03.03.2015 року, актовий запис № 607, який за життя не склав заповіт щодо розпорядження його майном та правами. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначений будинок і позивачі і відповідачі є спадкоємцями померлого першої черги за законом в розумінні статті 1261 ЦК України. Вказані обставини зазначені сторонами по справі, не оспорюються ними, а тому вважаються судом встановленими та доведеними. Нормами статті 1224 ЦК України визначено, що не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти, а також інші особи, які ухились від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилилась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і тих, хто має право на обов»язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. У справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини; - перебування спадкодавця в безпорадному стані; - потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Вказане кореспондується і п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 яким роз»яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов»язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов»язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов»язку. Непред»явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови у позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п»ятої статі 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема і тих, які відповідно до СК не були зобов»язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як зазначив Вищий спеціалізований суд України в своєму листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 4): - відсутність спілкування протягом тривалого часу ще не є підставою для усунення особи від права на спадкування за законом; - для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання; - ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. - для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Окрім того, на практиці стосунки між рідними в переважній більшості є недоступними для оточуючих і їм притаманні особливі та виключні взаємовідносини між собою, наявність яких можливо інколи і не сприймається суспільством, але на першому місці - процесуальних вимог щодо оцінки доказів. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачі в позові зазначають, що покійний з 2006 року хворів, а з 2011 року по день смерті потребував сторонньої допомоги. Надані позивачами медичні документи свідчать про той факт, що основний діагноз гостре порушення мозкового кровообігу був поставлений [PERSON] 17.01.2015 року і він находився в лікарні із таким клінічним діагнозом в період з 17.01.2015 року по 09.02.2015 року та був виписаний з поліпшенням під нагляд дільничного лікаря (а.с.21-22). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] отримував за життя пенсію, кошти від позивачів [PERSON] та [PERSON], від [PERSON], від інших осіб, про що зазначено безпосередньо у позові та підтверджено показами свідків. Однією з підстав усунення відповідачів від права на спадкування позивачі зазначають, що 27.08.2015 року ними відповідачам було направлено пропозицію про намір домовитись про використання спадщини, де пропонувалось врахувати інтереси всіх спадкоємців та співвласників. Законодавством не встановлено такої підстави усунення від спадкування, а тому вона є безпідставною. Іншою підставою усунення від права на спадкування відповідачів зазначено нервовий стан покійного, в результаті чого він набув неврологічних захворювань, затяжні депресії та погіршення здоровя з причини відсутності спілкування з доньками. Позивачами не доведено причинний зв'язок між відсутністю спілкування батька із доньками та тими наслідками, про які зазначають позивачі. Допитані в судовому засіданні свідки та безпосередньо позивач [PERSON] пояснили, що [PERSON] в листопаді 2014 року керував автомобілем, їздив на риболовлю в січні 2015 року, спілкувався з оточуючими (сусідами та знайомими), а його стан здоровя суттєво погіршився у другій половині січня. Свідок [PERSON] пояснив, що померлий був йому рідним, мама зійшлась з ним, коли йому було 5-6 років, на Балківський переїхали проживати в 2005-2006 роках, умови були зведені до мінімуму. У батька з [PERSON] була ворожнеча, в будинку їх не бачив. Оля приходила на свята. Перший напад з батьком був в 2011 році, дочки в лікарню не приходили, витрати на лікування несли вони. Фізичні роботи по дому проводив він та чоловік сестри. Батько був на пенсії, відносини з дочками були натягнуті. Батько допомагав Олі перевозити речі і з продажу маминої квартири давав їм кошти, [PERSON] 4 000 доларів США. Після другого нападу йому потрібна була допомога, до лікарні везли його він з другом, доньки в лікарню не приходили, доглядали мама та лікарі. Батько кервав автомобілем «ВАЗ [PERSON]» до 2011 року, потрібно було, щоб зним хтось сидів. Батько був в безпорадному стані з січня 2015 року по 02.03.2015 року. Свідок підтвердив той факт, що [PERSON] не могла надавати матеріальну та фізичну допомогу, яку потребував батько під час хвороби незадовго до смерті. Свідок [PERSON] надав суду покази, що сім»ю [PERSON] знає біля 20 років, є хрещеним батьком [PERSON], знає також і Олю і Таню. Коли переїхали на Балківський не пам»ятає, будинок був у дуже поганому стані, доньки Оля і Таня в будинку не жили. В 2011 році у [PERSON] був перший приступ, після цього він вийшов на пенсію. З [PERSON] він спілкувався чи не щодня, з приводу спілкування з доньками був незадоволений, [PERSON] не хотіла з ним спілкуватись. Оля була в будинку і на панахиді після похорону, а [PERSON] не було. Покійний любив рибалку, були на рибалці останній раз у вересні 2014 року. В 2012-2013 роках кервав автомобілем, але не на трасі. Після другого інсульту зимою 2015 року був безпорадним. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] після першого нападу підрізав виноград, керував автомобілем. На похоронах були дві його доньки, але молодша навіть за ворота не зайшла, з покійним він спілкувався дуже-дуже рідко за випадкових обставин. Свідок [PERSON] підтвердив той факт, що із покійним вони їздили на риболовлю у 2015 році та до другого інсульту [PERSON] сам про себе дбав та не потребував сторонньої допомоги. Старших доньок він не бачив, жінка та донька дбали про нього, до старших доньок він сам їздив. Свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою [PERSON], які переїхали на банківський в 2000-2001 роках, старші доньки не допомагали робити ремонт в будинку, Таня віднаймала квартиру біля них і до батька не ходила. У [PERSON] був інсульт років п»ять назад, а другий зимою 2015 року, в лікарню ходили тьотя [PERSON] та Руся, на лікування допомагав матеріально кум, [PERSON] керував автомобілем, але поряд сиділа тьотя [PERSON], зять також керував автомобілем. Показання свідка [PERSON] судом не беруться до уваги, так як свої свідчення вона надавала з чужих слів. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили ті обставини, за яких [PERSON] не могла надавати допомогу як фізичну так і матеріальну своєму покійному батькові та останній такої допомоги саме від [PERSON] не потребував, також підтвердили факт спілкування покійного до обома доньками. Відповідач [PERSON] пояснила, що спілкувалась з батьком, вказана обставина зазначена і позивачами у справі, які підтвердили, що дійсно вона приходила на свята, в січні 2015 року на Святий вечір та в інші дні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], донька спадкодавця, є інвалідом 3 групи з дитинства; інвалідність встановлена безстроково. Діагноз та протікання хвороби підтверджені наданими нею доказами, а також відповідними медичними документами, якими підтверджується і стан здоров»я її малолітнього сина [PERSON], який також потребував лікування. (а.с.41-58). Вказані документи підтверджують те, що [PERSON] не мала можливості надавати допомогу померлому батькові, оскільки таку допомогу вона потребувала сама та понесла дуже багато витрат на лікування свого новонародженого сина у 2005 році, який знаходиться на її утриманні. Доказів навмисного ухилення [PERSON] від надання спадкодавцеві допомоги позивачами не надано. В позовній заяві та судовому засіданні позивачі зазначають, що померлий [PERSON], як батько надавав своїм донькам матеріальну допомогу. Дане твердження не доводиться належними доказами. В своїх показах свідки зі сторони позивача зазначили, що їм відомо з чужих слів про надання покійним [PERSON] матеріальної допомоги своїй донці [PERSON], але вони не були присутні під час передачі сум грошової допомоги від [PERSON] до [PERSON], не надали однакових за змістом свідчень щодо сум такої допомоги та на які цілі така допомога надавалась. Вказані обставини спростовують твердження позивачів, що [PERSON] потребував допомоги від відповідачів. Щодо проведення ремонту будинку, судом відмічається, що відповідно до ст. 151 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у власності жилий будинок зобовязані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенню ремонту. На виконання законодавчо встановлених обовязків [PERSON] сумісно з покійним чоловіком проводили ремонти та утримували житловий будинок, яким і користувались разом із дітьми. Вказана обставина також не може бути підставою для усунення відповідачів від права на спадкування за законом після смерті батька. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачами не надано належних, допустимих та достатніх доказів перебування спадкодавця у безпорадному стані й потребування при цьому допомоги саме відповідачів,а тому у задоволенні позові слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд відносить понесені позивачами судові витрати по даній справі, за їх рахунок. На підставі викладеного і ст. 1224 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7,

Outcome: dismissed