Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] 08.05.2013 р. звернулась в суд з позовом до відповідачів - Загвіздянської сільської ради, [PERSON] про визнання недійсними рішень ради, державного акту на право власності на земельну ділянку та договору дарування земельної ділянки. Ухвалою суду від 29.08.2013 р. до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] Після збільшення і уточнення позовних вимог 14.02.2014 р. позивачка просила визнати незаконними та скасувати: 1) рішення Загвіздянської сільської ради від 11.06.2008 р. у частині відміни рішення про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,11 га по [ADDRESS]; 2) рішення Загвіздянської сільської ради від 22.07.2008 р. про надання [PERSON] дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] в частині, що стосується земельної ділянки площею 0,11 га, яку було раніше надано позивачці; 3) рішення Загвіздянської сільської ради від 26.06.2009 р. про затвердження проекту відведення та передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва житлового будинку по [ADDRESS] в частині, що стосується земельної ділянки площею 0,11 га, яку було раніше надано позивачці; 4) визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку від 10.03.2010 р., виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва житлового будинку по [ADDRESS]; 5) визнати недійсним договір дарування вказаної земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 22.07.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 675. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що рішенням Загвіздянської сільської ради від 20.09.1993 р. їй безкоштовно передано у приватну власність присадибну земельну ділянку та земельну ділянку для ведення ОСГ, якими вона користувалась. Рішенням сільської ради від 21.12.2005 р. їй виділено у користування земельну ділянку площею 0,1147 га для ведення ОСГ в урочищі по [ADDRESS], а рішенням ради від 29.12.2007 р. їй передано у власність вказану земельну ділянку площею 0,11 га для ведення ОСГ в урочищі по [ADDRESS]. Після цього у лютому 2008 р. вона виготовила технічний звіт по підготовці та видачі державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, якою користується до цього часу. Оскаржуваним рішенням від 11.06.2008 р. сільська рада безпідставно відмінила рішення про передачу їй у власність спірної земельної ділянки, що суперечить вимогам ст.19 Конституції України, Земельного кодексу України, рішенню Конституційного суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009, згідно якого орган місцевого самоврядування не може скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Іншими двома оскаржуваними рішеннями, при винесенні яких порушено встановлений порядок зміни цільового призначення земельних ділянок, сільська рада надала дозвіл відповідачці [PERSON] на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва житлового будинку по [ADDRESS], до складу якої входить спірна земельна ділянка площею 0,11 га, яку було раніше надано у власність позивачці, та затвердила проект відведення і передала у власність відповідачці вказану земельну ділянку. На підставі незаконного рішення від 26.06.2009 р. відповідачка у березні 2010 р. отримала державний акт на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], до складу якої входить спірна земельна ділянка площею 0,11 га, та 22.07.2010 р. подарувала земельну ділянку своєму синові - відповідачу [PERSON] Про наявність оскаржуваних рішень сільської ради, оспорюваних державного акту та договору дарування їй стало відомо лише у лютому 2013 р. після отримання акту комісії з питань дотримання земельного законодавства та охорони навколишнього середовища Загвіздянської сільської ради від 20.02.2013 р. Представник позивачки у судовому засіданні збільшені і уточнені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідача - Загвіздянської сільської ради у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві сільська рада визнала позов, просила справу розглянути у відсутності свого представника. Відповідач [PERSON], який одночасно представляв інтереси відповідачки [PERSON], у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що його матір [PERSON] у 2007-2008 р.р. звернулась у Загвіздянську сільську раду з проханням поділити земельну ділянку, яка залишалась після смерті її батьків, між нею як дочкою, [PERSON] (дочкою позивачки) та [PERSON] як внуками покійних. Земельна комісія сільської рада провела обмір всієї земельної ділянки, встановила, що площа становить 0,45 га, а сесія сільської рада 11.06.2008 р. затвердила акт комісії, відмінила попередні рішення ради про передачу у власність позивачці земельної ділянки площею 0,11 га та передачу у власність відповідачки земельної ділянки площею 0,05 га, які розташовані по [ADDRESS], та розділила земельну ділянку площею 0,45 га за рекомендацією комісії по 0,15 кожному; при цьому [PERSON] додала позивачці своїх 0,03 га земельної ділянки, щоб у неї в тому місці було 0,15 га, та компенсувала позивачці 137 грн. за приватизацію спірної земельної ділянки. Спірна земельна ділянка площею 0,11 га, яка у 2005 р. була надана у користування позивачці, приватизацію якої остання розпочала в лютому 2008 р., відійшла до складу земельної ділянки площею 0,15 га, яка була виділена [PERSON] На сесії 11.06.2008 р. були присутні всі троє - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивачка, яка не погодилась з розподілом, мала три роки для оскарження в судовому порядку вказаного рішення сільської ради. Якщо б вона своєчасно звернулась до суду, були наявні підстави для задоволення позову. Просив відмовити у позові за спливом позовної давності. Вислухавши пояснення відповідача, представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що предметом спору у даній цивільній справі є земельна ділянка площею 0,11 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі по [ADDRESS]. Рішенням Загвіздянської сільської ради № 286 від 21.12.2005 р. вказана земельна ділянка виділена у користування позивачці [PERSON], що підтверджується архівним витягом з протоколу сесії ради (а.с.7). Та обставина, що позивачка, починаючи з 2006 р., була належним користувачем спірної земельної ділянки, підтверджується належно засвідченою випискою з погосподарської книги сільської ради за 2006-2010 р.р. (а.с.105-106). Рішенням Загвіздянської сільської ради від 29.12.2007 р. спірна земельна ділянка передана у власність позивачці у порядку ч.1 ст.118 ЗК України (а.с.8). Остання розпочала процес приватизації даної земельної ділянки, у лютому 2008 р. виготовила технічний звіт про виконані роботи по підготовці та видачі державного акту на спірну земельну ділянку (а.с.9-23). Оскаржуваним рішенням від 11.06.2008 р. (а.с.25) відповідач - Загвіздянська сільська рада вирішила спір, що виник між сторонами - позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] з приводу спірної земельної ділянки. Вказаним рішенням сільська рада відмінила рішення про передачу у власність позивачці спірної земельної ділянки площею 0,11 га та передачу у власність відповідачки земельної ділянки площею 0,05 га, які розташовані по [ADDRESS], як незаконно прийняті. Цим рішенням затверджено акт комісії з питань дотримання земельного законодавства та охорони навколишнього середовища Загвіздянської сільської ради від 04.06.2008 р. (а.с.124) та розділено земельну ділянку площею 0,45 га по [ADDRESS] та по [ADDRESS], що залишилась після смерті батьків відповідачки, між спадкоємцями покійних - [PERSON], [PERSON] (дочкою позивачки) та [PERSON] у рівних долях (приблизно по 0,15 га). Оскаржуване рішення, яким скасовано лише рішення про передачу у власність позивачці спірної земельної ділянки, при цьому рішення від 21.12.2005 р. про виділення вказаної земельної ділянки у користування позивачці залишилось чинним, порушило права позивачки як належного користувача спірної земельної ділянки. Другим оскаржуваним рішенням від 22.07.2008 р. (а.с.74) Загвіздянська сільська рада надала дозвіл відповідачці [PERSON] на складання проекту відведення земельної ділянки площею 0,15 га для будівництва житлового будинку по [ADDRESS], до складу якої ввійшла спірна земельна ділянка площею 0,11 га, та останнім оскаржуваним рішенням від 26.06.2009 р. (а.с.26-27) сільська рада затвердила проект відведення вказаної земельної ділянки і передала її у власність відповідачці. При цьому сільська рада порушила порядок зміни цільового призначення землі, передбачений ст.20 ЗК України, оскільки спірна земельна ділянка площею 0,11 га для ведення ОСГ у складі земельної ділянки площею 0,15 га була передана у власність відповідачці з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, що відповідно до вимог ст.21 ЗК України є підставою для визнання недійсними оскаржуваних рішень. На підставі рішення від 26.06.2009 р. відповідачка 23.03.2010 р. отримала державний акт ЯИ № 913661 на право власності (а.с.29) на земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером 2625881101:02:001:0501 для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], до складу якої входить спірна земельна ділянка площею 0,11 га, та згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 22.07.2010 р. (а.с.57) відчужила земельну ділянку своєму синові - відповідачу [PERSON] Суд вважає необґрунтованим твердження сторони позивача про те, що позивачка лише у лютому 2013 р. після отримання акту комісії з питань дотримання земельного законодавства та охорони навколишнього середовища Загвіздянської сільської ради від 20.02.2013 р. (а.с.30) дізналась про наявність оскаржуваних рішень сільської ради, оспорюваних державного акту та договору дарування. Судом достовірно встановлено, що позивачка була присутня на засіданні сесії Загвіздянської сільської ради 11.06.2008 р. і тоді ж дізналась про відміну рішення ради про передачу їй у власність спірної земельної ділянки. Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки. Колишній сільський голова с. Загвіздя [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] були присутні при обмірі земельної ділянки та на сесії сільської ради 11.06.2008 р., коли вирішувався спір між ними щодо земельної ділянки; після цього позивачка казала, що не згідна з розподілом і буде подавати в суд. Колишній секретар сільської ради [PERSON] показала, що позивачка, яка була присутня на сесії ради 11.06.2008 р. під час вирішення земельного спору, підійшла до свідка після засідання і повідомила, що вона не згідна з таким розподілом землі, що буде оскаржувати його в суд. Колишні депутати сільської ради [PERSON], [PERSON] та депутат Халацький І.М. підтвердили, що сторони [PERSON] та [PERSON] були присутні на засіданні сесії сільської ради, коли вирішувалось спірне питання про розподіл земельної ділянки 0,45 га між ними і [PERSON] по 0,15 га. Землевпорядник Дубницький Р.М. пояснив, що [PERSON] була присутня при обмірі земельної ділянки та на сесії сільської ради, на якій вирішувалось питання розподілу земельної ділянки 0,45 га між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] порівну; позивачка висловлювала свою незгоду з прийнятим рішення. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] та [PERSON] були присутні на сесії сільської ради 11.06.2008 р., коли між ними вирішувався земельний спір; позивачка казала, що не згідна з прийнятим рішенням і буде подавати в суд. У відповідності до вимог ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином встановлено, що позивачка, з червня 2008 р. знаючи про порушення свого права та маючи об'єктивну можливість здійснити його захист, з позовом до суду звернулась лише 08.05.2013 р., тобто з пропуском передбаченого ст.257 ЦК України трьохрічного строку загальної позовної давності. Відповідачка [PERSON] подала відповідну заяву про пропущення позивачкою позовної давності, її представники у судовому засіданні вказану заяву підтримали і просили з цієї підстави у позові відмовити. Представник позивачки в судовому засіданні не навів причин поважності пропущення позовної давності. З огляду на викладене, враховуючи встановлене ст.266 ЦК України правило, згідно якого зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, суд дійшов висновку про відмову в позові за спливом позовної давності. При цьому з позивачки відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути понесені відповідачкою [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 1800 грн. згідно наданої квитанції (а.с.127). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 257, 261 ч.1, 266, 267 ЦК України, ст.ст. 20, 21, 118, 152 ЗК України,

Outcome: approved