Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Запорізького районного суду з позовною заявою до [PERSON], у якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 516 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до повноліття дитини, бо відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Крім того, просить суд дозволити їй виготовлення проїзних документів та виїзд за кордон малолітньому сину [PERSON] без згоди батька, тому що дитина страдає хронічним захворюванням - рецидивіруючим бронхітом та потребує санаторно-курортного лікування в умовах Криму, однак батько дитини безпідставно відмовляється шляхом умовчання надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення, в зв'язку з чим позивачка в інтересах малолітнього сина повинна була звернутися до суду з позовною заявою. Представник позивачки надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять розглянути справу у відсутність позивачки та її представника, постановити заочне рішення суду відповідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з'явився, про день та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Представник Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації не з'явився, заперечень на позовну заяву не надали, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, надані позивачем, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.12.2011 по 27.12.2013 рік, що підтверджено наданими суду: свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] та рішенням Запорізького районного суду Запорізької області про розірвання шлюбу №317/4044/13-ц від 16.12.2013 року. Від подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], де в графі «батько» зазначений - [PERSON] - відповідач по справі. Дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 594, виданою Сонячною сільською радою Запорізького району Запорізької області. Відповідно до довідки, виданої 09.02.2015 року Запорізькою дитячою лікарнею №5 вбачається, що [PERSON], 2012 р.н. страдає хронічним захворюванням - рецидивіруючий бронхіт та потребує санаторно-курортного лікування в умовах Криму. Відповідно до ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно закону (ч. 2 ст. 184 СК України). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» вбачається, що прожитковий мінімум з розрахунку на 1 місяць на дітей віком до 6 років з 01.01.2015 року становить 1032 грн. Таким чином, кожен з батьків повинний для нормального розвитку дитини забезпечувати її матеріально в розмірі прожиткового мінімуму, який складає в місяць 1032 грн.: 2 = 516 грн. У зв'язку з тим, що на теперішній час відповідач не має постійного заробітку, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 516 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно закону, що забезпечить ? частину прожиткового мінімуму для дитини та буде відповідати можливостям відповідача та буде відповідати критеріям виваженості, розумності та справедливості та не суперечить нормам діючого законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідно для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із п.1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України №231 від 31.03.1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу при відсутності згоди одного з батьків. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. За змістом наведеного Закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду, а при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон. Судом встановлено, що, звертаючись до суду з цим позовом позивачка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON], [INFO], виїзд дитини за межі України відповідатиме інтересам дитини, носить тимчасовий характер, не пов'язаний з його еміграцією, має на меті оздоровлення дитини, сприятиме зміцненню його здоров'я, жодні обмеження чи заборони, які унеможливлюють виїзд сина відсутні, в той же час, відповідач своєю бездіяльністю необґрунтовано обмежує мої права на виховання дитини. З відповідача підлягає стягненню на користь позивачки - [PERSON] сплачений нею судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved