Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулась до Калінінського районного суду м. Донецька із позовом до [PERSON], треті особи [PERSON] та [PERSON], про розподіл майна подружжя. В позовній заяві вона зазначила, що вона - [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.09.1995 року із [PERSON], цей шлюб був розірваний рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька 19.07.2006 року. Від сумісного проживання у позивачки та відповідача мається дві неповнолітні дитини - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Під час шлюбу відповідачем [PERSON] було придбано разом з його батьками квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] купив 1/3 частину вищевказаної квартири за сумісні кошти сімейного бюджету. 1/3 частина квартири була куплена відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07.02.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] Позивачка не знала, що відповідач брав участь у купівлі квартири, і дізналася про це наприкінці серпня 2013 року від батьків Відповідача - [PERSON] та [PERSON], тому не зверталася раніше до суду із позовом про розподіл майна. Згідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, згідно ст. 70 ч. 1 СК України, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ніяких інших домовленостей, а також шлюбного договору між сторонами не було. З цих підстав позивачка просила суд визнати право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 42,30 кв.м., у тому числі житловою 27,60 кв.м, та в порядку розподілу майна подружжя визнати право власності [PERSON] на 1/6 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 42,30 кв. м., у тому числі житловою 27,60 кв.м. В судовому засіданні позивачка по справі [PERSON] та її адвокат [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання адвокатських послуг, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON] та [PERSON], про розподіл майна подружжя, підтримали у повному обсязі, і надали пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві і просили суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] Відповідач по справі - [PERSON] в судове засідання не прибув, але надав до суду письмову заяву в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимити [PERSON] він визнає, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по справі на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2, 169 ЦПК України. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, але надали до суду письмові заяви в яких просили суд розглянути справу у їх відсутність, позовні вимити [PERSON] вони визнають, тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третіх осіб по справі на підставі наявних у справі доказів, відповідно до вимог ст. ст. 158 ч.2, 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачки, її представника та дослідивши матеріали справи, суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON] та [PERSON], про розподіл майна подружжя, знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09.09.1995 року із [PERSON], і цей шлюб був розірваний рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька 19.07.2006 року, що підтверджено копією рішення суду та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Від сумісного проживання у [PERSON] та [PERSON] є дві неповнолітні дитини - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Відповідно до вимог ст. 325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. В судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу відповідачем - [PERSON] було придбано разом з його батьками [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. А саме Відповідач [PERSON] купив 1/3 частину вищевказаної квартири за сумісні кошти сімейного бюджету. Зазначений факт підтверджено договором купівлі-продажу квартири від 07.02.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори Сусліною Н.В. за реєстровим №3-379. Зазначений договір купівлі-продажу квартири, оформлений належним чином та зареєстрований в КП «БТІ м. Донецька», що підтверджено копією договору та реєстраційним надписом. Позивачка не знала, що відповідач брав участь у купівлі квартири, і дізналася про це наприкінці серпня 2013 року від батьків відповідача - [PERSON] та [PERSON], тому не зверталась раніше до суду із позовом про розподіл майна. Виходячи з вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином судом встановлено, що 1/3 частина квартири [ADDRESS] загальною площею 42,30 кв.м., у тому числі житловою 27,60 кв.м. є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Вимогами ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором - ст. 70 ч.1 СК України. Відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір вирішується судом. Вимогами ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншої особою. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON] та [PERSON], про розподіл майна подружжя, у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved