Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (надалі Банк), Товариства з обмеженою відповідальністю «Грифон Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Транс Груп» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2013 року за адресою [ADDRESS], що був укладений між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] Також позивачами заявлено вимогу про переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу квартири від 31.05.2013 року по 1/3 частині квартири за кожним позивачем. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі посилаються на договір оренди, який нібито був укладений між ними та Банком, та на порушення їх переважних прав, як орендарів, на укладення спірного договору купівлі-продажу, а також на порушення прав неповнолітньої [PERSON], [INFO] Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Інші позивачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. Представники відповідачів - ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на відсутність законних підстав для задоволення вимог позивачів. Представники відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю «Грифон Капітал» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені завчасно і належним чином. Заслухаввши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що 11.05.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Престиж», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №014/1349/81/02327 про надання останньому кредиту в сумі 80 000,00 доларів СІІІА строком до 13.05.2023 року зі сплатою 12,5% річних на будівництво житла. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки №014/1349/81/02327 від 11.05.2007 року належної [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS], який 11.05.2007 року був посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гостар Л.А. і зареєстрований за №1022. Згідно з п. 2.1.4. Договору іпотеки №014/1349/81/02327 від 11.05.2007 року дана квартира належила [PERSON] на праві спільної сумісної власності і дружині [PERSON], яка надала свою згоду на передачу майна в іпотеку. Згідно з п. 2.1.5. Договору іпотеки №014/1349/81/02327 від 11.05.2007 року Іпотекодавець - [PERSON] гарантує, що на предмет іпотеки не мають права власності (часткової власності) або права користування діти (особи віком до 18 років), ним враховані інтереси його неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] при укладенні цього договору. Для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором також був укладений договір поруки №014/1349/81/02327/1 від 14.05.2007 року, відповідно до якого поручителем виступила [PERSON]. У зв'язку з наявністю простроченої заборгованості за кредитним договором 22.06.2010 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків по справі № 623/10 ухвалене рішення про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 75480,36 дол. США, що у гривневому еквіваленті на момент оголошення рішення складало 597 102,48 грн., і третейського збору в розмірі 6 371,02 грн. На виконання вказаного рішення суду 15.10.2010 року Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчі листи. За заявою Банку Центральним відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції були відкриті виконавчі провадження та здійснювались заходи по примусовому стягненню боргу, в тому числі було звернуто стягнення на передану в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. Актом державного виконавця №23137471 від 14.02.2012 року вказана квартира, як нереалізована з прилюдних торгів, була передана стягувачу - іпотекодержателю в рахунок часткового погашення боргу за ціною 309 463,50 грн. 20.02.2012 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 49 Закону України «Про іпотеку» і Акту державного виконавця №23137471 від 14.02.2012 року видане свідоцтво за реєстровим номером 454 про право власності ПАТ «Ерсте Банк» на квартиру за адресою: [ADDRESS]. 06.03.2012 року проведена державна реєстрація права власності Банку, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №33400095, виданим 06.03.2012 року Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради. 31.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], за ціною 360 000 грн. Згідно довідки №263, виданої 26.04.2013 року ТОВ «Габріель», що обслуговує будинок [ADDRESS] ніхто не зареєстрований, заборгованості по квартплаті немає (а.с.185) Відповідно до копій паспотрів [PERSON] та [PERSON], їх місце проживання зареєстроване у м. Києві за адресою: [ADDRESS]. (а.с.186-187) Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданим 17.07.2007 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (а.с.188). Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у редакції, чинній на дату укладення оспорюваного договору купівлі- продажу, місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлений обов'язок громадян України, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово; місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Оскільки позивачі не були зареєстровані у спірній квартирі, що підтверджується довідкою ТОВ «Габріель» №263 від 26.04.2013 року, а їх місце проживання на час укладення спірного договору було зареєстровано у м. Києві, а їх неповнолітня донька також не проживала за адресою: [ADDRESS], не була в ній зареєстрована, не мала права власності на цю квартиру і відповідно не мала і прав на користування нею, а тому її права при укладенні спірного договору жодним чином не були порушені і підстав визнавати порушення ст.ст. 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства» у суду немає. Також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні доводи позивачів про існування між ними та Банком письмового договору оренди квартири [ADDRESS]. Представник ПАТ «Фідобанк» в судовому засіданні пояснила, що після оформлення Банком права власності на іпотечну квартиру за адресою: [ADDRESS], на адресу [PERSON] і [PERSON] направлявся лист №6.2.0.23.0/119 від 29.03.2012 року з повідомленням про набуття банком права власності на дану квартиру та попередженням щодо необхідності у разі подальшого проживання за цією адресою укласти з Банком договір оренди та сплачувати комунальні платежі. Проте договір оренди так і не був укладений, письмові пропозиції щодо його укладення від позивачів не надходили. Тільки через чотири роки, а саме 25.02.2016 року на адресу Банку надійшла відповідь [PERSON] на лист Банку №6.2.0.23.0/119 від 29.03.2012 року, в якій [PERSON] просив у зв'язку з відсутністю пропозицій від Банку повідомити про умови укладення договору оренди (а.с.189). На звернення позивача 03.03.2016 року була надана письмова відповідь №22.6.0.4/268 про відсутність договору оренди та про продажу Банком квартири і про відступлення прав за кредитним договором іншій юридичній особі - новому кредитору (а.с.190) Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. У ст. 811 ЦК України передбачена обов'язкова письмова форма для договору найму житла. Згідно ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи наведені та інші норми глави 59 ЦК України, суд приходить до висновку, що між позивачами та Банком не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору оренди житла і відповідно такий договір не був укладений у письмовій формі. Відповідно до п.7 Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У заяві про збільшення позовних вимог від 07.09.2016 року позивачі просять визнати недійсним у повному обсязі договір купівлі-продажу квартири від 31.05.2013 року та одночасно просять перевести права покупця на них за недійсним договором (а.с.74) Проте, переведення прав за договором, визнаним недійсним, законом не передбачено. Однією з підстав для визнання договору недійсним позивачі зазначили ст. 362 ЦК України, якою врегульовано переважне право купівлі частки у праві спільної часткової власності, проте у справі відсутні докази на підтвердження того, що квартира за спірним договором купівлі - продажу перебувала у спільній частковій власності позивачів та Банку, а тому з цієї підстави позов також не може бути задоволений. Крім того, позивачі у своєму позові посилаються на укладений 21.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] попередній договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], по якому [PERSON] ніби передав значну частину коштів представнику [PERSON] - [PERSON] Встановлено, що в провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання попереднього договору дійсним. Вказаний позов [PERSON] 05.08.2016 пред'явив до відповідачів про застосування наслідків нікчемного правочину - Попереднього договору купівлі-продажу квартири в розстрочку від 21.08.2013 року, укладеного ним з підстав, передбачених статтями 203, 215, 216, 220, 635, 657, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, та солідарне стягнення з відповідачів сплаченої ним за нікчемним договором грошової суми в розмірі 58305 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день виконання рішення виконавчою службою. В обґрунтування позову зазначав, що попередній договір не посвідчений нотаріально, а тому є нікчемним і таким, що не породжує юридичних наслідків, а тому отримані відповідачами за нікчемним правочином грошові кошти слід вважати майном, яке одержано без відповідної правової підстави, яке підлягає поверненню. 29.09.2016 року відповідач [PERSON] пред'явив до [PERSON] зустрічний позов про визнання Попереднього договору купівлі-продажу квартири в розстрочку від 21.08.2013 року, укладеного ним від імені відповідача [PERSON] з [PERSON], дійсним. Позов мотивував тим, що вказаний договір фактично виконаний сторонами, проте позивач як сторона попереднього договору ухиляється від його нотаріального посвідчення. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.09.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від08.12.2016 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання попереднього договору дійсним також відмовлено. Суд мотивував своє рішення тим, що оскільки наслідки недійсного (нікчемного) правочину застосуються лише до укладеного правочину, що випливає зі змісту статей 215, 216 Кодексу, а позивачем заявлено вимогу про стягнення грошових коштів саме з підстав нікчемності Договору, пред'явлений ним позов не підлягає задоволенню, тому що, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не в праві самостійно змінювати підставу позову. Також суд не знайшов підстав і для задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання попереднього договору дійсним, оскільки відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України визнання в судовому порядку дійсним нікчемного договору можливо лише в тому разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, тобто, - якщо відповідно до закону договір є укладеним. Таким чином, посилання позивачів на укладений 21.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] попередній договір купівлі - продажу спірної квартири не може бути підставою для визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 31.05.2013 року, так як власником цієї квартири на час укладення договору був Банк, а не [PERSON] і зазначені позивачем обставини не можуть бути підставою для переведення прав та обов'язків покупця за договором. Враховуючи викладене, з підстав, заявлених позивачами, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed