Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , мешканки , 03041 , м. Київ - 030 вул. Генерала Родимцева , 1 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою , зобовязання сприяти встановленню твердих земельних меж . В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених в позові і просять їх задовольнити повністю , оскільки вважають , що їх право власності на земельну ділянку порушено відповідачкою шляхом самовільного встановлення земельних меж і позбавлення їх права вільно користуватися належної їм на праві приватної власності земельною ділянкою . Відповідачка в судове засідання не зявилася , хоча була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи , що стверджується поштовими повідомленнями , не повідомила суд про поважні причини неявки в судове засідання . Суд , враховуючи думку позивачів приходить до висновку , що справу необхідно розглянути в заочному порядку . Судом встановлено , позивачам , а саме : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної приватної власності земельна ділянка , яка розташована в м. Олевськ по вул. Хмелівській ( Федорова ) , №13 , кадастровий номер: 1824455100:02:010:0105 , цільового призначення - для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва загальною площею 0.1 га. та кадастровий номер; 1824455100:02:010:0106 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва та сінокосіння і випасання худоби загальною площею 0.02 га., а всього земельною ділянкою - загальною площею 0, 12 га. , що стверджується свідоцтвами про право власності на земельні ділянки №19672989 та №19669147 від 28.03.2014 року, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19672989 та №19669147 вiд 28.03.2014 року ( а.с.6-11 ) . Відповідно до акту прийому - передачі межових знаків від 20.07.2016 року, який був складений землевпорядною організацією було встановлено тверді земельні межі між земельними ділянками сторін ( а.с.16 ) . Відповідачка - [PERSON] , яа є суміжним землекористувачем , самовільно зайняла частину належної позивачам земельної ділянки площею 158,1 м.кв., огородивши її 15-ма залізобетонними опорними стовпами , що створило перешкоду позивачам користуватися належною їм на праві приватної власності земельною ділянкою. Захоплення відповідачкою частини земельної ділянки стверджується актом віл 05.08.2016 року, складеним за результатами обстеження комісією Олевської міської ради у складі: заступників голови міської ради [PERSON], [PERSON]В, та керуючого справами [PERSON] яка на місцевості встановила , що користувач земельної ділянки , яка знаходиться за адресою: м.Олевськ, вул. Хмелівська, 11, самовільно зайняв частину земельної ділянки площею 158,1 м.кв. кадастрові номери: №1824455100:02:010:0105 та №1824455100:02:010:0106 , яка належить позивачам ( а.с.17 ) . Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Положеннями ст.14. ч.ч.3-4 ст.41 Конституції України закріплено, що право власності на землю гарантується. Це право надувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності. на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст.373 ЦК України встановлено , що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них . Пунктом «б» ч. 1 ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що міжнародне та національне законодавство проголошує непорушність права власності, в тому числі і на землю. Статтею 13 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі субєкти права власності рівні перед законом. За змістом ст. 152 ЗК України Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю , зазначено в ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. З урахуванням положень Земельного кодексу України, зміст терміну «самовільне зайняття земельних ділянок» розкрито у Законі України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Так, відповідно до абзацу 10 статті 1 цього Закону самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Частиною 1 ст.106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Таким чином існуюче законодавство України гарантує і забезпечує фізичним особам рівні умови і способи захисту права власності на конкретні земельні ділянки. Особи вільно, на власний розсуд, обирають способи захисту своїх прав, зокрема й ті, що закріплені у наведених вище нормах. Суд розглянувши матеріали справи , дослідивши письмові докази , заслухавши пояснення позивачів приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення у повному обсязі , оскільки відповідачкою було грубо порушено право власності позивачів на належну їм земельну ділянку , шляхом самовільного встановлення земельних меж без згоди законних власників . На підставі наведеного та

Outcome: approved