Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми та процентів, вказавши, що 14 вересня 2009 року між [PERSON] та ними було досягнуто домовленості про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві приватної власності. На підтвердження дійсних намірів на купівлю зазначеного будинку, 14.09.2009 року через розписку ними було виплачено [PERSON] завдаток у розмірі 10 000 доларів США та з 14.09.09р. по 08.11.09р. позивачами було затрачено на ремонт 104 000 гривень, зазначена сума була визнана відповідачем, що підтверджується розпискою від 08.11.09р. та взято останньою зобов'язання щодо повернення вкладеної в ремонт суми з 30% надбавкою у разі не укладання основного договору купівлі-продажу. Пізніше, 07.12.09р. ними на користь відповідача було виплачено ще 40 000 доларів США в рахунок купівлі будинку із застереженням, що у разі відмови покупця від укладання основного договору купівлі-продажу відповідачем повертається сума затрачена на ремонт будинку з 30% надбавкою та сплачені 40 000 доларів США з 2% за користування грошима за кожен місяць їх утримання. На теперішній час від придбання будинку позивачі відмовились через наявність недоліків, які були виявлені під час його ремонту та виконання оздоблювальних робіт. Але ними за вказаний період часу в будинок було проведено воду, газ, каналізацію, електрику та інше, тобто придбано будівельні матеріали, виплачено кошти найманим працівникам за виконану роботу, які неможливо повернути в натурі, тому просять стягнути на їх користь суму еквівалентну вартості понесених затрат з урахуванням 30% надбавки відповідно до розписки від 08.11.2009 року та процентів, що складає 127088 грн. Крім того, відповідно до рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2012 року з відповідачки на їх користь стягнуто 398 500 грн. в якості боргу, при цьому визнано , що передані гроші позивачами зберігалися відповідачкою без достатньою правової підстави. В зв'язку з тим, що відповідачка протягом більше ніж три роки безпідставно користувалась грошовими коштами в розмірі 50000 доларів США, просять стягнути з неї проценти за користування грошима в розмірі 2% щомісяця, що складає 347492 грн. І всього просять стягнути з відповідачки на їх користь 601668 грн., а також на користь позивача [PERSON] витрати, пов'язані з оплатою судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON], який також діє в інтересах позивачки [PERSON], підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити. При цьому додав, що протягом вересня - грудня 2009 року вони разом із дружиною [PERSON] передали відповідачці [PERSON] гроші у розмірі 50000 доларів США в рахунок майбутньої покупки будинку [ADDRESS], і з її згоди почали його ремонтувати. В середині 2010 року з'ясувавши, що при проектуванні будинку допущено суттєві помилки, в зв'язку з чим його неможливо використовувати для проживання, вони відмовились від його придбання та звернулись до [PERSON] з проханням повернути гроші відповідно до розписок. Але остання відмовилась, тому вони були змушені звернутися до суду. Після неодноразового вирішення спору, рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2012 року з відповідачки на їх користь стягнуто 398 500 грн., які були повернуті відповідачкою в липні 2013 року, про що ними видані нотаріально посвідчені заяви. Також додав, що вказаним рішенням апеляційного суду, визнано, що відповідачка користувалась грошима без достатньої правової підстави, тому повинна повернути все майно, яким вона користувалась, а це будівельні матеріали, які вкладені в ремонт будинку та відшкодувати їм проценти за користування грошима. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, вважаючи, що за вказаними вимогами позивачів вже прийнято рішення, яке виконано її довірителькою. Крім того, не заперечувала, що позивачами виконано певний обсяг робіт у будинку, прибрано прибуткову територію, поставлено ворота, але це не відповідало волі [PERSON], тому не заперечують проти того, що б позивачі забрали ці речі собі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 вересня 2009 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві приватної власності. На підтвердження дійсних намірів на купівлю зазначеного будинку, 14.09.2009 року через розписку позивачами було виплачено [PERSON] завдаток у розмірі 10 000 доларів США та розпочато ремонтні роботи в будинку, проти яких не заперечувала відповідачка, що підтверджується розпискою від 08.11.09р. та взято останньою зобов'язання щодо повернення вкладеної в ремонт суми з 30% надбавкою у разі не укладання основного договору купівлі-продажу. 07.12.09р. позивачами на користь відповідача було виплачено ще 40 000 доларів США в рахунок купівлі будинку із застереженням, що у разі відмови покупця від укладання основного договору купівлі-продажу відповідачем повертається сума затрачена на ремонт будинку з 30% надбавкою та сплачені 40 000 доларів США з 2% за користування грошима за кожен місяць їх утримання. На теперішній час від придбання будинку позивачі відмовились через наявність недоліків, які були виявлені під час його ремонту та виконання оздоблювальних робіт. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03.11.2011 року на користь позивачів стягнуто 533700 гривень в якості відшкодування 50000 доларів США та витрат на ремонт будинку та 30 % надбавки. Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2012 року рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03.11.2011 року скасовано та постановлено нове рішення про часткове задоволення позову [PERSON] та [PERSON] та стягнення з відповідачки на користь позивачів 398500 грн. Вказаним рішенням встановлено, що спірні правовідносини між сторонами повинні визначатися відповідно до глави 83 розділу 111 книги п'ятої ЦК України. Оскільки договір купівлі-продажу , в якості платежів по якому передавався аванс , укладеним не був , то передані кошти відповідачем збережені без достатньої правової підстави. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини , встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ст. 1212 ЦК України встановлені загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, згідно до яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до наданих нотаріально посвідчених розписок встановлено, що рішення апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2012 року виконано відповідачкою 08.07.2013 року шляхом погашення боргу, тобто в період часу з 07.12.2009 року по 08.07.2013 року відповідачка безпідставно користувалася чужими грошима. Відповідно до письмової розписки від 07.12.2009 року відповідачка зобов'язалася сплатити 2% щомісяця за користування грошовими коштами в сумі 40000 доларів США. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачів в частині стягнення з відповідачки 274 168 гривень, тобто 2% щомісяця від суми 318800 грн, яка еквівалентна 40000 доларів, є обґрунтованими, і будуть відповідати засадам справедливості цивільного процесу. Заперечуючи проти позовних вимог позивачів, представник відповідачки, не заперечуючи проти факту написання двох перших розписок, послалася на те, що розписка від 07.12.2009 року є підробкою, про що свідчить висновок спеціаліста-криміналіста від 30..03.2012 року, відповідно до якого підпис у копії рукописного документу від 07.12.2009 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з уподобанням її підпису. Суд критично ставиться до вказаного висновку, бо дослідження відбувалось поза межами судового розгляду даної цивільної справи, судом таке дослідження не призначалось і експерт про відповідальність у відповідності до вимог ст..ст.384,385 КК України не попереджався, тому суд вважає, що такий доказ не є допустимим. Крім того, вказана розписка вже була предметом розгляду різними судовими інстанціями і покладена в основу рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2012 року, яке набрало чинності та виконано відповідачкою. Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивачів щодо стягнення коштів витрачених на ремонт та оздоблювання будинку в розмірі 104 000 гривень із 30% надбавкою, бо позивачами не надано належних доказів на підтвердження таких вимог. Надані суду чеки та квитанції не дають суду достатніх підстав дійти висновку , що саме така сума відшкодування відповідає розміру та об'єму виконаних робіт та придбаних будівельних матеріалів. Тому суд вважає за необхідним в цій частині позову відмовити. Що стосується стягнення судового збору у розмірі 3441,00 грн., як цього просить позивач, суд прийшов до висновку, що відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню, понесені позивачем, судові витрати в розмірі 2741,00 грн., пропорімо до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial