Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

позивачка 25.02.2019 звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним Державний акт на право приватної власноті на землю, виданий Городоцькою райдержадміністрацією 29.12.2002 на ім`я [PERSON] , площею 1,0960 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серія [NUMBER] , скасувати державну реєстрацію вказаної земельної ділянки, визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 1,04 в умовних кадастрових гектарах, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , якому за життя належало право на майновий пай в майні ПАП АФ «Зоря» (ССГ «Зоря») Керницької сільської ради в розмірі 2103 грн., а також мав у власності земельну ділянку площею 1,0960 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. Оскільки на час смерті чоловіка вона була зареєстрована і проживала разом з ним, то вважається такою, що спадщину фактично прийняла. Державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом щодо права на майновий пай в майні ПАП АФ «Зоря» (ССГ «Зоря») Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області. Між тим нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,0960 га, оскільки Державний акт виданий після смерті спадкодавця. Позивачка вважає, що відповідачі своїми протиправними діями порушили її право на отримання свідоцтва про право на спадщину та порушили норму ст. 25 ЦК України, а саме: видали акт на право приватної власності на землю на ім`я [PERSON] після його смерті, тобто, після припинення цивільної правоздатності особи. Отже, такий Державний акт про право приватної власті на землю слід вважати недійсним. Ухвалою судді від 26.02.2019 провадження у справі відкрито. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 11.07.2019 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності за станом здоров`я, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, не заперечує проти прийняття заочного рішення (а.с.58) Представник відповідача - Керницької сільської ради в судове засідання не з`явився, подавши листа (а.с.57), в якому просив про розгляд справи за відсутності представника сільської ради та на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідач у справі - Городоцька районна державна адміністрація у Львівській області в судове засідання також не з`явився, причини неявки суду не відомі, відзиву на позов не подав. Третя особа - [PERSON] до суду не з`явився, хоча належно був повідомлений про час та дату розгляду справи, в попередньому підготовчому засіданні повідомив суду, про те, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звертався і немає такого наміру, на спадкове майно не претендує, тому не заперечує проти задоволення позову [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ч.3 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про смерть від 06.06.1998, серія [NUMBER] , актовий запис № 25 (а.с.8) Позивачка [PERSON] являється дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.7) серія [NUMBER] від 24.06.1978. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом. Спадкове майно складалося із права на земельну частку (пай) площею 1,04 в умовних кадастрових гектарах, що належало померлому на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія [NUMBER] від 16.06.2000, зареєстрованого за № 5996; земельної ділянки розміром 1,0960 гектарів в межах згідно з планом, переданої спадкодавцю у приватну власність на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 02.12.2002 № 721 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на територіїКерницької сільської ради Городоцького району Львівської області, що стверджується Державним актом про право приватної власності на землю серія [NUMBER] . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 988 (а.с.11). Датою видачі вищезазначеного акту є 29.12.2002, тобто через чотири роки після смерті спадкодавця.Таке унеможливлює отримання для позивачки свідоцтва про право на спадщину. Згідно довідки виконкому Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області № 363 від 15.03.2018 спадкодавець [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав та був зареєстрований в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті за вищевказаною адресою була зареєстрована і фактично проживала його дружина [PERSON] і син [PERSON] (а.с.10) Із листа державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори Шаравари В.В. № 126/01-16 від 01.02.2019 (а.с.9) убачається, що позивачка звернулась із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що правовстановлюючий документ на спадкове майно - Державний акт на право приватної власності виданий після смерті спадкодавця. Матеріалами копії спадкової справи № 65/2005 підтверджено, що спадкова справа відкрита після смерті [PERSON] на підставі заяви позивачки [PERSON] (а.с.28-38) Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2005 (а.с.12), виданого нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка право на майновий пай в майні ПАП АФ «Зоря» (ССГ «Зоря») Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, в розмірі 2103 грн., що належало [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серія [NUMBER] , виданого Керницькою сільською радою Городоцького району Львівської області 03.12.2001. Відповідно до довідки Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області від 14.02.2019 № 210 (а.с.13), згідно виписки книги реєстрації сертифікатів значиться зареєстрований Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія [NUMBER] від 16.06.2000, зареєстрованого за № 5996, площею 1,04 га на померлого [PERSON] . Враховуючи бал бонітету грунту площа земельної ділянки згідно Державного акту [NUMBER] за № 461 числиться 0,9675 га. За ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із Постановою Верховного суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-319 цс-15, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. З огляду на вище наведене, беручи до уваги підставність позовних вимог та обґрунтованість слід вважати їх належними допустимими та достатніми доказами у справі, визнання відповідачем факту порушення законодавства під час видачі вказаного акта на право приватної власності на землю, позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення в повному обсязі. Суд залишає судовий збір за позивачкою, оскільки про таке вона просила в заяві від 11.07.2019.

Outcome: approved