Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Гребінківського районного суду Полтавської області з позовом, в якому просять суд: припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на нерухоме майно - двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та визнати право спільної часткової власності на вказане нерухоме майно, а саме: за [PERSON] право власності на 61/200 частки від загальної площі квартири; за [PERSON] право власності на 61/200 частки від загальної площі квартири; за [PERSON] право власності на 39/100 частки від загальної площі квартири. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовує тим, що співвласниками зазначеної квартири протягом часу проживання та користування нею вже визначені та зайняті ними кімнати. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, але позивачі позбавлені можливості щодо реалізації своїх прав на поділ майна та укладення відповідного договору, оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення відповідного договору. У зв`язку з цим вони вимушені звернутися з позовом до суду за захистом своїх майнових прав. 22.08.2019 судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху /а.с.29-31/. Недоліки позовної заяви усунуто у визначений судом строк. Ухвалою суду від 12.09.2019 справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с. 43-45/. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду подали заяви в яких вказано, що заявлений позов підтримують в повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заявлений позов визнає в повному обсязі, просив розглянути справу без його присутності, про що до суду подано відповідну заяву. Інших заяв по суті позовних вимог від учасників справи не надійшло. Фіксування судового засідання технічними засобами у підготовчому засіданні не здійснювалося, оскільки положеннями ЦПК України не передбачено, а сторонами відповідне клопотання не заявлене. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на житло виданого органом приватизації 55 будинкоуправління 8-ї дистанції цивільних споруд «Гребінка» від 02.12.1998 [PERSON] , [PERSON] належить на праві приватної власності частина квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] /а.с. 17/. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого органом приватизації 55 будинкоуправління 8-ї дистанції цивільних споруд «Гребінка» від 02.12.1998 [PERSON] належить на праві приватної власності частина квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] /а.с. 18/. В інформаційній довідці ПП «Бюро послуг та консультацій» № 3572 від 27.09.2018 зазначено, що згідно із рішенням 3 сесії VІІ скликання Гребінківської міської ради від 19.02.2016, [ADDRESS] України. В довідці виданій КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 50 від 01.10.2018 вказано, що право власності на квартиру [ADDRESS] станом на 29.12.2012 зареєстровано 02.12.1998 в КП «Лубенське МБТІ» в книзі № 27 р№ 3878 за: [PERSON] - частина згідно свідоцтва про право власності; [PERSON] , [PERSON] - частина згідно свідоцтва про право власності. Відповідно до технічного паспорту на квартиру за адресою [ADDRESS] , вказана квартира в цілому складається з двох житлових кімнат, загальною площею 50,4 кв.м., жилою площею 28.3 кв.м. /а.с. 22,23/. За даними інформаційної довідки виданої ПП «Бюро послуг та консультацій» № 3572 від 27.09.2018 та доданого до неї розрахунку часток у квартирі багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] у квартирі мешкають три власники і займають кімнати таких розмірів: [PERSON] житлову кімнату площею 11,9 кв.м; [PERSON] та [PERSON] - житлову кімнату площею 16.4 кв.м та лоджію площею 2,5 кв.м (в сумі становить 18.9 кв.м), площа підсобних приміщень квартири загального використання становить 19,6 кв.м. Частка квартири загальною площею 11,9 кв.м, що належить [PERSON] , становить 39/100 від загальної площі квартири, частка квартири загальною площею 18,9 кв.м, що належить [PERSON] та [PERSON] становить 61/100 від загальної площі квартири. Відповідно, частка [PERSON] становить 61/200, а частка [PERSON] становить 61/200 від загальної площі квартири /а.с.20-21/. Згідно із висновком експерта за результатами проведення незалежної оцінки об`єкту нерухомого майна двох кімнатної квартири по [ADDRESS] , проведеної ПП «Бюро послуг та консультацій», ринкова вартість об`єкту оцінки, що визначена із застосуванням методу порівняльного методичного підходу, станом на 28.09.2018 становить 187 343,00 грн /а.с.24/. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Нормами ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст.368 ЦК України). Згідно із ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За правилом ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 374 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За матеріалами справи убачається, сторони не є членами однієї сім`ї, на умовах спільної сумісної власності володіють одним житлом, за певних обставин бажають припинити право спільної сумісної власності та встановити право власності на узгоджені між ними частки, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення такого договору. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦП України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, враховуючи безумовне визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для його задоволення. При цьому відсутні підстави для компенсації, оскільки сторони не заявляють щодо цього. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. У даному випадку за заявою позивачів суд не здійснює розподілу судових витрат. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved