Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою, в якій зазначили, що 28.03.2005 р. на Київському проспекті м.Донецька з вини водіїв: [PERSON], який керував автомобілем - таксі ЗАЗ ДЕУ Т 131110 д/н [NUMBER] та [PERSON], який керував своїм автомобілем [NUMBER] трапилась ДТП, внаслідок якої загинув їх молодший син - [PERSON], [INFO], а також старший син - [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Органами досудового слідства [PERSON] та [PERSON] визнані винними у порушенні вимог Правил дорожнього руху та притягнуті до кримінальної відповідальності за ст..286 ч.2 КК України. Постановою Київського районного суду м.Донецьку від 07.09.2007 р. [PERSON] та постановою Київського районного суду м.Донецька від 09.12.2013 р. [PERSON], було звільнено від кримінальної відповідальності у зв»язку з амністією. Цивільний позов у кримінальній справі не розглядався. Відповідачі спричинену шкоду не відшкодували. Матеріальна шкода, спричинена з вини відповідачів, складається з витрат: ритуальні послуги на поховання [PERSON] - 2096,00 грн.; одежа потерпілого [PERSON], в яку він був одягнутий під час ДТП та яка прийшла в непридатність - кожана куртка, джинси, кофта - 5000 грн.; одежа, в якій був похований потерпілий 1750 грн.; витрати на поминки: в день поховання, через 9 і 40 днів, на роковини з дня загибелі - 15 881,00 грн., місце поховання та пам»ятник - 7 194,00 грн., втрачений заробіток від припиненні діяльності у зв»язку з втратою сина - 4 423,00 грн.; витрати на лікування [PERSON], [PERSON], які несла особисто [PERSON] - 30 914,89 грн. Загальна сума витрат складає 67 303,89 грн. Моральна шкода складається із глибини фізичних та душевних страждань, які вони зазнали внаслідок загибелі сина та внаслідок отриманих тяжких ушкоджень старшого сина. Моральну шкоду вони оцінюють в 800 000 грн. Просять з відповідачів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] відшкодувати суму матеріальної шкоди 67 303,89 грн. та моральну шкоду 800 000 грн. в солідарному порядку. Позивачі у судове засідання не з»явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи в їх відсутність не надали. За таких обставин в порядку, передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. Судом встановлено, що 28.03.2005 р. о 23.00 годині на Київському проспекті м.Донецька з вини водіїв: [PERSON], який керував автомобілем - таксі ЗАЗ ДЕУ Т 131110 д/н [NUMBER] та [PERSON], який керував своїм автомобілем [NUMBER] трапилась ДТП, внаслідок якої загинув їх молодший син - [PERSON], [INFO], а також старший син - [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Органами досудового слідства [PERSON] та [PERSON] визнані винними у порушенні вимог Правил дорожнього руху України та притягнуті до кримінальної відповідальності за ст..286 ч.2 КК України. Згідно постанови Київського районного суду м.Донецьку від 07.09.2007 р. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за амністією на підставі ст..ст.1,6 ЗУ «Про амністію» від 19.04.2007 р., який набрав чинності 09.06.2007 р. Кримінальну справу відносно [PERSON] провадженням закрито. Цивільні позови не розглядались. Згідно постанови Київського районного суду м.Донецьку від 09.12.2013 р. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України на підставі ст.. 6,1 «в» ЗУ «Про амністію» від 19.04.2007 р., який набрав чинності 09.06.2007 р. Кримінальну справу відносно [PERSON] провадженням закрито. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вiдповiдно до ч. 1 вказаної статтi, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Ч. 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, із відповідними змінами, «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Таким чином, [PERSON] та [PERSON], керуючи транспортними засобами - джерелом підвищеної небезпеки, мають відшкодувати завдану шкоду незалежно вiд наявності їх вини. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміють, зокрема, організацію поховання померлого і проведення у звязку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Тобто, виходячи із визначення поняття поховання, відповідно до закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. З огляду на вищевикладене, витрати на проведення поминального обіду та придбання для нього продуктів харчування не відносяться до витрат на поховання. Окрім цього, суд вважає, що проведення поминального обіду та як наслідок витрати на нього не являються обовязковими, оскільки їх здійснення є правом потерпілих, яке вони реалізували відповідно до звичаїв та традицій, а тому їх вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, на користь позивачів підлягають відшкодуванню: ритуальні послуги на поховання [PERSON] - 2096,00 грн.; одежа потерпілого [PERSON], в яку він був одягнутий під час ДТП та яка прийшла в непридатність - кожана куртка, джинси, кофта - 5000 грн.; одежа, в якій був похований потерпілий 1750 грн.; місце поховання та пам»ятник - 7 194,00 грн., втрачений заробіток від припиненні діяльності у зв»язку з втратою сина - 4 423,00 грн.; витрати на лікування [PERSON], [PERSON], які несла особисто [PERSON] - 30 914,89 грн., що в загальній сумі складає 51422,89 грн. Крім того, позивачами заявлена вимога про стягнення з відповідачів на свою користь компенсації за заподіяну в результатi ДТП та гибелі їх сина [PERSON], отримання тяжких тілесних ушкоджень старшим сином [PERSON], моральну шкоду у розмiрi 800 000 грн. За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів. Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, зокрема, її батькам (усиновлювачам). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт спричинення моральної шкоди позивачам суд вважає доведеним, оскільки у результаті злочину вони зазнали втрати найдорожчої людини - сина, мають докладати додаткових зусиль для організації і нормалізації свого життя. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди за рахунок винної особи, суд враховує критерії, які передбачені ст. 23 ЦК України: характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілих або позбавлення можливості їх реалізації та інших обставин, які мають істотне значення, а також виходить з засад розумності та справедливості, та приходить до висновку, що розмір відшкодування має становити 300 000 грн. і з кожного відповідача треба стягнути по 150 000 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 51422,89 грн. та моральна шкода в розмірі 150 000,00 грн. на кожного позивача. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за ставкою судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір», в сумі 551,20 грн. за вимоги майнового характеру та 4500,00 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 5051,20 грн. На підставі ст..ст. 23, 1168, 1187, 1193 ЦК України, ЗУ «Про поховання», Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. №4,

Outcome: partial