Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їм на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Крім них в квартирі зареєстрована їх донька - [PERSON], відповідач по справі. Відповідач хоча і зареєстрована, але в будинку не проживає, її особистих речей в будинку не має. Вона сама не заперечує проти зняття її з реєстрації, але у неї не має можливості це зробити особисто. Тривалий час відповідач відсутня за місцем реєстрації. В зв'язку з реєстрацією відповідача вони несуть додаткові витрати по оплаті комунальних платежів, це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їм майном, оформленню субсидії, тому просять визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивачі [PERSON] та [PERSON] згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], набули право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 18.08.2007 року № 4472884 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Лозівського БТІ від 25.10.2007 року № 16411062. Згідно копії домової книги та довідки КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області станом на 22.10.2018 року в даному будинку зареєстровані позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] Відповідач тривалий час в спірному будинку не проживає, вона забрала всі свої особисті речі та вибула на інше постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS], де і мешкає по теперішній час, що підтверджується випискою з домової книги та довідкою житлово-будівельного кооперативу «Ударниця» № 1 від 19.10.2018 року, де зазначено, що [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за вказаною адресою з 07.03.2017 року. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мала. Відповідач в будинок не з'являється. Всі обов'язки пов'язані з договором найму житлового майна виконують позивачі по справі. Позивачі, як власники будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладали, ніяких обов'язків перед нею не мають. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивачі не користуються, але повинні сплачувати з вини відповідача, тощо. Позивачі ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинили, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в будинку не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Факт не проживання відповідача по справі в будинку [ADDRESS] вбачається з письмових пояснень сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що відповідач [PERSON] більше десяти років, тобто тривалий час, в вищевказаному будинку не проживає, спільного господарства з господарями будинку не веде. Відповідач вибула на інше постійне місце проживання, не проживає в будинку більш ніж десять років, отже з цього моменту вона втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved