Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення факту батьківства. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.07.2019 відкрито провадження по зазначеній вище справі. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивачка [PERSON] народилась [INFO] в м. Києві, про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського РВК м. Києва, актовий запис № 1630. Згідно свідоцтва про народження батьками позивачки записані: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . На момент народження позивачки її мати [PERSON] не перебувала в офіційному шлюбі, а проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , від якого і народилась позивачка [PERSON] . Оскільки батьки позивачки не перебували в шлюбі запис про батька було зроблено на підставі ч.2 ст. 55 КпШС, в редакції від 20.06.1969, яка діяла на момент народження. [PERSON] визнавав, що позивачка є його донькою, заяву про визнання батьківства він не подавав, аргументуючи тим, що [PERSON] як матір-одиначка зможе отримувати допомогу на дитину. В 1988 року [PERSON] звільнився з роботи та переїхав з м. Києва в рідне село Містечко Брусилівського району Житомирської області до батьківської хати. З того часу [PERSON] приїздив до [PERSON] та позивачки періодично, деякий час жив разом з ними, а потім від`їзжав до с. Містечко. Позивачка також приїздила до с. Містечко в гості до [PERSON] та бабусі [PERSON] - матері [PERSON] , що підтверджується фотокартками. В 2012 року позивачка народила дитину і через необхідність догляду за дитиною вона не приїздила до [PERSON] , а він не приїздив до м. Києва. В 2013 року зв`язок з [PERSON] було відновлено через брата [PERSON] - [PERSON] , який є відповідачем по справі. Позивачка знову почала приїздити до [PERSON] разом з чоловіком, допомагала йому фінансово, продуктами та одягом. [PERSON] неодноразово жалкував, що він не оформив батьківство офіційно, однак через вік, необхідність догляду за своєю старенькою матір`ю, [PERSON] , не вчинював дій для оформлення батьківства. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. 14.04.2018 приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Отрищенко Олег Іванович було заведено спадкову справу №62283054 після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51580301 від 14.04.2018. З поваги до батька та довіряючи його слову, за життя [PERSON] позивачка не подавала заяву про визнання батьківства. Однак після смерті батька для позивачки має принципове значення юридичне визначення сімейного зв`язку з ним та внесення змін до актового запису про реєстрацію народження. Крім того, позивачка вважає, що як донька [PERSON] належить до родичів першого ступеня споріднення, а тому встановлення батьківства має юридичне значення для здійснення позивачкою права на спадкування. У зв`язку з викладеним вище позивач просить суд встановити факт, що [PERSON] ( [INFO] ), померлий [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] . 20.08.2019 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] відповідно до якого зазначено, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] . [PERSON] доглядала за братом за життя та займалась його похованням. Оскільки [PERSON] за життя дітей не мав, а на час смерті не мав і дружини. [PERSON] не заперечує той факт, що була знайома з матір`ю позивачки, однак жодних родинних відносин її родина не мала з [PERSON] . Запис в графі «батько» в свідоцтві про народження позивачки « [PERSON] » жодним чином не доводить факт його біологічного батьківства. Як відомо, згідно з нормами КпШС від 1969 року таку графу заповнювали виключно зі слів самої матері. Твердження позивачки про те, що з 1983 року по 1988 рік її матір та померлий проживали однією сім`єю також є видуманим, оскільки [PERSON] в 1985 році був одружений на [PERSON] і проживав з нею однією сім`єю та виховував її доньку, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. Неправдивим є також і посилання позивачки на допомогу [PERSON] грошима та продуктами. В 2013 році позивачка приїздила до [PERSON] , але він спілкуватись з нею не став, а на її звертання до нього як до «батька» взагалі був здивований. У зв`язку з викладеним вище відповідач [PERSON] просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. 02.10.2019 до суду надійшла відповідь на відзив від [PERSON] відповідно до якої зазначено, що позивачка разом з братом [PERSON] за власний кошт встановили пам`ятник на могилі [PERSON] на загальну суму 16700,00грн. Фактичні заперечення [PERSON] проти позову зводяться до посилань на перебування матері позивачки [PERSON] в шлюбі в 1980 року на момент початку відносин з [PERSON] . Вказане твердження є цілковитою вигадкою відповідача [PERSON] , оскільки мати позивачки [PERSON] ніколи не перебувала в зареєстрованому шлюбі в тому числі станом на 1980 рік, коли познайомилась з [PERSON] . Мати позивачки перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , в результаті чого народилась позивачка. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 09.08.2019 дійсно вбачається реєстрація 13.11.2010 за № 00025362380 актового запису від 23.11.1985, внесеного Виконавчим комітетом Містечківської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, про реєстрацію шлюбу [PERSON] з [PERSON] . Позивачці відомо, що в 1985 року між? [PERSON] та її матір`ю [PERSON] сталась сварка, в результаті якої [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , однак з вказаною жінкою фактично прожив один тиждень. Щодо посилань на реакцію [PERSON] на приїзд позивачки в с. Червона Слобода Макарівського району Київської області в 2013 році. Позивачка дійсно на деякий час втрачала зв`язок з [PERSON] і в 2013 році такий зв`язок було відновлено. У вказаний період [PERSON] дійсно проживав з [PERSON] і остання дуже гостро відреагувала на телефонний дзвінок позивачки [PERSON] 09.10.2019 до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , з якого вбачається, що відповідач визнає в повному обсязі позов. Вважає позивачку своєю рідною племінницею. Також зазначив, що покійний брат [PERSON] та мати позивачки [PERSON] познайомилися у нього в дома, почали спілкувати, а проживали разом протягом 80-х років, поки брат працював у Києві. Спростовує твердження відповідача [PERSON] про те, що на поховання [PERSON] витрачалися лише її кошти, його сім`я купляла одяг для поховання та труну, а разом з [PERSON] замовили встановлення пам`ятника на могилі брата [PERSON] . Просить позов задовольнити. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.10.2019 призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу. 31.10.2019 до суду від Київського міського бюро судово-медичної експертизи надійшов лист відповідно до якого зазначили, що не можуть провести експертизу на предмет встановлення біологічного батьківства, оскільки така експертиза можлива лише за наявності зразків крові передбачуваного батька, матері та дитини. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05.11.2019 відновлено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту батьківства. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Порхун М.В. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Бабаєва О.О. в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, просили суд відмовити в задоволені позовних вимог. Відповідач [PERSON] та представник - адвокат Шкред А.О. в судових засіданнях не заперечували проти позовних вимог, надали суду відзив відповідно до якого [PERSON] визнає позовні вимоги в повному обсязі. У судому засіданні 21 липня 2020 року були заслухані свідки: [PERSON] , заявлена зі сторони позивача; [PERSON] та [PERSON] заявлені зі сторони відповідача. Свідок [PERSON] , повідомила, що з покійним [PERSON] знайомі з 1978 року. Підтвердила факт проживання однією сім`єю з 1980 року по 1990 рік та зазначила, що [PERSON] є справжнім батьком позивачці, оскільки звільнився з роботи для того щоб піклуватися про дочку після її народження, поки мати дитини працювала. Також додала, що [PERSON] на весіллі [PERSON] був в якості батька, сумнівів про його батьківство не було. Свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою відповідачам та покійному [PERSON] , зазначила, що не визнає батьківство, оскільки були розмови, що сама мати позивачки зазначала, що [PERSON] не є батьком [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою відповідачам та покійному [PERSON] , зазначила, що не визнає батьківство, оскільки [PERSON] при житті про дітей не розмовляв. Також зазначила, що і про життя з офіційною дружиною також не знає, чи жили, чи не жили. У судому засіданні 07.10.2020 були заслухані свідки: [PERSON] заявлена зі сторони відповідача та [PERSON] заявлена зі сторони позивача. Свідок [PERSON] , є дружиною відповідача [PERSON] , підтвердила, що в домі її сім`ї познайомились мати позивачки та покійний [PERSON] . Впевнена, а тому визнає, що [PERSON] рідна дочка [PERSON] , оскільки була свідком турботи та любові останнього до своєї дочки, який визнав [PERSON] своєю дочкою. Свідок [PERSON] була цивільною дружиною покійному [PERSON] з 2007 року по 2015 рік. Від чоловіка не чула про те, що [PERSON] є його дочкою, він такого факту не визнавав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилась [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського РВК м. Києва, актовий запис № 1630, батьками [PERSON] записані: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] , відомості про батька записані за вказівкою матері. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №264. Позивачка звертаючись з даним позовом посилається на те, що [PERSON] є її батьком. Відповідно до заяви [PERSON] , посвідченою 08.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М., зареєстрованою в реєстрі за № 395, зазначено, що в 1980 році вона познайомилась з [PERSON] , проживали разом, ставились один до одного як чоловік та дружина, разом вели домашній побут, відвідували друзів, приймали гостей, відмічали свята, жили як сім`я. В 1987 році вона завагітніла від [PERSON] . [INFO] в них народилась донька, яку вони назвали [PERSON] . Обговоривши питання офіційної реєстрації, вирішили, що маючи статус одинокої матері, це допоможе отримувати від держави соціальні пільги. При реєстрації дитини вона написала заяву і ім`я по батькові дитини були вказані з її слів - [PERSON] . Приблизно в 1988 році [PERSON] звільнився з роботи та поїхав проживати до матері в с.Містечко. Поки дочка була маленькою їздила до батька та бабусі в село Містечко. Батько завжди приймав участь у її вихованні, приїжджаючи до Києва, проживав разом з ними. Згідно із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . До того ж судом установлено, що покійний [PERSON] та відповідачі: [PERSON] та [PERSON] є рідними братами та сестрою. Згідно довідки виданою Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області зазначено, що [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . 14.04.2018 приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Отрищенко Олег Іванович було заведено спадкову справу № 62283054 після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51580301 від 14.04.2018. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.10.2019 призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу. Однак Київське міське бюро судово-медичної експертизи відмовили у проведені даної експертизи. 04.03.2020 Представник позивача-адвокат Порхун С.В. звертався запитом до Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи, Київське міське бюро судово-медичної експертизи, Дніпровське обласного бюро судово-медичної експертизи про проведення експертизи про встановлення батьківства, якщо батько щодо якого встановлюється батьківство помер. 11.03.2020 Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи надали відповідь на адвокатський запит [PERSON] відповідно до якого зазначили, що даний вид експертизи проводиться тільки з відібранням зразків крові у громадян. 17.03.2020 Київське міське бюро судово-медичної експертизи надали відповідь на адвокатський запит [PERSON] відповідно до якого зазначили, що за вказаними умовами, провести судово-медичну експертизу на предмет встановлення біологічного батьківства можливо лише шляхом дослідження кісткових рештків тіла покійного. 19.03.2020 Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи надали відповідь на адвокатський запит [PERSON] відповідно до якого зазначили, що для проведення молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства померлої особи відносно будь-якої дитини необхідні біологічні зразки, відібрані у біологічної матері дитини, самої дитини, а також біологічні зразки від померлої особи. 19.03.2020 Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи надали відповідь на адвокатський запит [PERSON] відповідно до якого зазначили, що для проведення молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства померлої особи відносно будь-якої дитини необхідні біологічні зразки, відібрані від померлого батька (зразки крові, тканини, гістологічні препарати, кісткові залишки). Враховуючи наведене вище, суд вважає за належне розглянути справу у відсутності висновків судової молекулярно-генетичної експертизи. Зокрема судом прийнято до уваги визнання відповідачем [PERSON] позов в повному обсязі. Зокрема відповідач зазначив, що покійний брат [PERSON] дійсно повернувся проживати до батьківської хати в с. Містечко з 1988 року, але з 1980 року проживав разом з матір`ю [PERSON] в Києві, працюючи водієм в автобусному парку. Однак, відповідачка [PERSON] не визнала позов, оскільки впевнена, що покійний брат [PERSON] за життя дітей не мав, а на час смерті не мав і дружини, і тому вона єдина спадкоємиця другої черги, яка отримала спадок після померлого брата. Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно із частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за яким при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно із статті 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ст. 55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Стаття 57 КпШС України передбачає, що діти, походження яких встановлено, зокрема, за рішенням суду, мають ті ж права і обов`язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі. Відповідно до вимог чинного законодавства, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має розглядатись в порядку позовного провадження. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст.53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю та батьком дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують батьківство. Отже, спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України, частинами 2, 3 ст. 53, якого встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Факт визнання батьківства [PERSON] щодо [PERSON] підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , стверджуючи про проживання її батьків однією сім`єю та спільне виховання і утримання ними дитини. Зазначені показання свідків є послідовними, узгодженими, відповідають іншим доказам та матеріалам справи. Суд дійшов до переконання, що зазначені докази та докази які містяться в матеріалах справи доводять факт батьківства [PERSON] щодо позивачці, оскільки вони свідчать про те, що [PERSON] від народження дочки визнавав себе її батьком, та доводять об`єктивність пояснень позивачки та відповідача [PERSON] про те, що її батьки проживали однією сім`єю. У достовірності зазначених доказів сумніву немає. Свідчення свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у суду викликають сумніви щодо їх достовірності, оскільки в їх поясненнях плутаються дати та події, не є послідовними та узгодженими. На більшість питань відповіді не знали. Також суд критично ставиться до посилань відповідачкою [PERSON] та її представником на офіційно зареєстрований шлюб [PERSON] та [PERSON] з 1985 року по 1987 рік (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища), оскільки факт реєстрації не спростовує проживання однією сім`єю [PERSON] і [PERSON] та не спростовує твердження позивачці та відповідача [PERSON] про батьківство покійного [PERSON] . Оцінюючи надані позивачкою докази у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно визнавав себе за життя її батьком, брав участь у вихованні та утриманні разом з матір`ю дитини, з якою проживав однією сім`єю та вів спільне господарство до народження позивачки [PERSON] та станом на дату її народження. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги фотокартки, покази свідків, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо встановлення батьківства відносно позивачки підлягають задоволенню. При цьому суд приймає до уваги, що оскільки правовідносини між сторонами щодо батьківства врегульовані ст. 53 КпШС України, якою передбачено термін «встановлення батьківства», а не «визнання» його, як це визначено ст. 28 СК України, слід встановити батьківство померлого [PERSON] відносно позивачки. Відповідно до ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Згідно із п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У відповідності до ч. 1 ст.142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20грн, з відповідача [PERSON] в розмірі 192,10грнта повернути позивачці з державного бюджету частину відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 192,10грн.

Outcome: approved