Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій вказує, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, починаючи з 18.07.2005 року. За час спільного проживання у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами не склались, при тому відповідач самоусунувся від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дітей, позивачці ж важко самотужки їх утримувати, оскільки її матеріальне становище скрутне. Тому вона звернулась з позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але, відповідно до письмової заяви, датованої 02.09.2014 року, просить заслухати справу за її відсутності, зауваживши, що підтримує позовні вимоги, нею заявлені та просить задовольнити їх. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, наявне в матеріалах справи. За вказаних обставин суд на підставі ч.4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звкузаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з таких підстав. Так, судом достовірно встановлено, що сторони по справі, починаючи з 18.07.2000 року, перебувають у шлюбних відносинах. За час спільного проживання у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (згідно свідоцтв про народження дітей (а.с. 6-7). Спільне сімейне життя сторін не склалось, на даний час позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], при цьому останній не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до дітей, не цікавиться їх здоров'ям, умовами життя, внутрішнім світом, не надає жодних коштів на утримання. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними ( ч.1 ст. 181 СК України). Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ст. 182 СК України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає , вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Позивачці [PERSON] важко самотужки утримувати двох дітей, оскільки її матеріальне становище скрутне, вона не може в достатній мірі забезпечити їх побутові потреби. Відповідач же являється працездатним, інших аліментних зобов'язань не має, а тому є фінансово - спроможним та має можливість надавати кошти для утримання своїх дітей. Угоди про сплату відповідачем аліментів в добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Даних про те, що відповідач не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, судом не встановлено, відповідачем не доведено, тому суд визнає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів є обгрунованими та доведеними. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши обставини справи, вимоги чинного законодавства, суд дійшов переконання в тому, що відповідач зобов'язаний та може надавати кошти на щомісячне утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття. При цьому, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються з суми судового збору, від сплати якого звільнено позивачку. На підставі викладеного та

Outcome: approved