Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивачі та їх представник у судовому засіданні підтримали уточнений позов у повному обсязі та просили його задовольнити, встановивши факт родинних відносин зі спадкодавцем та визначивши додатковий строк для прийняття спадщини, а також визнавши за [PERSON] право власності на частину спадкового майна у вигляді квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні частково визнав уточнену позовну заяву, погодившись із задоволенням позовних вимог [PERSON], що стосується вимог позивачки [PERSON], відповідач заперечував у повному обсязі, пояснивши, що вона, на відміну від нього, у повній мірі забезпечена житлом. Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, надавши заяви про можливий розгляд без їх участі та ухвалення рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивач [PERSON], народився 30.05.1977 року, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія ІІ-ЕТ №394605, видане Ленінським відділом РАЦС м. Новосибірська Приморського району, про що 27 вересня 1977 року в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №3559. Його батьками є: мати [PERSON] та батько [PERSON], які знаходились у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1976 року, що підтверджується відповідним витягом №00016720731 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 02.06.2016 року. Від даного шлюбу, окрім позивача у них народився ще один син [PERSON] (відповідач по справі). У свою чергу, позивачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], яка після продажу у 1996 році власної квартири, придбала у [PERSON] кооперативну квартиру №59 у ЖБК №1 в будинку №24 по вулиці Фрунзе в смт.Ювілейне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, яка розташована в будинку А - загальною площею 45,6 кв.м, житловою 27, 2 кв.м та складається з коридору площею 4,8 кв.м (1); комори, площею 0,4 кв.м (2); ванної кімнати, площею 2,1 кв.м (3); вбиральні, площею 1,1 кв.м (4); кухні, площею 7,6 кв.м (5); житлової кімнати, площею 10,4 кв.м (6); житлової кімнати, площею 17,1 кв.м (7); лоджії, площею 2,1 кв.м (8), оформивши право власності на імя своєї доньки [PERSON] і в даній квартирі проживали брати [PERSON] та [PERSON] разом зі своїми батьками. Згодом, 14 серпня 2006 року померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №695649, видане повторно 03 червня 2016 року Дніпропетровським районним відділом державної РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області) та після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно. Відповідно положення статті 1217 ЦК Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та як встановлено у судовому засіданні [PERSON] за свого життя заповіт не залишила, тому в силу приписів статті 1261 ЦК України (якою визначено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки) позивачі [PERSON] і [PERSON], відповідач [PERSON], а також чоловік померлої [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом і положенням частини 1 статті 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Після чого, 26 лютого 2014 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але отримав Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки у нього відсутні право встановлюванні документи на спадкове майно, а саме на спірну квартиру, які на даний момент перебувають у відповідача, який у свою чергу не надає їх нотаріусу для належного оформлення спадкових прав. Зокрема, пунктами 4.14, 4.15, 4.18 глави розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (№296/5 від 22.02.2012 року) передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, нотаріус перевіряє належність цього майна спадкодавцеві на підставі право встановлювальних документів. Окрім того, як вбачається з довідки БТІ дана квартира значиться такою, що належить продавцю [PERSON], тобто [PERSON] не зареєструвала куплену квартиру на своє ім'я, що є перешкодою для належного оформлення спадкових прав спадкоємців. Проте, у відповідності положення частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову. Аналогічно правова позиція викладена в абзацах сьомому , восьмому частини другої [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», що за змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Виходячи з приписів вищезазначеної норми закону, позивач [PERSON], відповідач та їх батько [PERSON], проживаючи на день смерті зі спадкодавцем за однією адресою: [ADDRESS] вважаються такими, що спадщину прийняли. Також, як встановлено у судовому засіданні та підтверджено сторонами по справі, спадкоємці між собою уклали усну домовленість про те, що мати спадкодавця позивачка [PERSON], хоча разом з нами і не проживала, має право на 1/4 частки у спадковому майні, оскільки саме вона придбала дану квартиру для проживання родини її доньки, проте жоден з них до цього часу не звертався із заявою до нотаріуса про видачу відповідного Свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом з тим, позивач [PERSON], звернувшись у відділ запису актів цивільного стану Дніпропетровського районного відділу юстиції за видачею йому даних про смерть його матері, в усній формі було відмовлено, у зв'язку з тим що його прізвище «Матвійко», а прізвище померлої в свідоцтві про смерть «Матвейко», у звязку з чим він змушений звернутись до суду з питанням про визнання факту родинних відносин спадкодавця зі спадкоємцем. Після чого, 07 вересня 2013 року помер батько позивача та відповідача - [PERSON] (Свідоцтво про смерть видане 16.10.2015 року (повторно)виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району за №640378, серія 1-КИ, актовий запис за №76). Як встановлено у судовому засіданні, заповіт він теж не залишив, тому відкрилась спадщина за законом і спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (згідно вимог ст. 1261 ЦК України), які спадщину прийняли (у відповідності до ст. 1268 ЦК України) проживаючи зі спадкодавцем на день його смерті за однією адресою: [ADDRESS] і кожному з них повинно перейти в спадок по 1/6 частині вищевказаної квартири. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного Кодексу України, право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності у відповідних органах, що здійснюють таку реєстрацію. Статтями 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до позивача перейшли права власності на земельну ділянку, проте він не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з не підтвердженням родинних відносин зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] звернулася в Державну нотаріальну контору Дніпропетровського району з приводу прийняття спадщини після смерті її доньки [PERSON] та на підставі її заяви відкрито та зареєстровано Спадкову Справу №59066452 у Спадковому реєстрі, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №44091872 від 07.06.2016 року. Проте постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії за підписом завідувача Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON], заявницю повідомили про те, що вона пропустила строк на подачу заяви про прийняття спадщини та було рекомендовано звернутись до суду. Так, на підставі ст. 1220 Цивільного Кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. На підставі ст. 1270 Цивільного Кодекс України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяці, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи з норм чинного законодавства, [PERSON], як особа, що бажає прийняти спадщину, повинна була на протязі шести місяців після відкриття спадщини звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте позивачка була позбавлений можливості звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини у встановлений законом термін у звязку з погіршенням стану здоровя (захворювання на тяжку хворобою, в наслідок чого в березня 1998 року вона отримала ІІ групу інвалідності, загальної форми захворювання безстроково, що підтверджується довідкою Сер. МСЕ ДНА 01 №082162 від 09.04.1998 року), що перешкодило їй належним чином переоформити на себе належне їй спадкове майно. Згідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від ЗО травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено позивачкою [PERSON] з поважної причини і вона бажає прийняти спадкове майно, тому слід визначати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю в один місяць, вважаючи такий строк достатнім для подання відповідної заяви. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачів на вищезазначене спадкове майно, а їх позовні вимоги відповідають нормам чинного законодавству, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, суму судового збору віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved