Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

позивачі звернувся до суду з позовом, в якому просили визнати за кожним з них право власності на 1/24 частину земельної ділянки площею 5,340 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що надавалась на підставі Рішення [PERSON] сільської ради 18 сесії 23 скликання від 12 грудня 2000 року №112 та підтверджується державним актом серія та номер 1-ДП 069047 в порядку спадкування за законом на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], померлої 12 січня 2004 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачів. 12 січня 2004 року [PERSON] померла. За життя 20 серпня 2003 року мати позивачів склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом м. Новомосковська Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2-3618. У відповідності до заповіту належну їй земельну ділянку розміром 5,340 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення сільськогосподарського виробництва [PERSON] заповіла відповідачу. 18 грудня 2012 року помер батько позивачів - [PERSON]. Заповіт за час життя він не складав. На час відкриття спадщини після смерті матері, згідно довідки від 17 жовтня 2016 року № 2305 виконкому [PERSON] сільської ради разом із матірю позивачів мешкали позивачі та відповідач. Всього у померлої було одинадцять дітей. Так на час відкриття спадщини позивачі були неповнолітніми, а тому вважають, що мають право на обов`язкову частку у спадщині, розмір якої складає 1/24 кожного. Звернувшись до приватного нотаріуса, з заявою, про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивачам кожному окремо відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в звязку із тим, що до нотаріуса подано неналежний документ на підтвердження права власності. У відмові нотаріуса вказано, що нотаріусом не приймаються порвані документи у відповідності до п. 3 гл.8 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Належність померлій земельної ділянки підтверджується відповіддю на адвокатський запит з Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року № 99-406-99.8- 2165/2-16. Позивачі, кожний окремо, надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за їх відсутності, наполягали на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно з ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що відповідач у справі є сином [PERSON] та [PERSON]. Окрім відповідача у подружжя [PERSON] народилися: [PERSON] (до одруження [PERSON]) [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] позивачі у справі. [PERSON] на підставі рішення 18 сесії ХХІІІ скликання [PERSON] народних депутатів передано у власність земельну ділянку, площею 5,340 га в межах згідно з планом, розташовану на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що 19 січня 2001 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ДП № 069047, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12685. Означений факт, окрім копії пошкодженого державного акту підтверджується також і відповіддю Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року № 99-406-99.8- 2165/2-16. 20 серпня 2003 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2-3618. У відповідності до заповіту, [PERSON] належну їй земельну ділянку розміром 5,340 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення сільськогосподарського виробництва заповіла [PERSON]. 12 січня 2004 року [PERSON] померла. Як вбачається з довідки Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 2805 від 17 жовтня 2016 року, на момент смерті [PERSON] мешкала разом з дочкою [PERSON], сином [PERSON], сином [PERSON], дочкою [PERSON], сином [PERSON], дочкою [PERSON], дочкою [PERSON], дочкою [PERSON], сином [PERSON], дочкою [PERSON], сином [PERSON] Вікторовичем.18 грудня 2012 року помер [PERSON]. З матеріалів спадкової справи [PERSON] вбачається, що 12 жовтня 2016 року до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулась [PERSON] в інтересах [PERSON] 16 листопада 2016 року до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва на обов`язкову частку у спадщині звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та 14 грудня 2016 року - [PERSON] Постановами нотаріуса від 12 жовтня 2016 року відповідачу та від 16 листопада 2016 року, 14 грудня 2016 року позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності правовстановлюючого документу у належному виді на спадкове майно. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. За ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлій за життя права власності на земельну ділянку, складання померлою заповіту, яким призначено спадкоємцем відповідача, наявності у померлої неповнолітніх дітей позивачів у справі, прийняття спадщини позивачем та відповідачами шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті, відсутності доказів наявності інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2017 року, яким за відповідачем визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на 19/24 частин спірного майна, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved