Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивачка 25.03.2016 року звернулася до суду із позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 06.04.2002 року по 28.11.2007 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 10.08.2007 року по справі № 2-957/2007р., про що Відділом РАЦС Полтавського РУЮ зроблено відповідний запис за № 234 від 28.11.2007 року та 29 червня 2010 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Тростянецькою сільською радою Полтавського району 29.10.2002 року. Після розірвання шлюбу дитина відповідно до вищевказаного рішення суду проживає разом з матір»ю на даний час за адресою: Полтавський район, с. Щербані, пров. Комарова, 6. При цьому, дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач у часті у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним і моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. 11.04.2012 року між позивачем і [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом РАЦС Полтавського МУЮ 11.04.2012 року. Від цього шлюбу позивачка і [PERSON] мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району 20.06.2012 року. Вона має намір разом з чоловіком та дітьми : [PERSON] та [PERSON] в період з 01.06.2016 року по 31.12.2016 року тимчасово виїжджати за кордон сімейним автомобілем в сімейну подорож до таких країн : Румунія, Болгарія і Туреччина для відпочинку та оздоровлення. Однак, відповідач постійно уникає зустрічі, на телефонні дзвінки не відповідає, за місцем реєстрації не проживає, на даний час місцезнаходження його їй взагалі не відоме. Тому, вона не може у передбаченому законодавством України порядку отримати від відповідача дозвіл на виїзд малолітньої дитини - [PERSON] разом знею за кордон для відпочинку та оздоровлення на морі. Виїзд дитини разом з позивачем за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається в різних розвиваючих кружках, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню мов, розширить її кругозір. Також, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування дитини на морі. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина та її батьки для возз»єднання сім»ї мають право на вільний в»їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім»ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов»язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків ( усиновлювачів ) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п. 17,18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини за наявності заперечень одного з батьків може бути оформлений на підставі рішення суду. Отже в результаті протиправної діяльності відповідача порушуються права малолітньої дитини [PERSON] ( в тому числі право на відпочинок ). Тому, їх захист доводиться здійснювати в судовому порядку. Вона гарантує повернення дитини до України до постійного місця проживання. Прохала надати дозвіл [PERSON], ідентифікаційний номер -[NUMBER], тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України без дозволу ( згоди ) та супроводу батька [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], на період з 01.06.2016 року по 31.12.2016 року до Республіки Болгарії; дозволити [PERSON], ідентифікаційний номер -[NUMBER], без дозволу ( згоди ) батька [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], оформляти документи для тимчасового виїзду малолітньої ( неповнолітньої ) дитини [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього і дальнього зарубіжжя з терміном дії до досягнення нею повноліття. В судове засідання сторони у справі не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де, представник позивачки згідно довіреності [PERSON] ( а. с.13 ) позов підтримав, надавши можливі докази на підтвердження позовних вимог ( а. с. 25 ). Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог, при вирішенні позову поклався на розсуд суду ( а. с. 22 ). Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог служби у справах дітей Полтавської РДА не висловив заперечень щодо позову ( а. с. 23 24 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін, по наявним матеріалам справи та за наявності відповідних заяв від них. Судом встановлено всі обставини, на які в позові послалася позивачка та вони повністю доводяться матеріалами справи на а. с. 5 12. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню згідно ст. 313 ЦК України, так як фізична особа, яка не досягла 18 років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені та відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», бо за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Outcome: approved