Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] 04 серпня 2010 року звернулась в Жидачівський районний суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. 12 жовтня 2011 року позивачка [PERSON] звернулась в Жидачівський районний суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частку у спадковому майні. Ухвалою суду від 18 жовтня 2011 року дані позови об»єднані в одне провадження. 24 травня 2012 року позивачка уточнила свої позовні вимоги, згідно яких просить визнати нечинним та скасувати свідоцтво про право на спадщину, встановити факт прийняття спадщини та визнати право власності на частку у спадковому майні. Відповідачами по справі заявлено [PERSON], [PERSON] та Жидачівську державну нотаріальну контору. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], а [INFO] року померла мати [PERSON]. Після їх смерті відкрилася спадщина. На час смерті батька вона проживала разом з ним, а тому має право на отримання спадкового майна після його смерті. Після смерті матері у встановлений законом строк вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину їй не видано в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Без її відома в 2009 році брат [PERSON] звернувся в Жидачівський районний суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно. 30 липня 2009 року суд виніс рішення, яким визнав за [PERSON] право власності на спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями у [ADDRESS]. За її апеляційною скаргою рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 22 вересня 2011 року рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 30 липня 2009 року було змінено та визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] - ? частину вказаного житлового будинку з господарськими спорудами. [INFO] року [PERSON] помер. 30 червня 2010 року державним нотаріусом Жидачівської ДНК було посвідчено свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], згідно якого [PERSON] отримав спадкове майно батька - житловий будинок у [ADDRESS] Жидачівського району. Позивачка просить визнати нечинним та скасувати вказане свідоцтво про право на спадщину від 30 червня 2010 року, встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/6 частини житлового будинку після смерті батька та 1/3 частини житлового будинку після смерті матері [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, суду заявили, що позивачка згідно заяви від 02.04.1996 року, посвідченої державним нотаріусом Рогатинської ДНК від прийняття спадщини відмовилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, в суд направив заяву від 10.05.2012 року, згідно якої позов визнав, відмовився від своєї частки у спадковому майні, просить справу слухати за його відсутності. Відповідач державний нотаріус Жидачівської ДНК Матусек В.В. в судове засідання не з»явився, в суд направив заяву, згідно якої просить справу слухати за його відсутності. 3-я особа - представник Стрийського МБТІ в судове засідання не з»явився, в суд було направлено заяву про слухання спраіи у відсутності представник Стрийського МБТІ. Суд, заслухавши позивачку [PERSON] та її представника [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], дослідивши письмові докази, дав їм оцінку і вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав: Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В процесі розгляду справи встановлено, що [INFO] року помер батько позивачки [PERSON]. Позивачка на день смерті проживала разом з батьком та фактично прийняла спадкове майно батька - житловий будинок у [ADDRESS], однак з відповідною заявою в нотаріальну контору не зверталася. Спірний будинок було споруджено батьками під час їх перебування в шлюбі, а тому частка померлого в майні подружжя становила ? частину житлового будинку з господарськими спорудами, на яку і відкрилася спадщина після його смерті. [INFO] року померла мати [PERSON]. Після її смерті позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину їй було не видано в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. 16 липня 2009 року [PERSON] без відома позивачки звернувся в Жидачівський районний суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Інші два брати [PERSON] та [PERSON] будь яких дій по прийняттю спадщини не вчиняли, брат [PERSON] проживає в Естонії і від спадщини відмовився, а брат [PERSON] виїхав у США, місцезнаходження його не відоме. 30 липня 2009 року суд виніс рішення, яким визнав за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями у [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер. 30 червня 2010 року державним нотаріусом Жидачівської ДНК було посвідчене свідоцтво про право на спадщину, згідно якого [PERSON] отримав спадкове майно батька - житловий будинок у [ADDRESS] Жидачівського району. За апеляційною скаргою позивачки 22 вересня 2011 року рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 30 липня 2009 року змінено, визнано за [PERSON] право власності на ? частину вказаного житлового будинку з господарськими спорудами після смерті батька. Згідно вказаного рішення ? частини вказаного житлового будинку належали матері [PERSON](1/2 частини як частка в спільній сумісній власності подружжя, а 1/4 - як спадкове майно після смерті чоловіка), питання про цю частину житлового будинку судом не вирішувалось. Поскільки позивачка [PERSON] на день смерті батька [PERSON] проживала разом з ним і тому у відповідності до ст.ст. 548-549 діючого на той час ЦК України(1963 року) мала право на отримання спадкового майна після його смерті, однак в рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області 22 вересня 2011 року помилково було вказано, що право на спадщину після смерті [PERSON] мали лише мати [PERSON] та брат [PERSON]. 20 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області прийняла ухвалу про виправлення описки в рішенні від 22 вересня 2011 року, в якій вказала, що з врахуванням записів в будинковій книзі, з яких вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, спадщину фактично прийняли його дружина [PERSON], а також [PERSON] і [PERSON]. Однак дана ухвала була скасована 30 жовтня 2013 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Поскільки рішення від 22 вересня 2011 року вступило в законну силу, то суд у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені вказаним судовим рішенням зобов»язаний прийняти до уваги при розгляді даної справи. Так як на даний час не усунуто порушене право позивачки на отримання спадкового майна після смерті батька, а суд позбавлений при розгляді даної справи усунути дане порушення, то ухвалою від 15 серпня 2014 року позовні вимоги позивачки [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, виділені в окреме провадження. При вирішенні позовних вимог про скасування свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 30 червня 2010 року державним нотаріусом Жидачівської ДНК, згідно якого [PERSON] отримав спадкове майно [PERSON], а саме на житловий будинок у [ADDRESS], а також визнання за позивачкою частки на спадкове майно після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, суд вважає, що вказані вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Посилання відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] на те, що позивачка [PERSON] згідно заяви від 02.04.1996 року, посвідченої державним нотаріусом Рогатинської ДНК, від прийняття спадщини відмовилась суд не приймає до уваги. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України їх твердження не підтверджено належними та допустимими доказами. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявила, що вказаної заяви не писала та не підписувала її, крім цього в реєстр нотаріальних дій Рогатинської ДНК заява внесена без номера, дати та підпису [PERSON], а тому суд не може прийняти як належний доказ вказану заяву. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Поскільки позивачка [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, звернулася з заявою в Жидачівську ДНК про прийняття спадшини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в установлений законом строк - 25 травня 1990 року, то вона у відповідності до ст.ст. 548-549 діючого на той час ЦК України(1963 року), має право на отримання спадкового майна після смерті матері. Суд вважає, що позивачка та її брат [PERSON] мали право успадкувати в рівних частках спадкове майно матері, а саме по 3/8 частини житлового будинку з господарськими спорудами. 30 червня 2010 року державним нотаріусом Жидачівської ДНК було посвідчене свідоцтво про право на спадщину, згідно якого [PERSON] отримав спадкове майно батька - цілий житловий будинок у [ADDRESS] Жидачівського району. Суд вважає, що вказане свідоцтво частково слід визнати не дійсним, з врахуванням того, що [PERSON] має право на 3/8 частини житлового будинку з господарськими спорудами. На підставі наведеного та

Outcome: partial