Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання відповідача у справі, [PERSON], такою що втратила право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позов мотивують тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Дана квартира належить на праві спільної приватної власності позивачам та їх померлим родичам [PERSON] та [PERSON] На сьогоднішній день у зазначеному будинку зареєстровані та проживають позивачі, відповідачка по справі та їх неповнолітні діти. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.11.2013 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою по справі було розірвано. З того часу відповідачка по справі, [PERSON], в вищевказаній квартирі не проживає, інтересу до вказаного помешкання не виявляє, участі в утриманні житла не приймає, за комунальні послуги не сплачує, місце її проживання не відоме, в добровільному порядку не бажає знятися з обліку за місцем реєстрації. Позивачі просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують і прохають задовольнити. Крім того, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON], в силу вимог ст. 128 ЦПК України, була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в тому числі через опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з'явилася без повідомлення причин, відзиву не подала. У зв'язку з цим суд, відповідно до ст. 223 ч.4, ст. 280 ч. 1 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивачів, вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] знаходиться в приватній спільній сумісній власності позивачів [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло видане відділом обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету міської ради. Відповідно до запису в будинковій книзі А №63745, співвласники спірної квартири [PERSON] та [PERSON] померли (а.с.7-11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом №3-1424, позивач [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ході судового розгляду встановлено, що за згоди власників житла, було здійснено реєстрацію місця проживання відповідачки за адресою розташування, належної позивачам на праві спільної приватної власності квартири, як члена сім'ї наймача. Відповідно до рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2013 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем по справі, [PERSON] було розірвано (а.с. 12) Згідно довідки Ремонтного житлово-комунального підприємства №1 від 28 вересня 2018 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], - домовласник; позивач [PERSON] - син; відповідач [PERSON]- невістка; [PERSON] - внучка; [PERSON] - (внук а.с. 16). У ході судового розгляду встановлено також, що відповідач за зареєстрованим місцем проживання - у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2013 року. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. За змістом ст. 317, 319, ЦК України власникові житла належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 319 ч.7 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач з 2013 року не проживає за місцем реєстрації, тобто у квартирі [ADDRESS], не приймає участі у витратах, пов'язаних з оплатою комунальних послуг, витратах пов'язаних з обслуговуванням житла. Відповідно реєстрація відповідача у квартирі, належній позивачам призводить до порушення майнових та немайнових прав позивача, як власника житла. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Outcome: approved