Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вимогами про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, а саме земельної ділянки, загальною площею 22.5856 га, кадастровий № 3221481501:01:039:0001, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є власниками вище зазначеного нерухомого майна, проте постановою слідчого СУ ГУ МВС України в Київській області від 15 травня 2006 року, в межах розслідування кримінальної справи на земельну ділянку загальною площею 26.168 га ( з яких 22.5856 га належить позивачам) було накладено арешт, при цьому позивачі до даного кримінального провадження не мають жодного відношення, тобто не є підозрюваними, обвинуваченими, або потерпілими від будь-яких злочинних дій. Позивачі в судове засідання не зявилися, подавши до суду письмові заяви про слухання справи у їх відсутності, вимоги позову підтримують в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день час, та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши письмові матеріли справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з положень ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ст.ст.319, 321 та 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, зазначають, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. З огляду матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2008 року (справа №2-2376/08), позивачі є співвласниками земельної ділянки, загальною площею 22.5856 га, кадастровий № 3221481501:01:039:0001, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, за № 711253555 від 21.10 2016 року, земельна ділянка, загальною площею 22.5856 га, кадастровий № 3221481501:01:039:0001, належить на праві спільної сумісної власності, відповідно [PERSON], 1/20 частина, [PERSON], 19/40 частина та [PERSON], 19/40 частин. Тобто на час розгляду зазначеної цивільної справи в суді, право власності позивачів на вище вказане нерухоме майно ніким не оспорювалося та не було витребуване з їх володіння. Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів суд приходить до висновку, що будь-яких правових підстав для подальшого арешту майна не має, а тому, з метою недопущення порушення майнових прав позивачів, заборона щодо нерухомості підлягає скасуванню. На підставі наведеного та

Outcome: approved