Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], який уточнили під час судового розгляду, і згідно якого вимагають: визнати житловий будинок [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - позивача [PERSON] та померлої [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку як на частку у спільному майні подружжя; визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування після померлої [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку за кожним з них. Під час судового розгляду справи представник позивачів адвокат [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заявив про визнання позову, не заперечує проти вимог позивачів, лише звернув увагу суду на неналежну поведінку позивача [PERSON] до померлої матері. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, 15.02.1974 року позивач [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Під час перебування у шлюбі 01.09.2001 року [PERSON] придбала спірний житловий будинок згідно договору купівлі-продажу (а.с.10), зареєструвавши право власності на себе; тобто житловий будинок був придбаний подружжям під час перебування у шлюбі. Згідно ст.22 КпШС України в ред.1969 року, що діяла на момент укладення угоди купівлі-продажу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.60 СК України в ред.2002 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У зв'язку із наведеним суд вважає обґрунтованими доводи позивача [PERSON] про те, що спірний житловий будинок є об'єктом права спільної сумісної власності його та [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла (а.с.12), заповіту вона не залишила. Згідно ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, щодо спірного житлового будинку слід вважати, що до складу спадкового майна [PERSON] увійшла 1/2 частина житлового будинку як частка померлої у спільному сумісному майні, а інша 1/2 частина будинку належить позивачу [PERSON] Щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, є спадкоємцями першої черги за законом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] своєчасно подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а саме - в межах додаткового строку, що був їм встановлений згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.02.2011 року. На момент розгляду справи це рішення набрало законної сили та у встановленому законом порядку не скасовано. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, і визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved