Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом із врахуванням уточнених позовних вимог до [PERSON], [PERSON] про визнання Договору дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS] від 12.07.2007 року, посвідченого приватним нотарусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], недійсним, удаваним, витребувати на їх користь з незаконого володіння [PERSON] зазначені частини квартири. Обгрунтовуючи свої вимоги пояснили, що в липні 2007 року вони звернулися до [PERSON] з метою позичити грошові кошти, еквівалентні 35000 доларів США, на що [PERSON] запропонувала укласти з нею договір дарування їхньої частки квартири, що стане гарантією повернення суми позики. І у разі повернення всієї суми вони скасують угоду. Таким чином, 12.07.2007 року вони уклали Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], від повідно до якого подарували належні їм 2/3 частину квартири № 3 в будинку № 15, що по вул. Роднікова в м. Харкові. Після повернення боргу, вони дізналися, що [PERSON] продала зазначену частку квартири [PERSON], тому вимушені були звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. Представник позивачів до суду не прибула, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю, підтримала вимоги позову. Відповідачі в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, 12 липня 2007 року між позивачами та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики, на підставі якого відповідачі отримали еквівалент 35\~000 доларів США на строк до 12.12.2007 року (а.с. 7). При цьому при укладенні вказаного Договору сторони домовилися, що в забезпечення повернення боргу на ім'я [PERSON] було форомлено право вланості на належну позивачам частку квартири № 3 по вул. Роднікова. 15 в м. Харкові, при цьому вона не буде здійснювати реєстрацію права власності на квартиру за собою, а після повернення боргу право власності на частку зазначеної квартиру знову буде встановлено за позивачами. Цього ж дня, 12 липня 2007 року між позивачами та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування 2/3 частин квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (а.с. 6). Судом встановлено, що у позивачів були боргові зобовязання перед відповідачем [PERSON] Після укладання Договору дарування частки квартири [PERSON] та [PERSON] квартиру не покидали, не передавали ключів і технічного паспорту, у зв'язку з відсутністю іншого житла продовжують жити в спірній квартирі. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили. В пункті 25 Постанови пленуму Верховного суду України від 09.11.2009року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься розяснення щодо застосування положень ст. 235 ЦК України, де зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Таким чином суд приходить до висновку, що за Договором дарування частки квартири сторони фактично приховали Договір застави. Укладений з метою забезпечення повернення [PERSON] та [PERSON] грошових коштів у сумі 35000 доларів США, а після повернення зазначеної суми за таким самим договором [PERSON] зобовязувалася повернути квартиру позичальникам ([PERSON] та [PERSON]С.) Суд, вважає доведеним, що Договір дарування 2/3 частин квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] реєстровий № 179, є удаваним та був вчинений сторонами для приховання іншого правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норми, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 22 своєї Постанови від 7лютого 2017 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, коли майно придбане за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК звернутись до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір з порушенням закону, а і випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Пунктом 26 згаданої Постанови Пленуму ВССУ передбачено, що відповідно до положень ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, без їхньої волі. Спірні 2/3 частини зазначеної спірної квартири на час розгляду справи належать на праві власності відповідачу [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно На підставі викладеного та

Outcome: approved