Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивачка 11.12.2019 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння і поваги, спільного небажання відновити сімейні стосунки, через що вони втратили почуття любові. У шлюбі з відповідачем народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Відповідач не надає матеріального утримання дитині, хоча має таку можливість, оскільки здоровий, інших дітей і непрацездатних утриманців не має. Просила шлюб розірвати, малолітню дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище, стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно та понесені нею судові витрати. Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав та просив його задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданому 03.02.2020 р. письмовому відзиві позов у частині розірвання шлюбу та залишення малолітнього сина з матір`ю визнав повністю, заперечував щодо залишення позивачці після розірвання шлюбу шлюбного прізвища; згідний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., оскільки він має значні проблеми зі здоров`ям, а саме діагностовано грижові утворення на хребті, які можуть призвести до повної втрати працездатності, а також він допомагає матеріально своїм батькам, які не працюють та не отримують пенсію. Проти часткового задоволення позову не заперечував. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково з підстав, викладених відповідачем у письмовому відзиві, просила зменшити суму аліментів, оскільки відповідач, окрім аліментів, зобов`язується нести додаткові витрати на утримання сина. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 20 липня 2013 року, у шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, інтересам дитини сторін, що мають істотне значення, шлюб між сторонами слід розірвати, малолітнього сина залишити проживати з матір`ю. Після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище, оскільки відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому доводи відповідача про те, що він не бажає, щоб позивачка залишилася на прізвищі, яке вона здобула в шлюбі, є необґрунтованими. Встановлено, що відповідач не надає належного матеріального утримання дитині, у зв`язку з чим порушуються права малолітньої дитини сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї, на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, який хворіє (згідно діагностичного висновку кабінету МРТ від 19.09.2018 р. відповідачу встановлено діагноз: правобічна медіанно-парамедіальна грижа, дифузне вибухання дисків, остеохондроз, спондилоартроз поперекового відділу хребта, грижі Шморля ), матеріальне становище відповідача, який працює неофіційно, розмір його доходу невідомий; 3) інших дітей та непрацездатних утриманців відповідач не має; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. При вирішенні спору суд також застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 1300 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З відповідача слід стягнути 840,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету за вимогу про стягнення аліментів, а також понесені позивачкою судові витрати в сумі 768,40 грн. (а.с.4). На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 110, 112, 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved