Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON] у справах дітей Чернівецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В своїй позовній заяві посилається на те, що їй на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.07.2001 р., яке видане Департаментом житлово-комунального господарства міської ради та заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.07.2013 р. належить квартира [ADDRESS]. Згідно Довідки виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію і прописку від 18.07.2016р. №594 в квартирі зареєстровані дві особи, - однак [PERSON] [INFO] фактично зареєстрований, але в квартирі за вищевказаною адресою не проживає з осені 2014 року, тобто його реєстрація носить суто формальний характер. Зазначає, що [PERSON] є її сином, проте стосовно нього, вона позбавлена батьківських прав, дитина проживає зі своїм батьком [PERSON]. Шлюб між нею та [PERSON] розірваний рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.09.2013 року. Вказує, що основною причиною позбавлення її батьківських прав слугував, той факт, що в квартирі де проживала вона з сином, відсутні належні умови для проживання дитини, у квартирі немає опалення, відключений газ, світло не обліковується через лічильник, у дитини відсутнє окреме місце для сну та відпочинку. Дані обставини підтверджені актом обстеження житлово-побутових умов, які встановлені рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.03.2011 року. Після позбавлення її стосовно сина батьківських прав, її чоловік забрав дитину, місце проживання їх на сьогоднішній день їй не відомо. Крім того, реєстрація сина в її квартирі, чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, що виражається у труднощах при отриманні певних довідок, субсидій та компенсацій, а для вчинення окремих видів правочинів щодо нерухомого майна необхідна згода усіх зареєстрованих осіб. В звязку з тим, що в її квартирі прописаний син, вона не має можливості ні обміняти квартиру, ні продати, яка належить їй на праві власності. Також вартість комунальних послуг рахується з врахуванням осіб, які не проживають у квартирі, що покладає додаткові витрати на утримання майна й відповідно порушує її права. Також зазначає, що відповідач в даній квартирі не проживає вже понад шість років, таким чином, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Просить зняти з реєстраційного обліку [PERSON] [INFO], як такого, що фактично не проживає у [INFO]. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON], який діє в інтересах малолітнього [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, шляхом опублікування оголошення в пресі, відомостей про поважність причини неявки суду не надав. В судове засідання представник відповідача [PERSON] у справах дітей не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в разі прийняття рішення просила врахувати інтереси дитини відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до\~ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. А тому судом постановлено провести по справі заочний розгляд та постановити заочне рішення на підставі поданих до суду доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 405\~\~ЦК України\~\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.07.2001 р., яке видане Департаментом житлово-комунального господарства міської ради (а.с.9) та заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.07.2013 р. (а.с.10) належить квартира [ADDRESS]. Окрім цього, факт належності на праві власності [PERSON] квартири [ADDRESS], загальною площею61 кв.м, житловою площею 39 кв.м. підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11). Згідно Довідки виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію і прописку від 18.07.2016р. №594 в квартирі зареєстровані дві особи (а.с.8), - однак [PERSON] [INFO] фактично зареєстрований, але в квартирі за вищевказаною адресою не проживає з осені 2014 року, тобто його реєстрація носить суто формальний характер, підтвердженням викладеного є Акт обстеження житлово-побутових умов по кв.3 за адресою: м. Чернівці, вул. Шептицького Андрея 9 від 12.09.2016р., складений комісією дільничного комітету ТОВ «ТД Укравторесурс» (а.с.12). [PERSON] є сином позивачки, проте стосовно нього, позивачка позбавлена батьківських прав, дитина проживає зі своїм батьком [PERSON], що підтверджується рішенням Першотравневого суду від 30 березня 2011 року (а.с.6). Шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.09.2013 року (а.с.4-5). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 45 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння. користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім % інших осіб. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що відповідач в квартирі позивачки не проживає вже понад шість років, таким чином, у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім 7 без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Так, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції У країни, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право на усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення: 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є спеціальним нормативно- правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані із юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, (окрема, шляхом зняття особи із реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення: 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням: 3) про визнання особи безвісно відсутністю; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином,\~\~відповідач\~ не проживає в спірному будинку понад один рік,\~\~і за таких обставин, суд вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом та зняти з реєстраційного обліку [PERSON] [INFO], як такого, що фактично не проживає у [INFO]. На підставі викладеного та ст. ст. 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved