Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON], у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 01 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбних відносин у сторін народилась дочка, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати із матір'ю та перебувати на її утриманні. Відповідач від надання матеріальної допомоги на утримання дитини ухиляється та жодної домовленості з цього питання між сторонами не досягнуто. У відповідності до ст. ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, просить позов задовольнити. Відповідачем не подано відзив, який містив би заперечення проти позову. 17 серпня 2018 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні позивачки позовні вимоги підтримала повністю та просить позов задовольнити. У підготовчому засіданні відповідач позов визнав повністю. Крім цього, в усній формі зазначив обставини, які ними визнаються. Повідомив інших аліментів не сплачує, стан здоровя та матеріальне становище дозволяє здійснювати сплату аліментів на утримання дитини. Сторони не дійшли взаємної домовленості щодо сплати аліментів на дитину. Має намір виконувати батьківський обовязок з цього питання. Всі обставини відповідач визнає добровільно без будь-якого впливу на нього. Дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, що сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження / арк. спр. 4/. Дитина проживає із матір'ю. Ця обставина визнана сторонами у підготовчому засіданні 30.08.2018, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. У звязку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дітей, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обовязок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі\~за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~ Окрім цього, відповідно до\~ст.182\~цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин суд враховує, що добровільність визнання стороною відповідача позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; відсутність інших аліментів, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність в останнього батьківського обовязку утримувати дітей та його виконання, необхідність гармонійного розвитку цих дітей при визначенні розміру аліментів. Таким чином, суд прийшов переконання, що у відповідності до ст. ст. 141, 181, 182 Сімейного кодексу України та ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України позов необхідно задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у частці від усіх видів заробітку доходу у розмірі 1/3, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми, які містяться у ст. ст. 181, 182, Сімейного кодексу України та на які вірно посилалась позивачка у позовній заяві. Суд приймає аргументи позивачки [PERSON] що наведені останньою як на підстави для стягнення аліментів, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами та визнані стороною відповідача у суді. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо стягнення аліментів на утримання дітей, підлягає захисту, шляхом задоволення позову повністю. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступного. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 704,80 грн судового збору в доход держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved