Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] . 03.09.2010 року останньою було складено заповіт, згідно якого вона заповідала все майно позивачці. Вона подала заяву про прийняття спадщини. Проте, постановою приватного нотаріуса Царейкіна М.М. від 14.04.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Як їй стало відомо, 24.10.2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 11.11.2014 року реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції. 14.11.2014 року вказану квартиру за договором купівлі-продажу [PERSON] було продано [PERSON] , а останньою за договором дарування від 13.03.2015 року подаровано [PERSON] . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2016 року у цивільній справі №203/4121/15-ц було відмовлено в задоволенні її позову про встановлення факту належності квартири, визнання недійсним і скасування рішення реєстраційної служби, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання права власності за заповітом, припинення права власності, стягнення матеріальної шкоди. Також вказаним рішенням було відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до неї про визнання добросовісним набувачем квартири та визнання права власності. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року було визнано незаконним рішенням реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] та визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру. Але, апеляційний суд відмовив в задоволенні позовних вимог про витребування квартири від [PERSON] та про припинення за останньою права власності на квартиру, посилаючись на передчасність цих вимог без попереднього вирішення питання про визнання недійсним договору дарування квартири від 13.03.2015 року. Оскільки на час укладання договору купівлі-продажу від 14.11.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] незаконно отримав свідоцтво про право власності на квартиру та не володів правом на розпорядження цим майном, вказаний договір та всі наступні правочини відносно спірної квартири мають бути визнані недійсними. Також позивачка зазначила, що вона зверталась до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на квартиру на підставі рішення апеляційного суду від 12.04.2017 року. Проте, рішенням від 26.06.2017 року їй було відмовлено в державній реєстрації, оскільки договір дарування не визнано недійсним, а квартира не повернута із чужого незаконного володіння. В зв`язку з цим, під час розгляду справи збільшивши позовні вимоги, позивачка [PERSON] просила визнати недійсними договори купівлі-продажу від 14.11.2014 року та дарування від 13.03.2015 року, витребувати квартиру [ADDRESS] у її власність від [PERSON] , а також скасувати реєстрацію права власності останньої на квартиру. В зв`язку зі смертю позивачки [PERSON] під час розгляду справи правонаступником останньої було залучено спадкоємця останньої за заповітом [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити в повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] були обізнані про наявність в провадженні суду даної цивільної справи, про що свідчать подані останніми апеляційні скарги на ухвалу суду про відкриття провадження про справі. Однак, в жодне з призначених судових засідань останні не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили, розглядом справи не цікавились, явку своїх представників не забезпечили, відзиву із запереченнями проти позову не надали. Відповідачка [PERSON] та її представники приймали участь під час розгляду справи в іншому складі суду. Після передачі справи в провадження іншого суду, відповідачка в жодне з призначених судових засідань не з`явилась. При цьому, надавала заяви про відкладення розгляду справи з підстав не отримання судової повістки, відрядженням, зайнятістю її представників, через хворобу. Поряд з цим, суд розцінює такі дії відповідачки, як зловживання своїми процесуальними правами та неналежне їх використання, оскільки вона не надала жодних доказів щодо поважності причин своєї неявки та її представників в судові засідання, що призначались на 14.01.2019 року, 13.02.2019 року та 22.03.2019 року. З приводу неявки відповідачки в судові засідання 26.04.2019 року та 07.06.2019 року через хворобу суд враховує, що відповідачка мала достатньо часу для того, щоб забезпечити представництво своїх інтересів в суді, надати відзив із запереченнями на позов та відповідні докази. З огляду на це, а також враховуючи положення ст.223 ЦПК України, згідно якої повторна неявки сторони по справі не перешкоджає розгляду останньої незалежно від поважності причин неявки, суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи по суті за відсутності відповідачів та за відсутності третіх осіб, які також за викликами до суду не з`явились, пояснення по суті справи не надали. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] була зареєстрована та проживала в квартирі [ADDRESS] час пр [ADDRESS] . За життя остання вступила до ЖБК №14 «Заря», повністю сплатила пайовий внесок за квартиру та у відповідності до ст.15 діючого на той час Закону України «Про власність», набула право власності на зазначену квартиру. 03.09.2010 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В. за реєстровим №3601, за яким заповідала все належне їй майно [PERSON] [INFO] [PERSON] померла та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якою увійшла квартира [ADDRESS] . В межах встановленого законом шестимісячного строку [PERSON] прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено постановою нотаріуса від 17.04.2015 року, в зв`язку з неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Крім того, [PERSON] на підставі довідки ЖБК №14 «Заря» від 02.10.2010 року про сплату паю за спірну квартиру, звернувся із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на останню та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.11.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Воробйову Є.Є. було видано свідоцтво про право власності на квартиру, незважаючи на те, що в спадковому реєстрі було зареєстровано запис про заповіт [PERSON] та зареєстровано спадкову справу із заявою про прийняття спадщини [PERSON] , яка також була зареєстрована в цій квартирі. Згідно пояснювальної записки голови правління та головного бухгалтера ЖБК №14 «Заря», які надані на ім`я прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3, довідка була видана про сплату паю по цій квартирі [PERSON] на підставі обмінного ордера, виданого на ім`я [PERSON] , в якому було вписано [PERSON] та його заяви про вступ до кооперативу. Проте, як вбачається із обмінного ордеру №1439 від 22.08.1975 року, виданого Бюро обміну житлової площі виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради в графі список осіб, які вселяються по ордеру зазначено лише [PERSON] , якій і видано цей ордер на вселення в квартиру [ADDRESS] , але [PERSON] у цьому ордері відсутній. Крім того, відповідно до вказаного ордеру від 22.08.1975 року цей ордер діє 40 днів, а згідно виписки з протоколу зборів ЖБК №14 «Заря» від 11.11.1975 року [PERSON] було прийнято в члени цього кооперативу та виділено їй спірну квартиру. Проте цими зборами не вирішувалося питання про включення до ордеру на житло [PERSON] , якому на той час було 1 рік та 6 місяців від народження, який народився [INFO] в м.Запоріжжя та відповідно надання йому разом з [PERSON] житлової квартири не вирішувалося. Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року у цивільній справі №203/4121/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ЖБК №14 «Заря», Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Головного управління державного казначейства України у Дніпропетровській області, треті особи приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезна Н.В., [PERSON] , про встановлення факту належності квартири, визнання незаконним та скасування рішення реєстраційної служби, витребування майна, визнання права власності за заповітом, скасування права власності, стягнення матеріальної шкоди; за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] ., про визнання особи добросовісним набувачем квартири, визнання права власності. Крім того, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що після реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] , останній на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. за реєстровим №1285, продав квартиру [PERSON] В свою чергу [PERSON] на підставі договору дарування від 13.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В. за реєстровим №433, подарувала квартиру [PERSON] . \~ \~ \~ \~На підставі вказаного договору дарування за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.03.2015 року (номер запису про право власності: 9032018). \~ \~ \~ \~Зазначеним вище рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року у цивільній справі №203/4121/15-ц, було частково задоволено позов [PERSON] , визнано незаконним рішення реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції індексний номер 17100045 від 11.11.2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на цю квартиру в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] . В решті рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2016 року, про відмову в задоволенні первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] , залишено без змін. При цьому, відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] про припинення права власності [PERSON] на спірну квартиру та витребування її з незаконного володіння, апеляційний суд вважав ці вимоги передчасними, оскільки позивачкою не заявлялись вимоги про визнання недійсним договору дарування між [PERSON] та [PERSON] . Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням державного реєстратора від 26.06.2017 року [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну квартиру через наявність реєстрації права власності на неї за [PERSON] ; неможливість встановити за поданим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року факту припинення або скасування права власності [PERSON] на квартиру, оскільки квартира не повернута [PERSON] із чужого незаконного володіння, а договір дарування від 13.03.2015 року не визнано недійсним. 05.05.2017 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кам?янського міського нотаріального округу Кір?як К.А. за реєстровим №631, за яким заповідала, зокрема, всі належній їй права на квартиру [ADDRESS] - [PERSON] [INFO] [PERSON] померла та [INFO] , тобто протягом встановленого законом шестимісячного строку, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіна М.С. з заявою про прийняття спадщини. З постанови приватного нотаріуса Царейкіна М.С. вбачається, що інші особи з заявами про прийняття спадщини щодо квартири [ADDRESS] станом на 02.11.2018 року не звертались, а [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру, в зв`язку з неподанням документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до\~ст.124 Конституції України, ст.ст.15,16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно\~ст.11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ст.41\~Конституції України та положень ст.ст.179,181,316,317,319,321 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Також відповідно до ст.41 Конституції України,\~ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України\~визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.ст.202,\~203 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За змістом ст.ст.626,655,657 ЦК України,\~\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно\~ст.334 ЦК України\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.ст.4,5,18,26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.18,19 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року (далі Порядок), державній реєстрації прав підлягають в обов`язковому порядку право власності на об`єкти нерухоме майно, в тому числі на будівлі, споруди, а також на земельні ділянки шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про право власності. Нормою\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.56 Порядку передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Положеннями\~ст.392 ЦК України\~встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~ст.387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Нормою\~ст.330 ЦК України\~передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~ст.388 ЦК України\~майно не може бути витребуване у нього. В свою чергу відповідно до\~ст.388 ЦК України\~визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Пунктом 67 Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені\~ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника. За змістом ст.ст.12,13,76,81,82 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. У відповідності до змісту наведених судом вище норм цивільного законодавства набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, зокрема на нерухоме майно (будівлі, земельні ділянки тощо). Можливість виникнення права власності безпосередньо на підставі рішення суду передбачено у ст.335 (набуття права власності на безхазяйну річ) та ст.376 (самочинне будівництво)\~ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України), а за рішенням суду, в тому числі про визнання права власності на підставі\~ст.392 ЦК України, у таких випадках не породжується, а поновлюється, підтверджується чи захищається від порушень вже наявне в позивача право власності, набуте ним раніше саме на законних підставах, однак з різних причин не визнане, заперечуване чи оспорюване відповідачем, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує право власності, чи у разі, коли об`єкт права власності вибув з володіння власника не з його волі тощо. В останньому випадку власник майна, крім вимог про визнання за ним права власності на вибуле в нього майно на підставі\~ст.392 ЦК України, має захищати своє право власності шляхом пред`явлення віндикаційного позову - позов неволодіючого майном власника до його фактичного набувача про витребування індивідуально-визначеного майна із чужого незаконного володіння, в тому числі у добросовісного набувача (набувач, який придбав майно за відплатним договором в особи, яке не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати). Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання недійсними попередніх угод щодо спірного майна, які були вчинені після першого недійсного правочину, з яким пов`язується вибуття майна у його законного власника. При цьому у добросовісного набувача, який придбав майно за відплатним договором, це майно може бути витребуване лише у вичерпному переліку випадків, які визначені законом, а саме майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 3 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. З урахуванням встановлених судом обставин та наведених положень законодавства, суд враховує, що застосування реституції почергово до усіх правочинів відчуження майна іншим особам, в результаті позбавить добросовісного набувача гарантій дотримання його прав, закріплених ст.388 ЦК України, що є неприпустимим. Тому, застосування у спірних правовідносинах речово-правового механізму повернення свого майна (віндикакції) забезпечить захист прав та інтересів не тільки власника майна, а й добросовісних набувачів, які виявили при укладанні договорів добровільну волю та розумну обачність. Як встановлено судом, спірна квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та після смерті останньої увійшла до складу спадщини, право на спадкування якої набула [PERSON] на підставі заповіту від 03.09.2010 року з моменту відкриття спадщини, тобто з 04.08.2014 року. Проте, право власності на спірну квартиру незаконно було зареєстроване 11.11.2014 року за [PERSON] , а в подальшому за договором купівлі-продажу від 14.11.2014 року перейшло у власність [PERSON] , а за договором дарування від 13.03.2015 року у власність [PERSON] Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.04.2017 року у цивільній справі №203/4121/15-ц, було визнано незаконним рішення реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 11.11.2014 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та визнано за [PERSON] право власності на цю квартиру в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] Вказане рішенням на теперішній час не скасоване та набрало законної сили. Позивачка [PERSON] на підставі складеного [PERSON] 05.05.2017 року заповіту, з моменту смерті останньої [INFO] набула право на отримання у спадщину спірної квартири, що належала померлій на підставі рішення суду. Проте, право власності на квартиру на теперішній час зареєстроване за відповідачкою [PERSON] та квартира перебуває у володінні останньою. З огляду на зазначене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 14.11.2014 року та дарування від 13.03.2015 року спірної квартири та приходить до висновку, що належним способом захисту, який забезпечить відновлення порушених та оспорюваних праві позивачки в даному випадку є витребування квартири із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності на неї за відповідачкою [PERSON] В зв`язку з цим, позов слід задовольнити частково, витребувати з незаконного володіння [PERSON] квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] , як спадкоємця власника вказаної квартири [PERSON] , померлої [INFO] ; а також скасувати запис про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру (номер запису про право власності: 9032018 від 13.03.2015 року). В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. по 234 грн. 93 коп. з кожного з відповідачів, а також на користь держави судовий збір в сумі 1499 грн. 20 коп. по 499 грн. 73 коп. з кожного з відповідачів.

Outcome: partial