Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до суду, в якому просять виселити відповідача [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS] та зобов'язати Богунський СГІРФО УМВС України в Житомирській області зняти [PERSON] з реєстрації в вказаного житлового будинку. При цьому посилається на те, що позивач [PERSON] є власником ? частини вказаного житлового будинку, а відповідач [PERSON], колишній чоловік її дочки - [PERSON], проживає, зареєстрований у вказаному будинку та систематично порушує правила співжиття протягом тривалого часу, зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки та скандали, не приймає участі в утриманні будинку чим чинить перешкоди позивачам у користуванні житлом. В судовому засіданні позивачі підтримали заявлений позов з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідачів на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачів та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником ? частини житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0543 га за вказаною адресою. В зазначеній частині будинку проживають та зареєстровані: дочка [PERSON] - [PERSON], колишній чоловік дочки - [PERSON] та онуки: [PERSON] і [PERSON]. Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року із змінами, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Богунського районного суду м. Житомира від 13.05.2013 року [PERSON] визнано винним за ст.173-2 ч.1 КУпАП та звільнено від адміністративної відповідальності у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Дії [PERSON] по вчиненню вказаного правопорушення виразилися у тому, що він 30.03.2013 року близько 21 год. 00 хв. за місцем свого проживання: [ADDRESS] вчинив насильство в сім'ї відносно своєї дружини [PERSON], а саме ображав словами брутальної лайки. Постановами від 22.06.2009р. та 19.09.2010р. відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за відсутністю ознак складу злочину, при цьому до правоохоронних органів зверталася [PERSON] з приводу неправомірних дій її колишнього чоловіка [PERSON] за місцем проживання, який на протязі тривалого часу зловживає спиртними напоями, на грунті чого влаштовує сварки та скандали в присутності їхніх спільних малолітніх дітей, висловлюється словами брутальної лайки, завдає тілесного болю колишній дружині, погрожує фізичною розправою, на зауваження припинити скандал не реагує. У подальшому [PERSON] зверталася до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій її колишнього чоловіка за місцем проживання 04.07.2014 року та 28.07.2014 року. Таким чином, судом встановлено, що колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для [PERSON] та їх неповнолітніх дітей проживання з ним в одному будинку, а раніше вжиті заходи попередження не дали позитивних результатів. За таких обставин, позовні вимоги про виселення [PERSON] з вищевказаного будинку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, без надання іншого жилого приміщення. Згідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Рішення суду про виселення особи з жилого приміщення, що набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання за заявою власника приміщення. Позивачами не надано суду будь-яких доказів звернення до органу реєстрації із заявою про зняття відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання, а також про існування спору із СГІРФО Богунського РВ УМВС України в Житомирській області, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в часті зобов'язання Богунського СГІРФО УМВС України в Житомирській області зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачів в рівних частках судовий збір, сплачений при зверненні до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial