Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] належав їхній матері [PERSON], яка померла [INFO] Вказують, що за життя їхня матір [PERSON] усім своїм майном розпорядилася та заповіла таке позивачу [PERSON], однак останній відмовився від належної йому спадщини за заповітом. З огляду на наведене право на спадкування одержали спадкоємці за законом. Зазначають, що вони, позивачі, а також їхня рідна сестра [PERSON] як спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлений законом строк та порядок у відповідності до вимог статей 1268-1269 ЦК України прийняли спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті їх матері [PERSON] Зокрема, з метою оформлення своїх спадкових справ зверталися в нотаріальну контору, де отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на частину належного спадкодавцю [PERSON] майна (кожен на 1/3 частку). Однак нотаріусом відмовлено їм у видачі свідоцтва на решту спадкового майна, зокрема на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, через відсутність правовстановлюючих документів. З огляду на наведені обставини, просять суд ухвалити рішення, яким визнати за кожним з позивачів право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Також до суду звернулася [PERSON] як третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору у даній справі, покликаючись на ті ж обставини, на які покликались позивачі по справі. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/3 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності з вказівкою про підтримання ними заявлених позовних вимог та відсутність їх заперечень щодо задоволення позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] Третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що підтримує заявлені нею позовні вимоги, не заперечує щодо задоволення позовних вимог позивачів [PERSON] та [PERSON], просить слухати справу у її відсутності. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій вказав, що проти заявлених позовів не заперечує та просить справу слухати у їх відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, проте подав копії сторінок спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO] за №206/2016, інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.04.2018р. №51547364 та просив справу слухати у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON], а також позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] належало [PERSON]. 19.10.2015 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася, а саме 23.01.1995р. склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу [PERSON]. Однак спадкоємець за заповітом майна спадкодавця [PERSON] - її син [PERSON] відмовився від прийняття даної спадщини за заповітом. Таким чином, у відповідності до вимог ч.2 ст.1223 ЦК України у зв'язку з відмовою [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON], є її діти: позивачі [PERSON], [PERSON] та третя особа із самостійними вимогами [PERSON] У встановлений законом строк зазначені особи звернулися до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця [PERSON] З копії спадкової справи за №206/2016 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.04.2018р. №51547364, відомо, що спадкоємцями за законом майна [PERSON], яка померла [INFO], є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та кожен з них спадкує 1/3 частку. 16.03.2017р. нотаріусом Яксманицьким Р.С. зазначеним спадкоємцям видано свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна [PERSON], зокрема на приватизовані земельні ділянки загальною площею 1,3773 га, розташовані на території Довгомостиської сільської ради Мостиського району Львівської області. У видачі ж їм свідоцтва про право на спадщину за законом на інше спадкове майно спадкодавця [PERSON] - житловий будинок по [ADDRESS] нотаріусом відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на вказане майно. Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] позивачі [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права на вказане спірне нерухоме майно, у зв'язку із чим звернулися до суду із зазначеними позовами. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією спадкової справи №206/2016; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.04.2018р. №51547364; повідомленням приватного нотаріуса Яксманицького Р.С. від 06.06.2016р., адресованого позивачу [PERSON]; копіями паспортів позивачів [PERSON] та [PERSON]; копією технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS]; довідкою КП «Мостиське РБТІ» від 12.08.2016р. №2302; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачів та третьої особи із самостійними вимогами на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачами та третьою особою із самостійними вимогами спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ними права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами [PERSON], [PERSON] та третьою особою із самостійними вимогами [PERSON] права власності на спірне будинковолодіння - житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями по [ADDRESS], зокрема для визнання за кожним з них права власності на 1/3 ідеальну частину такого в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]

Outcome: approved