Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивачка 07.08.2018 в особі свого представника - [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 07.06.2008 по 30.11.2010 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, має з ним спільну неповнолітню доньку, яка проживає разом з нею. Оскільки, відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, та не приймає участі у її вихованні, позивачка змушена була звернутись до суду із вказаним позовом. Заочним рішенням Деснянського районного буду м. Києва від 07.11.2018 було задоволено позовні вимоги [PERSON] та в судовому порядку стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі - 3000 грн., щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 07.08.2018 і до досягнення дитиною, повноліття. 11.11.2019 [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.11.2018 року, посилаючись на те, що про існування заочного рішення йому стало відомо лише у липні 2019, а тому копію заочного рішення він отримав 3 липня 2019. Враховуючи поважність причин неявки до суду наведених в заяві та наявність в нього істотних доказів, які підлягають дослідженню в судовому засіданні, для правильного вирішення справи, просив суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та переглянути заочне рішення скасувавши його з призначенням справи до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 21.10.2019 було вирішено заочне рішення Деснянського районного суду м.Києва від 07.11.2018 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- скасувати та призначити справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. В судовому засіданні представники позивача -[PERSON], [PERSON], вимоги позовної заяви підтримали, та просили про його задоволення, посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, від сплати аліментів ухиляється. Наскільки позивачу відомо відповідач працює, систематично виїздить за кордон, має достатній заробіток та належний рівень життя, а тому взмозі виплачувати аліменти в необхідному для дитини розмірі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши наявні письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони 07.06.2008 уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №647 (а.с.8). Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про розірвання шлюбу, укладений між сторонами шлюб було розірвано, про що 30.11.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві було внесено відповідний актовий запис до Книги реєстрації розірвань шлюбів під №1058 (а.с.11) Вбачається, що сторони по справі мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Спільна донька сторін проживає разом матір`ю - позивачем по справі, що підтверджуються наданою суду копією довідки №91 від 26.07.2018, виданої ОСББ «Прип`ять» (а.с.12). Законодавцем, положенням ч.2 ст.51 Конституції України, закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності із ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). На підтвердження ґрунтовності заявлених вимог про стягнення з відповідача щомісячно аліментів у розмірі 7000 грн. стороною позивача було подано до суду копію медичної документації дитини, а також копію путівки до закладу оздоровлення за 2016 рік. Також, стороною позивача надано довідку про доходи з якої вбачається, що дохід позивачки за період з червня 2018 по червень 2019 становить 89 075, 34 грн. Відповідач в свою чергу в заяві про перегляд заочного рішення суду вказував, що після розірвання шлюбу з позивачем він сумлінно виконував свій батьківський обов`язок і не тільки матеріально утримував доньку, але й приймав активну участь у її вихованні. Спілкувався, проводив разом з нею час, возив доньку на відпочинок. Аліменти на утримання своєї доньки він перераховував або поштовим переводом на ім`я позивача або передачею їй грошових коштів особисто. Починаючи з осені 2018 позивач почала чинити перешкоди в його спілкуванні з донькою, не давала можливості з нею зустрічатися, розмовляти по телефону. При кожній нагоді він забезпечував доньці належний відпочинок та оздоровлення у тому числі закордоном України. Позивач про це знала, оскільки неодноразово надавала дозволи на виїзд дитини з ним на відпочинок. На сьогодні він перебуває в шлюбі з [PERSON] , від цього шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Також з ними проживає син його дружини [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. З 13.11.2017 і по теперішній час він працює менеджером відділу розвитку ПТ «ЛОМБАРД «КАСА.ЮА» ЗА УЧАСТЮ ТОВ «КЕСЕФ-ФІНАНС», ТОВ «ЗАГАВ-ФІНАНС», згідно довідки про доходи виданої роботодавцем його заробітна плата складає 12000 грн. на місяць. На його утриманні на даний час знаходяться: дружина [PERSON] , донька [PERSON] і пасинок [PERSON] . Крім того, у зв`язку із тим, що він є єдиним годувальником своєї родини, йому необхідно забезпечувати утримання квартири, в якій він проживає разом з родиною, та сплату комунальних послуг в середньому на місяць 2000-2500 грн., оплата дитячого садка молодшої доньки, оплата підготовчих курсів та гуртків пасинка. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Таким чином, твердження позивача про те, заявлений розмір аліментів зумовлений зокрема необхідністю здійснювати оздоровлення дитини, не може бути прийнятий судом як доказ, при вирішенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, на підставі ст.182 СК України, оскільки витрати на оздоровлення дитини у відповідних закладах, у розумінні ст. 185 СК України відносяться до додаткових витрат, понесених на утримання дитини, що розглядаються судом за відповідним зверненням того з батьків, хто їх фактично поніс. Відповідно до наданого витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2018, відповідачу на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] . За віком відповідач є працездатним, при вирішенні питання про стягнення аліментів судом враховується посилання відповідача, що на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проте твердження, що на забезпеченні відповідача перебуває також його пасинок, суд не бере до уваги, оскільки відповідно до вимог діючого законодавства саме батьки дитини в обов`язковому порядку, зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак [PERSON] , [INFO] , не є його рідною дитиною, а відтак син його дружини від першого шлюбу забезпечується відповідачем виключно за його ініціативою, що не позбавляє його обов`язку належним чином забезпечувати свою доньку [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд приходить до висновку, що з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, і враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини, та з урахуванням визначеного діючим законодавством розміру прожиткового мінімуму на одну дитину, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 3000 грн. При цьому, суд зазначає, що позивачка не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial