Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою та просять визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачі посилаються на те, що є співвласниками квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровані також [PERSON] та [PERSON]. Вказали, що, наприкінці 2014 року, [PERSON] виїхав із вказаної квартири, на даний момент живе і працює в Польщі. З початку 2015 року він у належній позивачам квартирі не проживає, будь-яких коштів на утримання квартири не надсилає. Позивачами зазначено, що наявність зареєстрованого у їхній квартирі родича, який жодним чином не бере участі у утриманні належної їм квартирі, змушує їх, як співласників житла також сплачувати комунальній послуги за нього. [PERSON] є пенсіонером за віком, [PERSON] на даний час є безробітною, з огляду на це, сплата комунальних послуг за цю квартиру для позивачів є складною. Більш того, пояснили, що наявність зареєстрованого у квартирі [PERSON] не дозволяє позивачам оформити субсидію на сплату комунальних платежів. Посилаються у позові на те, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з початку 2015 року, що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації, складеними 16 вересня 2015 року, 10 лютого 2016 року та 29 лютого 2016 року. Зазначено, що на даний час [PERSON] зніматись з реєстрації у належній позивачам квартирі [ADDRESS] у добровільному порядку відмовляється, а прохання надавати додаткові кошти для оплати комунальних послуг [PERSON] ігнорує. У зв'язку з наведеним вище позивачі звернулися до суду із вказаним позовом та просили його задовольнити. Позивачі в судове засідання 20.02.2017 не з'явилися. Від представника [PERSON] - [PERSON] надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представників третіх осіб. Виходячи з цього, суд, за письмовою згодою представника позивача, ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Залізничного району м. Києва 18.08.2000, [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності в рівних долях квартира [ADDRESS] (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], 14.02.2002 уклала шлюб з [PERSON] та її прізвище після одруження - [PERSON] (а.с. 18). Згідно довідки форми №3 від 11.07.2016, виданої комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району» ЖЕД №902 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник особового рахунку), [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] (відповідач). Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що [PERSON], на даний час не проживає у належній їм квартирі, про що свідчать акти про не проживання особи протягом дев'яти, чотирнадцяти та вісімнадцяти місяців, складені сусідами та затверджені печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №902 від 16.09.2015, 10.02.2016 та 29.06.2016 відповідно (а.с. 6, 7, 8). Із вказаних актів вбачається, що відповідач у спірній квартирі не проживає більше року. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивачів не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.57- 58 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено,суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів сплачену ними суму судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved