Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із відповідним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що у житловому будинку [ADDRESS] вони проживають з 1975 року та протягом всього часу проживання у даному будинку підтримують його у належному стані, сплачують комунальні послуги та в цілому ними був проведений, пов'язаний з благоустроєм прилеглої території. Таким чином, вони відкрито, безперервно володіють вищевказаним жилим будинком з господарськими будівлями та спорудами, проживають у ньому і по наступний час, тобто добросовісно заволоділи жилим будинком, оскільки вважали, що постійне мешкання в будинку дає їм право не тільки користуватися, а ще і володіти цим майном, внаслідок чого, вони продовжують протягом більш десяти років відкрито, безперервно володіти вищевказаним жилим будинком. Тому, позивачі просять визнати за ними право загальної сумісної власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку набувальної давності в рівних частинах. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені вимоги, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Управління комунальним майном Луганської міської ради - Мостовой А.О. у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявлених позивачами вимог. Також у судовому засіданні були присутні [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані судом в якості свідків та дали пояснення відносно обставин справи. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3,213,214,215 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що з 1975 року [PERSON] та [PERSON] проживають у житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та протягом всього часу проживання у даному будинку підтримують його у належному стані, сплачують комунальні послуги та в цілому ними був проведений, пов'язаний з благоустроєм прилеглої території. Позивачі [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони проживають у даному будинку з дитинства, зробили в ньому ремонт, утримують його та прилеглу територію у належному стані. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому, встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. В силу статі 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Допитаний судом свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачі у буд. [ADDRESS] мешкають з народження та і по цей час, який утримують у належному стані, а також добудовують його. Допитаний судом свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачі у буд. [ADDRESS] мешкають з дитинства та по цей час, роблять в ньому ремонт та всяко підтримують будинок у належному стані. Допитаний судом свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачів вона знає з народження, які мешкають з дитинства у буд. [ADDRESS] і по цей час, користуються будинком та підтримують будинок у належному стані. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином [PERSON] та [PERSON] з 1975 року відкрито, безперервно володіють вищевказаним жилим будинком з господарськими будівлями та спорудами, проживають у ньому і на цей час, тобто добросовісно заволоділи жилим будинком, оскільки вважали, що постійне мешкання в будинку дає їм право не тільки користуватися, а ще і володіти цим майном, внаслідок чого вони продовжують протягом більш десяти років відкрито, безперервно володіти вищевказаним жилим будинком та законодавцем передбачено можливість визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та в силу вказаних умов - ст. 344 ЦК України, позивачі відкрито, безперервно володіють нерухомим майном протягом більш десяти років. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення [PERSON] та [PERSON], всебічно і повно оцінивши надані докази, документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, ретельно вивчивши пояснення сторін, свідків, суд вважає що позовні вимоги ґрунтуються на законних підставах, та разом з цим задовольняє позов, вважаючи за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за набувальною давністю в рівних частинах на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved