Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовною заявою, де просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] Позов мотивують тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2010 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2010 року кожному з них належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. В 1997 році зі згоди колишнього власника будинку був зареєстрований [PERSON], який є внуком [PERSON], який помер [INFO], та племінником позивачки. Відповідач своє право користування житловим приміщенням не реалізовує, так як жодного дня в будинку не проживав, будинком ніколи не користувався, його речей в ньому немає. Жодних угод чи домовленостей щодо збереження за відповідачем права користування житлом між ними не було. Фактично відповідач весь час постійно проживає зі своєю дружиною та дітьми за адресою: [ADDRESS]. З відповідачем вони родинних відносин не підтримують, між ними склалися неприязнені відносини, а тому даний спір вирішити в добровільному порядку вони не можуть. Позивач [PERSON] є інвалідом першої групи, а [PERSON] має заробіток в розмірі мінімальної заробітної плати, а тому вони мають право на оформлення субсидії, але з оформленням субсидії виникли труднощі у зв'язку з реєстрацією в будинку відповідача. Посилаючись на ст. 391, ч.2 ст.405 ЦК України просять з врахуванням того, що відповідач, як член сім'ї, не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, усунути перешкоди в користуванні належним їм майном шляхом визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням, яке належить їм на праві власності. Позивачі підтримали позов з підстав зазначених в ньому. Позивачка пояснила, що відповідач в даному будинку був зареєстрований зі згоди її батька, який помер в 2009 році. Але відповідач не проживав в будинку, а мешкає разом з матір'ю та з дружиною, і дітьми за адресою: [ADDRESS]. Коли вона звернулась до його матері, щоб відповідач виписався з її будинку, то їй в цьому відмовили. Дійсно у дворі є якісь запчастини, але ніхто не заперечує, щоб відповідач їх забрав. Позивач [PERSON] пояснив, що з братом він не спілкується, у них є якісь запчастини та вони згодні передати йому 1 000 грн. боргу. Відповідач на розгляд справи не явився, подав письмово викладені заперечення, де вказав, що просить відмовити у задоволені позову та зобов'язати позивачів надати йому можливість забрати свої речі, які знаходяться в будинку та в гаражі, розглянути справу у його відсутність та надіслати йому рішення суду. Також в запереченні зазначив, що не може реалізувати своє право на користування відокремленою частиною будинку, так як тітка поставила нову огорожу, а ключі від входу йому не дає. Для оформлення документів на право власності на будинок ще за життя свого батька, нарівні з тіткою, виникло питання про знаходження документів. Батькові було відомо, що документи взяла тітка. В 2011 році тітка звернулась до нього з проханням про надання матеріальної допомоги у оформлені права на земельну ділянку під будинком, а тому витрати за це були здійснені за його рахунок. Пропозиції від тітки щодо зняття його з реєстрації він не отримував (а.с. 31, 43). Заслухавши пояснення позивачів, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2010 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.12.2010 року позивачам [PERSON] та [PERSON], кожному з них належить по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями під [ADDRESS] (а.с. 5 - 8). Згідно пояснень позивачів, які стверджують, що відповідач з моменту реєстрації з 1997 року по теперішній час в їх будинку ніколи не проживав; пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що тривалий час проживають по сусідству з позивачами, але ніколи не бачили там відповідача, та не заперечують того факту, що біля будинку, а деколи в дворі будинку стояв вантажний автомобіль; але відповідач у спірному будинку не мешкає, особистих речей там не зберігає, в зв'язку з чим вони підписали акт. Крім того, даний факт підтверджується актом, складеним головою квартального комітету та підписаний сусідами позивачів від 11.11.2014 року, де зазначено, що [PERSON], 1976 р.н. в будинку зареєстрований, але не проживає там з 1997 року по теперішній час (а.с.10). Згідно домової книги відповідач зареєстрований 12.03.1997 року у спірному будинку за вищевказаною адресою. З пояснень позивачів в судовому засіданні та з позовної заяви вбачається, що відповідач за згодою попереднього власника будинку - [PERSON], який помер [INFO], був зареєстрований в даному будинку як його внук, тобто як член сім'ї власника. Стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника слід зазначити про усталену практику Верховного Суду України з цього питання. Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах № 6-10723св08. № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності власника права приватної власності на це майно. Виникнення прав членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування. Позивачі зазначають, що з відповідачем вони перебувають в родинних відносинах, але родинних стосунків не підтримують, так як між ними склалися неприязнені відносини, а тому даний спір вирішити в добровільному порядку вони не можуть. Зважаючи на ту обставину, що відповідач зареєстрований в будинку, який належить їм на праві власності, позивачі не можуть оформити та отримати субсидію на оплату житлово - комунальних послуг. Даних про те, що вони ведуть з відповідачем спільне господарство до суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що з 1997 року відповідач був зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS], але не проживав та не проживає у даному будинку та ця обставина перешкоджає позивачам вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним їм на праві приватної власності будинком, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що після реєстрації відповідача в житловому будинку [ADDRESS], він фактично не проживав там та не звертався до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Суд вважає безпідставними доводи відповідача викладені в його запереченнях, так як він не надав до суду доказів в підтвердження того, що він має право власності на частину в даному будинку; а питання щодо витребування майна з чужого незаконного володіння він має право вирішити шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачам в реалізації їх прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Outcome: approved