Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про виділ частини житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачам та відповідачу належить по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 20.01.2004 року. Порядок користування даним житловим будинком між нами співвласниками не визначено. Даний житловий будинок обслуговує земельна ділянка, площею 883 кв. м., на підставі рішення Мелітопольської міської ради від 30.07.1998 року за № 268/7, яка є комунальною власністю Мелітопольської міської ради. Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не встановлено. Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у даній справі з 26.12.2003 року. У грудні 2014 року вони з ним припинили шлюбні відносини та з цього часу проживають окремо один від одного та не ведуть спільне господарство. 09.06.2015 року шлюб між ними було розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області. [PERSON] є рідною донькою відповідача. Позивачі вказують, що після припинення шлюбних відносин між ними з відповідачем склалися неприязні стосунки, які перешкоджають нормальному користуванню спільною частковою власністю. На теперішній час позивачі бажають виділити належні їм частки у спірній частковій власності зазначеного житлового будинку в натурі та визначити порядок користування земельною ділянкою у відповідності до належних їм часток зазначеного житлового будинку, тобто по 1/3 частини, оскільки відповідач по справі, постійно перешкоджає їм нормально користуватися належними частками у спільній частковій власності. 23.12.2018 року будинок обікрали, у зв`язку з чим 24.12.2018 року було порушено кримінальну справу. Позивачі запропонували відповідачу встановити відеоспостереження у належному їм на праві спільної часткової власності житловому будинку з метою захисту спільного майна за свій рахунок. Однак відповідач [PERSON] не дозволив це зробити, порушуючи їхнє право на належне користування та збереження спільного майна. А без згоди інших співвласників позивачі не мають можливості зробити будь-які дії відносно спільного часткового майна, що суттєво порушує їхні законні права та інтереси як співвласників цього будинку. Вирішити даний спір у позасудовому порядку неможливо, тому вони змушені звернутися до суду з даним позовом. 01 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23 травня 2019 року у підготовчому судовому засіданні задоволено клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 31.07.2019 року до суду надійшов висновок експерта, тому ухвалою суду від 02 серпня 2019 року провадження у справі відновлено та призначено підготовче судове засідання. 10 вересня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивачі не з`явилися, але від них та їхніх представників надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають. Відповідач у судове засідання не з`явився, але від нього та його представника - адвоката Потапова М.О. надійшла заява з проханням розглядати справу за їхньої відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечують. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторонам на підставі договору дарування від 20.01.2004 року належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] , що також підтверджується доданою до матеріалів справи копією вказаного договору (а.с.13), а також Витягом КП МБТІ від 30.01.2004 року (а.с.14). Сторони добровільно не можуть дійти згоди щодо користування вказаним будинком та земельною ділянкою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26.05.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 09.06.2015 року шлюб між ними розірваний, про що також свідчить додана до матеріалів справи копія вказаного рішення (а.с.21). З матеріалів справи вбачається, що після припинення шлюбних відносин між сторонами склалися неприязні стосунки, які перешкоджають нормальному користуванню спільною частковою власністю. 23.12.2018 року будинок сторін обікрали, у зв`язку з чим 24.12.2018 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.18). Позивачі запропонували відповідачу встановити відеоспостереження у належному їм на праві спільної часткової власності житловому будинку з метою захисту спільного майна за свій рахунок, однак відповідач [PERSON] відмовився, що також підтверджується доданою до матеріалів справи заявою (а.с.19). Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до положень статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Системний аналіз статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок». Зокрема, виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз`яснень, що містяться в п. 6 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі те, якщо при цьому можливо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно з висновком експерта №2501 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 29.07.2019 року, загальна площа житлового будинку складає 65,5 кв.м. На ідеальну частку у 1/3 частини покладається приміщень загальною площею 21,83 кв.м, що менше, ніж визначено п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» (площа однокімнатної квартири не менше 30,0 кв.м). Таким чином, відсутня технічна можливість розробити та надати на розгляд суду варіанти поділу житлового будинку [ADDRESS] на 3 частини, тобто по 1/3 частині. У зв`язку з тим, що відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва відсутня технічна можливість розробити та надати на розгляд суду можливі варіанти поділу житлового будинку, тому розробити варіанти користування земельною ділянкою з технічної точки зору також не виявляється можливим. Таким чином, за вказаних обставин відсутні підстави для здійснення виділу в натурі частини житлового будинку, оскільки відсутня технічна можливість здійснити такий виділ. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed