Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просили: визнати за ними право власності по 1/2 частині за кожною на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Люботин, вул. Дуншовська, 48, площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 6311200000:30:041:0015, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 23 липня 2014 року; визнати за ними право власності по 1/2 частині за кожною на земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Люботин, вул. Дуншовська, 48, площею 0,0436 га для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 6311200000:30:041:0016, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 23 липня 2014 року. В обґрунтування позову [PERSON] і [PERSON] вказували, що у 2000 році на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області їм та їх матері, [PERSON], були передані у спільну часткову власність дві земельні ділянки - площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та площею 0,0436 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: м. Люботин, вул. Дуншовська, 48. Але після отримання їх матір'ю, [PERSON], державного акту про право приватної власності на землю обидві земельні ділянки були зареєстровані як одна ділянки загальною площею 0,1436 га одноособово на її ім'я. Це позбавляє їх можливості в даний час зареєструвати своє право власності на частину земельних ділянок, тому вважать за необхідне в судовому порядку визнати право власності. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді часток двох земельних ділянок, яку позивачі прийняли у встановленому порядку, але не мають змоги отримати відповідні документи, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на спадщину з тієї причини, що у державному акті [PERSON] вказана власником ділянки загальною площею 0,1436 га. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але її представник [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій вказував, що повністю підтримує позовні вимоги, і просить справу розглядати за його відсутності. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але направила до суду письмову заяву, в якій вказувала, що повністю підтримує позовні вимоги, і просить справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] міська рада Харківської області до суду повторно не зявився, в зв'язку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. В судовому засіданні встановлено наступне. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 310 від 14 березня 2000 року була задоволена спільна заява [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та їм у спільну часткову власність були передані дві земельні ділянки, які розташовані за адресою: м. Люботин, вул. Дуншовська, 48: площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та площею 0,0436 га для ведення особистого підсобного господарства. Але в рішенні виконавчого комітету не вказані розміри часток [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у праві власності на кожну зі спірних земельних ділянок. На підставі вказаного вище рішення [PERSON] був отриманий державний акт ІІІ-ХР № 009693 від 03 квітня 2000 року про право спільної часткової власності на земельну ділянку загальною площею 0,1436 га, яка розташована в м. Люботин, вул. Дуншовська, 48. Але в державному акту визначено, що ця ділянка фактично складається з двох ділянок - перша ділянка площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, друга - площею 0,0436 га для ведення особистого підсобного господарства. Але в державному акту також не визначений розмір частки [PERSON] у праві власності на обидві спірні земельні ділянки. Згідно з відповіддю Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області від 11 вересня 2015 року, отриманою позивачем [PERSON], в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку станом на 01 січня 2013 року обліковується лише один державний акт ІІІ-ХР № 009693 від 03 квітня 2000 року, зареєстрований за [PERSON] Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Оскільки в рішенні виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 310 від 14 березня 2000 року не визначені розміри часток співвласників та позивачі не вказують на існування між ним і [PERSON] певної домовленості про розміри цих часток, суд визначає, що частки кожного з них, [PERSON], [PERSON] і [PERSON], у праві власності на кожну зі спірних земельних ділянок являється рівними, тобто по 1/3 частині для кожної. Але позивачі [PERSON] і [PERSON] позбавлені можливості на даний час зареєструвати своє право власності на належні їм частки спірних земельних ділянок, оскільки їх право власності не визнається з боку державних органів, в яких такі земельні ділянки в цілому зареєстровані на [PERSON] Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд визнає за кожним з позивачів право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та за кожним з ним на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0436 га для ведення особистого підсобного господарства. 23 липня 2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ВЛ № 448917, виданим відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді 1/3 частини земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0436 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за адресою: м. Люботин, вул. Дуншовська, 48. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу [PERSON] від 08 серпня 2016 року, в шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулися її діти, [PERSON] і [PERSON], заповіти від імені померлої не посвідчувались. З іншої відповіді приватного нотаріуса [PERSON] від 09 липня 2016 року вбачається, що у видачі свідоцтв про право власності на спадщину за законом на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: м. Люботин, вул. Дуншовська, 48, позивачам було відмовлено через неможливість визначення частки [PERSON] у праві власності на землю. Оскільки позивачі [PERSON] і [PERSON], які є дітьми померлої [PERSON], а тому згідно зі ст. 1261 ЦК України являються спадкоємцями першої черги, та прийняли спадщину у виді земельних ділянок у встановленому порядку, але позбавлені можливості реалізувати свої права у встановленому порядку, суд задовольняє позов і визнає за кожним з позивачів право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, та за кожним з ним на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0436 га для ведення особистого підсобного господарства.

Outcome: approved