Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивачі у червні 2018 року звернулися до суду з указаним позовом, який мотивують тим, що [PERSON] та [PERSON]належить в рівних долях на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] загальною площею 99,0 кв. м, житловою площею 54,0 кв. м. Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 19.07.2017 №303 (далі - рішення №303) зазначеній квартирі надано статус окремого житлового будинку з присвоєнням адреси - [ADDRESS] Позивачі 30.05.2018 року звернулися через Центр надання адміністративних послуг Тростянецької районної державної адміністрації із заявою про державну реєстрацію права спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням державного реєстратора Тростянецької міської ради Манченко О .О. № 41405733 від 04.06.2018 у державній реєстрації було відмовлено, оскільки надані для державної реєстрації документи (технічний паспорт на житловий будинок, а правовстановлюючі документи на квартиру) не дають змоги провести державну реєстрацію речових прав саме на житловий будинок. Позивачу [PERSON], на праві спільної часткової власності належить частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 5-ю дистанцією цивільних споруд Південної залізниці від 17.05.2001 (1/3 частина) та свідоцтва про право на спадщину №540, видане 05.07.2017 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області Гребіник З.Д. (1/6 частина). Позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власно належить частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 5-ю дистанцією цивільних споруд Південної залізниці від 17.05.2001 (1/3 частина) та свідоцтва про право на спадщину №539, видане 05.07.2017 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області Гребіник З.Д. (1/6 частина). Висновком щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна встановлено, що квартира [ADDRESS] фактично використовується як житловий будинок «А-lж», веранда «а», ганки «a1,a2», з житловою площею 54,0 кв. м, загальною площею 99,0 кв. м з господарськими будівлями та спорудами - сарай «Б». убиральня «В» хвіртка, ворота та огорожа «№1,2,3». За технічними показниками даний об'єкт має окремий вихід та під'їзд, може бути виділений в натурі за окремою адресою. З огляду на викладене у зв'язку з тим, що чинним законодавством України не передбачено порядку та умов переведення квартири в житловий будинок, позивачі вважають, що визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами шляхом його переведення з квартири можливе у судовому порядку. Посилаючись на указані обставини позивачі просять суд: 1) визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частини житлового будинку «А-1ж», веранди «а», ґанків «а1, а2», загальною площею 99,0 кв.м, з житловою площею 54,0 кв.м, сараю «Б», убиральні «В», хвіртки, воріт та огорожі № 1,2,3, що розташований за адресою: [ADDRESS]; 2) визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на 1/2 частини житлового будинку «А-1ж», веранди «а», ґанків «а1, а2», загальною площею 99,0 кв.м, з житловою площею 54,0 кв.м., сараю «Б», убиральні «В», хвіртки, воріт та огорожі № 1,2,3, що розташований за адресою: [ADDRESS] 3) припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/3 та 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS] яке посвідчене свідоцтвом про право власності, виданим 5-ю дистанцією цивільних споруд Південної залізниці від 17.05.2001 та свідоцтвом про право на спадщину № 540, виданим 05.07.2017 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області Гребіник З.Д.; 4) припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/3 та 1/6 частини квартири за адресою: [ADDRESS] яке посвідчене свідоцтвом про право власності, виданим 5-ю дистанцією цивільних споруд Південної залізниці від 17.05.2001 та свідоцтвом про право на спадщину № 539, виданим 05.07.2017 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] Ухвалою суду від 18.06.2018 року було відкрито провадження, за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 18.07.2018 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду. Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. [PERSON] та [PERSON] пояснили, що зміна статусу квартири на житловий будинок, як їм роз'яснили у Тростянецькій міській раді, дозволить приватизувати прибудинкову територію, та в подальшому надасть можливість будувати господарській будівлі. Фактично к артира представляє собою половину житлового будинку, інша половина будинку належить власникам іншої квартири. Державний реєстратор при зверненні з питання реєстрації права власності на відповідні частки житлового будинку по [ADDRESS] роз'яснив, що необхідно звертатись до суду і вирішувати це питання в судовому порядку. Представник Тростянецької міської ради Сумської області в судове засідання не з'явився, подана заява про розгляд справи без участі представника міської ради та відсутність заперечень проти позову (а.с.45). Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] складається з двох квартир № 1 та № 2. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частини відповідно квартири № 2 за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-23). Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 19.07.2017 року № 303 на підставі заяв позивачів та заяв [PERSON], [PERSON], надано квартирам [ADDRESS] відповідно. На підставі технічного паспорту від 06.09.2017 року установлено, що квартира № 2 за адресою: [ADDRESS] розташована у житловому будинку А-1ж, площа 99,0 кв.м., у тому числі 54,0 кв.м. житлової площі, має окремий вихід з будинку. Крім житлового будинку на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] розташовані сарай «Б», хвіртка, ворота та огорожі. Позивачі пояснили, що сарай «Б» представляє собою будівлю, що фактично поділена на дві частини, що є рівними, одна частина використовується позивачами, а інша - власниками квартири № 1. Розглянувши заяву [PERSON] та [PERSON] про проведення державної реєстрації права спільної часткової власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], державний реєстратор Тростянецької міської ради Манченко\~О.О. рішенням № 41405733 від 04.06.2018 року відмовив позивачам у державній реєстрації права власності на житловий будинок, оскільки надані для державної реєстрації документи не відповідають вимогам встановленим Законом, зокрема: заявником подано як документ, що посвідчує право власності свідоцтво про право на спадщину на квартиру за адресою: [ADDRESS] що прямо суперечить заяві (а.с.14). Отже, судом установлено, що за правовстановлюючими документами позивачі є співвласниками відокремленої квартири № 2 у житловому будинку, що має статус двоквартирного будинку, тому позивачі є власниками окремих квартир у вказаному будинку, в якому приміщення загального користування, обладнання, конструкції, а також споруди, будівлі, призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир та власників нежитлових приміщень, також розташованих в цьому будинку, є об'єктом права спільної сумісної власності власників квартир на підставі частини 2 статті 382 ЦК України. Позивачі ставлять питання про визнання права власності на ? частини веранди «а», ґанків «а1, а2», які є частинами житлового будинку, а також на відповідні частини сараю «Б». При цьому позивачі визнали, що сарай «Б» перебуває у спільному користуванні з власниками квартири № 1 [PERSON] та [PERSON] Будь-яких доказів, які підтверджують підстави набуття позивачами, які є власниками однієї з квартир будинку, у власність таких частин двоквартирного житлового будинку як веранда «а», ганки «а1, а2», а також всієї господарської будівлі - сараю «Б» позивачами не надано. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. З урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті визначені способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Спосіб захисту порушеного права повинен мати наслідком реальне поновлення порушених прав, вибір способу захисту має здійснюватися з урахуванням характеру та наслідків відповідного правопорушення. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. В абзаці 2 п. 11 постанови № 14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз'яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Позивачі не надали доказів втрати ними документа, який засвідчує їх право власності, що відповідно до статті 392 ЦК України є однією з підстав для звернення до суду з вимогою про визнання права власності на майно. Звертаючись з позовом до Тростянецької міської ради Сумської області позивачі не надали доказів невизнання чи оспорювання їх права власності на спірне нерухоме майно саме цим відповідачем, не обґрунтували який саме спір виник між ними та Тростянецькою міською радою. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту їх прав та інтересів, а позов подано до неналежного відповідача. Про наявність в даній справі спору з власниками іншої квартири в будинку свідчить та обставина, що в справі відсутні докази обрахунку частки співвласників кожної квартири в будинку, в якому розмірі і вартості враховуються в цю частку об'єкти будинку та всього домоволодіння, які, відповідно до закону, у дво- та багатоквартирному будинку є об'єктами спільної власності. Позивачі не позбавлені можливості звернутись з позовом про виділ в натурі об'єкту їх власності як окремого об'єкта нерухомості, що узгоджується з положеннями ЦК України щодо правового статусу об'єктів майна, що знаходяться у спільній частковій власності. Для вирішення спору правове значення має статус земельної ділянки, відомості про яку та про вирішення цього питання органом місцевого самоврядування в матеріалах справи відсутні. Згідно із Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 року за № 1011/18306, землі житлової забудови: 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) і 02.03 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку - це два різні види земель житлової забудови із складу земель житлової і громадської забудови. З огляду на зазначене, без визначення, до земель якого виду відноситься земельна ділянка, на якій розташований будинок, неможливо вирішити спір про статус будинку, оскільки вищезазначені види земель мають різний правовий статус. Та обставина, що відповідач фактично визнав позов, зазначивши про відсутність заперечень, правового значення не має, оскільки Тростянецька міська рада не є належним відповідачем у справі, його діями чи рішеннями права позивачів не порушені. Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed