Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про визнання договору нікчемним та повернення суми банківського вкладу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 18.12.2012 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір №157409 строкового банківського вкладу (депозиту) (Вклад «Ощадний») строком на 370 днів, за яким позивачка передала, а відповідач прийняв грошову суму (вклад) і зобов'язався виплатити суму вкладу та проценти на умовах, визначених договором. 18.12.2012 року на виконання умов п.2.3.2. позивачкою до каси банку були внесено грошові кошти в розмірі 75 000 грн. На підтвердження прийняття та зарахування грошових коштів на депозитний рахунок відповідачем у відповідності до положень п.2.1.1. договору позивачці було видано квитанцію банку від 18.12.2012 року №3032. 21.12.2012 року позивачкою було поповнено депозитний рахунок на 100 000 грн., загальна сума вкладу становить 175 000 грн., при цьому відповідач провів прийом грошових коштів через касу банку не видавши позивачці ні квитанції про зарахування коштів на депозитний рахунок, ні ощадної книжки, як того вимагає закон. Позивачка неодноразово зверталась до відповідача про належне оформлення договору банківського вкладу, як того вимагає закон, і лише 12.02.2013 року відповідач надав позивачці виписку по її особовим рахункам. Ознайомившись зі змістом виписки, позивачка виявила несанкціоновані зняття коштів з її депозитного рахунку на загальну суму 174 000 грн. З метою запобігання незаконному зняттю та присвоєнню коштів відповідачем, позивачка 12.02.2013 року звернулась до відповідача з письмовою заявою про дострокове розірвання договору та повернення суми вкладу, натомість банк залишив заяву без задоволення. А тому, вважає, що при укладенні вищевказаного договору банківського вкладу не було дотримано письмової форми правочину, оскільки відповідно до чинного законодавства письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки, а тому даний договір просила суд визнати нікчемним, у зв'язку з чим зобов'язати відповідача повернути їй суму банківського вкладу у розмірі 175 000 грн. В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача за довіреністю Чугунов М.В. позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні останніх відмовити. Так, суду пояснив, що згідно виписки банку по особовим рахункам позивачки, позивачкою вносились грошові кошти на вкладний рахунок у розмірі не знижувального залишку відповідно до п.1.3. договору, тобто в сумі лише 1 000 грн. (а.с.48). Окрім того, зі змісту п.7.1. оскаржуваного договору вбачається те, що прийняття банком додаткових внесків до суми депозитного договору здійснюється шляхом підписання додаткової угоди в письмовому вигляді з викладенням п.1.1. договору в новій редакції з урахуванням суми поповнення вкладу, проте позивачкою не надано суду такої додаткової угоди між банком та вкладником та відповідної квитанції, які підтверджували б факт внесення позивачкою 21.12.2012 року грошових коштів у розмірі 100 000 грн., оскільки така угода між сторонами не укладалась. А щодо виписки по особовому рахунку з 18.12.2012 року по 12.02.2013 року та копії квитанції №3032 від 18.12.2012 року наданих позивачкою пояснив, що квитанція містить неналежні реквізити, підроблені підписи та відбиток печатки, а виписка взагалі не містить підписів уповноважених осіб банку та відтиску печатки, а тому дані документи вважає такими, що не відповідають дійсності. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних міркувань. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 18.12.2012 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір №157409 строкового банківського вкладу (депозиту) (Вклад «Ощадний») строком на 370 днів, за яким позивачка передала, а відповідач прийняв грошову суму (вклад) і зобов'язався виплатити суму вкладу та проценти на умовах, визначених договором, що підтверджується копією договору банківського вкладу №157409 від 18.12.2012 року (а.с.4-6). Відповідно до п.1.1. договору банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі 75 000 (сімдесят п'ять тисяч гривень 00 копійок ) строком на 370 днів, що починається з наступного дня після внесення (надходження) грошових коштів на депозитний рахунок (дата внесення) по 23 грудня 2013 року (дата повернення) на умовах та в порядку, визначених цим договором. Дата укладення цього договору є датою внесення (надходження) грошових коштів на депозитний рахунок. На підтвердження прийняття та зарахування вищезазначених грошових коштів на депозитний рахунок відповідача позивачка надала суду копію квитанції банку від 18.12.2012 року №3032 (а.с.7). Із пояснень представника позивачки в судовому засіданні вбачається, що позивачкою 21.12.2012 року було поповнено депозитний рахунок на 100 000 грн., загальна сума вкладу становить 175 000 грн., при цьому відповідач провів прийом грошових коштів через касу банку не видавши позивачці ні квитанції про зарахування коштів на депозитний рахунок, ні ощадної книжки, як того вимагає закон. Як на підтвердження поповнення позивачкою депозитного рахунку на суми 75 000 грн. та 100 000 грн. остання надала суду виписку ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» з 18.12.2012 року по 12.02.2013 року, яка належним чином не завірена (а.с.8-9). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ч.2 ст.1059 ЦК України). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. В обґрунтування своїх вимог позивачка та її представник в судовому засіданні посилались на ту обставину, що при укладенні вищевказаного оскаржуваного договору банківського вкладу не було дотримано письмової форми правочину, так як позивачці разом із договором банківського вкладу не було видано ощадну книжку, а відтак договір є нікчемним, а сума банківського вкладу у розмірі 175 000 грн. підлягає поверненню. Однак, з даним твердженням погодитись неможливо з наступних міркувань. Як вбачається зі ст.1059 ЦК України остання містить вимоги до форми договору банківського вкладу. Договір банківського вкладу укладається в простій письмовій формі. Відповідно до положень ст.207 ЦК України проста письмова форма вважається додержаною у разі, якщо зміст договору зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Воля сторін договору може бути вираженою за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Договір вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Договір, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою. Згідно п.1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Як вбачається з матеріалів справи оскаржуваний договір укладений у письмовій формі, містить реквізити та підписи сторін, зокрема всі реквізити установи банку, підпис повноважної на той час особи - начальника Вінницького відділення №3 ПАТ КБ «Фінансова ініціатива» [PERSON], печатку банку. Окрім того, позивачці до договору банківського вкладу відповідачем було надано квитанцію як доказ про зарахування на депозитний рахунок коштів в сумі 75 000 грн., що не заперечувалось позивачкою, її представником в судовому засіданні та що не суперечить положенням ст.ст. 1058-1059 ЦК України, а відтак суд приходить до висновку, що оскаржуваний договір був укладений з додержанням форми, а тому є дійсним. Таким чином, договір №157409 строкового банківського вкладу (депозиту) (Вклад «Ощадний») від 18.12.2012 року, укладений між сторонами, не створює правових наслідків передбачених ст.216 ЦК України, а відтак кошти в сумі 175 000 грн. на підставі вищевикладених обставин не підлягають поверненню позивачці. Суд звертає увагу, що відповідно до листів СУ УМВС України у Вінницькій області №5/3684 від 13.09.2013 року, №5/5082 від 26.11.2013 року (а.с.39, 153) на даний час слідчим управління УМВС України у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №42013010010000111 від 11.02.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст.190, ч.ч. 1, 4, 5 ст.191, ч.1 ст.364 КК України. У ході розслідування кримінального провадження встановлено, що начальник Вінницького відділення №3 ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» [PERSON], використовуючи своє службове становище, заволоділа грошовими коштами фізичних осіб (вкладників), зокрема позивачки по справі, які знаходились на їхніх депозитних рахунках у Вінницькому відділенні №3 ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», що в м. Вінниці по просп. Космонавтів, 42. Сторони по справі залучені в даному кримінальному провадженні в якості потерпілих. У рамках розслідування вищевказаного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вишара І.Ю. від 10.07.2013 року у позивачки було проведено виїмку оригіналів договору банківського вкладу №157409 від 18.12.2012 року та квитанції №3032 від 18.12.2012 року про внесення на рахунок коштів на депозитний рахунок згідно договору №157409. А 04.09.2013 року слідчим СУ УМВС України у Вінницькій області Каспровичем А.І. винесена постанова про призначення почеркознавчої та криміналістичної експертизи з метою дослідження підписів та печаток у документах вилучених у [PERSON], проведення яких доручено експертам НДЕКЦ при УМВС України у Вінницькій області, яка на час розгляду справи не закінчена, що унеможливило огляд судом оригіналів вищевказаних документів. Із показів свідка [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що на момент внесення позивачкою на депозит коштів в сумі 75 000 грн. вона працювала касиром ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», однак достеменно стверджувати, що в копії квитанції №3032 від 18.12.2012 року стоїть її підпис, вона не може. А тому думки та доводи сторін щодо внесення/не внесення позивачкою на депозитний рахунок коштів в сумах 75 000 грн. та 100 000 грн. суд не приймає до уваги з огляду на диспозитивність цивільного судочинства, оскільки відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, розглядаючи спір в порядку цивільного судочинства суд вирішує лише вимоги за суттю спору, про вирішення яких заявляють сторони, і суд не може вийти за межі цих вимог. Тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовна вимога позивачки про визнання договору нікчемним та повернення суми банківського вкладу не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed