Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] року померла їхня мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами в с. Сидори Білоцерківського району та земельної ділянки площею 2,842 га, розташованої на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 136488, який був виготовлений 20.01.2005 року, тобто, після смерті матері, вони вчасно звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, оскільки державна реєстрація права власності на цю земельну ділянку здійснена після смерті спадкодавця. Позивачі просили суд визнати за ними право на спадкування земельної ділянки площею 2,842 га, розташованої на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 136488, виданого на ім'я [PERSON], померлої [INFO] року. В судовому засіданні позивачі надали письмову заяву про уточнення позовних вимог та просили суд визнати за ними право на земельну ділянку площею 2,842 га, що розташована на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району, по 1/3 частині за кожним. Представник відповідача до суду не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надано листа щодо розгляду справи без участі представника Сидорівської сільської ради Білоцерківського району та про визнання відповідачем позову. Заслухавши пояснення позивачів, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] -мати позивачів по справі. Наведене стверджується копією свідоцтва про її смерть, копіями свідоцтв про народження позивачів та копіями свідоцтв про укладення шлюбу [PERSON] і [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що заповіту померла не залишала, а після смерті спадкодавця спадщину за законом на спадкове майно прийняли позивачі, які подали до Білоцерківської районної державної нотаріальної контори 17.05.2005 року заяву про прийняття спадщини, що стверджується копією спадкової справи № 241/2005. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 2,842 га, розташована на території Сидорівської сільської ради Білоцерківського району, цільове призначення -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка була передана у власність [PERSON] на підставі розпорядження Білоцерківської райдержадміністрації від 06.08.2004 року № 277, що вбачається з копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 136488, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 20.01.2005 року за № 010502900135. Як вбачається з постанови державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. від 25.10.2014 року, позивачам було відмовлено в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на вказану вище земельну ділянку в зв'язку з тим, що державна реєстрація права власності здійснена після смерті спадкодавця. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 року за № 174, який зареєстровано в Мінюсті України 25.07.2003 року за № 641/7962, затверджено Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, наказ втратив чинність згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 07.07.2012 року за № 408. Згідно п.9.1.1 цього Порядку для отримання державного акта на право власності на земельну ділянку та здійснення його державної реєстрації власник або належним чином уповноважена ним особа повинна пред'явити оператору /реєстратору/ документ, що посвідчує особу /та її повноваження - у разі наявності/. Тобто, реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку проводиться тільки в разі звернення власника земельної ділянки або уповноваженої ним особи. Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Постановою КМ України від 09.09.2009 року за № 1021 /зі змінами/ затверджено Порядок ведення Поземельної книги, згідно з п. 13-1 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об'єднання земельних ділянок. Дана постанова КМ України втратила чинність на підставі постанови КМ України від 17.10.2012 року за № 1051, якою затверджено Порядок ведення державного земельного кадастру. Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Як вказано вище, за життя спадкодавця рішенням уповноваженого органу їй було передано спірну земельну ділянку у власність, але державний акт на земельну ділянку зареєстровано після смерті спадкодавця. Позивачі на даний час позбавлені можливості оформити спадщину на земельну ділянку, їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, вони не можуть зареєструвати вказану земельну ділянку, а тому суд вважає за можливе визнати право в порядку спадкування за законом за спадкоємцями померлої [PERSON] на земельну ділянку площею 2,842 га в межах Сидорівської сільської ради Білоцерківського району. А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності /спільна часткова власність/ або без визначення часток учасників спільної власності /спільна сумісна власність/. А за ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну діялнку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Згідно ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. А тому проаналізувавши всі докази, суд вважає за можливе визнати за спадкоємцями померлої [PERSON] право на вказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом в рівних частинах.

Outcome: approved