Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради про визнання за нею, як спадкоємицею за законом першої черги, права власності на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0288 га, переданої для ведення садівництва, що належала померлому [INFO] року чоловіку [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно визначено список адрес місць розташування земельних ділянок, згідно якого вказана адреса «[ADDRESS]», а у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №702010, виданому Ізмаїльською міською радою Одеської області 10.02.2009 року, вказана адреса «[ADDRESS]» тощо. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача позов визнала в повному обсязі. Наслідки визнання позову їй роз'яснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Вислухавши сторони, а також дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ №702010, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 10.02.2009 року за №010950700035, належала земельна ділянка площею 0,0288 га, розташована за адресою: [ADDRESS], передана для ведення садівництва (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.07.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.32). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на вищезазначене спадкове майно. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Витягом із спадкового реєстру № 35412820 від 16.10.2013 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня (а.с.10). Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 21.01.1997 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів в Одеській області (а.с.31). Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Частиною 1 ст.1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. 23.08.2012 року [PERSON] у відповідності до ст.1269 ЦК України звернулася до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON](а.с.38). Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори за №2251/02-14 від 16.10.2013 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно визначено список адрес місць розташування земельних ділянок, згідно якого вказана адреса «[ADDRESS]», а у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №702010, виданому Ізмаїльською міською радою Одеської області 10.02.2009 року, вказана адреса «[ADDRESS]» тощо (а.с.8). Приймаючи до уваги викладене, а також ту обставину, що відповідач, безумовно визнав позов і його визнання не суперечить закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved