Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, який в подальшому було уточнено, в якому просили зобов'язати [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS], усунути перешкоди у їх спілкуванні з [PERSON] та [PERSON], та участі у їх вихованні; зобов'язати [PERSON], у відведений судом час надавати можливість для зустрічі онуків з бабусею та дідусем: для [PERSON], з 09.00 до 13.00 в середу першого та третього тижня кожного місяця, з 17.00 до 21.00 у вівторок другого та четвертого тижня кожного місяця та з 17.00 до 20.00 в суботу кожного тижня з можливістю відвідувати онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: [ADDRESS]; для [PERSON], з 13.00 до 18.00 в суботу кожного тижня з можливістю відвідувати онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: [ADDRESS], а у випадках, неможливої зустрічі онуків з бабусею та дідусем у відведений судом час, з поважної причини, завчасно повідомити про це їх, та переносити дані зустрічі на інший зручний час, в межах часу, встановленого судом. В обґрунтування свого позову зазначили, що 19 травня 2015 року, рішенням Апеляційного суду Київської області, було вирішено визначити спосіб їх участі як бабусі та дідуся, у вихованні онуків: [PERSON], [INFO], шляхом встановлення їм періоду для спілкування 09:00 до 13:00 в середу першого та третього тижня кожного місяця та з 17:00 до 20:00 в суботу кожного тижня з можливістю відвідувати онуком місця проживання бабусі та дідуся, за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], [INFO], шляхом встановлення періоду для спілкування з 13:00 до 18:00 в суботу кожного тижня, з можливістю відвідувати онуком місця проживання бабусі та дідуся, за адресою: [ADDRESS]. Рішення Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2015 року вступило в законну силу, проте, з моменту винесення рішення, з затвердженим графіком зустрічей їх з онуками, дане рішення ні разу не виконувалось. Відповідач всіма способами уникає від надання їм можливості зустрітися з онуками, в межах затвердженого судом графіку. Відповідач вигадує різні історії про відсутність дітей вдома у час, відведений судом, для їхніх зустрічей, про що вони неодноразово зверталися і до Служби у справах дітей та сім'Ї Вишгородської районної державної, поліції, міської ради, і до представника Верховної Ради України з прав людини, проте, на даний час їхні звернення не привели ні до якого результату, та зустрічі з онуками у відведений для них час ні разу не відбулися. На підставі викладеного, змушені звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив суду, що на даний час вони не бачили своїх онуків уже близько року, що створює їм значні душевні хвилювання з даного приводу. Вони різноманітними способами усунуті відповідачем від участі у вихованні власних онуків. На телефонні дзвінки старший онук не відповідає, відповідач змінив старшому онуку номер телефону, з метою унеможливлення їх спілкування, няня дітей також слухавки не бере, що створило перешкоду не лише для їх спілкування з онуками, а й для отримання будь-якої інформації про життя онуків. Кожного року, коли вони приїжджають у відведений для них судом час, їм охорона відмовляє у зустрічі з онуками. Пояснив також, що у зв'язку із зазначеними вище обставинами у нього значно погіршилось здоров'я, він переніс гострий боковий інфаркт міокарда. В результаті перенесеної хвороби йому було надано безстрокову інвалідність. Враховуючи стан здоров я, він не може відвідувати онуків за їх місцем проживання, а тому, під час прийняття рішення просив суд врахувати вказані обставини, та встановити місце зустрічей онуків з ним та [PERSON] за місцем проживання останніх, а саме, за адресою: [ADDRESS]. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні уточненні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення та пояснила, що відповідач ніколи не чинив перешкод у спілкуванні позивачам у відведений для цього судовим рішенням час, що підтверджується відповіддю служби у справах дітей та сім'ї в якій зазначено, що представниками служби встановлено відсутність обставин перешкоджання [PERSON] у спілкуванні з дітьми. Крім того, вказала, що на сьогоднішній день молодший син відповідача - [PERSON], з понеділка по п'ятницю включно відвідує заняття в KYIV INTERNATIONAL SCHOOL, його навчання триває з 8-15 години ранку та закінчується о 15 годині 35 хвилин, з урахуванням часу на дорогу з дому м. Вишгород і до навчального закладу м. Київ, з 7 години ранку і до близько 17 години щоденно по будням [PERSON] зайнятий навчанням. Таким чином, в інтересах дітей необхідно встановити інший порядок участі бабусі і дідуся у вихованні онуків ніж спосіб визначений рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, оскільки, відповідні рішення судів втратили свою актуальність з обґрунтованих підстав, позбавлення матері дітей батьківських прав, навчання дітей, зміна графіку та режиму дітей, з урахуванням необхідності виховання відповідачем дітей самостійно, зустрічей та спілкування дітей з іншими членами родини, тощо. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації Грищенко К.А. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала частково, та пояснила, що дійсно є рішення суду, яким встановлено спосіб участі бабусі та дідуся у вихованні онуків, однак діти не мають можливості спілкуватись з позивачами в навчальний час, тільки у вільний час від навчання, або у вихідні дні, що не буде суперечити інтересам дітей, а їх батько проти цього не заперечує. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, приходить до висновку про відмову у задоволенні уточненого позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25.02.2015 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволені частково та вирішено визначити наступний спосіб участі баби - та діда - у вихованні онука [PERSON], [INFO] шляхом встановлення періоду для спілкування з 13 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в суботу кожного тижня, з можливістю відвідування онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: [ADDRESS]; у вихованні онука та [PERSON], [INFO], шляхом встановлення періоду для спілкування з 11 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в середу першого та третього тижня кожного місяця та з 13 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в суботу кожного тижня, з можливістю відвідування онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: [ADDRESS]. Решта позовних вимог залишені без задоволення. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 19.05.2015 року - рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року змінено, викладено абзац третій резолютивної частини в такій редакції: «Визначити наступний спосіб участі баби та діда у вихованні онука - [PERSON], [INFO], шляхом встановлення їм періоду для спілкування 09 години 00 хвилин до 13 години 00 хвилин в середу першого та третього тижня кожного місяця та з 17 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин в суботу кожного тижня з можливістю відвідування онуком місця проживання бабусі та дідуся за адресою: [ADDRESS] ». У решті рішення Вишгородського районного суду Київської області від 25 лютого 2015 року залишено без змін. 22.07.2015 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації про те, що рішення судів щодо участі бабусі та дідуся у вихованні онуків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не виконується, [PERSON] робить все можливе для того, щоб уникнути її зустрічей з онуками та просила розглянути її заяву та прийняти міри щодо виконання судових рішень. Листом від 25.08.2015 року № 525 служба у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації відповіла [PERSON] про те, що ними з'ясовано, що її онуки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебувають на відпочинку, про що перед виїздом служба повідомили її про це. Службі у справах дітей та сім'ї про відпочинок дітей повідомив, згідно заяви, представник [PERSON] - [PERSON] До звернення долучена копія телеграми про повідомлення матері про відпочинок дітей. Представниками служби також було здійснено виїзд до адреси помешкання дітей. Двері будинку безперешкодно відчинив охоронець та пояснив, що діти на відпочинку, таким чином, підтвердилися факти викладені в заяві [PERSON] від 07.08.2015 року. На підставі чого, представниками служби встановлено відсутність обставин перешкоджання [PERSON] у спілкуванні з дітьми. У серпні 2015 року, у вересні 2015 року та у жовтні 2015 року, [PERSON] було подано заяву до Вишгородського РВ ГУ МВС України у Київській області щодо невиконання [PERSON] рішення судів щодо участі бабусі та дідуся у вихованні онуків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Листом від 07.08.2015 року Вишгородським РВ ГУ МВС України у Київській області було повідомлено [PERSON] про те, що її заява від 31.07.2015 року щодо перешкоди гр. [PERSON], бачитись з онуками та приймати участь у їх вихованні, розглянуто Вишгородським РВ ГУ МВС України у Київській області у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». З гр. [PERSON] проведено профілактичну - виховну роботу з метою недопущення подібних випадків в майбутньому та наголошено про відповідальність в разі невиконання судового рішення. Висновком ДІМ Вишгородського РВ ГУ МВС України у Київській області від 07.09.2015 року було розглянуто матеріали перевірки ЖЕО № 7477 від 02.09.2015 року по повідомленню гр.. [PERSON], та ЖЕО № 7580 від 03.09.2015 року по заяві [PERSON], яким вказане повідомлення та заяву розглянуто, рекомендовано для вирішення даного питання залучити працівників ДВС Вишгородського РУЮ для примусового виконання рішення суду з приводу побачення з дітьми. Електронним повідомленням № 6516 від 29.09.2015 року було повідомлено [PERSON] про те, що у зв'язку з рекомендацією лікуючого лікаря її син - [PERSON] з 30.09.2015 року по 30.10.2015 року перебуватиме на оздоровленні в Закарпатській області. Листом від 14.10.2015 року Київська міжнародна школа повідомила, що протягом навчання [PERSON] був присутній 1 день у серпні, 13 днів у вересні, 4 дні у жовтні, він пропустив 9 днів у вересні та 6 днів у жовтні. Листом від 11.01.2018 року Київська міжнародна школа повідомила, що [PERSON] [INFO], який зарахований 23.08.2012 року, розпочинає навчання у їхньому закладі о 08 год. 15 хв. і закінчує о 15 год. 35 хв. кожен робочий день. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. До особистих немайнових прав дитини відноситься, зокрема право дитини жити і виховуватися в родині; право дитини на спілкування з обома батьками, дідусем, бабусею, братами, сестрами й іншими родичами. Дотримання і захист цих особистих прав дитини гарантується державою, що виходить з інтересів і потреб кожної дитини. За змістом ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. У цьому зв'язку суд зазначає те, що згідно позиції позивачів, що висловлена в судовому засіданні, відповідачем чиняться будь які перепони у спілкуванні позивачів з онуками, однак, під час судового засідання, судом встановлено, що таке спілкування утруднюється тим, що діти - [PERSON] та [PERSON], крім школи, також перебувають на оздоровленні, спілкуються з іншими родичами та членами сім'ї, проводять час з батьком. У судовому засіданні також було оглянуто відеозапис наданий позивачами щодо перешкоди батька їх онуків [PERSON] у їхньому спілкуванні з онуками, однак з оглянутого відеозапису судом не було виявлено дату, час та місце де відбувався наданий позивачами відеозапис, на вказаному відеозаписі судом не було встановлено перешкод [PERSON] у спілкуванні позивачів з їх онуками. Однак, суд вважає, що попри ці обставини позивачі мають право на визначення порядку їх участі у спілкуванні з онуками та їх вихованні, шляхом визначення чітко визначеного часу, який не буде суперечити інтересам дітей, оскільки останні у визначені позивачами дні та часи перебувають на навчанні. Згідно зі ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу . Ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлює способи, якими суд може захистити порушене або невизнане право особи. У вказаній статті закону також наведено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено договором або законом. З аналізу фактичних обставин справи та наявних доказів у справі, суд приходить до висновку, що право позивачів на участь у спілкуванні з дитиною має отримати своє закріплення в судовому рішенні акті індивідуальної дії, з метою досягнення для позивачів правової визначеності у питанні, що вирішується судом та недопущення порушень прав позивача на спілкування з внуками та прийняття участі в його вихованні, шляхом визначення іншого часу для здійснення цього права, судом не було встановлено порушення з боку відповідача та чинення ним перешкод у спілкування та участі дідуся та бабусі з онуками, що знайшло своє підтвердження у судових засіданнях та встановлено письмовими матеріалами справи. Також судом враховується, що Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини», а також положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України містить: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні уточненого позову.

Outcome: dismissed