Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] , просить суд виселити [PERSON] та [PERSON] із жилого будинку під номером [ADDRESS] без надання іншого приміщення. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона являється власником жилого будинку та земельної ділянки під номером [ADDRESS] . В жовтні 2014 року між нею та відповідачем-1 у справі [PERSON] виникла домовленість про купівлю-продажу вказаного будинку і останній взяв на себе зобов`язання сплачувати кошти за будинок. На підтвердження наміру купити будинок 16 жовтня 2014 року між сторонами було підписано письмове зобов`язання, згідно до якого [PERSON] зобов`язується сплатити кошти у розмірі еквівалентному 3000 доларів США відразу, частину коштів в розмірі 5000 доларів США до кінця 2014 року, решту коштів у розмірі 10000 доларів США в період 2015-2016 років. Всього сторонами було оцінено будинок у сумі 18000 доларів США. В день підписання зобов`язання [PERSON] сплатив 23000 гривень завдатку, в грудні 2014 року сплатив ще 16000 гривень. Більше ніяк коштів в період 2015-2016 років відповідач- 1 не сплачував. Згідно до усної домовленості [PERSON] залишився разом із дружиною [PERSON] проживати в будинку за адресою [ADDRESS] . На неодноразові звернення позивачки щодо умов виконання грошового зобов`язання або звільнення житла [PERSON] не реагував, кошти за період 2015 та 2016 років взагалі не виплачував, звільнити займане приміщення разом із дружиною відмовився. Також позивачка зазначає, що згідно до довідки наданої Дмитренківською сільською радою Богуславського району за № 71 від 11 травня 2016 року [PERSON] та [PERSON] разом із дітьми зареєстровані в [ADDRESS] . Даний будинок належить матері відповідача [PERSON] . Посилаючись на положення ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 391 ЦК України позивачка [PERSON] просить задовольни позовні вимоги про виселення відповідачів з її будинку. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] до початку розгляду справи по суті пред`явили зустрічний позов до позивачки [PERSON] , в якому просять стягнути з [PERSON] на їх користь аванс отриманий її представником [PERSON] в рахунок продажу в майбутньому житлового будинку [ADDRESS] в розмірі 275000 (двісті сімдесят п`ять тисяч) гривень, що еквівалентно 11000 (одинадцять тисяч) доларів США. Обгрунтовуючи свої вимоги за зустрічним позовом, позивачі вказують на те, що вони 17 жовтня 2014 року передали [PERSON] в присутності [PERSON] гроші в сумі 2000 доларів США в рахунок належного з них за попереднім усним договором платежу і в забезпечення виконання усного договору про купівлю-продаж будинку в [ADDRESS] . Отримавши від них завдаток у розмірі 2000 доларів США за купівлю ними у майбутньому вищевказаного житлового будинку, [PERSON] написав розписку про отримання від них грошей та передав ключі від будинку і вони розпочали робити в будинку ремонт. Також позивачі за зустрічним позовом зазначають, що вони запропонували [PERSON] укласти договір купівлі-продажу будинку, засвідчивши його нотаріально і, навіть, побували у нотаріуса. Але [PERSON] , дізнавшись про платежі, які необхідно буде здійснити при укладенні нотаріально засвідченого договору купівлі-продажу будинку, категорично відмовився від укладення такого договору. 18 грудня 2014 року, коли вони робили в будинку ремонт, до них приїхав [PERSON] і вони передали йому 9000 доларів США в рахунок забезпечення виконання усного договору про купівлю-продаж будинку. Ці гроші були передані в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , отримавши від них гроші в сумі 9000 доларів США, власноручно написав розписку, що він отримав 116000 гривень. Таким чином, [PERSON] отримав від них в забезпечення виконання усного договору про купівлю-продаж будинку гроші в сумі 11000 доларів США, а фактично написав власноручно дві розписки, що отримав відповідно 23000 гривень та 116000 гривень. Одночасно вони 18 грудня 2014 року домовились з [PERSON] , що через сім днів він приїде з документами на будинок, і вони укладуть нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку та віддадуть решту обумовлених грошей за будинок, тобто 2000 доларів США. Однак, після отримання зазначених коштів в сумі 11000 доларів США ні [PERSON] , ні [PERSON] більше з ними не зустрічались, а потім за заявою [PERSON] працівниками РЕМ будинок було відключено від електропостачання. Оскільки [PERSON] та [PERSON] на момент передачі грошей, договір купівлі-продажу будинку укладати відмовились, а в подальшому взагалі відмовились продавати будинок, то позивачі вважають, що сплачена ними сума 11000 (одинадцять тисяч) доларів США, є авансом згідно ст. 570 ЦК України, а тому повинна бути стягнута з [PERSON] на їх користь. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] позов підтримали, посилаючись на вищевказані факти та докази. Зустрічний позов вони не визнали, оскільки в рахунок оплати за купівлю-продаж будинку було отримано грошові кошти від відповідачів двома платежами 23000 гривень та 16000 гривень. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, зустрічний позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на вищенаведене обгрунтування. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації Київської області Печора Л.Е., в судовому засіданні не висловила заперечень проти позову та при вирішенні заявлених вимог поклалася на розсуд суду. Суд заслухавши позивачку і її представників, відповідачів і їх представника, представника третьої особи, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, зустрічний позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] являється власником жилого будинку під номером [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого будинку від 26 грудня 2003 року серії ВВА № 819095, посвідченого приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Швець С.П., та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15126041 з датою формування 05.07.2007, зробленим Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 2928163. Копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 925306, виданого 27.02.2009 Богуславською міською радою, підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0815 га за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно п. 3 розділу ІІ. Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 11 лютого 2010 року №1878-УІ було встановлено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація: права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Зазначені норми закону дають підстави стверджувати, що позивачка [PERSON] набула право власності на жилий будинок під номером [ADDRESS] , оскільки її право власності на цей будинок було зареєстроване 05.07.2007 Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації. В судовому засіданні встановлено, що в жовтні 2014 року між сторонами по справі виникла домовленість про купівлю-продажу жилого будинку під номером [ADDRESS] . Сторона позивача стверджує, що на підтвердження наміру купити будинок 16 жовтня 2014 року між сторонами було підписано письмове зобов`язання, згідно до якого [PERSON] зобов`язується сплатити кошти у розмірі еквівалентному 3000 доларів США відразу, частину коштів в розмірі 5000 доларів США до кінця 2014 року, решту коштів у розмірі 10000 доларів США в період 2015-2016 років. Всього сторонами було оцінено будинок у сумі 18000 доларів США. На підтвердження даного факту представник позивачки [PERSON] надав суду оригінал письмового зобов`язання з датою підписання 16 жовтня 2014 року (т. 1 а.с. 60). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив факт укладення даного зобов`язання та пояснив суду, що він такого зобов`язання не підписував. За клопотанням сторони відповідача, ухвалою суду від 09.08.2016 було призначено судову почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта №19/4-05/680 від 28.12.2016 (т.1 а.с. 109-112), підпис від імені [PERSON] у «Зобов`язанні» (а.с. 60) датованому 16 жовтня 2014 року на зворотній стороні з текстом, який починається словами «гроші зобов`язаний сплатити справно і своєчасно ...» напроти прізвища [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням дійсних підписів [PERSON] . У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтями 77-80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд констатує той факт, що позивачкою не доведено той факт, що на підтвердження наміру купити будинок 16 жовтня 2014 року між сторонами було підписано письмове зобов`язання, згідно до якого « [PERSON] зобов`язується сплатити кошти у розмірі еквівалентному 3000 доларів США відразу, частину коштів в розмірі 5000 доларів США до кінця 2014 року, решту коштів у розмірі 10000 доларів США в період 2015-2016 років, всього сторонами було оцінено будинок у сумі 18000 доларів США», оскільки відповідач [PERSON] заперечує факт підписання такого зобов`язання, а також згідно висновку судової почеркознавчої експертизи підпис у «Зобов`язанні» від 16.10.2014 виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням дійсних підписів [PERSON] . В судовому засіданні також встановлено, що згідно розписки від 17.10.2014 (т. 1 а.с. 59) [PERSON] отримав від [PERSON] 23 тисячі гривень першого траншу завдатку, а згідно розписки від 18.12.2014 (. т. 1 а.с. 59) [PERSON] отримав від [PERSON] 116 тисяч гривень. Також на зворотній частині вказаних розписок, наявна розписка з текстом «Я [PERSON] віддав [PERSON] за хату 2 тисячі доларів задатку 17.10.2014 р. (підпис) [PERSON] ; « Я [PERSON] розрахувався за хату в розмірі 9 тисяч доларів США з [PERSON] , про що засвідчуємо підписами 18.12.2014 р. (підпис) [PERSON] , (підпис) [PERSON] , (підпис) [PERSON] , (підпис) [PERSON] , (підпис) [PERSON] ), (підпис) [PERSON] . Слід заначити, що на вказаній розписці відсутній підпис [PERSON] про те, що він отримав кошти в сумі 2 тисячі доларів США та 9 тисяч доларів США від [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заперечив факт отримання вказаних коштів, зазначивши, що ним було отримано 23000 гривень 17.10.2014 та 16000 гривень 17.12.2014. Для з`ясування факту отримання представником позивачки [PERSON] суми коштів 116 тисяч гривень чи 16 тисяч гривень, за клопотанням сторони позивача було призначено ряд судових технічних експертиз документів, які не дали відповіді на питання щодо внесення виправлень в розписку від 18.12.2014 про отримання 116 тисяч гривень. Згідно висновку експерта за результатами проведення додаткової судово-технічної експертизи документів №24207 від 26.05.2020 (т. 2 а.с. 9-18), у досліджувану розписку від імені [PERSON] на отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 116 тисяч гривень зміни шляхом підчистки, травлення не вносились. У цифровому запису дати складання розписки на ділянці другої цифри числа дати проводились зміни шляхом виконання цифри «8» поверх цифри «7»; первинний цифровий запис дати складання досліджуваної розписки - «17.12.2014р». Деякі знаки (елементи знаків) у досліджуваній розписці - буква « Я» , що розташована на початку тексту розписки; елементи букви « [PERSON]» слова « [PERSON] », першої букви «к» слова « [PERSON] », букв абревіатури « [PERSON] », букви «м» слова «сумі», цифри «6» цифрового запису «116», букв «гриве» слова «гривень», підлягали обведенню іншою пастою без зміни їх змісту. Встановити, чи вносились у цифровий запис «116» зміни шляхом дописки не представляється можливим з причин, що наведені у дослідницькій частині висновку. Встановити первинний зміст тексту досліджуваної розписки не представляється можливим через те, що неможливо визначити, чи проводились зміни у цифровому запису «116». Встановити, чи в один час у досліджуваній розписці від імені [PERSON] на отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 116 тисяч гривень виконані цифри у цифровому рукописному запису «116» не представляється можливим з причини, наведеної у дослідницькій частині висновку. Встановити послідовність виконання цифр у цифровому рукописному запису «116» не представляється можливим у зв`язку з відсутністю взаємних ділянок перетину штрихів цифр у даному запису. Таким чином, з урахуванням зазначено висновку експерта та змісту розписки від 18.12.2014, яка містить виправлення в даті написання, а саме в цифрі «8», тобто первинний цифровий запис дати складання досліджуваної розписки - «17.12.2014р», суд приходить до висновку, що 17.12.2014 [PERSON] отримав від [PERSON] 116 тисяч гривень. Представником позивачки [PERSON] не доведено той факт, що він отримав від [PERSON] згідно вищевказаної розписки 16 тисяч гривень, оскільки висновками експертів не підтверджено що у цифровому рукописному запису «116» вносились зміни. Щодо змісту розписки з текстом «Я [PERSON] віддав [PERSON] за хату 2 тисячі доларів задатку 17.10.2014 р. (підпис) [PERSON] ; « Я [PERSON] розрахувався за хату в розмірі 9 тисяч доларів США з [PERSON] , про що засвідчуємо підписами 18.12.2014 р. (підпис) [PERSON] , (підпис) [PERSON] , (підпис) [PERSON] , (підпис) [PERSON] , (підпис) [PERSON] , (підпис) [PERSON] , суд враховує наступне. Так, згідно висновку експерта від 26.05.2020 первинний цифровий запис дати складання досліджуваної розписки про отримання [PERSON] 116 тисяч гривень - «17.12.2014р». В цій розписці є підписи свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1 а.с. 59) Підписи цих же свідків є в розписці про отримання [PERSON] від [PERSON] 9000 доларів США, але ця розписка датована 18.12.2014 (т. 1 а.с. 59 на зворотній частині розписки). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт передачі 18.12.2014 [PERSON] коштів в сумі 9000 доларів США [PERSON] , свідчили вони як про одну подію. В даному випадку, коли підписи вказаних свідків наявні на двох розписках з різними датами, а також зважаючи на те, що на розписці від 18.12.2014 відсутній підпис [PERSON] про отримання ним 9000 доларів США, суд не приймає до уваги пояснення відповідачів та вищевказаних свідків про передачу [PERSON] вказаної суми коштів, а саме 9 тисяч доларів США. Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що 17 грудня 2014 [PERSON] передав [PERSON] 116 тисяч гривень в рахунок продажу в майбутньому житлового будинку [ADDRESS] . Вирішуючи вимоги позивачки [PERSON] про виселення відповідачів [PERSON] і [PERSON] із жилого будинку [ADDRESS] без надання іншого приміщення, суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Відповідно до ст. 41 Конституції України- право приватної власності набувається в порядку, визначену законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява №6833/74 від 13.07.1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Перший протокол ратифікований відповідним Законом України та з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України і цивільного законодавства України застосовується судами України як частина національного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень, викладених в п.п. 33, 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав », застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки позивачка [PERSON] являється власником жилого будинку [ADDRESS] , а відповідачі [PERSON] і [PERSON] порушують її право власності мирно володіти своїм майном, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] шляхом виселення відповідачів із жилого будинку [ADDRESS] без надання іншого приміщення. Щодо вимог позивачів за зустрічним позовом [PERSON] і [PERSON] , то їх вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. При розгляді даної справи суд керується позицією ВСУ, викладеною у постанові від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12. Так, Верховним Судом України зазначено, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договорів в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. Оскільки судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] передали представнику позивачки [PERSON] 23000 гривень 14.10.2014 та 116000 гривень 17.12.2014 в рахунок продажу в майбутньому житлового будинку [ADDRESS] , то необхідно стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] і [PERSON] 139000 гривень. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи, що зустрічний позов задоволено на 50,54%, необхідно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] з кожного по 2719 (дві тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень 31 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору та витрат на проведення судових експертиз. Із [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] 647 (шістсот сорок сім) гривень 46 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору та витрат на проведення судової експертизи. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial