Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачі - відповідачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання самочинною вчиненої прибудови, відшкодування майнової та моральної шкоди. В підтвердження заявлених позовних вимог посилаються на те, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25.12.1996 року, Договору дарування частини жилого будинку та частини земельної ділянки від 30.12.1994 року, Державного акту на право приватної власності на землю від 20.10.1999 року №14 являються співвласниками житлового будинку [ADDRESS], Даний будинок та земельна ділянка безпосередньо межують з земельною ділянкою відповідачів - позивачів [PERSON]. Восени 2005 року ними на їхній земельній ділянці був влаштований фундамент під майбутню споруду впритул до стіни їхнього будинку, на якій знаходиться вікно. Таке будівництво вважають незаконним, так як воно суперечить чинному законодавству в галузі будівництва, яким передбачено дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних, цивільних норм і правил, в тому числі, і наявність згоди інших власників на добудову житлового будинку, якщо така безпосередньо межує з будинком чи земельною ділянкою таких власників. Оскільки таке будівництво проводилося без їхньої згоди, вважають, що ним було проігноровано їхні інтереси, так як дана будівля перекриє доступ денного світла до їхнього будинку, зокрема, на кухню, призводить до пошкодження їхньої стіни. Оскільки з відповідачами перебувають у довготривалих неприязних відносинах, в добровільному порядку останні усунути такі порушення відмовляються, а, навпаки, активізують свою діяльність по проведенні будівельних робіт, а тому просять суд постановити рішення, яким: - заборонити проведення добудови до їхнього будинку, що має намір здійснити [PERSON] по [ADDRESS], та визнати підготовчі роботи у вигляді фундаменту для добудови як самочинні; - зобов'язати відповідача [PERSON] відшкодувати вартість нанесених їм майнових збитків за пошкодження вікна їхнього житлового будинку в сумі 100 (сто) грн. - стягнути з відповідачів солідарно в їхню користь моральну шкоду в сумі 1 000 (одну тисячу) грн. В процесі розгляду даної справи неодноразово в порядку ст. 31 ЦПК України змінювали свої позовні вимоги. В останніх своїх позовних вимогах просили зобов'язати відповідачів не чинити їм перешкод у користуванні вищезгаданим житловим будинком та земельною ділянкою, а саме: забрати будівельні матеріали, поскладані впритул до їхнього вікна, змінити місце розташування камери відео спостереження, так як вважають це посяганням та їхнє приватне життя, та встановити для них земельний сервітут для проведення штукатурних робіт стіни належного їм житлового будинку і проведення його догляду та обслуговування з правом обмеженого постійного безоплатного користування належною відповідачам земельною ділянкою. В підтвердження заявлених позовних вимогах посилалися на обставини, зазначені в первісному та в подальших заявлених позовах, та на ту обставину, що відповідачі на фасаді свого житлового будинку встановили камеру відео спостереження, яка радіусом спостереження охоплює їхнє подвір'я. Внаслідок звезення будівельних матеріалів впритул до їхніх вікон погіршується освітлення приміщень, що є грубим порушенням санітарних норм. Оскільки обидва житлові будинки розміщені на межах земельних ділянок, вони позбавлені права здійснювати догляд за своєю будівлею. Вважають, що такий догляд може здійснюватися зі сторони земельної ділянки відповідача шляхом надання безоплатного земельного сервітуту. [PERSON] та [PERSON] пред'явили до суду позов до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинковолодінням. В підтвердження заявлених позовних вимог посилаються на те, що являються співзабудовниками на будівництво зблокованого житлового будинку в [ADDRESS]. Будівництво ведеться ними у відповідності до розробленої та погодженої у встановленому порядку технічної документації, в той час як [PERSON] та [PERSON] збудували свій житловий будинок на сусідній земельній ділянці по [ADDRESS] без проекту, тобто самочинно з вікнами в межовій стіні, із-за чого постійно виникають конфлікти. Такі порушення мають місце з самого початку будівництва і проявились в наступному: на межі земельних ділянок замість господарської будівлі зведено житловий будинок. Розпорядженням представника Президента України за № 341 [PERSON] було дозволено закінчити будівництво господарської будівлі з надбудовою другого поверху над його житловою частиною, для чого необхідно було виготовити новий проект будівництва, чого не зроблено до сьогоднішнього дня. Незважаючи на те, збудовано другий поверх над стайнею та кладовою, в межовій стіні влаштовано три вікна, отвір з підвалу та вікно та горище. Своїми протиправними діями щодо ведення будівництва відповідачі [PERSON] та [PERSON] створюють для них перешкоди в користуванні земельною ділянкою, так як вікна відкриваються безпосередньо на територію їхньої приватизованої земельної ділянки, що надає їм можливість неконтрольованого доступу до цієї ділянки, через вікна вони викидають сміття, землю, перегукуються з сусідами, що, в свою чергу, стає причиною частих сварок та конфліктів. Самовільне облаштування вікон у брандмауерній стіні перешкоджає їм складати в тому місці свої будівельні матеріали. Крім того, відповідачі не розібрали самовільно збудований на частині їхньої земельної ділянки старий дерев'яний ветхий сарай, що позбавляє їх змоги встановити постійну огорожу. З тих підстав просять постановити рішення, яким: - зобов'язати [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні ними земельною ділянкою та будинком шляхом зміни заповнення віконних прорізів на першому поверсі на світлопроникні склоблоки та замурування цегляною кладкою віконних прорізів на другому поверсі, горищі та отвору в підвалі в західній стіні будинку [ADDRESS]; - розібрати самочинно збудований над стайнею та кладовкою другий поверх будинку; - зобов'язати відповідачів: - виготовити проект на будівництво житлового будинку і погодити його в установленому порядку; - розібрати старий ветхий дерев'яний сарай, що частково збудований на їхній земельній ділянці, який перешкоджає встановити постійну огорожу; - оштукатурити західну стіну свого будинку визначені судом строки; - забрати самовільно проведений без їхнього відома через їхню ділянку телефонний кабель; - пересадити на віддаль не менше 4,0 м від спільної межі саджанець вишні, так як дана вимога передбачена будівельними нормами та правилами експлуатації газопроводу. Ухвалою Самбірського міськрайонного суду від 10 серпня 2007 року даний позов об'єднано з позовом [PERSON] та [PERSON] В процесі розгляду справи відповідачі - позивачі неодноразово змінювали свої позовні вимоги в порядку ст.31 ЦПК України. Просили зобов'язати відповідачів: - виготовити проект на будівництво житлового будинку у відповідності до діючих будівельних норм зі зміною призначення приміщень в частині будинку і погодити його у встановленому порядку; - замурувати віконні прорізи на межовій стіні будинку, з підвалу на першому і другому поверсі та на горищі; - розібрати старий ветхий дерев'яний сарай, що частково збудований на їхній земельній ділянці, який перешкоджає встановити постійну огорожу; - оштукатурити західну стіну свого будинку визначені судом строки; - забрати самовільно проведений без їхнього відома через їхню ділянку телефонний кабель; - пересадити на віддаль не менше 4, 0 м від спільної межі саджанець вишні; - компенсувати вартість самочинно вирубаних двадцяти кущів оранжевої смородини. - стягнути з відповідачів в їхню користь 5 000 грн. заподіяної моральної шкоди; - компенсувати витрати на лікування матері позивачки [PERSON] В підтвердження заявлених позовних вимогах посилались на обставини, викладені первісному позові, та на ті обставини, що внаслідок неправомірних дій відповідачів та в результаті незаконного ведення ними будівництва їм та членам їхньої сім'ї заподіюється шкода здоров'ю. В наступній позовній заяві збільшили свої позовні вимоги та просили зобов'язати відповідачів за самовільно вирубані кущі малини компенсувати їм понесені матеріальні витрати в розмірі 200 грн. та відшкодувати моральну шкоду, розмір якої вони визначили у 1 000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зіслалися на обставини, зазначені в попередніх позовах, та на ту обставину, що являються співвласниками земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 31. 08.199 року. В наступних позовних вимогах збільшували свої позовні вимоги і, окрім заявлених позовних вимог, просили визнати нечинними свідоцтво про право власності на житловий будинок, виданий на ім'я [PERSON] та [PERSON], договір дарування частини житлового будинку від 30. 12. 2004 року та витяг з Державного реєстру правочинів від 30. 12. 2004 року, зобов'язати Самбірське МБТІ скасувати реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS], посилаючись на те, що на даний час набрало законної сили судове рішення, яким визнано незаконним акт та рішення Самбірської міської ради про прийняття в експлуатацію їхнього житлового будинку, що слугували на той час правовою підставою для видачі правовстановлюючого документу на це майно. В останніх своїх позовних вимогах просили: - зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком шляхом замурування віконних прорізів першого та другого поверхів , горища і підвалу західної сторони будинку [ADDRESS], що межує з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]; - визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 25.12.1996 року, видане [PERSON] на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради народних депутатів від 20.12.1996 року № 652 та записане Самбірським МБТІ в реєстрову книгу № 57 за реєстром № 4244; - визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку та частини земельної ділянки від 30.12.2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 5133. В підтвердження заявлених позовних вимог посилались на те, що 10 серпня 2011року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено Ухвалу по справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Самбірської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком та господарськими будівлями, визнання самочинним будівництва незаконним, встановлення земельного сервітуту, відшкодування майнової та моральної шкоди та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинковолодінням. Однією з підстав для скасування рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21.05.2010 р. та рішення апеляційного суду Львівської області від 28.02.2011р. є залишення судами без задоволення та без відповідної оцінки матеріалів справи позовних вимог, заявлених ними в частині визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25.12.1996р. та договору дарування від 30.12.2004р. Самбірським МБТІ 25 грудня 1996 року [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від [ADDRESS], підставою видачі якого стало рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 20.12.1996р. за № 652. Постановою Самбірського міськрайонного суду від 22 лютого 2008р., яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2008 року, визнано нечинним акт про прийняття в експлуатацію від 28.11.1996 року та вищезгадане рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради. Оскільки документи, що стали підставою для видачі такого свідоцтва про право особистої власності були скасовані, то і саме свідоцтво вважають недійсним. Недійсність оскаржуваного свідоцтва вбачається ще з тих підстав, що у витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 06.12.2004 року об'єктом права власності є «житловий будинок (1-й поверх)» житловою площею 31,0 кв. м., загальною - 60,0кв.м, в той час, як в експлуатацію вводилося 44,8 кв.м., що підтверджується актом прийняття в експлуатацію житлового будинку від 28.11.1996 року та скасованим рішення виконкому Самбірської міської ради № 652. Ствердили, що недійсність оскаржуваного свідоцтва тягне за собою визнання недійсним і договору дарування від 30.12.2004р., відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дарунок 1/2 частину житлового будинку, що на першому поверсі будинку, загальною площею 60,0 кв. м, житловою - 31,0кв.м з відповідною частиною господарських будівель та споруд, а також 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 588 кв. м для будівництва та обслуговування даного житлового будинку. Відтак стверджують, що дарувальник подарувала майно, яке вона не мала права відчужувати. Вважають підставною і вимогу про усунення перешкод у користуванні будинковолодінням шляхом замурування віконних прорізів першого та другого поверхів, горища і підвалу західної сторони будинку [ADDRESS], оскільки житловий будинок позивачів - відповідачів побудований не тільки без дотримання будівельних норм і правил, а також з порушенням проектної документації та проекту забудови земельної ділянки, відтак його слід вважати самочинним. Невідповідність державним будівельним нормам та законодавству належного [PERSON] та [PERSON] житлового будинку встановлено вищезгаданим рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.02.2008 року. В судовому засіданні позивачі - відповідачі [PERSON] та [PERSON] просили залишити свій позов без розгляду, оскільки на даний час відпала потреба у їхньому розв'язанні. Пред'явленого до них відповідачами - позивачами позову не визнали і пояснили, що на час здійснення ними будівництва їхнього житлового будинку відповідач - позивач [PERSON], з яким вони перебували в добросусідських відносинах, обіймав посаду головного архітектора м. Самбора, розробляв, погоджував та затверджував всю документацію щодо будівництва їхнього житлового будинку, не доводячи їм до відома про будь - яке порушення. Без їхнього дозволу прибудував до стіни будинку свій будинок. Оскільки таке будівництво він вів з порушенням державних будівельних норм, вважають, що з тих підстав не наділений правом будь - якої вимоги до них. Щодо розв'язання інших позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та договору дарування, ствердили, що такі не підлягають задоволенню із - за спливу строку позовної давності. Подали до суду письмову заяву, в якій просять застосувати наслідки спливу такого строку. Представник позивачів - відповідачів [PERSON] не заперечила про залишення позову позивачів - відповідачів без розгляду, посилаючись на те, що це волевиявлення сторони. Пред'явленого відповідачами - позивачами позову не визнала і пояснила, що відповідачка - позивачка [PERSON] не є належним позивачем, оскільки не представила до суду будь - яких доказів, що являється власником майна, якому чиняться перешкоди, що є самостійною підставою для відмови у позові. Крім того, в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідачі - позивачі, зокрема, [PERSON] не довели, які саме перешкоди їм чиняться зі сторони позивачів - відповідачів у здійсненні свого права власності. Із- за спливу строку позовної давності просить відмовити у задоволенні позову про визнання недійсним свідоцтва про право власності та договору дарування. Додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним правочину вважає відсутність у відповідачів - позивачів права вимоги оскаржувати даний правочин. Відповідачі - позивачі [PERSON], [PERSON], представник відповідача - позивача [PERSON] - [PERSON] , представник відповідачів - позивачів [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві, просять його задовольнити. Пояснили, що самовільне облаштування позивачами - відповідачами вікон у брандмауерній стіні є грубим порушенням п.2.20 ДБН 79 - 82 та п. 3.25 діючих на день забудови ДБН, якими передбачено віддаль від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або житлової споруди. Таке порушення зі сторони позивачів - відповідачів вважають правовою підставою для задоволення позову. Ствердили, що причиною такого порушення послужило ведення останніми самочинного будівництва на місці проектованої господарської будівлі. Згідно експлікації п.2 в цьому місці мала бути збудована господарська будівля по типовому проекту ГБ-8/78 розміром 4,90х8,4м з відступом від межі 1.0 м і 2.8 м. Фактично збудовано господарсько-житлову будівлю, яку розпорядженням представника Президента України від 13.08.1992р. за № 341 було дозволено закінчити як житловий будинок з надбудовою другого поверху тільки над житловою частиною. Для даного будівництва [PERSON] необхідно було замовити індивідуальний проект, чого не зроблено до цього часу. Незаконно облаштувавши вікна, позивачі - відповідачі викидають через них на їхню земельну ділянку сміття, наворожене зілля, виливають воду, перегукуються з сусідами, що порушує право відповідачів - позивачів як власників, є посяганням на їхнє приватне життя. Беручи до уваги, що на даний час судовим рішенням скасовано акт прийняття в експлуатацію житлового будинку позивачів - відповідачів та рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради, на підставі якого цей будинок приймався в експлуатацію, що послужило правовою підставою для видачі свідоцтва про право власності, ствердили, що таке підлягає скасуванню в судовому порядку, як і договір доручення, на підставі якого [PERSON] як власник половину свого майна подарувала свої дочці [PERSON] Оскільки їм не було відомо про наявність у позивачів - відповідачів правовстановлюючого документу на спірне майно, то і не було можливості оскаржити його раніше, а відтак до суду за захистом своїх порушених прав вони звернулися вчасно, відколи дізналися про таке порушення. Не заперечили щодо залишення без розгляду позову [PERSON] та [PERSON] Представник відповідача Самбірської міської ради Янів М І. не заперечив в судовому засіданні відносно залишення позову позивачів - відповідачів [PERSON] та [PERSON] без розгляду. Пред'явлений відповідачами - позивачами позов вважає безпідставним, так як обидві сторони вели і продовжують вести будівництво з порушенням будівельно - технічних норм. Не дотримуються принципу добросусідства. Щодо заявлених відповідачами - позивачами позовних вимог про замурування вікон вважає, що таке рішення може негативно відбитися та стані здоров'я малолітньої дитини, яка проживає разом з позивачкою - відповідачкою [PERSON] Згідно п. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. За таких обставин суд вважає, що заява позивачів - відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Самбірською міською радою 25. 12. 1996 року і зареєстрованого Самбірським МБТІ за № 8839813, позивачка - відповідачка [PERSON] є власником житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS]. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії 11 - ЛВ №059435 від 20.10. 1999 року вона являється власником земельної ділянки площею 0, 0583 га на [ADDRESS], цільове призначення якої - будівництво та обслуговування житлового будинку. Надана ділянка була надана їй на підставі рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 16. 09. 1999 року. Із договору дарування від 30. 12. 2014 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON] за № 5133, убачається, що [PERSON] подарувала своїй дочці, [PERSON], ? частину належного їй на праві власності будинковолодіння (свідоцтво про право власності від 25. 12. 1996 року) та ? частину належної їй земельної ділянки (Державний акт серії 11 - ЛВ № 059435 від 20.10. 1999 року). Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно 24. 12. 2009 року Самбірським МБТІ проведено реєстрацію прав власності:[PERSON] - на ? частину будинку та господарських будівель по [ADDRESS] (підстава - договір дарування від 30. 12. 2004 року, зареєстрований приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу [PERSON] за № 5133); [PERSON] - на ? частину будинку та господарських будівель за вищевказаною адресою (підстава - свідоцтво про право власності від 25. 12. 1996 року). Судом також встановлено, що відповідач - позивач [PERSON] є суміжним землевласником (Державний акт про право приватної власності на землю серії ЛВ - 895 від 31. 08. 1999 року. Цільове призначення даної земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель). Як убачається зі змісту заявлених відповідачами - позивачами позовних вимог, останні просять замурувати вікна у стіні будинку [PERSON] та [PERSON], що знаходиться на межі із земельною ділянкою [PERSON], встановлені ними самовільно, посилаючись на те, що внаслідок таких дій позивачами - відповідачами їм створюються перешкоди у користуванні земельною ділянкою та будинковолодінням, оскільки надає [PERSON] та [PERSON] безперешкодно проникати на їхню земельну ділянку через вікна, викидати недопалки, різного роду сміття, в тому числі будівельне, сміття та всяке наворожене зілля, виливати воду, позбавляює їх можливості повноцінно користуватися своїм майном, є посяганням на їхнє приватне життя та породжує численні звернення в органи міліції. Згідно з положеннями статей 16, 391, 386 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь - яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна зі сторін повинна довести ту обставину, на яку вона посилається як на підставу задоволення чи заперечення своїх позовних вимог. Як ствердили в судовому засіданні сторони (згідно ст. 61 ЦПК України дана обставина дослідженню не підлягає), між ними існують довготривалі неприязні відносини, з приводу чого вони неодноразово зверталися в органи міліції зі скаргами, а відтак відповідачі - позивачі не довели в суді, що саме із - за облаштування вікон між ними виникають такі конфлікти, як і підстав, зазначених ними для задоволення позовних вимог. Заяви про проникнення [PERSON] на земельну ділянку [PERSON], порушення етичних норм [PERSON] за допомогою вікон, розташованих у межовій стіні тощо жодними належними доказами не підтверджені, а відтак не можуть братись судом до уваги, так як базуються на припущеннях, що суперечить вимогам статей 57 - 59 ЦПК України. Сам факт розташування вікон у межовій стіні, що виходять на суміжну земельну ділянку, не може служити правовою підставою для задоволення зазначених позовних вимог, сторона повинна довести, що таке розташування вікон порушує права власника та що йому створено перешкоди в користуванні й розпорядженні своїм майном. Статтею 391 ЦПК України передбачено, що лише власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Такий висновок закріплено у п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», в якій йдеться про те, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний суд України. Аналізуючи у 2014 році практику розгляду справ даної категорії, Верховний суд України зіслався на дану обставину, вказавши, що позивачі при зверненні до суду з негаторним позовом зобов'язані надати докази, що підтверджують їх право власності чи право користування майном, У своєму аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» вказав: «Часто із зазначеними позовами звертаються власники суміжних земельних ділянок, співвласники, які або не знайшли порозуміння щодо користування спільним майном, або коли один із співвласників заважає користуватися майном іншому співвласнику. Суди не завжди вирішують такі справи із дотриманням норм матеріального права і з дослідженням необхідних доказів. Так, у справі за позовом Особи І до Особи 2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою Рожищенський районний суд Волинської області рішенням від 8.ІІ.2ОІІ позов задовольнив і постановив зобов'язати Особу 2 не чинити перешкод Особі І в користуванні земельною ділянкою шляхом викорчовування шістнадцяти дерев (кущів) туї. Апеляційний суд Волинської області, скасовуючи це рішення і відмовляючи в задоволенні позову, в рішенні від 4-0І.20І2 року зазначив, що позивач не довів, що відповідачка, посадивши кущі туї з порушенням згаданих державних будівельних норм, порушила його права власника та що йому створено перешкоди для користування й розпорядження своїм майном. Крім того, апеляційний суд зауважив, що позивач не надав суду правовстановлюючих документів на земельну ділянку, право на яку він захищає, тобто не довів наявність у нього права власності чи права користування земельною ділянкою, без чого в нього не може виникнути право на негаторний позов щодо захисту неіснуючого у нього права».(справа № 2-479/11/0314). З тих підстав суд вважає, що, оскільки відповідачкою - позивачкою [PERSON] не подано жодних доказів, які б підтверджували її права як власника,, в неї не виникло права на негаторний позов. Щодо доведення факту порушення права власності та/чи права користування, то суд приходить до висновку, що позивачами за зустрічним позовом не надано жодного доказу, який би підтверджував, що розташування вікон в межовій стіні порушує право власності та/чи користування земельною ділянкою. Відповідач - позивач [PERSON] не зазначив ні в своїх поясненнях, ні довів будь-яким іншим встановленим засобом доказування, що розташування вікон в межовій стіні порушує його право власності. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, непов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. А відтак з вищенаведених підстав суд не приймає до уваги твердження позивачів за зустрічним позовом щодо самочинного ведення будівництва та облаштування вікон у межовій стіні, яке підтверджується перевіреними та дослідженими у справі письмовими доказами (повідомлення, звернення, приписи та адмінпостанови:інспекції архітектурно - будівельного контролю № 1/1 - 106 від 13 червня 2006 року, 1/1 - 93 від 10 квітня 2006 року, від 22 жовтня 2008 року, № 06 - 1279 від 27. 10. 2008 року, № 7/13 - 06 -1667 від 27. 04. 2009 року, №7/13 - 06 -793 від 12. 03.2009 року, Самбірської міської ради № К 109//2 - 17 від 23. 03.2007 року, № М- 1263/2-17 від 07.07. 2009 року, №2/31- 9/570-1115/3 - 6 від 26 жовтня 2009 року, №К - 2949/2 - 17 від 10 листопада 2009 року; акт перевірки дотримання санітарного законодавства від 24 вересня 2008 року; висновки та акти міжвідомчої комісії від 24. 12. 2008 року, від 03 червня 2009 року; Самбірського МРВ ГУ МВС України у Львівській області №20/445від 09. 06. 2009 року; лист Головного санітарного лікаря міста Самборі № 1394/014 від 17. 08, 2009 року; фото таблиці, рекомендації Дрогобицького відділу НДІ лист Самбірського МРВ ГУ МВС України у Львівській області № 21/03. 2011року, висновок приватного підприємця про обстеження димоходів , (а.с. 48 49, 50, 149 - 150, т. 1, а.с. 5, 6, 80, 118, 119, 120, 121, 123, 143, 146, 147, 169 - 172 т.2, а.с. 179 т.1, а.с. 133, 134 т.3), як підстави у задоволенні позову щодо усунення перешкод в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою і вважає, що такі вимоги підлягати не можуть. Крім того, як убачається з матеріалів справи, замурування позивачами - відповідачами вікон західної стіни будинку [ADDRESS] перешкоджатиме проживанню і навчанню дитини та викличе порушення її прав на безпечні і належні умови проживання, збереження її здоров'я (висновок служби у справах дітей виконавчого комітету Самбірської міської ради від 17. 08. 2011 року, акт обстеження житлово - побутових умов проживання малолітньої [PERSON] від 24. 01. 2011 року, а.с.16, 436 т. 3), що суперечить ч. 1 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої відповідно Заяви Законом України від 03. 08. 2006 року, ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства». Також суд вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів за зустрічним позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок від 25 грудня 1996 року та договору дарування від 20 грудня 2004 року у зв'язку із закінченням строку позовної давності (ч. 4 ст. 267 ЦПК України), про застосування якого позивачами - відповідачами було подано відповідну заяву. Як було встановлено у судовому засіданні, відповідач - позивач [PERSON] дізнався про реєстрацію права власності на будинок № 8-а по [ADDRESS] ще у 1996 році, коли такий був збудований та прийнятий в експлуатацію, як і члени його родини. Про те, що частина будинку подарована [PERSON] [PERSON], відповідачі - позивачі також дізнались після укладення такого договору. Такі факти визнаються та підтверджуються самими позивачами за зустрічним позовом, а також підтверджені вищезазначеними матеріалами справи: численними скаргами у різні державні органи,наявними у справі, рішеннями судів: Самбірського міськрайонного суду від 22.02.2008 року, Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.09.2008 року (Т. 2 а.с. 58, 65), відповідями на скарги і запити. Більше того, доступ до таких документів [PERSON] мав по своїй займаній посаді, оскільки до 2014 року займав посаду головного архітектора м. Самбора. Відповідачі - позивачі просять визнати недійсним договір дарування, яким позивачка - відповідачка [PERSON] подарувала своїй дочці, позивачці - відповідачці [PERSON], ? частині житлового будинку та господарських будівель та ? частину земельної ділянки, розташовані в [ADDRESS]. Згідно ст.717 ЦК України сторонами у даному договорі є дарувальник та обдаровуваний. Залежно від виду недійсності правочинів суди повинні встановлювати коло осіб, які мають право на їх оспорювання. Дійсність оспорюваного правочину мають право заперечувати сторони правочину та інші юридично заінтересовані особи, визначені у законі (спадкоємці, опікуни, піклувальники, батьки тощо). Відповідно до п. з ст. 215 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена тільки особами, визначеними у ЦК й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів, а саме, однією зі сторін, або заінтересованою стороною, тобто права яких вже були порушені на момент звернення до суду. З тих підстав суд вважає, що у відповідачів - позивачів відсутнє право на задоволення позову про визнання оспорюваного правочину недійсним, що є самостійною підставою у відмові з позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed