Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивачка 26.08.2021 звернулася до суду з вказаним позовом покликаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, а саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4589 га. Після його смерті спадщину прийняла вона та її мама [PERSON] , так як проживали разом і значились зареєстрованими із спадкодавцем на день його смерті, але не оформили своїх спадкових прав нотаріально. [INFO] померла [PERSON] . Коли позивачка звернулась до державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - листом нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що державний акт видно після смерті спадкодавця, а тому вона змушена звертатися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. У судове засідання позивачка та її представник не з`явились, представник подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи розглядати за її та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з`явився, подав до суду пояснення, у якому просив розгляд справи проводити за відсутності представника міської ради, а також зазначив, що позов визнає. Представник третьої особи Львівської районної державної адміністрації Львівської області на судове зсідання не з`явилась, подала 22.10.2021 до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.90). Третя особа - представник головного управління Держгеокадастру у Львівській області, до суду не з`явився, причини неявки суду не відомі, про судове засідання був належно повідомлений. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] помер до [INFO] , а саме [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12), а отже до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в ред. 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 530 ЦК України 1963 року, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відтак, як вбачається з листа державного нотаріуса, після смерті [PERSON] спадщину прийняли позивачка [PERSON] та її мати [PERSON] , однак не оформили своїх спадкових прав нотаріально (а.с. 16). Отже, право на спірну земельну ділянку входить до складу спадщини після її смерті. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.13), отже до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після смерті [PERSON] слід застосовувати положення ЦК України в ред. 2004 року. Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За вимогами ст.ст. 373 ЦК України,ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Відповідно до пункту 1Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7передбачає, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Факт родинних відносин між позивачем і спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10-11). Згідно довідки №774 від 06.08.2021 виданої старостою с. Мавковичі Городоцької міської ради Львівської області [PERSON] , [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав та був зереєстрований в [ADDRESS] . Разом з ним були зареєстровані: [PERSON] [INFO]., (дружина, мама позивачки), [PERSON] [INFO]. (донька, позивачка), та внуки [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO]. (а.с. 15). Згідно довідки виданої виконкомом Керницької сільської ради Городоцького району Львівської області, [PERSON] до дня смерті проживала у [ADDRESS] , разом з нею постійно проживала та проживає на даний час її дочка [PERSON] (а.с. 28). Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина за законом на спадкове майно в тому числі земельної ділянки площею 1.4589 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з трьох окремих земельних ділянок площею відповідно 1.650 га, 0.1938 га та 0.1001 га, що підтверджується державним актом ІІ-ЛВ №056697. Вказаний Державний акт виданий на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №721 від 02.12.2002 року та зареєстрований в Книзі записів Державних актів за №40, 26.12.2002 на ім`я [PERSON] (а.с.17). Датою видачі вищезазначеного акту є 26.12.2002, тобто через п`ять років після смерті спадкодавця. Таке унеможливлює отримання для позивачки свідоцтва про право на спадщину і дає підстави визнати такий Державний акт недійсним та скасувати його реєстрацію. Із листа державного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Шаравари В.В. (а.с.16) вбачається, що позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яку вона фактично прийняла після [PERSON] (свого чоловіка), після смерті якої їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що правовстановлюючі документи на спадкове майно - Державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця. За ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За вимогами ст. 373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. За положеннями ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином розпорядження голови Городоцької РДА №721 від 02.12.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,4589 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що видане після після його смерті в цій частині слід визнати недійсним. Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с.12), а дата реєстрації та видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії Державного акту серія ІІ-ЛВ №056697 на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №721 - 26.12.2002. Таким чином, оскільки на час реєстрації та видачі Державного акту на право приватної власності, а також реєстрації права власності зазначеної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, [PERSON] помер, отже вказане право власності не входить до складу спадщини після його смерті, а Державний акт слід визнати недійсними та скасувати державну реєстрацію права вланості на вказану земельну ділянку. Право на земельну частку (пай) площею 1,35 умовних кадастрових гектари без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) належало [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 144604 від 21.04.1997, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 390. Таке фактично успадкувала дружина [PERSON] після його смерті в порядку спадкування за законом, але не оформляла своїх спадкових прав, а відтак вказане право входить в склад спадщини після його смерті. Отже, оскільки батьку позивачки при житті фактично належало право приватної власності на землю (середню земельну частку), згідно Сертифікату, саме це право входить до складу спадщини після його смерті. Інших спадкоємців за законом чи заповітом немає, однак відмова нотаріуса унеможливлює успадкування вказаного права в нотаріальному порядку, вважаю, що є підстави до визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай) площею 1,35 умовних кадастрових гектари, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , та [PERSON] . Згідно із Постановою Верховного суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-319 цс-15, державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. З огляду на вище наведене, беручи до уваги підставність позовних вимог та обґрунтованість слід вважати їх належними допустимими та достатніми доказами у справі, позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вирішуючи питання судового збору залишає такий за позивачкою.

Outcome: approved