Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], посвідченого 28 березня 2013 року приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі № 404, просили скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та стягнути судові витрати з відповідачів. В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказали, що у вересні 2014 року їм стало відомо про те, що 28 березня 2013 року [PERSON] від імені [PERSON] подарувала житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] відповідачу [PERSON]. Позивачі вважають, що даний договір є недійсним, так як вчинений без їхньої нотаріально посвідченої згоди, як співвласників спірного будинковолодіння. У судовому засіданні позивач [PERSON], яка також є представником позивача [PERSON] підтримала позов з підстав, викладених у заяві про зміну підстав позову від 02.12.2014 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] залишили зал судового засідання до початку розгляду судом справи по суті. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явився, однак був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивач- представника позивача [PERSON] - [PERSON], представника позивача - адвоката [PERSON], дослідивши представлені докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Рішенням Кременецького районного суду від 05.06.2013 року позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Почаївської державної нотаріальної контори, Кременецького районного комунального бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на частину будинковолодіння, скасування свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину будинковолодіння по [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] право власності на 7/20 частин будинковолодіння по [ADDRESS]. Скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] від 04 вересня 2012 року, зареєстроване в реєстрі № 455, видане на ім'я [PERSON]. Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS], проведену Кременецьким РК БТІ, витяг № 35947012 від 23.10.2012 року, реєстраційний номер 37362279, номер запису 627 в книзі № 03. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] та [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 3556 грн.72 коп.. В решті позову відмовлено (а.с.3-5). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області від 15 серпня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено, рішення Кременецького районного суду від 05 червня 2013 року залишено без змін, зменшено розмір витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з [PERSON] в користь [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-9). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 15750517 від 12.09.2014 року позивачам відмовлено у державній реєстрації прав власності на будинковолодіння в [ADDRESS]. оскільки даний будинок зареєстрований за [PERSON] на підставі договору дарування №404 від 28 березня 2013 року (а.с. 14). 28 березня 2013 року [PERSON] від імені [PERSON] (дарувальник) та [PERSON](обдаровуваний) укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], реєстраційний номер: 37362579, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна: 29581061234, розміщений на земельній ділянці площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки: 6123481000:04:001:0005, яка належить Дарувальнику на праві власності згідно Свідоцтва про право власності серії САВ № 221781. У договорі дарування також зазначено, що житловий будинок з надвірними будівлями належить Дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого Кременецькою державною нотаріальною конторою 04 вересня 2012 року за р. № 455, зареєстрованого Кременецьким районним бюро технічної інвентаризації 23 жовтня 2012 року, згідно Витягу про державну реєстрацію прав, номер витягу: 35947012, номер запису: 627 в книзі:3. Крім того, в договорі зазначено, що дарувальник гарантує, що житловий будинок з надвірними будівлями, який є предметом цього договору, на момент його укладення нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, під заставою, забороною не перебуває, судового спору, а також прав у третіх осіб в межах України, так і за її межами щодо нього немає (а.с. 59-60). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до п. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, або отримання співвласником компенсації вартості його частки, право спільної часткової власності припиняється (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 367 ЦК України право спільної часткової власності на майно припиняється у разі його поділу між співвласниками. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] подарувала спірне будинковолодіння [PERSON] без згоди співвласників [PERSON] та [PERSON], а тому оспорюваний договір дарування не відповідає вимогам закону, позов в частині визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на спірний житловий будинок підлягає до задоволення. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є інвалідом другої групи (а.с. 27). Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є інвалідом другої групи (а.с. 30). Згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір інваліди 2 груп від сплати судового збору звільняються. Враховуючи зазначене вимоги позивачів про стягнення судових витрат до задоволення не підлягають.

Outcome: partial