Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] 26.04.2019 р. звернулася в Рівненський районний суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 28.02.2003 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] Вони не проживають з відповідачем однією сім`єю з серпня 2018 р. З того часу він матеріальну допомогу на утримання дитини надає несистематично, в незначних розмірах. Дитина навчається в Івано-Франківському коледжі фізичного виховання НУФВСУ та потребує коштів для оплати проїзду, проживання в гуртожитку і для інших необхідних побутових потреб (харчування, одяг, придбання навчальної літератури, посібників). Також дитина займається в Івано-Франківській дитячо-юнацькій спортивній школі №3 на відділенні футболу. Потреби дитини вимагають значних коштів, які вона не має змоги забезпечити самостійно. Відповідач, знаючи про потребу дитини в батьківській увазі, підтримці та допомоги,ухиляється від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини. Відповідач працездатний, інших утриманців немає, є фізичною особою підприємцем, надає послуги з обслуговування та ремонту автомобілів, його дохід за 2018 р. склав близько 700 000 грн., тобто 58000 грн. на місяць. Під час проживання однією сім`єю позивачка працювала разом з відповідачем, їх сімейний дохід на місяць складав близько 85000 грн. Їй відомо, що відповідач отримує високий дохід і може сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 10000 грн. щомісячно, що складає менше ј його доходу. Домовленості з відповідачем щодо сплати ним аліментів та їх розміру не вдається досягти, тому вона змушена звертатися до суду. Ухвалою суду у складі судді Штогуна О.С. від 15.05.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі. Згідно відзиву на позовну заяву від 06.06.2019 р. відповідач вказує, що вимоги позивачки є необґрунтованими та безпідставними. Незважаючи на проживання неповнолітнього сина окремо від нього та позивачки, він бере участь в його матеріальному забезпеченні. Він надавав матеріальну допомогу сину в ому розмірі, який на той час його майновий стан дозволяв це робити. З початку навчання сина в коледжі він щомісячно здійснює переказ грошових коштів сину на картку «ПриватБанк». Вимоги позивача про стягнення аліментів є надуманою та передчасною, оскільки він сина любить і буде йому матеріально допомагати. Вказує, що його дохід за 2018 р. склав 695530 грн., з яких протягом року ним здійснювалися обов`язкові витрати: 215833,72 грн. - на виплату заробітної плати найманим працівникам; 47483,42 грн. - сплачено до бюджету як нарахування на заробітну плату; 38850,07 грн. сплачено до бюджету як відрахування із заробітної плати; 3237,79 грн. сплачено до бюджету як відрахування із заробітної плати; 9828,72 грн. сплачено ним до бюджету як нарахування єдиного соціального внеску на дохід підприємця; 8935,20 грн. сплачено до бюджету як єдиний податок підприємця, тому вважає, що посилання позивачки, про отримання 58000 грн. доходу щомісячно є введення суду в оману. Заявлений позивачкою розмір аліментів 10000 грн. є необґрунтовано великим та не враховує його реального матеріального положення та інші істотні обставини, що мають значення для вирішення подібного роду питань. Саме на позивачку у даному випадку лежить обов`язок доведення можливостей відповідача спасувати аліменти. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про його матеріально становище та спроможність сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Він отримує дохід близько 30000 грн. щомісячно, однак з метою безперебійного забезпечення здійснення підприємницької діяльності, ним щомісячно оплачуються рахунки за використану електроенергію в січні 2019 р. - 5145,69 грн., в лютому 2019 р. - 7261,74 грн., в квітні 2019 р. 14742,53 грн., в травні 2019 р. 762,96 грн.), купує витратні матеріали в січні 2019 р. 10413,51 грн., в лютому 2019 р. 11647,1 грн., в березні 2019 р. - 11604,95 грн., в квітні 2019 р. - 12422,4 грн., в травні 2019 р. - 10438,13 грн. Відповдіач не відмовляється від утримання свого неповнолітнього сина, однак вважає необхідним та достатнім для забезпечення потреб сина та таким, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3500 грн. щомісячно. Ухвалою суду у складі судді Штогуна О.С. від 06.06.2019 р. заяву про відвід судді задоволено. Ухвалою суду у складі судді Гнатущенко від 05.07.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження. Згідно відповіді на відзив на позовну заяву24.07.2019 р. позивачка вказує, що додані до відзиву копії квитанцій про перерахування сину [PERSON] коштів підтверджують доводи позивачки про несистематичність та незначність розмірів коштів, які відповідач виділяє на утримання свого, виплати незначні і часто становлять 10-20% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що є недопустимим і грубо порушує права дитини. Згідно поданих відповідачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків від 27.05.2019 р., відповідно відповідачу нараховано 695530 грн. доходу, з них утриманого податку - 0. На даний час матеріальне становище неповнолітньої дитини є вкрай незадовільне, він потребує коштів на проїзд, проживання в гуртожитку, харчування одяг, навчання, відпочинок, оздоровлення. Відповідач має у власності рухоме та нерухоме майно. Вважає посилання відповідача на понесення ним витрат із отриманого доходу необґрунтованим, оскільки подана ним бухгалтерська довідка не відповідає встановленим вимогам до первинних бухгалтерських документів, оскільки не містить номеру та дати, місця складання, прізвища і підпису виконавця, прізвища та підпису бухгалтера, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власного підпису, чи інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснення господарської операції у відповідності до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік». Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Орловська Я.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Крім того, позивачка пояснила, що на даний час шлюб з відповідачем розірвано згідно рішення суду. Відповідач проживає окремо півтора року. Дитина фактично проживає разом із нею, коли приїжджає додому після навчання. Після розлучення з серпня 2019 р. відповідач взагалі ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач має постійний стабільний дохід від СТО, та є директором компанії з іноземними інвестиціями, натомість не ухиляється від утримання сина. Пояснює, що вони з відповідачем є співвласниками житла, у якому фактично вони з сином проживають, іншого майна у власності вона немає. На даний час вона разом із своїм повнолітнім сином та її батьками утримують неповнолітнього [PERSON] . Пояснює, що вони з відповідачем є працездатними, інших утриманців, крім сина [PERSON] , вони не мають. Вважає, що держава повинна стати на захист інтересів дитини. На даний час добровільної згоди на участь в утриманні дитини відповідач не надає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, час та дату судового засідання. Вислухавши позивачку та її представника, дослідивши докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] ( [PERSON] ) та відповідач [PERSON] з 28.02.2003 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження [NUMBER] , а.с.5). В судовому засіданні 23.09.2019 р. позивачка вказала, що їх шлюб розірвано згідно з рішенням Рівненського районного суду Рівненської області, однак доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надала. Позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.6). Позивачка та відповідач проживають окремо, неповнолітня дитина проживає з позивачкою, що відповідачем згідно відзиву на позов не заперечується. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На думку суду, позов [PERSON] підлягає до задоволення, оскільки для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини необхідним є стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина, що фактично визнано ним згідно відзиву у розмірі 3500 грн., однак визначаючи їх розмір, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, та те, що відповідач є працездатним, власником авто майстерні, Ѕ житлового будинку, працює директором ТзОВ «Аграрна компанія «Астарта», згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 27.05.2019 р., його дохід за 2018 р. склав 695 530 грн., а тому має регулярний дохід; а також ту обставину, що інших утриманців у нього немає, жодних доказів про незадовільний стан його здоров`я до суду не подано, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів необхідно визначити у розмірі 10000 грн. на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, виходячи з річного доходу відповідача, його місячний дохід складає близько 57961 грн., ј частина якого складає 14490 грн., тому заявлений позивачкою розмір стягуваних аліментів 10000 грн. є обґрунтованим та таким, що підлягає до стягнення з відповідача. На думку суду, долучена відповідачем до відзиву бухгалтерська довідка (а.с.32), якою відповідач обґрунтовує витрати ФОП [PERSON] , виходячи із ст.ст.77, 78 ЦПК України не є належним, допустимим доказом, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, передбачених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Ураховуючи наведене та виходячи із сукупності матеріалів справи, з огляду на найвищі інтереси неповнолітньої дитини по її матеріальному забезпеченню, судом враховано фактичне часткове визнання відповідачем позовних вимог щодо сплати аліментів, його працездатність, наявність у відповідача постійного місця роботи, отримання регулярного доходу, що свідчить про достатність заробітку (доходу) платника аліментів, обов`язку нести витрати по утриманню дитини, яке повинно забезпечувати потреби дитини необхідні для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому, на думку суду, із нього слід стягувати аліменти в розмірі 10000 грн. на дитину, що відповідатиме принципу добросовісності, розумності та справедливості.

Outcome: approved