Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що вони , є власниками житлового будинкупо [ADDRESS] .Відповідач зареєстрований за місцем проживання в цьому житловому будинку,але за вказаною адресою у житловому будинку не мешкає, не користується житлом, не зберігає в приміщенні належне йому майно, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Ухвалою суду від 02.12.2019 р. провадження у справі відкрито і постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позивачі у судове засідання не з`явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач, у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки не попередив, відзив на позовну заяву не надав. У відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх, суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02 червня 2018 р. посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Колосовською С.О., в реєстрі за № 1-1075 та свідоцтва про право власності від 19.09.2003 р., посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Литвиновою І.В., в реєстрі за № 2-1647 та на підставі договору дарування частини житлового будинку від 19.09.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Литвиновою І.В., в реєстрі за № 2-1653, позивачі є власниками житлового будинку за адресою : [ADDRESS] (а.с.18-21). Як вбачається з довідки № 528 від 21.11.2019 р. про реєстрацію місця поживання особи, виданою Курилівською сільською радою, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] з 10.10.1998 по теперішній час (а.с.11). На підставі акту про факт не проживання громадянина за місцем його реєстрації від 21 листопада 2019 р., [PERSON] не проживає за адресою : [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що сааме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов`язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, реєстрація відповідача у будинку, за адресою :[ADDRESS] , що належить позивачам, чинить перешкоди їм у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved