Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачка 11.12.2015 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким поділити спільне сумісне майно подружжя - автомобіль марки Ford Fokus, 2004 року випуску, стверджуючи, що зазначене майно набуте відповідачем у власність у період зареєстрованого шлюбу з нею - позивачкою, за їхні спільні кошти. [PERSON] вимагала визнати за нею право власності на 1\\2 частину автомобіля. Під час судового розгляду справи [PERSON] позов уточнила відповідно до положень ст..ст.27,31 ЦПК України і просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію ринкової вартості 1\\2 частини спірного автомобіля в сумі 71928,5 грн. В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримала. Представник відповідача позов не визнала. Суд вислухав представників сторін, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 17.12.2012 року розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON], укладений 09.08.1996 року. У 2009 році [PERSON] придбав автомобіль автомобіль марки Ford Fokus, 2004 року випуску, який на ім'я відповідача зареєстровано в органах державтоінспекції 21.07.2009 року. Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 16.01.2013 року і рішенням апеляційного суду Одеської області від 07.05.2014 року вирішено спір між сторонами щодо розподілу спільного майна подружжя у вигляді квартири, житлового будинку і земельної ділянки. Позивачка доводить, що в 2015 році між сторонами виник спір щодо розподілу автомобіля, придбаного під час шлюбу за спільні грошові кошти. Оскільки спір сторони не вирішили між собою, [PERSON] звернулась до суду з цим позовом і вимагає стягнути з відповідача на її користь грошову вартість 1\\2 частини спірного автомобіля в сумі 71928,5 грн. На підтвердження позовних вимог позивачка посилалась на такі докази: рішення райсуду про розірвання шлюбу, рішення апеляційного суду щодо розподілу спільного майна подружжя [PERSON], висновок судової авто товарознавчої експертизи №2037 від 10.08.2016 року щодо вартості спірного автомобіля. Представник відповідача позов не визнала з тих підстав, що у 2015 році після чергового пошкодження автомобіля внаслідок ДТП [PERSON] продав автомобіль за суму, що дорівнювала 3000 дол.США, що значно нижче ринкової вартості такого автомобіля. Відповідачева сторона, не погоджуючись з висновком експерта щодо вартості спірного автомобіля, заявила клопотання про призначення повторної авто товарознавчої експертизи, виконання якої вимагала доручити експертам, що працюють в м.Києві за місцем знаходження автомобіля. При вищевикладених викладених обставинах суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з таких підстав: Ст.60 СК України передбачає «майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання,ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу)». Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Право на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачено ст.69 СК України. Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд встановив і сторони визнали, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі [PERSON] придбав автомобіль, право власності на який було зареєстровано відповідно до вимог закону на ім'я [PERSON] Подружжя [PERSON] шлюбного договору не укладали, домовленості щодо розподілу спільного майна не мали. Після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] автомобіль залишився у володінні і користуванні чоловіка. Вартість спірного автомобіля станом на квітень місяць 2016 року визначена у висновку авто товарознавчої експертизи в суму 143857 грн, оскільки частки колишнього подружжя у спільному майні є рівними, вартість частки позивачки в спірному автомобілі складає 143857 :2 = 71928,5 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідачевої сторони щодо продажу спірного автомобіля в листопаді 2015 року за суму, що дорівнює 3000 дол.США, тому як ці доводи належними доказами не підтверджені. Так, згідно з довідкою територіального сервісного центру №5142 Регіонального сервісного центру в Одеській області (а.с.62) станом на 04.03.2016 року згідно бази даних НАІС ТСЦ5142 автомобіль Ford Fokus, 2004 року випуску д\\з [NUMBER] зареєстрований за гр.[PERSON] Автомобіль було зареєстровано на ім'я громадянина [PERSON] у період з березня 2016 року по 20.04.2016 року (під час судового розгляду дано спору). Відсутні належні письмові докази щодо суми, яку отримав відповідач від продажу автомобіля. Заява [PERSON] не є належним доказом, тому як не містить дати і місця укладання договору продажу автомобіля, не містить відомостей про відчужувача та набувача автомобіля. Разом з тим, висновок авто товарознавчої експертизи щодо вартості спірного автомобіля є належним доказом. Висновок експертизи в судовому засіданні підтримав експерт Чумаченко Л.В. і пояснив, що оцінка спірного автомобіля проведена відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Ч.2 ст.150 визначає умови, за яких суд може призначити повторну експертизу: якщо висновок експерта визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. У даному випадку наявність таких умов суд не встановив.

Outcome: approved