Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вимогою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на проживання. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 03.02.1994 виданого «Бюро технічної інвентаризації у м. Київ» Київської міської ради квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім позивачів, у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, разом з тим, [PERSON] не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що складено Акт № 60 про огляд проживання осіб в квартирі [ADDRESS] представниками обслуговуючою організацією. Реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу в повній мірі здійснювати право власності відносно належного майна, крім того, призводить до надмірних матеріальних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг із розрахунку на всіх осіб, які зареєстровані у квартирі, в тому числі і на відповідача, який житлово-комунальними послугами не користується, залишив квартиру добровільно, у зв`язку з чим, позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді від 11.02.2021 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій не заперечував проти задоволення позову. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 21.01.1994 виданого Органом приватизації державного житлового фонду Старокиївського району, квартира [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] . В подальшому на підставі договору дарування частки квартири від 24.09.2010 [PERSON] передав у власніть [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та відповідач. Разом з тим, відповідач не проживає за місцем реєстрації і не виявляє бажання користуватися даною квартирою, що підтверджується безпосередньо заявою відповідача від 22.09.2020, яка міститься в матеріалах справи. Реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає власникам в повній мірі здійснювати право власності відносно належного майна, крім того призводить до надмірних матеріальних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим, позивачі просили визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР жиле приміщення за тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається протягом шести місяців. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки відповідач у квартирі тривалий час не проживає, але значиться зареєстрованим у ній, а отже втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, у зв`язку з чим, вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання є обґрунтованими підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved