Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] 24 січня 2007 року звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. В порядку ст..38 ЦПК України, після смерті [PERSON] судом залучено до участі у справі правонаступників у справі [PERSON] та [PERSON]. Крім цього, позивач [PERSON]. та її представник позивача [PERSON], в порядку ст. 31 ЦПК України, неодноразово збільшували або зменшували розмір позовних вимог; заявою про збільшення позовних вимог від 10 вересня 2015 року остаточно визначили позовні вимоги, просить суд : в порядку ст.ст. 261, 267 ЦК України, поновити строк звернення до суду, як такий що пропущений з поважних причин; визнати недійсним договір дарування від 08.12.1995 р., укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 2/5 ідеальної частки всього будинковолодіння за адресою: вул.. Дорошенка, 28 «а» в м. Бориславі Львівської області, як майно, спільно набуте в шлюбі та в порядку спадкування; визнати за [PERSON] право власності на спільно набуте в шлюбі та в порядку спадкування майно: 4/6 ідеальної частки вартості будівельних матеріалів незавершеного будівництва всього торгового центру за адресою: вул.. Дорошенка, 28 «б» у м. Бориславі; визнати за [PERSON] право власності на майно, спільно набуте в шлюбі, та в порядку спадкування за законом: 1/3 ідеальну частки всієї земельної ділянки на вул.. 5-Садова, 3 у м. Бориславі Львівської області у садівничому Товаристві «Хімік» площею 0,05 га, 1/3 ідеальну частки всієї земельної ділянки на вул.. Дорошенка, 28 «а» в м. Бориславі площею 0,1000 га., 4/6 ідеальної частки земельної ділянки площею 0,0911 га по вул..Дорошенка, 28 «б»в м. Бориславі (в тому числі її складову розміром 0,0195 га. для обслуговування торгової точки); скасувати рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області №429 від 16 серпня 2001 року «Про внесення змін в п. 2 рішення виконкому №134 від 16,03.2000р.», викладене в редакції: «Дозволити гр.. [PERSON], що приживає по вул.. Дорошенка, 28 «а» побудувати продуктовий магазин та бар, допоміжні приміщення загальним розміром 6,1 х 16,5 м на власній присадибній ділянці; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії 2-ЛВ №040621 площею 0,0911 га по вул..Дорошенка, 28 «б» в м. Бориславі з підстав, що вказаний державний акт видано всупереч вимог Земельного Кодексу України, так як виданого на земельні ділянки з різним цільовим призначенням на підставі рішень органу місцевого самоврядування в порушення його компетенції, визначеного Земельним Кодексом України і Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований відділом ЗАГСу Бориславського міськвиконкому, що підтверджується копією свідоцтва про одруження: серія ІІ СГ N470 538, виданого 29 серпня 1992 року відділом ЗАГС Бориславського міськвиконкому Львівської області. В тому ж році позивач переїхала на постійне місце проживання з чоловіком за адресою: м. Борислав, вул.. Дорошенка, 28 «а», розрахувавшись з посади відповідального секретаря Львівської обласної журналістської організації. За зазначеною адресою подружжя проживали разом з синами чоловіка від попереднього шлюбу: старшим - [PERSON] та молодшим - [PERSON]. На момент укладення шлюбу чоловік позивача - [PERSON] був власником будинковолодіння за адресою: м. Борислав, вул.. Дорошенко, 28 «а». Відповідно до поверхового плану та експлікації, складених Дрогобицьким комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки станом на 1989 р. загальна площа даного будинковолодіння складала 54,5 кв. м. Водночас подружжя [PERSON] проводили реконструкцію будинку на вул.. Дорошенка, 28 «а». У 1995 році реконструйований будинок по вул.. Дорошенка, 28 «а» був прийнятий в експлуатацію (Копія рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №87 від 16.02.1995 року про прийняття в експлуатацію та оформлення [PERSON] [PERSON] свідоцтва про право власності на 59/100 ідеальних частин житлового будинку по вул.. Дорошенка, 28 «а» у м. Бориславі після проведеної прибудови, копія рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №270 від 08.06.1995 р. про виділення в окреме будинковолодіння частини житлового будинку, побудованого [PERSON] [PERSON] та присвоєння номеру 28 «а» по вул.. Дорошенка, що належить [PERSON] і надання йому у приватну власність земельної ділянки.) 14 липня 1995 року чоловік позивача [PERSON] оформив на своє ім'я Державний акт на право приватної власності на землю: серія ЛВ №441, яким було посвідчено набуття права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Дорошенка, 28 «а» у м. Бориславі для обслуговування будинку. У 1996 році подружжя [PERSON] і В.В. почали будівництво торгового комплексу на суміжній земельній ділянці, яка на той час перебувала у них в оренді. Вони побудували фундамент з підвальними приміщеннями. На цьому будівництво призупинилось, оскільки зупинка була пов'язана з проблемами в чоловіка на його роботі, а також з його здоров'ям (чоловік переніс мікроінсульт). Приблизно в 1999 році будівництво, яке подружжя [PERSON] вело спільно, відновилось. Позивач [PERSON] допомагала чоловіку у веденні будівництва: наглядала за веденням робіт за відсутності чоловіка, приймала будівельні матеріали, готувала їсти бригадам робітників. Крім цього, оскільки подружжя [PERSON] на той час не мали достатньо кошів на ведення будівництва, позивач продала свою частку в квартирі №15, по вул.. Довбуша, 6 «а», в м. Львові, а виручені кошти в сумі 5 000 доларів США вклала у будівництво майбутнього комплексу. З грудня 2000 року разом з подружжям [PERSON] в м. Бориславі почала проживати онука [PERSON] Христина, в зв'язку з тим, що її мати виїхала на заробітки в Італію. Онука проживала в м. Бориславі до серпня 2006 року та навчалася у Бориславській СШ №3. В той же час донька Позивача передавала з Італії щомісяця 300-400 євро на харчування та утримання онуки Христини. Частину грошей, які залишалися [PERSON] також витрачала на будівництво. 18 жовтня 2000 року чоловік позивача [PERSON] оформив на своє ім'я Державний акт на право приватної власності на землю: серія ЛВ №2216, яким було посвідчено набуття права власності на земельну ділянку площею 0,05 га по вул. 5-Садова, 3 у м. Бориславі у садівничому товаристві «Хімік» для ведення садівництва та городництва. У 2000 році чоловік позивача, з метою узаконення самовільного будівництва торгового центру написав заяву для отримання дозволу на будівництво продуктового магазину на власній присадибній земельній ділянці над існуючим погребом (яким чоловік назвав фундамент і підвальні приміщення майбутнього торгового комплексу). 16 березня 2000 року Бориславська міська рада Львівської області згідно рішення №134 вирішила: «2. Дозволити гр. [PERSON] , що проживає [INFO] «а» побудувати продуктовий магазин розм.. 5х9 м. на власній земельній присадибній ділянці». Магазин і бар почали працювати приблизно в 2002 році. [PERSON] разом з чоловіком, який був вже зареєстрований на той час приватним підприємцем, займалися цим бізнесом та заробляли гроші на проживання. Відповідач [PERSON] приватним підприємцем не був, так як був державним службовцем. 12 серпня 2002 року згідно розпорядження №126-р міського голови Бориславської міської ради Львівської обл. [PERSON] «Про утворення державної технічної комісії для прийняття в експлуатацію приміщення магазину-бару по вул.. Дорошенка, 28 «б» в м. Бориславі», було призначено державну технічну комісію для прийняття в експлуатацію приміщення магазину- бару по вул.. Дорошенка, 28 «б» в м. Бориславі. Цим же розпорядженням комісію зобов'язано приступити до роботи з 15 серпня 2002 року. 16 квітня 2003 року [PERSON] отримав відповідь за підписом голови виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області по питанню прийняття в експлуатацію магазину-бару по вул.. Дорошенка, 28 «а», в якій повідомлено, що при будівництві магазину-бару було «...допущено порушення ДБН-79-92 пункт 2.7 «Будівлі мають бути розміщені з відступом від червоної лінії житлових вулиць не менше 3 м.». Тому, в зв'язку з спорудженням пандусу в межах червоних ліній по вул.. Дорошенка «...Акт про прийняття в експлуатацію магазину буде затверджений тільки після того, як Ви демонтуєте пандус, про що неодноразово вас усно повідомлено.». Наприкінці 2005 року в розмові з чоловіком позивач дізналась що ні будинок , ні торговий комплекс їм вже не належать, але відмовився давати пояснення з цього приводу. Позивачу 2206-2007 році стало відомо, що 08 грудня 1995 року вищевказаний житловий будинок її чоловік подарував своєму сину, [PERSON]. Договір дарування від 08 грудня 1995 року вона вважає недійсним, оскільки будинок був набутий нею з чоловіком за час перебування у шлюбі, своєї згоди на його відчуження вона не надавала. Покликається на те, що після одруження вона змінила дівоче прізвище [PERSON] на чоловікове, однак в договорі дарування вказується, що дарувальник залишає за собою і своєю дружиною [PERSON] право користування будинком. Також покликається на те, що примірник договору та матеріали нотаріальної дії відсутні в архіві Бориславської державної нотаріальної контори. Також на тексті договору дата його укладення виправлена з 15 листопада 1995 року на 8 грудня 1995 року. Місце проживання дарувальника [PERSON] зазначене за адресою: [ADDRESS], а обдарованого-Біньо [PERSON] [ADDRESS], хоча на дату посвідчення договору дарування, обидва учасника цього правочину були зареєстровані та проживали за адресою: [INFO] «а». Нарешті, різниця між житловою площею, вказаною в договорі дарування та рішенні виконкому Бориславської міської ради народних депутатів від 08.06.1995 року №270 складає 25,2 кв.м. Таким чином, спірний договір дарування укладений з грубим порушенням наведених приписів закону, відтак є недійсним в повному обсязі. Крім цього позивачу стало відомо в 2007 році і про те, що її чоловік [PERSON] в 2001 році написав заяву до Бориславської міської ради Львівської області про зміну в рішенні №134 суб'єкта, кому надавався дозвіл на будівництво об'єкту. Відповідно до цієї заяви, рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради №429 від 16.08.2001 року особі якій надавався дозвіл для будівництва змінено з [PERSON] на [PERSON]. Так само як і в випадку оформлення договору дарування зазначене рішення вважаю протиправним та таким, що прийнято з грубими порушеннями вимог чинного на той час законодавства, а саме: на момент прийняття рішення про зміну суб'єкта правовідносин з приводу будівництва:, будівлі готелю, магазину та кафе були збудовані, а відтак становили спільну сумісну власність подружжя. Тому для вирішення питання про фактичну заміну власника повинна була бути отримана згода Позивача; крім цього, згідно свого статусу, [PERSON], як держслужбовець, не міг бути отримувачем та забудовником торгівельного комплексу для ведення бізнесу. Просить поновити строк звернення до суду з поважних причин . Про порушене право дізналась після звернення до відповідних інстанцій та компетентних органів. Просить позов задовольнити. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що 29 серпня 1992 року зареєструвала шлюб з [PERSON], який помер 07 травня 2008 року. 23 листопада 1992 року позивач розрахувалася з роботи у м.Львові і переїхала на проживання до свого чоловіка у м.Борислав і зі згоди чоловіка поселилася за адресою Львівська область м.Борислав, вул.Дорошенка, 28/2. З 1992 року вона проживала в цьому будинку разом з покійним чоловіком та його синами від першого шлюбу відповідачами у справі старшим сином [PERSON] та молодшим [PERSON], [INFO], який з 1990 року по 1995 рік навчався у Львівському політехнічному інституті, також у будинку проживала і навчалася у школі її внучка Христина, [INFO], яка навчалася до серпня 2006 року у Бориславській СШ № 3. З часу одруження та до листопада 2006 року вона і покійний [PERSON] спільно проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, за спільні кошти будували житло, торговий центр, бар, готель, несли інші спільні витрати. 15 березня 1991 року між [PERSON] та виконавчим комітетом Бориславської міської ради було укладено договір купівлі - продажу квартири № 2 на вул.Дорошенка, 28 у м.Бориславі, загальною площею 54,7 кв.м., що склало 59/100 житлового будинку. Відповідно до поверхового плану і експлікації, складеним Дрогобицьким комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки станом на час укладення договору купівлі-продажу дана квартира складалася із веранди площею 5,2 кв.м.; веранди площею 10,7 кв.м.; коридору площею 8,4 кв.м.; кухні площею 7,9 кв.м.; санвузла площею 3,7 кв.м.; двох житлових кімнат площею 15,3 кв.м. та 9,3 кв.м. Загальна площа квартири складала 54,5 кв.м. За час спільного проживання вони проводили реконструкцію і добудову будинку на вул.Дорошенка, 28 а . Позивач приймала посильну участь у будівництві: вела спільне господарство, варила їсти будівельникам, часом це було на 15 чоловік, вкладала в будівництво свої зароблені та заощаджені кошти, кошти, передані дочкою О.[PERSON], та інше. 16 лютого 1995 року згідно з рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради № 87 після проведеної прибудови було прийнято в експлуатацію та оформлено право власності на житловий будинок на вул.Дорошенка, 28 а у м.Бориславі корисною площею 313,6 кв.м. в таких частинах 59/100 на [PERSON]. 8 червня 1995 року рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради № 270 частина житлового будинку з добудованою частиною, побудованою гр.[PERSON] [PERSON] житловою площею 131,9 кв.м., корисною площею 313,6 кв.м. була виділена в окреме будинковолодіння та присвоєно їй номер 28 а на вул.Дорошенка у м. Бориславі. 16 червня 1995 року виконавчим комітетом Бориславської міської ради [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул.Дорошенка, 28 а у м. Бориславі. Згідно з п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка діяла на дату будівництва будинку та укладення договору його дарування, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої ради депутатів трудящих. Відповідно до інвентаризаційної справи, складеної Дрогобицьким комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки станом на лютий 2007 р. будинковолодіння на вул. Дорошенка, 28 а у м. Бориславі складалося із двоповерхового житлового будинку загальною площею 257.2 кв.м., позначеного в інвентаризаційній справі літерою А-1; гаражу, позначеного в інвентаризаційній справі літерою В; літньої кухні, позначеної в інвентариза\-ційній справі літерою Г; сараю, позначеного в інвентаризаційній справі літерою Д; теплиці, позначеної в інвентаризаційній справі літерою Ж; сараю, позначеного в інвентаризаційній справі літерою 3; огорожі. 08 грудня 1995 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори посвідчено договір дарування [PERSON] житлового будинку на вул. До\-рошенка, 28 а у м. Бориславі [PERSON]. Про цей договір вона дізналася випадково - восени 2005 року в розмові з покійним чоловіком - [PERSON], випадково зясувала, що все набуте в шлюбі майно він оформив на свого сина [PERSON]. Дана інформація була підтверджена відповідями з Бориславської державної нотаріальної контори, Бориславської міської ради та її виконавчих органів протягом 2006-2007 років та в ході підготовки до розгляду справи в суді на її звернення та адвокатські запити, що ще в тому ж 1995 році без її згоди та відома її чоловік, [PERSON], подарував будинок на вул. Дорошенка, 28 а, як і передав всі права на торговий центр: магазин, бар, готель на декілька номерів, допоміжні приміщення сину - [PERSON] ще до введення його в експлуатацію у 2001 р. Вважає, що недійсність договору дарування будинку від 08 грудня 1995 року полягає в наступному: як повідомило листом № Б-684 1-04 головне управління юстиції у Львівській області при перевірці нарядів (справ) за 1995 рік, які зберігаються в архіві Бориславської державної нотаріальної контори, вищезгаданий договір та документи, на підставі яких він посвідчений, відсутні. На тексті договору дата його укладення виправлена з 15 листопада 1995 року на 08 грудня 1995 року. Місце проживання дарителя - [PERSON] вказане - [ADDRESS], а обдарованого - [PERSON] - [ADDRESS], хоча, на дату, якою посвідчено договір, обидва і даритель, і обдарований були зареєстровані і проживали за адресою: [INFO] а. Згідно з п. 1 договору даритель - [PERSON] подарував обдарованому - [PERSON] будинок з господарськими спорудами у м. Бориславі по вул. Дорошенка, 28-А, позначений на плані літ. «А-1», в якому є одна кухня та п»ять житлових кімнат житловою площею 106.7 кв.м. та до нього належать такі надвірні господарські будівлі: - сарай деревяний - літ. «Б», гараж цегляний - літ. - «В», літня кухня цегляна - літ. «Г», приміщення для зберігання інвентаря літ. «Д», теплиця металева - літ. «Ж», сарай цегляний - літ. «З», навіс металевий - літ. «Е», огорожа металічна літ. «1-5». Цей житловий будинок належить дарителю на підставі свідо\-цтва про право власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Бориславської міської ради народних депутатів 16.08.1995 року. Однак, відповідно до п. 1 рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів від 08.06.1995 р. № 270 - виділено в окреме будинковолодіння частину житлового будинку з добудованою частиною, побудованою гр. [PERSON], житловою площею 131.9 кв.м., корисною площею 313.6 кв.м. та присвоєно номер 28 а по вул. Дорошенка, що належить [PERSON] на праві особистої власності та згідно з п. 5 зобов»язано Дрогобицьке МБТІ видати свідоцтва про право власності на житловий будинок № 28 а [PERSON] та внести зміни в техдокументацію. Різниця між житловою площею, вказаною в договорі дарування та рішенні виконкому, складає 25,2 кв.м. Згідно з п. 2 договору даритель - [PERSON] залишає за собою та своєю дружиною [PERSON] право довічного безоплатного користу\-вання житловими і підсобними приміщеннями зазначеного в цьому договорі будинку та надвірними господарськими будівлями. На дату укладення договору [PERSON] з 29.08.1992 р. перебував (більше 3 років) у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Дарування здійснювалося без її згоди та відома як дружини. Далі позивачка [PERSON] пояснила, що за спільним бажанням і згодою з [PERSON], вони разом у 2000 році розпочали будівництво на вул.Дорошенка, 28 а торгового центру: магазину та бару, а на другому поверсі готелю на декілька номерів та допоміжних приміщень. У грудні 1999 року вона продала належну їй на праві приватної власності частку у квартирі 15 на вул. Довбуша, 6-а у м. Львові своїй доньці - [PERSON], а виручені кошти в сумі - 5 тис. дол. США вклала у будівництво торгового комплексу. [PERSON] проживала та працювала в Італії і щомісяця передавала їй по 300-400 євро, які також частково використовувались на будівництво торгового комплексу. Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради № 134 від 16.03.2000 року було надано дозвіл [PERSON] [PERSON] на побудову продуктового магазину на власній присадибній ділянці на вул. Дорошенка, 28 а. Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради № 429 від 16.08.2001 року без її згоди й відома було внесено зміни в п.2 рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради № 134 від 16.03.2000 року щодо надання дозволу [PERSON] [PERSON] на побудову продуктового магазину, бару, допоміжних приміщень на власній присадибній ділянці на вул. Дорошенка, 28 «а». 12 08.2002 р. розпорядженням міського голови м. Борислава № 126-р на підставі заяви приватного підприємця [PERSON]- її чоловіка, була створена державна технічна комісія для прийняття в експлуатацію приміщення магазину-бару по вул. Дорошенка, 28 б у м.Бориславі. В прийнятті в експлуатацію приміщення магазину-бару листом від 16.04.2003 р. № Б-577-3/46 (177) міського голови було відмовлено у зв»язку з влаштуванням забудовником пандусу в межах червоних ліній, що є відхиленням від проектної документації та порушенням пункту 2.7. ДБН-79-92. Приватним підприємцем на той час був [PERSON] [PERSON], а не [PERSON] [PERSON], який на той час працював у ДШ м. Борислава і, як державний службовець, не мав права займатися підприємницькою діяльністю та не був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності. 14.07.1995 року на імя [PERSON] було оформлено Державний акт на право приватної власності на землю - серія - ЛВ № 441, на земельну ділянку площею 0,1000 га на вул. Доро\-шенка, 28 а у м. Бориславі для обслуговування будинку. 18.10.2000 року на [PERSON] було оформлено Державний акт на право приватної власності на землю - серія - ЛВ № 2216 на земельну ділянку площею 0,05 га на вул. 5-Садова, 3 у м. Бориславі у садівничому товаристві «Хімік» для ведення садівництва та городництва, тобто вищезазначені земельні ділянки були набуті її чоловіком [PERSON] у шлюбі і є спільною власністю подружжя. Позов просить задоволити. Представник позивача [PERSON] просить позовні вимоги задовольнити, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] Вік.В. та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечили. Відповідач [PERSON] Вік.В. пояснив, що на підставі рішення виконкому Бориславської міської ради народних депутатів № 109 від 20 квітня 1984 року його батько, [PERSON] Вас.В., здійснив обмін квартирами і вселився в квартиру [ADDRESS] (тепер вул. Дорошенка) в м. Бориславі із того часу проживав в даній квартирі зі своєю сімєю. Проживаючи в даній квартирі, в період з 1984р. по 1989р. батько, отримавши відповідний дозвіл, за власні кошти та кошти своєї сімї побудував на території будинковолодіння літню кухню, гараж та декілька господарських будівель. Згодом, 15 березня 1991 року на підставі договору купівлі-продажу квартири укладеного з виконкомом Бориславської міської ради, батько набув вказану квартиру у власність. Після придбання квартири батько одразу почав здійснювати її реконструкцію та проводити добудову до квартири. Станом на серпень 1992 року реконструкція та добудова до квартири була завершена. Дані обставини підтверджується договором на будівництво житлового будинку від 02 серпня 1991 року, згідно з яким батько виступив замовником проведення добудови до належної йому квартири. Ці обставини підтверджуються кошторисами та калькуляції вартості робіт по такій добудові, численними квитанціями, накладними, розрахунковими відомостями, згідно з якими його батько ще до одруження з позивачкою придбав будівельні матеріали та оплатив будівельні роботи. За таких обставин, незважаючи на те, що право власності батька на вищевказаний будинок було оформлено під час його перебування в шлюбі з позивачкою, даний будинок був його особистою власністю, оскільки придбаний і добудований батьком до одруження з позивачкою. В 1995 році батько оформив право власності на спірний будинок, а також право власності на земельну ділянку площею 1000 м.кв. по вул. Дорошенка, 28а в м. Бориславі Львівської області. [PERSON] Вік.В. також пояснив, що 08.12.1995р. батько вирішив подарувати йому згаданий будинок. Договір укладався в Бориславській державній нотаріальній конторі. Під час його укладення також була присутня і позивачка. При оформленні договору нотаріус звірила прізвище, імя та по-батькові позивачки, зазначені в її паспорті. На той час у позивачки був паспорт на прізвище дівоче прізвище [PERSON]. Дана обставина підтверджується довідками з місця роботи позивачки, договору купівлі-продажу квартири від 14 грудня 1999 року тощо. Також зазначив, що в серпні 2001р. він як власник будинку давав своєю згоду на реєстрацію місця проживання позивачки в спірному будинку. Для цього вони разом з позивачкою ходили в паспортний стіл, де вона написала заяву на реєстрацію, а він дав згоду на таку реєстрацію. [PERSON] Вік.В. ствердив, що позивачка була присутня під час укладення договору дарування, однак до суду з позовом про визнання його недійсним звернулась лише в 2007 році, а тому пропустила без поважних причин строк позовної давності, про застосування якого ним подано письмову заяву. Разом з тим, вважає зазначені вимоги безпідставними з мотивів наведених вище. [PERSON] Вік.В. також пояснив, що в 2000 році вирішив розпочати будівництво продуктового магазину на земельній ділянці. Батько підтримав його наміри і пообіцяв допомогти йому з оформленням документів на будівництво. З метою полегшити отримання дозволу до міської ради спочатку звернувся батько. На підставі поданої заяви, виконавчим комітетом міської ради надано дозвіл на будівництво продуктового магазину розмірами 5х9 м на земельній ділянці по вул. Дорошенка, 28а в м. Бориславі. Згодом він вирішив збільшити площу забудови. З цією метою, а також з метою усунення перешкод в подальшому оформленні прав на здійснюване будівництво, з його відома батько звернувся до виконкому з заявою, в якій просив внести зміни до згаданого рішення, і зазначити, що дозвіл на будівництво надається [PERSON]. Своєю чергою, виконавчий комітет прийняв рішення № 429, яким вніс зміни в п. 2 рішення № 125 від 16 березня 2009 року, яким дозвіл на будівництво був наданим йому, відповідачу і було збільшено розміри такого будівництва. Будівництво почалось наприкінці літа 2001 року, при цьому будівельні матеріали для такого будівництва він почав придбавати з 2000 року. Ці матеріали частково зберігались на земельній ділянці, на якій здійснюватись будівництво, частина залишалась на зберіганні в продавців. [PERSON] Вік.В. ствердив, що будівництво магазину та бару здійснювалось лише ним та за його кошти, які він заощаджував і позичав. Ні батько, ні позивачка не вкладали своїх коштів в дане будівництво. Придбання всіх будівельних матеріалів і оплату будівельних робіт здійснював він особисто. Дана обставина підтверджується великою кількістю квитанцій, накладних тощо, виписаних на його імя, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Так само дана обставина підтверджується також і поясненнями його брата, відповідача [PERSON], який в судовому засіданні 19 лютого 2009 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва магазину та бару, не визнав повністю. [PERSON] також послався на те, що позивач надає суперечливі пояснення з приводу обставин справи, зокрема, час початку будівництва і початку функціонування магазину та бару, що свідчить про безпідставність позовних вимог. Враховуючи наведене просить в позові відмовити. Крім цього, 22 січня 2015 року відповідач [PERSON]В звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності . Відповідач [PERSON], та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали повністю. Зокрема, [PERSON] пояснив, що в 1992 році його батько одружився з позивачкою. Після одруження батько з позивачем, а також він зі своєю сімєю та братом [PERSON], поживали в м. Бориславі по вул. Дорошенка. Після одруження батько почав здійснювати добудову до будинку. В 1995 році батько подарував його братові будинок № 28 а по вул. Дорошенка в м. Бориславі. Про те, що [PERSON] не знала про укладення такого договору і не надавала згоди, відповідач знає зі слів самої позивачки. В 1996 році батько вирішив побудувати торговий центр, для чого побудував спочатку погріб. [PERSON] не був присутній під час відновлення будівництва, так як на початку літа 2000 року поїхав на роботу за межі України. Однак, зі слів батька та позивачки знає, що будівництво відновилось восени 2000 року. Взимку 2002 року він на короткий термін приїжджав додому і бачив, що на той час вже працював магазин і бар. Вважає, що брат [PERSON] не міг будувати торговий центр, оскільки спочатку навчався у м. Львові, а потім працював податковим інспектором. Також зазначив, що стан торгового центру на даний час такий самий як і в 2007 році. Вважає, що стосунки між його батьком і позивачкою погіршились в 2005 році, оскільки [PERSON] не хотіла доглядати за батьком, який переніс інсульт. Представник відповідача виконавчого комітету Бориславської міської ради та Бориславської міської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині скасування рішень та Державного акту заперечив повністю, в решті поклався на думку суду. Пояснив, що рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради рішенням № 124 від 16 березня 2000 року [PERSON] Вас.В. надано дозвіл на будівництво продуктового магазину розмірами 5х9 м на земельній ділянці по вул. Дорошенка, 28а в м. Бориславі. Згодом, на підставі заяви [PERSON] Вас.В.. виконавчий комітет прийняв рішення № 429, яким внесено зміни до попереднього рішення і надано дозвіл на будівництво [PERSON] Вік.В. Цим же рішенням збільшено розміри майбутньої забудови. Будь-яких порушень законодавства при цьому не допущено. Щодо вимоги про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, то така вимога також не підлягає до задоволення, оскільки державний акт видано на підставі рішень виконавчого комітету, виданих відповідно до закону і які не були скасовані чи визнанні недійсними. Також зазначив, що позивачці було відомо про прийняття вказаних рішень та видачу державного акта щонайменше з 2007 року, однак до суду з відповідним позовом вона звернулась лише в лютому 2014 року, у звязку з чим пропустила строк позовної давності. Подав до суду письмову заяву, в якій зазначає про пропуск позивачкою строків позовної давності і просить застосувати позовну давність по вищевказаним вимогам. Представник третьої особи Бориславської державної нотаріальної контори [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що займає посаду завідувача нотаріальної контори. За зверненнями позивачки та у звязку з розглядом даної справи в суді, проводилась перевірка по обставинах укладення договору дарування житлового будинку від 08.12.1995р. Також пояснила, що примірник даного договору та матеріали цієї справи в архіві нотаріальної контори відсутні. Також відсутні інші договори та матеріали справ за це саме число. В той же час в реєстрі нотаріальних дій за 08 грудня 1995 року міститься запис про вчинення даного договору. Зазначила, що в архіві нотаріальної контори також відсутня велика кількість нотаріальних справ. Представник також ствердила, що станом на 1995 рік законом не було передбачено подання нотаріально посвідченої заяви одного з подружжя про згоду на відчуження майна. Така заява подавалась без нотаріального посвідчення і не реєструвалась в реєстрі нотаріальних дій. Зазначила, що без наявності такої згоди нотаріус не посвідчив би відповідний договір. Представник садівничого товариства «Хімік» в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є братом позивачки. В 1992 році вона вийшла заміж за [PERSON] і переїхала проживати до нього в м. Борислав. З 1993 року він зі своєю сімєю неодноразово відвідував сестру. Спочатку вони проживали в невеликій квартирі разом з сином чоловіка [PERSON] з його сімєю та сином [PERSON]. Для проживання використовувалась лише одна кімната. Приїхавши вперше в м. Борислав в 1993 році він бачив вже існуючу добудову до квартири, яка вже була накрита дахом. Зі слів позивачки та її чоловіка він довідався, що вони вирішили здійснити добудову, щоб збільшити житлову площу. Також пояснив, що в 1995-1996рр. він побачив в спаді поруч з будинком почало здійснюватися якесь будівництво. Сестра з чоловіком пояснили, що це вони будують торговий центр. В 1999-2002 він бачив продовження будівництва, а вже в 2001 року магазин та бар вже функціонували і в травні 2001 року вони святкували ювілей сестри в існуючому барі. Зі слів сестри та чоловіка йому відомо, що будівництво здійснювалось за їхні спільні кошти. Аналогічні показання дали свідки [PERSON] і [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачка є його колишньою тещею і бабусею його дочки. Також пояснив, що з 1993 року бачив, що до старого будинку, в якому проживала позивачка з чоловіком, здійснювалась добудова. В 1997 році він побачив, що біля будинку почалось якесь будівництво. [PERSON] повідомив, що це він будує торговий центр і питався у свідка порад з приводу будівництва, так як він є професіоналом у даній сфері. В будівництві була перерва на кілька років, а таке відновилось в 2000 році. Зі слів позивачки та її чоловіка йому відомо, що будівництво велось за спільні кошти подружжя. Свідок також ствердив, що в 1998 році він допомагав позивачці продати квартиру, яка знаходилась в м. Львові по вул. Довбуша і яка належала позивачці, її дочці та колишньому чоловіку позивачки. [PERSON] приймав особисту участь в продажі квартири і знає, що в результаті продажу кожен з співвласників отримав по 5-6 тисяч доларів США. Свої кошти від продажу квартири [PERSON] вклала в будівництво. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що знає позивачку як журналістку. Їй не було відомо, що [PERSON] вийшла заміж і переїхала в м. Борислав, про це вона довідалась випадково за декілька років. Вона бачила, що біля їхнього дому здійснюється якась будова і вже в 2000 році [PERSON] запросила свідка на святкування дня народження в приміщення бару по вул. Дорошенка в м. Бориславі. Свідок пояснила, що це дійсно було в 2000 році, оскільки в цьому році свідку виповнилось 55 років, а позивачці 54 роки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється будівельником. В 2001 році до нього звернувся [PERSON] і пропозицією зайнятись будівництво магазину і бару в м. Бориславі. Так як на той час роботи в м. Бориславі не було, свідок погодився на таку роботу. Перед цим він також оглядав місце на якому мало здійснюватись будівництво. Це була не забудована земельна ділянка поруч з будинком в якому жив [PERSON] з батьком. Ніякий будівель на той час там не знаходилось. При цьому свідок бачив, що на цій земельній ділянці вже знаходились будівельні матеріали (цегла, бетонні плити). Свідок пояснив, що він з ще трьома майстрами приступили до будівництва в серпні 2001 року. Допомогу їм надавали ще декілька хлопців, яких запросили його колеги. Будівництво проходило швидко на підстав Спочатку був залитий фундамент, в який були закладені швелера що дозволяло за декілька днів встановити перекриття для підвального приміщення. Після того почалось мурування стін. До січня 2002 року було зведено 2 поверхи в влаштовано дах. Так само було встановлено металопластикові вікна, однак це були не нові, а такі, що перебували у вжитку. Одночасно з муруванням стін другого поверху здійснювалось тинькування внутрішніх стін на першому поверсі. В приміщеннях першого поверху була вимурувана барна стійка, покладена керамічна плитка. Працювали з ранку до пізньої ночі. Роботи на обєкті вони завершили в січні 2002 року. Свідок пояснив, що за роботу йому та іншим працівникам платив [PERSON]. Його батько часто приходив на будову, однак кошти працівникам він не платив. Їжу вони приносили з собою. Всі питання щодо надання будівельних матеріалів свідок вирішував з [PERSON]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з червня 1994 року по жовтень 1997 року вона займала посаду завідувача Бориславської державної нотаріальної контори. В листопаді 1995 року до неї звернувся [PERSON] з приводу посвідчення договору дарування. Перевіривши подані документи, вона зясовувала правовий режим даного майна і зі слів дарувальника та його дружини, яка також була присутня в нотаріальній конторі, встановила, що будинок є особистою власністю дарувальника. Зокрема, в тексті свідоцтва про право власності на будинок було зазначено, що таке видано взамін договору купівлі-продажу від 15.03.1991р., який було укладено до одруження дарувальника. Крім того, присутня в нотаріальній конторі позивачка не заперечувала того, що будинок є особистою власністю її чоловіка. Свідок пояснила, що дарувальник бажав вказати в договорі умову про залишення за ним та його дружиною права довічного користування будинком. З метою внесення правильних відомостей в текст договору, свідок оглядала паспорт дружини дарувальника і внесла її прізвище в текст договору. Свідок також пояснила, що у випадку заперечень дружини дарувальника щодо укладення даного договору і неподання нею заяви про відсутність таких заперечень даний договір посвідчено не було б. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що є товаришем відповідача [PERSON] Також пояснив, що добре знав батька відповідача, а також бачив і позивачку. [PERSON] бачив, що біля дому [PERSON] здійснюється будівництво. [PERSON] йому розповідав, що він будує магазин і бар. Свідок також пояснив, що взимку 2002 року [PERSON] звернувся до нього з проханням позичити 2000 доларів США і він такі кошти позичив. Кошти були повернуті протягом 2-х років частинами. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 27-05/14 від 29.05.2014р. ринкова вартість будинковолодіння № 28а по вул. Дорошенка, в м. Бориславі Львівської області, визначена на дату оцінки, становить 840380 грн. без включення ПДВ. Висновком також встановлено, що готовність незавершеного будівництвом торгового центру «Скеля» на дату дослідження складає 98,7%, а будівельні роботи на цьому обєкті виконані на 98,7%. Цим же висновком встановлено, що будівельні роботи (ринкова вартість будівельних робіт) по обєкту торговий центр «Скеля», станом на час проведення експертизи, виконані на суму 1000071 грн. без урахування ПДВ (т.6 а.с. 169-202). Допитаний в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] пояснив, що визначна в п. 2 вартість будівельних робіт включає в себе як вартість робіт, так і вартість використаних будівельних матеріалів. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 29 серпня 1992 року по 7 травня 2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер 07 травня 2008 року , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (т.1 а.с.8) та свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.206). 8 грудня 1995 року між [PERSON] (надалі [PERSON] [PERSON]) та [PERSON] (надалі [PERSON] [PERSON]) було укладено договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №5035, згідно якого [PERSON] від свого імені подарував, а [PERSON] прийняв в дар житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в м. Бориславі Львівської області по вул..Дорошенка, 28 «а» (т.1 а.с.280). За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Що стосується посилання в позовній заяві лише на ст.ст.261,267 ЦК України, як підставу поновити строк звернення до суду, що пропущений з поважних причин в частині позовних вимог визнання недійсного договору дарування, суд вважає таку безпідставною, оскільки відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 р. правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набуття чинності зазначеним Кодексом. У ст. 71 ЦК УРСР 1963 р. встановлено трирічний загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено. Згідно зі ст. 76 цього ж Кодексу перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Таке ж правило міститься і у ч. 1 ст. 265 ЦК України, чинного у час предявлення 24 січня 2007 року позивачем позову до [PERSON] .В. про визнання недійсним спірного договору дарування. Позивач [PERSON] до суду за захистом свого порушеного права з вимогами про визнання недійсним вищезгаданого договору дарування від 8 грудня 1995 року звернулася лише 24 січня 2007 року, тобто строк для захисту порушеного права закінчився до предявлення нею зазначеного позову Твердження позивача [PERSON] про те, що дізналася про порушення свого права лише в 2007 р. після звернення до відповідних інстанцій та компетентних органів, запитів до начальника Дрогобицького міськрайонного бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого 19 лютого 2007 року, Бориславської міської ради та виконавчого комітету Бориславської міської ради, зареєстрованого 19 лютого 2007 року та 23 лютого 2007 року Адвокатської фірми «Львів-правозахист», яка діяла в інтересах останньої спростовується поясненнями в судовому засіданні відповідача [PERSON]В про те, що позивач була особисто присутня в нотаріальній конторі під час укладення згаданого договору і не заперечувала проти цього. Крім того, позивач надавала нотаріусу свій паспорт. Зазначені пояснення відповідача підтверджуються показаннями свідка [PERSON], яка підтвердила факт присутності позивачки в нотаріальній конторі під час підготовки документів для укладення договору дарування пояснила і відсутності від неї будь-яких заперечень щодо укладення такого договору. Суд також приймає до уваги обставину, що позивач [PERSON] «16» серпня 2001 року зареєструвала місце проживання у спірному будинку, за адресою вул..Дорошенка, 28 «а», (т.1 а.с.7 зв), що є можливим лише за наявності відповідної згоди власника житла, а саме відповідача [PERSON] Вік.В., відповідно не могла не знати, що власником спірного будинку є саме [PERSON] Вік.В. Згідно із ст. 80 ЦК УРСР, а також ч. 4 ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності (спливу позовної давності) до предявлення позову є підставою для відмови в позові, оскільки відповідач [PERSON] Вік.В. просив суд про відмову в позові і з цих підстав. Враховуючи викладене, суд вважає вказані твердження сторони позивача в частині поновлення строку звернення до суду безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Разом з тим, відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів № 109 від 20 квітня 1984 року дозволено здійснити обмін житлового приміщення між громадянами [PERSON] Вас.В. (сімя у складі 4-х осіб) і [PERSON] (сімя у складі 4-х осіб), за яким [PERSON] Вас.В. вселився в квартиру № 2по вул. Фрунзе, 28 (теперішня вул. Дорошенка) в м. Бориславі (т.1.а.с. 289). Дані встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів № 16 від 17 січня 1985 року «Про дозвіл громадянам міста на проведення прибудов до власних та комунальних житлових будинків, будівництво господарських приміщень і гаражів» [PERSON] надано дозвіл на будівництво цегляного гаража, розміром 4х6 м, площею 18 м.кв. по вул. Фрунзе, 28, біля будинку в якому він проживає (т.1.а.с. 290). Згідно з рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів № 2 від 14 лютого 1986 року «Про дозвіл громадянам міста на підключення газу до літніх кухонь», [PERSON] Вас.В. надано дозвіл газифікувати літню кухню. Згідно з актом на пуск газу від 01 жовтня 1986 року літня кухня, побудована [PERSON] Вас.В. була газифікована /т.1., а.с. 291-292/. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів № 329 від 21 вересня 1987 року «Про дозвіл громадянам міста на проведення прибудов до власних та комунальних житлових будинків, будівництво господарських приміщень і гаражів» [PERSON] Вас.В., який проживає в [INFO], дозволено прибудувати до існуючих господарських приміщень баню, площею 10м.кв. та приміщення для зберігання інвентарю (т..1.,а.с. 293). Враховуючи наведені обставини, а також беручи до уваги пояснення сторін у справі, суд приходить до висновку, що вищевказані господарській будівлі були побудовані [PERSON] Вас.В. в період 1985-1987рр. Крім того встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 15 березня 1991 року. [PERSON] Вас.В. купив квартиру [ADDRESS] (тепер вул. Дорошенка) в м. Бориславі, що становить 59/100 ідеальних частин житлового будинку (т.1, а.с.295). Згідно з рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів № 99 від 21 березня 1991 року [PERSON] Вас.В. як власнику квартири надано дозвіл на здійснення добудови до квартири веранди, розміром 3х4м, житлової кімнати, розміром 4,08х8 м. (т.1, а.с. 296). Відповідно до калькуляції на будівництво веранди та квитанції до приходного касового ордера від 01 серпня 1991 року [PERSON] Вас.В. здійснив та оплатив будівництво веранди за вказаною адресою (т.1. а.с. 99-100). Судом також встановлено, що згідно з типовим договором на ремонт і будівництво жилих будинків, квартир, господарських, побутових будівель та споруд на замовлення населення від 02 серпня 1991 року, [PERSON] Вас.В. став замовником будівельних робіт по добудові до згаданої квартири, підрядчиком робіт є Бориславське БУ № 43. Згідно з розрахунковою відомістю обємів та вартості робіт та квитанції до прихідного касового ордера від 26 серпня 1991 року [PERSON] Вас.В. сплатив підрядчику за договором від 02 серпня 1991 року кошти в сумі 1553 крб. (т..2. а.с.101-103). З кошторису по влаштуванню покрівлі в житловому будинку № 28 по вул. Фрунзе в м. Бориславі і квитанції до прихідного касового ордера встановлено, що [PERSON] Вас.В. сплатив за проведення вказаних робіт 771,51 крб. (т.2 а.с. 106-107). Відповідно до договору-замовлення на ремонтно-будівельні роботи по замовленню населення від 16 грудня 1991 року, укладеного між [PERSON] Вас.В. і Дрогобицьким БУ № 45, [PERSON] Вас.В. виступив замовником будівельних робіт по добудові до [ADDRESS], які оплатив на суму 1132,76 крб. (т.2 а.с. 110-111). Судом також встановлено, що згідно з квитанціями, товарно-транспортними накладними, квитанціями до прибуткових касових ордерів, товарними чеками, повідомленнями про сплату за період 1990-1992рр, [PERSON] Вас.В. придбав велику кількість будівельних матеріалів для будівництва житлової прибудови по вул. Дорошенка, 28 в м. Бориславі (т.2 а.с. 104-147). Вищенаведені обставини, які підтверджуються дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, дають підстави вважати, що станом на 29 серпня 1992 року [PERSON] Вас.В. здійснив добудову до належної йому квартири [ADDRESS]. Обставина, що фактично житлова прибудова до [ADDRESS], фактично була побудована до серпня 1992року, з будівельних матеріалів, які були придбані за особисті кошти [PERSON] Вас.В. стверджується також показами відповідача [PERSON] Вік.В. в якості свідка, про те, житлова прибудова до кв.№2 по вул.Дорошенка,28 в м. Бориславі була проведена [PERSON] Вас.В. ще до серпня 1992року, тобто до реєстрації шлюбу з позивачкою [PERSON], в даній житлові прибудові були встановлені вікна, двері, зовні та всередині було поштукатурено та побілено стіни та стелю. Господарські споруди біля квартири №2, по вул. Дорошенка, 28 в м. Бориславі були побудовані [PERSON] Вас.В. у 1980роках ще за життя його покійної першої дружини. З урахуванням того, що всі необхідні будівельні роботи було закінчено, тому у січні 1992 року виїхала монтажна бригада, яка провела роботи по газифікації новозбудованої частини житлової прибудови до житлового будинку №28 по вул. Дорошенка в м. Бориславі, про що складено відповідний акт прийомки виконаних робіт та проведено пуск газу. Будь-яких інших належних і допустимих доказів здійснення добудови до вказаної квартири в період після 23 серпня 1992 року в матеріалах справи відсутні. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем (крім голослівних) в підтвердження своїх позовних вимог не подано суду жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував, що після 29 серпня 1992 року, тобто після реєстрації шлюбу між нею та [PERSON] Вас.В., що позивач приймала участь у будівництві, варила їсти будівельникам, вкладала в будівництво свої зароблені та заощаджені кошти, чи за спільні кошти куплялися будь-які будівельні матеріали, з яких будувалася житлова прибудова до [ADDRESS]. За наведених обставин суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які перебувають у родинних та близьких дружніх стосунках з позивачкою та зацікавлені в результаті розгляду справи на користь позивачки, про те, що зазначена добудова здійснювалась в період 1993-1995рр., оскільки такі показання суперечить письмовим доказам, наявним у матеріалах справі. Судом також встановлено, що на підставі рішення Бориславського міськвиконкому № 87 від 16 лютого 1995 року. «Про затвердження актів на прийняття в експлуатацію житлових будинків та прибудов до них», затверджено акт від 26.01.1995р. про прийняття в експлуатацію житлового будинку № 28 по вул. Дорошенка в м. Бориславі після проведеної прибудови, з якого 59/100 ідеальних частин належить [PERSON] Вас.В., а 41/100 ідеальна частина належить [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради № 270 від 08 червня 1995 року [PERSON] Вас.В. виділено в окреме будинковолодіння частину житлового будинку з добудованою частиною, житловою площею 106,7 м.кв., корисною площею 178,9м.кв. та присвоєно цій частині номер 28а. передано у приватну власність [PERSON] Вас.В. з наступною видачею державного акту на право приватної власності земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку площею 1000 м.кв. 16 серпня 1995 року виконавчим комітетом Бориславської міської ради [PERSON] Вас.В. видано свідоцтво про право власності на спірний будинок. Як на правову підставу визнання договору дарування недійсним позивач покликається на право власності подружжя (ст.16 ЗУ «Про власність»), загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст..203 ЦК), недійсність правочину (ст..215 ЦК), право спільної сумісної власності (ст..368 ЦК), здійснення права спільної сумісної власності (ст..369 ЦК), а також недійсність угоди, яка не відповідає вимогам закону (ст..48 ЦК УРСР 1963р), а також спільна сумісна власність подружжя, укладення подружжям угод щодо спільного майна, розмір часток кожного з подружжя при поділі спільного майна, поділ спільного майна подружжя (ст..ст.22,23,28,29 Кодексу про шлюб та сімю України). Крім правових підстав зазначених вище, позивач підставами для задоволення позову зазначала й інші обставини, зокрема: відсутність оспорюваного договору в архіві Бориславської державної нотаріальної контори, допущені виправлення у даті укладення спірного договору, невірно зазначене місце проживання сторін оспорюваного договору та різниця у розмірах житлової площі та рішенні виконкому Бориславської міської ради від 8 червня 1995 року за №270. З гідно ст. 48 ЦК УРСР 1963 р недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. За вимогами 227, 243 та 244 ЦК УРСР 1963р.за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Д оговір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу, а саме Договір повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір дарування за положеннями ст. 243 ЦК УРСР є одностороннім правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС України), чинний на час проведення подружжям у період шлюбу ремонту та будівництва спірного будинку з надвірними спорудами, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Позивач під час розгляду справи в суді не надав жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив, що позивач вчинив дії (внесення грошових коштів в рахунок ремонтних робіт та ін.) повязаних із істотного збільшення вартості житлового будинку за рахунок своїх та спільних з її чоловіком коштів, більш того не спростував жодного доказу наданого відповідачем [PERSON] Вік.В., які б свідчать про істотне збільшення позивачем спільно зі своїм чоловіком вартості житлового будинку.\~\~ Згідно з приписами ст. 24 КпШС України, в редакції чинній на час укладення шлюбу між [PERSON] і [PERSON] Вас.В., майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. При цьому суд звертає увагу на те, що саме по собі оформлення під час перебування в шлюбі права власності на майно, набуте (створене) до реєстрації шлюбу, не тягне за собою виникнення режиму спільної власності подружжя на таке майно. В такому разі вирішення питання права власності на таке майно залежить від часу його створення та джерел фінансування. За встановлених обставин справи, суд вважає безпідставними покликання позивачки [PERSON] на те, що будинковолодіння № 28а по вул. Дорошенка в м. Бориславі є спільним майном подружжя, оскільки судом встановлено, що добудова господарських будівель, а також добудова до існуючої на той час квартири здійснена [PERSON]. В. за особисті кошти до реєстрації шлюбу з позивачкою. Відтак суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору дарування спірного будинку, оскільки згоди другого з подружжя на відчуження особистого майна другого з подружжя законом передбаченого не було. Не заслуговують на увагу покликання позивача на інші обставини для задоволення позову про визнання правочину недійсним, зокрема: відсутність оспорюваного договору в архіві Бориславської державної нотаріальної контори, допущені виправлення у даті укладення спірного договору, невірно зазначене місце проживання сторін оспорюваного договору та різниця у розмірах житлової площі та рішенні виконкому Бориславської міської ради від 8 червня 1995 року за №270 оскільки до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України згідно зі статтею 217 ЦК ( 435-15 ) правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Крім того, не заслуговують на увагу покликання позивачки на те, що недійсність договору підтверджується тим що в тексті договору зазначено її дівоче прізвище - [PERSON], хоча після одруження вона змінила прізвище на [PERSON]. Так, з посвідчення серії ААА № 0127090, від 15 серпня 2001 року, випливає що таке видане [PERSON]Д.(т.1 а.с. 9). Згідно з довідкою ТзОВ «Молода Галичина» № 18 від 18 лютого 2002 року стверджується, що [PERSON] є позаштатним кореспондентом газети «Молода Галичина» (т.1 а.с. 63). Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 1999 року [PERSON] продала належну їй частину квартири по вул. Довбуша в м. Львові (т.1 а.с. 22). Згідно штампу, проставленого на свідоцтві про одруження серії ІІ-СГ № 470538, виданого відділом ЗАГСу Бориславського міськвиконкому 29 серпня 1992 року, і копії паспорта серії КВ 853303, виданого 19 червня 2002 року вбачається, що лише 19 червня 2002 року позивач змінила свій паспортний документ і з того час користувалась прізвищем [PERSON] (т.1 а.с. 7, 8). Враховуючи встановлені обставини справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним договору дарування від 08 грудня 1995 року слід відмовити за недоведеністю. Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним договору дарування від 08 грудня 1995 року, не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 2/5 ідеальні частки всього будинковолодіння за адресою: вул. Дорошенка, 28а в м. Бориславі Львівської області, як майно набуте в шлюбі та в порядку спадкування, оскільки дане майно (будинковолодіння) належить відповідачу [PERSON]в. і не входить до складу спадщини відповідно до ст..1218 ЦК України, що належали спадкодавцеві [PERSON] Вас.В. на момент відкриття спадщини. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання за [PERSON] право власності на спільно набуте в шлюбі та в порядку спадкування майно: 4/6 ідеальної частки вартості будівельних матеріалів незавершеного будівництва всього торгового центру за адресою: вул.. Дорошенка, 28 «б» у м. Бориславі виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради рішенням № 124 від 16березня 2000 року [PERSON] Вас.В. надано дозвіл на будівництво продуктового магазину розмірами 5х9 м на земельній ділянці по вул. Дорошенка, 28а в м. Бориславі. Також встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради від 16 серпня 2001 року № 429 внесено зміни в п. 2 рішення № 125 від 16 березня 2000 року, виклавши його в наступній редакції: «Дозволити гр. [PERSON], що проживає [INFO], побудувати продуктовий магазин та бар, допоміжні приміщення загальним розміром 6,1х16,5 м на власній присадибній ділянці». Відповідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №134 від 16 березня 2000 року дозволено [PERSON] Вас.В. побудувати продуктовий магазин, розміром 5 х 9 м. на власній земельній присадибній ділянці. А згідно п.6 вищезазначеного рішення зобовязано [PERSON] Вас.В. виготовити технічну документацію та погодити її з головним архітектором міста та відповідними службами. Позивачем не представлено жодних належних та допустимих доказів, що саме [PERSON] Вас.В. було виготовлено зазначену технічну документацію, та розпочато будівельні роботи з будівництва продуктового магазину, розміром 5 х 9м., а також будівництво спірного торгового центру, магазину та бару, готелю на декілька кімнат по вул.Дорошенка, 28б в м.Бориславі, розмір якого, згідно довідки Дрогобицького КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» за №189 від 09 лютого 2009 року та державного акту на право приватної власності на землю, виданого на імя [PERSON] [PERSON], В. 29 січня 2002 року, серії ЛВ №2617, в дійсності становить 14.75 х 10.95м. Відповідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №429 від 16 серпня 2001 року, яке було прийнято на підставі заяви [PERSON] Вас.В. у встановлену законом порядку, та яке є чинним, дозволено відповідачу [PERSON] Вік.В., що проживає [INFO] побудувати продуктовий магазин та бар, допоміжні приміщення, загальним розміром 6,1 х 16,5м., на власній земельній присадибній ділянці. Відповідно державного акту на право приватної власності на землю, виданому на імя [PERSON] від 29 січня 2002 року, серії ЛВ №2617, відповідно до якого відповідач у справі, є власником земельної ділянки площею 195кв.м. для обслуговування торгової точки по вул. Дорошенка, 28а в м. Бориславі Львівської області, на якій згідно довідки Дрогобицького КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» за №189 від 09 лютого 2009 року на підставі рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради за №429 від 16 серпня 2001 року самочинно будується спірний торговий центр зовнішніми розмірами 14,75 х 10,95м., якому присвоєно №28 «б» по вул. Дорошенка в м.Бориславі Львівської області. Заперечуючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва торгового центру, відповідач [PERSON] стверджував, що таке будівництво здійснювалось ним особисто і за власні кошти. Судом досліджено численну кількість копій квитанцій до прибуткового касового ордера, квитанцій, товарно-транспортних накладних, товарних чеків за період 2000-2009р.р. (оригінали яких знаходяться у розпорядженні відповідача [PERSON] [PERSON]) про купівлю саме відповідачем [PERSON] Вік.В. будівельних матеріалів для будівництва торгового центру: магазину-бару, готелю по вул. Дорошенка,28 б в м.Бориславі Львівської області, будівництво якого розпочато у жовтні 2001року. (т.2 а.с. 167-405). Відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 27-05/14 від 29 травня 2014 року, проведеної у справі (т.6 а.с.169-202) обсяг виконаних будівельних робіт прямо пропорційний відсотку готовності будівлі незавершеної будівництвом і складається із готовності елементів. Готовність незавершеного будівництвом торгового центру «Скеля», на дату проведення дослідження складає 98,7%. Будівельні роботи на обєкті торговий центр «Скеля», розташованому за адресою м ,[PERSON], вул..Дорошенка, 28 «б» виконані на 98,7 %. Будівельні роботи (ринкова вартість будівельних робіт) по обєкту торговий центр «Скеля», станом на час проведення експертизи, виконані на суму 1\~000\~071 гривень без ПДВ. Ринкова вартість використаних будівельних матеріалів, виробів та конструкцій станом на 29 травня 2014 року по обєкту торговий центр «Скеля», становить 595 28о гривень без ПДВ. Зазначені обставини підтверджуються також довідкою Дрогобицького МБТІ та ЕО, виданих [PERSON] Вік.В. в 2007 і 2009рр. готовність обєкта незавершеного будівництва по вул. Дорошенка, 28 «б» становить 80 та 90 відсотків відповідно(т.1 а.с. 302).Зазначені докази підтверджують, що саме відповідачем [PERSON] Вік.В. продовжується будівництво даного обєкту по даний час. Суд приймає до уваги показання свідка [PERSON], який ствердив, що саме свідок разом з іншими майстрами проводили будівництво торгового центру, про ведення будівництва з ним та іншими будівельниками домовлявся відповідач [PERSON] Вік.В., який оплачував виконану роботу, надавав будівельні матеріали і контролював процес будівництва. Роботи розпочали в серпні 2001 року, завершили в січні 2002 року. За цей період було зведено два поверхи та влаштовано дах. Батько відповідача - [PERSON] Вас.В. часто приходив на будову, проте в роботу не втручався. Як на правову підставу визнання права власності на спільно набуте в шлюбі та в порядку спадкування майно, позивач посилається на ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України, що майно,\~набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові\~на\~праві\~спільної\~сумісної\~власності незалежно від того,\~що один з них не мав з поважної причини (навчання,\~ведення домашнього\~\~ господарства,\~\~ догляд\~\~ за\~\~ дітьми,\~хвороба\~тощо) самостійного заробітку (доходу), і вважається,\~що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального\~користування,\~є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.\~Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач під час розгляду справи в суді не надав жодного належного та допустимого доказу, що будівництвом торгового центру здійснювала вона з чоловіком [PERSON] Вас.В. Крім цього,позивач надавала суду суперечливі пояснення щодо часу початку здійснення будівництва. Зокрема, в своїх позовних заявах [PERSON] стверджувала, що таке будівництво вони з чоловіком розпочали в 2000 році ( т.1 а.с.3, 96-103,236-244, 337-340; т.3 а.с. 103-111, 204-212) При цьому, в позовній заяві [PERSON], поданій до Львівського окружного адміністративного суду в 2012 році, а також в заяві про збільшення позовних вимог від 17 лютого 2014 року позивач стверджувала, що будівництво торгового центру розпочалось в 1995 році і продовжилось в 1999 року. (т.4 а.с. 86-88, 91-94). Суперечливими є твердження [PERSON] з приводу часу початку функціонування торгового центру. Зокрема, в первісній позовній заяві, поданій до суду 24 січня 2007 року, [PERSON] стверджувала, що магазин та бар почали працювати восени 2003 року (т.1 а.с. 4). В подальшому, позивач стверджувала, що магазин та бар почали функціонувати приблизно в 2002 році (т.4 а.с. 86-88). Таким чином, позивачка [PERSON], стверджуючи, що будівництво торгового центру здійснювалось нею та за її кошти, дає непослідовні та суперечливі пояснення з приводу початку такого будівництва та часу початку роботи торгового центру, що свідчить про надуманість таких тверджень. Крім цього, що пояснення [PERSON] про початок будівництва торгового центру в 1999-2000 роках спростовуються показаннями свідка [PERSON], який безпосередньо здійснював дане будівництво і який показав, що дане будівництво розпочалось лише в серпні 2001 року. Суд надає віру показанням даного свідка, оскільки такі знаходяться в безпосередньому логічному звязку з іншими доказами у справі, в тому числі з первинними твердженнями позивачки. За наведених обставин суд не бере до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про те, що будівництво торгового центру проводилось за кошти позивачки та її чоловіка, оскільки останнім про дану обставину стало відомо зі слів позивачки. Суд також критично оцінює показання свідка [PERSON], про те, що в 1999 році його дружина, [PERSON] з позивачкою та її колишнім чоловіком продали належну їм квартиру, і отримані [PERSON] кошти в сумі 5-6 тисяч доларів США остання вклала в будівництво торгового центру. Зокрема, з договору купівлі-продажу частини квартири вбачається, що [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] купила 2/4 ідеальні частини квартири [ADDRESS]. Вартість відчужуваної частини становить 10340 грн. Таким чином, насправді позивачка продала належну їй ? частину вказаної квартири своїй же дочці, дружині свідка, і вартість також частки становить 5170 грн., а не 5-6 тисяч доларів США, як про це стверджував свідок [PERSON] і сама позивачка ( т.1 а.с.22). Враховуючи встановлені судом обставини внесення змін до рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради рішенням № 124 від 16 березня 2000 року за заявою самого [PERSON], наявність документів, які свідчать про придбання [PERSON] будівельних матеріалів та оплату будівельних робіт, показання свідка [PERSON], а також беручи до уваги те, що позивачкою [PERSON] не надано належних і допустимих доказів того, що дане будівництво здійснювала вона з чоловіком, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 4/6 частини будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва торгового центру, не підлягають до задоволення. Суд також вважає, що не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] про визнання право власності на майно, спільно набуте в шлюбі, та в порядку спадкування за законом: 1/3 ідеальну частку всієї земельної ділянки на вул.. 5-Садова, 3 у м. Бориславі Львівської області у садівничому Товаристві «Хімік» площею 0,05 га, 1/3 ідеальну частку всієї земельної ділянки на вул.. Дорошенка, 28 «а» в м. Бориславі площею 0,1000 га., 4/6 ідеальної частки земельної ділянки площею 0,0911 га по вул..Дорошенка, 28 «б»в м. Бориславі (в тому числі її складову розміром 0,0195 га. для обслуговування торгової точки). Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України, окрема\~земельна\~ділянка,\~одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю,\~а\~не\~спільною сумісною власністю подружжя,\~оскільки йдеться не про майно,\~нажите подружжям у шлюбі,\~а\~про\~одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда,\~що\~є\~спільною\~сумісною власністю подружжя,\~то у разі поділу\~будинку,\~будівлі,\~споруди\~між\~\~ подружжям\~\~ та\~\~ виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою\~переходить\~це право\~у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі,\~\~ споруди\~у\~відповідності\~до\~статей\~120\~ЗК України та\~377 ЦК\~України. Під час розгляду справи встановлено, що відповідно до Бориславської міської ради народних депутатів № 779 від 18 грудня 1997 року [PERSON] Вас.В. передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,05 га розташована м.Бориславі садівниче товариство «Хімік» вул. 5-Садовій, 3 для ведення садівництва та городництва, на підставі якого 18 жовтня 2006 року [PERSON] Вас.В. видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, зареєстровано за ЛВ №2216 (т.1 а.с. 54). Крім цього, відповідно рішення №270 від 8 червня 1995 року [PERSON] Вас.В. передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1 га розташована на території м.Борислава по вул..Дорошенка,28 «а» для обслуговування будинку, на підставі якого 14 липня 1995 року [PERSON]В видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, за реєстровано за №441. Таким чином, вищезгадані земельні ділянки були набуті [PERSON] у власність в порядку приватизації, встановленому ЗК України, а відтак дане майно не є спільною власністю подружжя. Також встановлено, що [PERSON] Вас.В., котрий помер 07 травня 2008 року, за життя заповіту не склав. Згідно з приписами ст.ст. 1223, 1261 його спадкоємцями за законом є дружина [PERSON], і сини [PERSON] Вік.В. і [PERSON] Як вбачається з заявою про прийняття спадщини, поданою до Бориславської державної нотаріальної контори, [PERSON] згідно з приписами ст.ст. 1268, 1269 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після [PERSON] Вас.В. (т.3 а.с. 2). Разом з тим, позивач [PERSON] не надала, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що Бориславською державною нотаріальною конторою було відмолено позивачу у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 ідеальних часток вищевказаних земельних ділянок. Згідно з приписами ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Абз.2 пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року«Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12 інформаційного листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови в позові. Враховуючи наведені приписи закону та розяснення Верховного Суду України і Вищого спеціалізованого суду України, позивачем не доведено факту порушення її спадкових прав, зокрема, не доведено факту відмови нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, чи наявності інших умов, які перешкоджають їй отримати таке свідоцтво безпосередньо в нотаріальній конторі. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/3 ідеальної частки земельної ділянкипо вул. 5-Садовій, 3 в м. Бориславі у садівничому товаристві «Хімік», площею 0,05 га та 1/3 ідеальної частки всієї земельної ділянки на вул.. Дорошенка, 28 «а» в м. Бориславі площею 0,1000 га. Враховуючи відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на 4/6 частини будівельних матеріалів незавершеного будівництва торгового центру за адресою: вул.Дорошенка,28 «б» у м.Бориславі, як майно набуте в шлюбі та в порядку спадкування, оскільки земельна ділянка по вул..Дорошенка 28 «а» площею 0,0911 га належать на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії 2-ЛВ №040621, виданого 29 січня 2002 року відповідачу [PERSON] Вік.В. (т.1 а.с.55) і не входить до складу спадщини відповідно до ст..1218 ЦК України, та належала спадкодавцеві [PERSON] Вас.В. на момент відкриття спадщини. Не підлягають до задоволення також і вимоги [PERSON] в частині скасування рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради № 429 від 16серпня 2001 року «Про внесення змін в п. 2 рішення виконкому № 134 від 16.03.2000р.», викладене в редакції: «Дозволити гр. [PERSON], що проживає [INFO], побудувати продуктовий магазин та бар, допоміжні приміщення загальним розміром 6,1х16,5м на власній присадибній ділянці». Судом встановлено, що вказане рішення було прийнято в результаті розгляду заяви [PERSON] Вас.В. в межах повноважень виконавчого комітету Бориславської міської ради, передбачених ст.ст. 11, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Аналогічно відсутні підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії 11-ЛВ № 040621 площею 0,0911 га по вул. Дорошенка, 28»а» в м. Бориславі. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради № 604 від 27листопада 2001 року відповідачу [PERSON] Вік.В., який проживає [INFO] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення садівництва площею 911 кв.м. (т.2 а.с.43). Також встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради № 22 від 24 січня 2002 року, прийнято за результатами розгляду заяви [PERSON] Вік.В., змінено цільове призначення земельної ділянки площею 195 кв.м. для обслуговування торгової точки ( т.2 а.с.34). Крім того, рішенням Бориславської міської ради № 18 від 15 липня 2002 року затверджено вищевказане рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради № 22 від 24 січня 2002 року. 22 січня 2015 року до суду із заявою про застосування позовної давності звернувся відповідач [PERSON] [PERSON](т.7 а.с.34,35).[PERSON] аналогічною заявою про застосування позовної давності звернувся до суду в судовому засіданні представник відповідачів виконавчого комітету Бориславської міської ради та Бориславської міської ради [PERSON] Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України визначено, що о бставини, встановлені судовим За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року у справі № 9104/147841/12 за позовом [PERSON] до Бориславської міської ради, виконкому Бориславської міської ради, Дрогобицького ДКМБТІ та ЕО, Бориславського міського управління ресурсів, треті особи [PERSON] Вік.В., [PERSON] про визнання недійсним і скасування рішення, а саме скасування рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради № 429 від 16серпня 2001 року «Про внесення змін в п. 2 рішення виконкому № 134 від 16.03.2000р.», викладене в редакції: «Дозволити гр. [PERSON], що проживає [INFO], побудувати продуктовий магазин та бар, допоміжні приміщення загальним розміром 6,1х16,5м на власній присадибній ділянці» та державного акта на право власності на земельну ділянку серії 11-ЛВ № 040621 площею 0,0911 га по вул. Дорошенка, 28»а» в м. Бориславі, якою позов [PERSON] залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду ( т.5 а.с. 123-128). Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні зазначених позовних вимог [PERSON], а саме скасування рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради № 429 від 16серпня 2001 року «Про внесення змін в п. 2 рішення виконкому № 134 від 16.03.2000р.», викладене в редакції: «Дозволити гр. [PERSON], що проживає [INFO], побудувати продуктовий магазин та бар, допоміжні приміщення загальним розміром 6,1х16,5м на власній присадибній ділянці» та державного акта на право власності на земельну ділянку серії 11-ЛВ № 040621 площею 0,0911 га по вул. Дорошенка, 28»а» в м. Бориславі у у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed