Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним. Згідно договору дарування частини квартири від 31 липня 2008 року та договору купівлі-продажу частини квартири від 22 травня 2009 року, позивачі є власниками квартири [ADDRESS] . На даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані позивачі та [PERSON] (відповідач по справі) який був чоловіком рідної сестри позивачки та приїхав до них після її смерті, а 05.09.2013 року за згодою обох власників був зареєстрований у вищевказаній квартирі. Відповідач виїхав з спірної квартири у 2018 році і більше одного року там не проживає. Реєстрація відповідача носить формальний характер, оскільки він в квартирі не проживає тривалий час, речі в квартирі відсутні, участі в оплаті житлово - комунальних послуг не приймає. Позивачі позбавлені можливості вільно користуватися своєю власністю та розпоряджатись на власний розсуд своїм майном, отримувати субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. З цих підстав, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явилась, надали до суду заяви, якими позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . 05.09.2013 року за згодою обох власників у вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON] . Відповідач виїхав з спірної квартири у 2018 році і більше двох років там не проживає, однак залишився зареєстрованим. Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації № 7/17 від 10.09.2019 року складеному сусідами по будинку відповідач виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації та станом на день складання акту в квартирі не проживає. Відповідач в квартирі не проживає тривалий час, речі в квартирі відсутні, участі в оплаті житлово - комунальних послуг не приймає. Позивачі позбавлені можливості вільно користуватися своєю власністю та розпоряджатись на власний розсуд своїм майном, отримувати субсидії з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на власний розсуд. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Враховуючи те, що відповідач в спірній квартирі не проживає понад один рік суд вважає, що [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS] , що свідчить про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення судом. На підставі ст.ст. 72,150 ЖК УРСР,

Outcome: approved