Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

позивачі [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частину домоволодіння №4 по пр. Свободи, 6/8 у м.Львові. В обгрунтування поданного позову покликається на те, що їй належить на праві приватної власності ? частина квартира [ADDRESS], яку вона отримала відповідно до договору дарування від [PERSON] за №2967 від 24.07.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] У даній квартирі [PERSON] зареєстрована з 27.07.2000 р. Оскільки, починаючи з 27.07.2000 р., [PERSON] фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалась чужим майном, а саме: ? частиною домолодіння, яка належала [PERSON] утримувала її, тому просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову. Просив такий задоволити та судові витрати віднести за рахунок позивача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні щодо вирішення спору по суті поклалась на розсуду суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши надані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору дарування [PERSON] отримала у дарунок від [PERSON] ? частки квартири у будинку №6/8 квартира №4 по пр. Свободи, у м.Львові. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] 24.07.2008 р. /а.с.6/. Як вбачається із 11 сторінки паспорта [PERSON], остання з 2000 року прописана за адресою: [ADDRESS]. /а.с.4/. Крім цього, у даній квартирі зареєстрована її неповнолітня дочка [PERSON] [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки виданої ЛКП «Айсберг» №3245 від 25.05.2015 р. /а.с.11/. Як зясовано у судовому засіданні ? частина домоволодіння належала [PERSON], [INFO], яка померла 04.05.1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-СГ №002055./а.с.8/. Яку в порядку спадкування ніхто не прийняв. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, вищезгадана квартира належала [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. /а.с.9-10/. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та відповідно до\~\~частини першої статті 344 ЦК України\~\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Отже, як зясовано у судовому засіданні, [PERSON] добросовісно набула право власності ? частину домоволодіння №4 по пр.Свободи 6/8 у м.Львові, оскільки вона добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі 15 років, а тому визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем.

Outcome: approved