Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до [PERSON] в якому просили визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за набувальною давністю, яка належить [PERSON], мотивуючи тим, що на підставі рішення Кіровського райвиконкому м. Дніпропетровська №168 від 17.03.2000 року відповідачу, на склад сімї з 4-х чоловік: [PERSON] основний квартиронаймач, [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] син, була отримана трикімнатна квартира [ADDRESS]. У серпні 2000 року всі члени сімї були зареєстровані за вказаною адресою. У 2002 році вони подали документи на приватизацію квартири, але отримати їх не встигли, оскільки наприкінці 2002 року між [PERSON] та відповідачем склалися неприязні стосунки. Відповідач, забравши свої особисті речі, виїхав проживати за іншою адресою. З того часу вони не вели спільне господарство і не підтримували сімейно-шлюбні відносини. Фактично кожному члену сімї належить по ? частині спірної квартири. Вони позивачі, проживають у спірній квартирі більше ніж 15 років, цілком та повністю, відкрито, не ховаючись володіємо нею, слідкують за ремонтом та порядком, вважають, що на них поширюються вимоги ст. 344 ЦК України. Позивач [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, в подальшому надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився,\~\~належним чином\~\~повідомлений про час та місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надав, тому суд, згідно до ст. 224 ЦПК України, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Заслухав пояснення позивачів, покази свідка, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності прийшов до наступного. Відповідно до ч 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для справи для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право власності на житло №8151 від 19.08.2002 року (а.с.8) квартира [ADDRESS] належить на праві спільної (сумісної) власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач є колишнім чоловіком позивача [PERSON], шлюб між ними був розірваний рішенням суду від 28 жовтня 2004 року (а.с.9). Відповідно довідки КП «Житлове господарство Самарського району [PERSON] міської ради» №1478 від 17.11.2014р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно довідки адресного бюро відповідач [PERSON] був знятий з реєстрації 1.10.2013 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Мологвардійська,71/11та зареєструвався за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Матросова,21а/1 (а.с.16,17). Згідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Позивачі зазначили, що відповідачу була надана квартира [ADDRESS] на родину з 4-ох чоловік. Вони всі зареєструвавшись в даній квартирі в 2002 році подали документи на її приватизацію. З кінця 2002 року відповідач виїхав з квартири та в ній не проживає. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила,що відповідач не проживає в [INFO] з кінця 2002 року. Особистих речей його в цій квартирі вона не бачила. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). В судовому засіданні встановлено,що частки сторін на спірну квартиру не виділені, позивачі на законних підставах володіють спірною квартирою, як її співвласники. Позивачам достовірно відомо, що співвласником квартири [ADDRESS] являється відповідач, та він від спірного належного йому майна не відмовлявся, а за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Тобто, оскільки співвласником спірної квартири являється відповідач [PERSON], відповідно до\~ст. 41 Конституції України він не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним, а тому суд вважає,що позов заявлений необгрунтовано, оскільки позивачам було достовірно відомо, що співвласником спірної квартири є відповідач, який від належної йому частки у майні не відмовлявся. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачами не доведено добросовісність володіння чужим майном.

Outcome: dismissed