Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, який надалі уточнили та згідно уточнених позовних вимог просять суд визнати за ними право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,2663 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначають, що 22.09.1999 року між ними та [PERSON] було укладено Договір обміну, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. та зареєстрований в реєстрі за №2606, згідно якого вони обміняли належну їм трьохкімнатну [ADDRESS] на належний [PERSON] житловий [ADDRESS]. Право спільної сумісної власності на придбаний за вказаним договором обміну житловий будинок було зареєстровано в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 01.10.1999 року, реєстраційний номер №251. Під час укладення зазначеного договору обміну [PERSON] зазначив, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, йому не належить, тому умовами вказаного договору було передбачено, що земельна ділянка буде приватизована пізніше згідно закону. Після набуття права власності на житловий будинок позивачі із заявою про приватизацію земельної ділянки до міської ради не звертались. Проте, після смерті [PERSON], який помер [INFO], стало відомо, що після укладення договору обміну, а саме 21.12.1999 року, [PERSON] було видано Державний акт про право приватної власності на землю [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11456, згідно якого [PERSON] на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів №199 від 12.05.1999 року було передано у власність земельну ділянку площею 0,2663 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] Про наявність рішення виконкому Криворізької міської ради №199 від 12.05.1999 року під час укладення договору обміну позивачам відомо не було. Отже, позивачі вважають, що до них, як набувачів права власності на житловий [ADDRESS], на підставі договору обміну, перейшло й право власності на належну [PERSON] за життя земельну ділянку. Позивачі у судове засідання не з'явились, кожен окремо, надали до суду письмову заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити повністю та розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача до судового засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням наданого раніше відзиву. У наданому відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що спірні правовідносини мали місце у 1999 році, а саме 22.09.1999 року між позивачами та [PERSON] було укладено Договір обміну, відповідно до якого до позивачів перейшло право власності на житловий [ADDRESS], а до [PERSON] - трикімнатна [ADDRESS]. Земельна ділянка загальною площею 0,2663 га, розташована за адресою: [ADDRESS], була приватизована [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.05.1999 року за №199. Під час нотаріального посвідчення договору обміну приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. було зазначено, що земельна ділянка буде приватизована пізніше згідно закону. Так, до позивачів згідно норм земельного законодавства (чинного на час дії спірних правовідносин), якщо інше не було передбачено правочином, разом із правом власності на нерухоме майно (житловий будинок) переходить і право власності (право користування) земельною ділянкою, на якій вони розташовані у межах 0,1 га. При цьому, позивачі просять суд визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0,2663 га, що значно перевищує визначену законом норму. Разом з тим, представник відповідача зазначає, що [PERSON] помер, однак в матеріалах справи відсутня інформація стосовно того, чи не була включена зазначена земельна ділянка у спадкову масу після відкриття спадкової справи та чи не перейшло право власності на вказану земельну ділянку у порядку спадкування до інших осіб. Крім того, позивачами не надано доказів того, що останні звертались до Криворізької міської ради з питання щодо оформлення права власності на спірну земельну ділянку. Тому, у зв'язку з викладеним, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, 22.09.1999 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. (яка 20.10.2012 року після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]») (а.с.19), та [PERSON] було укладено Договір обміну (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Умріхіною К.А. та зареєстрований в реєстрі за №2606, відповідно до якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] обміняли належну їм трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на належний [PERSON] житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Разом з тим, у вказаному Договорі зазначено, що земельна ділянка буде приватизована пізніше згідно закону (а.с.4). Згідно реєстраційного посвідчення, право власності на житловий [ADDRESS], 01.10.1999 року було зареєстровано у Криворізькому бюро технічної інвентаризації за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]., та записано у реєстровій книзі №6доп, сторінка №65, запис №251 (а.с.5). При цьому, на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів №199 від 12.05.1999 року, [PERSON] 21.12.1999 року було видано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11456, згідно якого [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,2663 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.8, 9,10). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.10.2018 року, за оформленням спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], із заявами ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась (а.с.117, 118). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 23 ЗК України (чинного на момент укладення договору), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Проте дію статті 23 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26.12.1992 року. Відповідно ч. 1 ст. 1 Декрету, сільським, селищним, міським Радам народних депутатів доручалось забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 3 Декрету, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Таким чином, на момент підписання Договору, було прийнято рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів №199 від 12.05.1999 року, згідно якого громадянам передавались безкоштовно у власність земельні ділянки, надані їм для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого підсобного господарства, у тому числі [PERSON] була передана у власність земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS], та на яку він згодом отримав Державний акт на право приватної власності на землю. Згідно ч. 1 ст. 30 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Відповідно до п.п. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Таким чином, виходячи з викладеного, оскільки під час укладення Договору обміну, було прийнято рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів №199 від 12.05.1999 року, та [PERSON] було передано у власність земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], суд уважає, що із переходом до позивачів права власності на житловий [ADDRESS], до них також перейшло й право власності на земельну ділянку. Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивачі просять визнати за ними право власності на земельну ділянку площею 0,2663 га, що значно перевищує встановлену законом норму, суд до уваги не бере, оскільки згідно Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею саме 0,2663 га в межах згідно з планом. Зазначений державний акт до теперішнього часу не оскаржений, не скасований, відтак посилання відповідача необґрунтовані і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Крім того, суд зазначає, що відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.10.2018 року, за оформленням спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, відтак визнання за позивачами права власності на земельну ділянку не порушуватиме права інших осіб. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами, а відтак підлягають задоволенню. У зв'язку з тим, що позивачі не заявляють вимог про стягнення з відповідача на їх користь судових витрат, суд,

Outcome: approved