Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилалися на те, що 28.06.1995 року позивачі з відповідачами уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 7932, згідно якого придбали на праві власності квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір був посвідчений на Одеській Товарній Біржі та був зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю». Положенням даного договору передбачено, що договір в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Цей пункт було включено до Договору відповідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», якою передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, після укладання даного Договору нотаріального посвідчення сторони не здійснювали. Як зазначають позивачі, умови укладеного договору купівлі-продажу були повністю виконані ними та продавцем. Посилаючись на викладене, позивачі просять визнати договір купівлі-продажу № 7932 квартири [ADDRESS], укладений 28.06.1995 р. на Одеській Товарній Біржі нерухомості між [PERSON], [PERSON] (покупці) з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] (продавці) з іншої сторони - дійсним. Позивачі підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, проти задоволення заочного рішення не заперечували, просили слухати справу у їх відсутності, про що надали письмову заяву. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, сповіщені належним чином. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню наступних підстав. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Як вбачається з матеріалів справи 28.06.1995 року [PERSON], [PERSON] з відповідачами [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON] за довіреністю, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 7932, згідно якого придбали на праві власності квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір був посвідчений на Одеській Товарній Біржі та згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під реєстраційним № 7932 від 28.06.1995 року. Право власності було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» № 131 пр. стор. реєстр 48 від 30.06.1995 року. Викладені обставини підтверджуються доданою копією договору купівлі-продажу. Квартира [ADDRESS] складається із 2-х житлових кімнат, житловою площею 29,5 кв. м. Після укладання договору сторони повністю виконали всі умови договору, тобто позивачі сплатили відповідачам обумовлену вартість будинку, що підтверджується п. 6 зазначеного договору, а відповідачі звільнили квартиру та знялися з реєстраційного обліку. До укладання цього договору купівлі-продажу право власності належало відповідачам в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу № 6-1489 від 13.10.1993 року, та зареєстрованого в МБТІ під № 73 стр. 44, р. № 48 від 19.05.1994 р., тому відповідачі згідно ст. 225 ЦК УРСР, який був чинним на момент видачі свідоцтва, вправі були здійснювати відчуження квартири. На сьогоднішній момент нотаріально посвідчити договір позивачі не можуть, оскільки згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, але згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним без наступного нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У зв'язку з тим, що в судовому засіданні встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову. У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору. Згідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], сторонами не оспорювався, а тому він повинен бути визнаний дійсним. Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved