Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. З урахуванням уточнених позовних вимог, просила поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за нею права власності на пральну машинку «Атлант», холодильник «Атлант», телевізор «LG», диван теракотового кольору, диван «Малютка», шафу-купе, машинку швейну, стіл-тумбу, стільці м`які 6 шт., а також стягнути з [PERSON] на її користь вартість 1/2 частини транспортного засобу Lada «Priora» в розмірі 83550,00 грн (еквівалент 3000 доларів США) та 1/2 частину боргу в розмірі 6962 грн (еквівалент 250 доларів США). Вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 01.12.2001 року перебувала з в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який рішенням Володарського районного суду Донецької області від 04.08.2020 року розірвано. За час спільного проживання з відповідачем у шлюбі вони придбали наступне майно: автомобіль Lada «Priora» вартістю 6000 доларів США, холодильник «Атлант» вартістю 4000 грн, пральну машинку «Атлант» вартістю 5930 грн, телевізор «Sony» вартістю 1000 грн, телевізор «LG» вартістю 7410 грн, мікрохвильову піч вартістю 1365 грн, газову плиту вартістю 2287,86 грн, газовий котел «Маяк» вартістю 5000 грн, твердопаливний котел вартістю 8489,04 грн, кондиціонер вартістю 2550 грн, шафу купе вартістю 1500 грн, шафу та тумбу під взуття вартістю 3000 грн, палас зеленого кольору вартістю 200 грн, пилосос вартістю 1428 грн, праску вартістю 500 грн, м`який куток (диван та два крісла) вартістю 5000 грн, диван зеленого кольору вартістю 2120 грн, диван теракотового кольору вартістю 2000 грн, диван «Малютка» вартістю 1000 грн, стіл-тумбу вартістю 200 грн, стільці в кількості 6 штук вартістю 300 грн, письмовий стіл вартістю 200 грн, машинку швейну вартістю 500 грн, ванну, унітаз, газову колонку вартістю 2000 грн, кухонну стінку вартістю 300 грн, велику домашню худобу в кількості 3 штук вартістю 45000 грн. Все вище перелічене майно залишилось в будинку [ADDRESS] , де все подружнє життя мешкала їх родина, а тепер мешкає відповідач. Крім цього, в 2005 році витрачено спільні кошти на перекриття даху на будинку та будівництво сараю, а також купівлю будівельного матеріалу. В 2008 році нею та відповідачем витрачено спільні кошти на будівництво паркану із цегли та металевих вставок, придбання металевих воріт з хвірткою, в 2010 році придбано пластикові вікна, вхідні двері та три міжкімнатні двері, зроблено ремонт у ванній кімнаті, кухні та коридорі. Це майно також є спільним, але воно є неподільним та залишається відповідачу. В квітні 2019 року нею з відповідачем за спільні кошти було придбано автомобіль Lada «Priora» вартістю 6000 доларів США, що еквівалентно 167100 грн. При цьому, на купівлю автомобіля не вистачало близько 500 доларів США, а тому вона взяла дану суму у борг. Вказаним автомобілем користувалася їх родина, а не [PERSON] , на ім`я якої видане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . На даний час спірний автомобіль перебуває у користуванні відповідача. В зв`язку з тим, що зазначене майно було придбано в період шлюбу, воно на підставі ст.60 СК України, має бути визнано спільною сумісною власністю подружжя, та на підставі ст.ст.70, 71 СК України, підлягає розподілу. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 09.12.2020 року вищезазначену позовну заяву на підставі ст.185 ЦПК України було залишено без руху для надання документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 2102 грн. 30.12.2020 року, на виконання вимог зазначеної ухвали, представником позивачки було подано заяву про усунення недоліків з уточненою позовною заявою та квитанцією про сплату судового збору. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 04.01.2021 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Також відповідачу разом з ухвалою надіслано копію позовної заяви з доданими до неї документами. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 07.04.2021 року за клопотанням представника позивачки витребувано з ТСЦ № 1441 регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області МВС України інформацію щодо реєстрації транспортного засобу ВАЗ 217030, а також копії документів, що були підставою для реєстрації. Крім цього, вищевказаною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачки про виклик та допит свідків. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 26.05.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення з нього на її користь вартості 1/2 частини транспортного засобу Lada «Priora» в розмірі 83550,00 грн залишено без розгляду. Стороною відповідача у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подано. Інших клопотань учасниками судового розгляду не заявлено Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 27.04.2021 року підготовче провадження було закрито та справа була призначена до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник - адвокат Коваленко К.О. у судовому засіданні позов по вищезазначеним підставам підтримали у повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що позов визнає в частині визнання за позивачкою права власності на зазначене нею в позові майно, але просив залишити у його власності або холодильник, або телевізор. Заперечував проти позову в частині стягнення з нього 1/2 частини боргу в розмірі 6962 грн, оскільки позивачка отримала дані кошти в борг без його відома для власних потреб. Просив в цій частині позову відмовити. Вислухавши пояснення позивачки, її представника та відповідача, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Володарського районного управління юстиції Донецької області 01.12.2001 року та розірвано згідно рішення Володарського районного суду Донецької області від 04.08.2020 року, яке ніким не оскаржувалось та набрало законної сили. Позивачка та відповідач є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 08.08.2002 року та серії [NUMBER] від 13.02.2009 року, відповідно. Також встановлено, що в період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: холодильник «Атлант» вартістю 4000 грн, пральна машинка «Атлант» вартістю 5930 грн, телевізор «Sony» вартістю 1000 грн, телевізор «LG» вартістю 7410 грн, мікрохвильова піч вартістю 1365 грн, газова плита вартістю 2287,86 грн, газовий котел «Маяк» вартістю 5000 грн, твердопаливний котел вартістю 8489,04 грн, кондиціонер вартістю 2550 грн, шафа купе вартістю 1500 грн, шафа та тумба під взуття вартістю 3000 грн, палас зеленого кольору вартістю 200 грн, пилосос вартістю 1428 грн, праска вартістю 500 грн, диван та два крісла (куток) вартістю 5000 грн, диван зеленого кольору вартістю 2120 грн, диван теракотового кольору вартістю 2000 грн, диван «Малютка» вартістю 1000 грн, стіл-тумба вартістю 200 грн, стільці в кількості 6 штук вартістю 300 грн, машинка швейна вартістю 500 грн, ванна, унітаз, газова колонка вартістю 2000 грн, кухонна стінка вартістю 300 грн, на загальну суму 58079,90 грн, що також визнається сторонами. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.ч.1, 3 ст.355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Крім того, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України). Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чинно, суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вищевказане спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, беручи до уваги, що зазначене вище спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане під час зареєстрованого шлюбу сторін, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою [PERSON] право власності на холодильник «Атлант» вартістю 4000,00 грн, пральну машинку «Атлант» вартістю 5930,00 грн, телевізор «LG» вартістю 7410,00 грн, шафа-купе вартістю 1500,00 грн, диван теракотового кольору вартістю 2000,00 грн, диван «Малютка» вартістю 1000,00 грн, стіл-тумбу вартістю 200,00 грн, стільці в кількості шість штук вартістю 300,00 грн, машинку швейну вартістю 500,00 грн, а за відповідачем [PERSON] право власності на телевізор «SONY» вартістю 1000,00 грн, мікрохвильову піч вартістю 1365,00 грн, газову плиту вартістю 2287,86 грн., газовий котел «Маяк» вартістю 5000,00 грн, твердопаливний котел вартістю 8489,04 грн, кондиціонер вартістю 2550,00 грн, шафу та тумбу під взуття вартістю 3000,00 грн, палас зеленого кольору вартістю 200,00 грн, пилосос вартістю 1428,00 грн, праску вартістю 500,00 грн, диван та два крісла (куток) вартістю 5000,00 грн, диван зеленого кольору вартістю 2120,00 грн, ванну, унітаз, газову колонку вартістю 2000,00 грн, стінку кухонну вартістю 300,00 грн, припинивши на них право спільної сумісної власності подружжя, задовольнивши позов в цій частині. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача 1/2 частини боргу в розмірі 6962 грн, слід зазначити наступне. Так, згідно боргової розписки від 02.05.2019 року, складеної в присутності двох свідків, [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму на придбання автомобіля в розмірі 500 доларів США та зобов`язалась повернути надану їй суму протягом 1 місяця, тобто не пізніше 02.06.2019 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка є її рідною сестрою, а відповідач - колишнім зятем. 02.05.2019 року вона позичила [PERSON] 500 доларів США на придбання автомобіля. На даний час гроші їй не повернуті. Додала, що першим за позикою звернувся сам [PERSON] та навіть запропонував зареєструвати автомобіль на неї, проте вона відмовила. Після того як звернулася сестра, вона погодилась позичити гроші. Їй відомо, що придбаний автомобіль Лада Пріора зареєстрували на сестру [PERSON] - [PERSON] , але фактично автомобілем користувалася родина [PERSON] . Відповідач знав, що позивачка позичила у неї гроші придбання на автомобіля. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була свідком передачі [PERSON] грошових коштів [PERSON] 02.05.2019 року для придбання автомобіля, відповідач [PERSON] при цьому присутній не був, але зі слів [PERSON] гроші призначались для придбання автомобіля. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи вказані пояснення свідків заперечив, зазначивши, що про борг позивачки перед сестрою в розмірі 500 доларів США йому відомо не було і транспортним засобом їх родина не володіла та не володіє. Користається він автомобілем сестри [PERSON] та з її дозволу. З витребуваних судом доказів, вбачається, що 10.05.2019 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу №1441/2019/1454357, оформленому в ТСЦ МВС №1441 РСЦ ГСЦ МВС в Донецькій області, було здійснено перереєстрацію автомобіля ВАЗ 217030, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , за новим власником [PERSON] , що підтверджується вищевказаним договором купівлі-продажу та заявою №234754405 від 10.05.2019 року. Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2 ст.65 СК України). Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17. В даному ж випадку позивачкою [PERSON] не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих нею у борг від [PERSON] грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а саме для придбання транспортного засобу, а також те, що відповідач [PERSON] давав згоду на укладення такого договору. Боргова розписка за своїм змістом, пояснення свідків, хоча і вказують на те, що позичені [PERSON] кошти призначалися для придбання автомобіля, однак, факт їх використання в інтересах родини не доводять. За час шлюбу будь-хто з подружжя [PERSON] права власності на транспортний засіб або інше майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за кошти, позичені [PERSON] у [PERSON] , не набув. Таким чином, враховуючи, що позивачкою не доведено, що позичені кошти, як отримані, так і використані в інтересах сім`ї, [PERSON] не може бути боржником у зобов`язанні [PERSON] перед [PERSON] , а тому в задоволенні позову [PERSON] цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст.141 ЦПК України, враховує, що позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн, позовні вимоги задоволені судом на 17,57% від ціни позову 130000,00 грн, та вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційний до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 369,31 грн, решта судового збору стягненню на користь позивачки не підлягає у зв`язку з відмовою.

Outcome: partial