Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вимогою про припинення права власності останнього на 1/5 частки квартири [ADDRESS], зняття його з реєстрації за цією адресою, визнання за ними права власності на 1/4 частки цієї квартири за кожним та стягнення з них на користь відповідача вартості 1/5 частки квартири. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що їм, разом з відповідачем на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Квартира складається з 4-х кімнат, кухні та ванної кімнати, вбиральні і коридору, житловою площею 69 кв.м., загальною площею 99,3 кв.м. Знаходиться вона на 2 поверсі 2-поверхового будинку, а отримана була позивачем [PERSON] та її покійним чоловіком [PERSON] у 1972р. для проживання їхньої сім'ї разом з донькою[PERSON]. 18.07.1981р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після чого вони почали проживати у спірній квартирі та відбулась реєстрація відповідача в ній. Оскільки на момент приватизації відповідач був зареєстрований в квартирі, в свідоцтві про право власності його було включено як співвласника, разом з двома дітьми, народженими від шлюбу - [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, подружнє життя в подальшому не склалось, з 1998р. [PERSON] проживає за кордоном та приїздить до м. Львова 1 раз на рік, і рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2011р. шлюб між ними було розірвано. Однак, незважаючи на припинення подружніх відносин, відповідач продовжує проживати в спірній квартирі, у зв'язку з чим в помешканні постійно виникають сварки та інші конфліктні ситуації, які завжди відбуваються з ініціативи відповідача. Крім того, останній не приймає участі в утриманні будинку та не оплачує житлово-комунальних послуг. Оскільки вказані обставини унеможливлюють володіння та користування спільним майном, а висновком судової будівельно-технічної експертизи підтверджено неможливість технічного поділу квартири з врахуванням частки відповідача в ній, просять припинити його право власності на частку у квартирі із зняттям його з реєстрації, а за кожним з них - визнати право власності на 1/4 частки. Готові сплатити йому вартість цієї частки, яка згідно висновку експерта становить 229 426 грн., і на даний час, ці кошти перераховані на депозитний рахунок суду. Звертають увагу, що таке рішення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та не порушить його житлових прав, оскільки йому на праві приватної власності належить [ADDRESS]. Повноважний представник позивача [PERSON] - [PERSON], а також позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити. Інші позивачі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Попередньо, скерували до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON], а також його повноважний представник згідно належної довіреності від 03.09.2013р. - [PERSON] проти обґрунтованості позову заперечили з тих підстав, що вартість квартири, яка визначена експертом не відповідає засадам об'єктивності, а тому не може враховуватись судом при ухваленні рішення про припинення права на частку у спільному майні. За таких обставин просять в задоволенні позову відмовити. Сам відповідач підтвердив факт існування неприязних стосунків між ним та позивачами. Квартира на [ADDRESS] дійсно належить йому на праві приватної власності, однак там проживає його брат з співмешканкою, і переселитись туди він не взмозі, тобто, тим самим вважає, що припинення права на частку завдасть істотної шкоди його правам та інтересам. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторонам по справі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], житловою площею 69 кв.м., загальною площею 99,30 кв.м., що стверджується копією свідоцтва про право власності від 25.03.1996р. (а.с.7). Відповідно до приписів ч. ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Виходячи з принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності, який відображено в ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України, частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частиною 1 статті 346 ЦК України, наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Конструкція цієї правової норми, яка визначає її юридичний зміст, в поєднанні з визначенням поняття спільного майна, яке наведено в ч. 1 ст. 355 ЦК України, а також з врахуванням принципу рівності часток у спільній сумісній власності, який закріплено в. ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України, дає підстави для висновку про можливість її застосування як до правовідносин, що виникають із спільної часткової власності, так і до правовідносин, що виникають із спільної сумісної власності. ВСУ під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013р., згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду іншої справи № 6-68цс14, ВСУ також сформулював правову позицію від 02.07.2014р., якою роз'яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики ВСУ випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов'язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи подані сторонами докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є умови, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 4404 від 23.06.2014р. (а.с.94-101), виділення 1/5 частки квартири [ADDRESS] технічно неможливо в зв'язку з тим, що площа квартири, яка повинна належати співвласнику 1/5 ідеальної частки, не відповідає вимогам СНиП 2.08.01-89 «Жилые здания». Оскільки неможливість виділення в натурі характеризує річ як неподільну, слід вважати встановленим, що в даних правовідносинах наявні обидві обставини, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Крім того, не спростований, а навпаки, підтверджений сторонами є факт неможливості спільного користування та володіння майном, що є підставою передбаченою п.3 ч.1 ст. 365 ЦК України для припинення права на частку в спільному майні. Неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується недоброзичливими стосунками між співвласниками, що перешкоджають один одному у повному здійсненні прав володіння та користування. Як сторона позивачів, так і сторона відповідача в судовому засіданні пояснили, що між ними існують напружені, неприязні стосунки, з приводу чого неодноразово виникають конфліктні ситуації. Суд також звертає увагу, що шлюб між відповідачем та [PERSON] є розірваним тривалий час, тобто вона та її матір є колишньою дружиною та тещею відповідно, і ця обставина за наявності конфліктів підтверджує факт неможливості спільного користування та володіння майном. Оскільки відповідач в судовому засіданні підтвердив належність йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що крім цього стверджується копією заповіту (а.с.43), яким він розпорядився цією квартирою на випадок свої смерті, немає підстав вважати, що дане рішення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, тобто встановленою є обов'язкова умова, яка визначена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України. При цьому, факт проживання в цій квартирі брата відповідача не може мати правового значення під час вирішення питання про припинення права на частку, оскільки виключно власник, ким є відповідач вправі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. У спосіб передачі квартири для проживання брату відповідач лише розпорядився про умови використання цієї квартири, однак не втратив право власності на неї. Наведене свідчить, що обов'язкові умови для припинення права на частку, які повинні бути в сукупності та передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України мають місце в даних правовідносинах, і враховуючи наведені вище висновки ВСУ, є всі підстави для ухвалення рішення про припинення права відповідача на частку в спільному майні, тобто є всі підстави вважати позовні вимоги про припинення права на частку в спільному майні обґрунтованими. Згідно висновку згаданої вище експертизи, вартість квартири становить 1 147 130 грн. Згідно з копіями квитанцій від 18.07.2014р. (а.с.113), кожен з позивачів вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 57 356,50 грн., що разом становить 229 426 грн. та є вартістю 1/5 частки спірної квартири. Суд погоджується з даним висновком та не приймає до уваги заперечення сторони відповідача щодо його об'єктивності. Доказів, які б спростовували визначену експертом вартість квартири сторона відповідачів не представила. Враховуючи наведене, суд знаходить позовну вимогу про припинення права власності на частку в спільному майні підставною та ухвалює рішення про її задоволення із стягненням з позивачів на користь відповідача грошових коштів в розмірі 229 426 грн., які знаходяться на депозитному рахунку суду і є компенсацією вартості 1/5 частки квартири [ADDRESS], та крім цього, визнання за позивачами права спільної часткової власності на 1/4 частки спірної квартири за кожним. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога про скасування реєстрації відповідача у спірній квартирі. За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення. Рішення суду про припинення права власності на частку в спільному майні є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами і в судовому порядку вирішувати дане питання правових підстав немає. На основі викладеного, позовні вимоги судом задовольняються частково, про що ухвалюється дане рішення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України обов'язок по відшкодуванню судових витрат слід покласти на відповідача. Оскільки [PERSON] одноосібно оплатила судовий збір в розмірі 229,40 грн. за пред'явлення даного позову, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.6), він підлягає стягненню з відповідача на користь цього позивача. Поряд з цим, відповідно до приписів пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Ціна позову, за правилами ст. 80 ЦПК України, у справах про визнання права власності на майно визначається вартістю майна. Враховуючи те, що така ціна позову була визначена лише після проведення судової експертизи, якою було встановлено вартість квартири та відповідно, вартість 1/5 її частки, яка становить 229 426 грн., іншу частину судового збору - 2064,86 грн. (229 426 * 1 % - 229,40 = 2064,86) з відповідача слід стягнути в дохід держави. Оскільки до судових витрат законом також віднесені витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, вони також підлягають до стягнення з відповідача. Згідно листа ЛНДІ СЕ (а.с.93), експертиза вартістю 1958,40 грн. попередньо оплачена стороною у справі. Ухвалою суду про призначення експертизи від 16.09.2013р., обов'язок її оплати покладався на всіх позивачів, і тому, дану суму слід стягнути з відповідача на їх користь. На підставі наведеного та

Outcome: partial