Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги, просять суд: 1) скасувати договір дарування №1019 від 21.04.1969 року на будинок 2 по вул. Ясна м. Борислава на підставі рішення суду від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р. відповідно до вказаного рішення було визнано недійсним договір дарування 1963р. на будинку 2 по вул. Ясна м. Борислава; 2) скасувати свідоцтво №1842 про право на спадщину за законом від 13 серпня 1987 року; 3) скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 8.07.2009; 4) скасувати рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради про приватизацію прибудинкової території за адресою м. Борислав, вул. Ясна 4; 5) визнати право власності на 1/4 будинку в м. Борислав по вул. Ясна, 4 за [PERSON]; 6) визнати право власності на ј будинку в м. Борислав по вул. Ясна, 4 за [PERSON]; 7) скасувати свідоцтва про право на власність на будинок №4 по вул. Ясна м. Борислава Бік [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON]; 8) скасувати державну реєстрацію права власності на будинок 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік [PERSON], [PERSON], [PERSON]; 9) зобовязати реєстраційну службу Бориславського міського управління юстиції Львівської області скасувати запис про державну реєстрацію права власності на будинок 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік [PERSON], [PERSON], [PERSON]; 10) зобовязати реєстраційну службу Бориславського міського управління юстиції Львівської області скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для обслуговування будинку 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік [PERSON], [PERSON], [PERSON]; 11) зобовязати нотаріуса належно оформити документи на домоволодіння по вул. Ясна 4 м. Борислава за спадкоємцями за законом після смерті [PERSON]; 12) зобов'язати Дрогобицьке МБТІ та ЕО внести відповідні зміни в інвентарну справу на дане будинковолодіння по вул.Ясна, 4 м.Борислава; 13) зобов'язати договірну сторону Україну в порядку ст.9 Конституції України, виконати Міждержавну угоду від 09.09.1944р. щодо примусово переселеної родини [PERSON] та її спадкоємців надати 3 га землі у т.ч. 1,8га, сарай, комору 72 м.3, криницю в м.Борислав тощо з метою поновлення прав і законних інтересів примусово переселеної родини. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р. встановлено, що родина у складі: голови родини [PERSON], [INFO], та члени родини: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у 1946 році були примусово переселені в1945р. у Сталінську область Україну із Чорноріки Кроснянського повіту, Жешівського воєводства ([PERSON]) згідно Міждержавної угоди 09.09.1944р., яка стала частиною законодавства України і підлягає виконанню договірною стороною Україною і згідно рішення ВК Бориславського МР депутатів трудящих за № 983/32 від 20.12.1949р. по вул. Ясна 4 м. Борислава. При переселенні ними було залишено господарське майно, яке складалось з житлового будинку - 336 м.3, сараю, комори - 72 м.3, криниці. Сімя мала 3 га землі, в т.ч. 1,8 га - орної. Сума залишеного майна 9734 крб. Згідно з повідомленням Державного архіву Львівської області №718/01-36 від 13.09.2011 встановлено, що в алфавітному списку переселенців з [PERSON], з якими проводилися розрахунки за залишене майно в [PERSON] і отримані в УРСР по Старо - Бешевському району Сталінської області на осіб, з якими проведена часткова оплата за оригіналами описів майна (список без дати), зазначено: [PERSON], в графі «дата проведення розрахунків» вказано - 26 вересня 1946 року; у графі «дата проведення розрахунків» вказано - 26 вересня 1946 року; в графі «виплачена грошова різниця вартості майна, залишеного у [PERSON]» - вказано 110. Відомостей про те, яким чином родина [PERSON] прибула з Старо-Бешевського району Сталінської області в м. Борислав Дрогобицької області, не виявлено. Як встановлено із рішення виконкому Бориславської міської ради депутатів трудящих №983/32 від 20.12.1949 «Про відміну рішення міськвиконкому від 18.07. №604/20 та рішення від 05.11.1949 р. №838/28 «Про закріплення будинку по вул. Гоголя, 24 за переселенцем з [PERSON] [PERSON]» будинок по вул. Ясна, 4 м. Борислава закріплено за переселенцем з [PERSON] гр. [PERSON] згідно опису майна, зданого в с. Чорноріки тепер [PERSON] затверджений такий розрахунок: Здано майна в [PERSON] на 9600 крб.; Надається майна в Бориславі на 8122 крб. Різниця на користь [PERSON] 1478 крб. Зобовязано начальника міськжитлоуправління вселити [PERSON] переданий їй будинок, а Бориславський МФВ провести розрахунок відповідно з цим рішенням. Із заяви [PERSON] від 03.07.1949 року до виконкому міської ради м.Борислава, остання просила управу оформити їй по її документах 9600 крб., як переселенцю з [PERSON]. Судом також було встановлено, що родина у складі: голова родини [PERSON], 1889 р. н., та члени родини: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON], [INFO], поселилися в будинку по вул. Ясній, 4. При чому [PERSON] в цьому будинку проживала з [PERSON], [INFO], [PERSON], [PERSON], а її дочка [PERSON] проживала в цьому будинку окремо в кімнаті даного будинку, як одинока мама виховувала доньку [PERSON], внуків тощо. У подальшому зазначено в рішенні суду від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р. у договорі дарування від 05.04.1963 року [PERSON] зазначено будинок по вул. Ясна 2 в м. Бориславі подарувала [PERSON], зі змістом якого вона ознайомилась 2009 році, є недійсним, оскільки із змісту цього договору встановлено, що за неграмотну [PERSON] - договір підписав [PERSON], але є загальновідомим факт, що вона була писемною, а відповідно договір недійсний. Відповідно до вказаного рішення було визнано недійсним договір дарування будинку 2 по вул. Ясна м. Борислава від 05.04.1963, укладений між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла 22 червня 1978 року. Таким чином, [PERSON] не набула подарованого їй будинку по вул. Ясна 2 м. Борислава, а будинок по вул [PERSON], 4 м. Борислава залишився у власності [PERSON] (отримане згідно рішення Бориславської ВК депутатів трудящих за № 983/32 від 20.12.1949р.) Таким чином, договір дарування від 21 квітня 1969 року між [PERSON] та [PERSON] щодо домоволодіння по вул. Ясна 2 м. Борислава не можна вважати укладеним, оскільки [PERSON] не розпорядилась майном домоволодінням по вул. Ясна, 2; яке їй не належало, а належало ј домоволодіння по вул. Ясна 4 м. Борислава. [PERSON] - згідно свідоцтва про право власності від 13.05.1953р. за №451 (кадастрово реєстраційній книзі підписаний начальником Дрогобицького інвентаризаційного) домоволодіння по вул.Ясна 4 м. Борислава отримане згідно Міждержавної угоди 09.09.1949 в 1949р., а саме згідно Бориславської ВК депутатів трудящих за № 983/32 від 20.12.1949р. Враховуючи викладене, після смерті [PERSON] будинок №4 по вул. Ясна Борислава набули у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по ј. Таким чином, свідоцтво на спадщину за законом від 13 серпня 1987 року слід скасувати (згідно договору дарування 1969р. будинок 2 по вул. Ясна м. Борислава 100%), оскільки спадкоємці [PERSON] (мали право лише на 1/4 на домоволодіння по вул. Ясна 4 м. Борислава, а не все майно), а саме його [PERSON] дружина [PERSON] та його діти: [PERSON] і [PERSON] мали набути лише 1/4 майна домоволодіння по вул. Ясна 4 м. Борислава, а не все майно - в обсязі, який не міг належати [PERSON], оскільки сторони мали повернути у попередній стан до 1963 року і майно могло належати всім без виключення спадкоємцям. [PERSON] цього, слід скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 8 липня 2009 року, згідно якого майно домоволодіння по вул. Ясна 4 м. Борислава перейшло [PERSON], як таке, що в обсязі перевищувало те майно, яке насправді належало померлому. 21 грудня 2016 року дану цивільну справу було передано на розгляд судді Бориславського міського суду Львівської області Слишу А.Т. на підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у звязку із звільненням з посади судді, у провадженні якої перебувала вказана справа. Під час судового розгляду справи ухвалою суду було замінено відповідача реєстраційну службу Бориславського міського управління юстиції Львівської області на відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області. Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися. Їхній представник [PERSON], яка діє на підставі довіреностей від 23.02.2017 та від 28.04.2017, у судовому засіданні у режимі дистанційного звязку позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 29.05.2017 №259/2, №265/2, позовні вимоги [PERSON] підтримав, дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви про збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON]\~у судове\~засідання 11.04.2019\~не прибула.\~У попередніх\~судових засіданнях\~відповідач [PERSON]\~заперечила проти\~задоволення позову,\~дала пояснення,\~аналогічні змісту\~письмового заперечення\~проти позову\~від 22.06.2017. Представник відповідача [PERSON] державної нотаріальної контори у судове засідання не прибув. В.о.завідувача Бориславської державної нотаріальної контори [PERSON] направила до суду клопотання від 03.04.2019 щодо розгляду справи у відсутності представника держнотконтори. З приводу задоволення заявлених вимог покладається на думку суду. Представник відповідача комунального підприємства Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» у судове засідання 11.04.2019 не прибув, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. У попередніх судових засіданнях представник [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 06.06.2018, заперечила проти задоволення позову у частині позовних вимог до Дрогобицького МБТІ та ЕО, пояснила, що з 01.01.2013 підприємства бюро технічної інвентаризації відключені від державного реєстру речових прав на нерухоме майно та позбавлені повноважень зі здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно. Представник відповідача [PERSON] міської ради Львівської області та виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області у судове засідання 11.04.2019 не прибув, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Міський голова м.Борислав [PERSON] направив до суду лист від 19.02.2019, у якому просить розглянути справу у відсутності представника, просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема, з відзиву від 19.02.2019 випливає, що до виконавчого комітету заявлено вимогу про скасування рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради щодо приватизації прибудинкової території за адресою м. Борислав, вул. Ясна 4. Позивачі зазначають, що таким рішенням порушуються їхні права, проте не зазначають яким саме рішенням, від якого числа та щодо яких осіб таке рішення прийнято. [PERSON] того, виконком не наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками. Згідно з листом управління Держгеокадастру від 03.05.2018 у власність чи користування земельна ділянка не надавалась. Тому така позовна вимога задоволенню не підлягає. [PERSON] цього, самостійною підставою у відмові у задоволенні позову є пропущення позивачами строків звернення до суду. Щодо оскарження позивачами договорів та свідоцтв про право власності на нерухоме майно, то позивачі не зазначають у чому полягає неправомірність таких документів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, хоча була належно повідомлена про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не надала. Представник відповідача відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської області у судове засідання не прибув, хоча був\~належно повідомлений\~про час\~та місце\~розгляду справи.Начальник відділу [PERSON] подала до суду заяву від 18.12.2017, у якій просить справу розглядати за відсутності представника відділу реєстрації. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Провадження у справі відкрито до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 , яким Цивільний процесуальний\~кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно з п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень\~ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.1-ч.3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що родина у складі: голова родини [PERSON], [INFO], члени родини [PERSON], [INFO], [PERSON], 922р.н., [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] була переселена у 1945 році у Сталінську область УРСР у звязку з угодою від 09.09.1944 року між урядом УРСР та Польським комітетом Національного [PERSON] з села Чорноріки Кросненського повіту Жешівського воєводства ([PERSON]). Вказаний факт було встановлено рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 29.11.2016 у справі № 438/1454/15, яким апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON] та їх представника [PERSON] задоволено частково. Рішення Бориславського міського суду від 25.04.2016 в частині відмови у задоволенні заяви в частині вимоги про встановлення факту переселення - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким заяву задоволено, в решті рішення суду залишено без змін. \~ \~ \~ \~Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради депутатів трудящих від 20.12.1949 №983/32 закріплено будинок по вул.Ясна, 4 за переселенцем з [PERSON] [PERSON], згідно опису майна, зданого в [PERSON], та затверджено розрахунок вартості майна, зданого в польщі, наданого у м.Бориславі та різницю на користь [PERSON]. На підставі вищевказаного рішення Бориславської міської ради депутатів трудящих від 20.12.1949 №983/32 [PERSON] видано свідоцтво про право власності від 13.05.1953р. за №451, згідно з яким домоволодіння по вул.Ясна, 4 м. Борислава належить на праві власності [PERSON] 05.04.1963 між [PERSON] та [PERSON] (після укладення шлюбу змінила прізвище на «Велитяк») [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений Бориславською нотаріальною конторою, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] будинок №4 на вул.Ясній у м.Бориславі. Проте, вказаний договір дарування визнано недійсним рішенням суду від 15.11.2012. [PERSON] померла 22 червня 1978 року, що стверджується копією свідоцтва по смерть серії І-СГ №348356 від 29.01.2014, виданого повторно відділом ДРАЦС реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області. Згідно з копією оскаржуваного позивачами договору дарування від 21 квітня 1969 року, посвідченого нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] належний [PERSON] житловий будинок з належними до нього надвірними будовами в м.Бориславі по вул.Ясній, 2, житлова площа цього житлового будинку становить 37,37 кв.м. Зі змісту договору також випливає, що вказаний житловий будинок належав [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Бориславською нотаріальною конторою 05.04.1963 року за реєстром №773, який зареєстрований у Дрогобицькому МБТІ в реєстровій книзі №2 під №451. Згідно з копією рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради депутатів трудящих від 18.12.1975 №511 «Про часткове перейменування назв вулиць та впорядкування нумерації будинків в м.Бориславі» та копії додатку до нього, будинку №2 на вул.Ясній у м.Бориславі надано новий номер 4 (власник [PERSON]І.). Після смерті [PERSON] вказане нерухоме майно успадкували: його дружина [PERSON] та його діти: [PERSON] і [PERSON]Т.(відповідач). Зокрема, згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 серпня 1987 року нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори [PERSON], яке також оскаржується позивачами, спадкоємцями майна [PERSON], який помер 02 липня 1981 року є у рівних частках кожний: його дружина [PERSON] та його діти: [PERSON] і [PERSON], що проживають у [INFO]. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з жилого будинку з господарським будівлями, що знаходиться у м.Бориславі Львівської області по вул.Ясній, 4, і розташований на земельній ділянці розміром 1508 кв.м. Зі змісту свідоцтва також випливає, що будинок з господарськими будівлями належали померлому [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Бориславською нотаріальною конторою 21.04.1969 за реєстровим №1019, який зареєстрований у Дрогобицькому МБТІ під №451. Після смерті [PERSON] його частку житлового будинку по вул.Ясній, 4 в м.Бориславі (1/3 ідеальна частина) успадкувала його донька відповідач [PERSON] Зокрема, згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 липня 2009 року державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори [PERSON], яке також оскаржується позивачами, спадкоємцем всього майна [PERSON], який помер 03 квітня 1996 року, є його донька [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 1/3 ідеальної частини житлового будинку, розташованого по вул.Ясній, 4 в м.Бориславі Львівської області. Зазначена частина житлового будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бориславською держнотконторою 13.08.1987 за р.№1842. Таким чином, станом на 01.01.2013 право власності на будинок на вул.Ясна, 4 в м.Бориславі зареєстровано за трьома співвласниками: [PERSON] 1/3 ід.ч. (свідоцтво про право на спадщину від 13.08.1987, р.№1842, видане Бориславською ДНК); відповідачем [PERSON] - 1/3 ід.ч. (свідоцтво про право на спадщину від 13.08.1987, р.№1842, видане Бориславською ДНК); відповідачем [PERSON] - 1/3 ід.ч. (свідоцтво про право на спадщину від 08.07.2009, р.№1059, видане Бориславською ДНК), що стверджується матеріалами інвентарної справи на будинковолодіння № 4 на вул.Ясній у м.Бориславі Львівської області, а також не заперечується учасниками справи. Позивачі просять скасувати вищевказаний договір дарування від 21 квітня 1969 року на підставі рішення суду від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р. Зокрема, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 листопада 2012 року в справі №2-42/2011р. (№2/1301/22/2012р.) було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], Бориславської міської ради, виконавчого комітету Бориславської міської ради, треті особи [PERSON], Бориславська державна нотаріальна контора, КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», [PERSON], [PERSON], ДКП ЖЕК №3. Зокрема, визнано недійсним договір дарування від 05.04.1963, укладений між [PERSON] та [PERSON]. У решті позову: про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №983/32 від 20.12.1949; про визнання частково недійсним свідоцтва на право власності від 13.05.1953 на будинок №4 по вул.Ясна м.Борислава, видане на [PERSON], оскільки [PERSON] була переселена не одна і їй могло належати тільки 1/5 будинковолодіння, будинок був поділений на дві квартири; про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], позначену на поверховому плані цифрами 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1, в якій вона прожила з моменту переселення по день смерті; про визнання за [PERSON] права користування Ѕ земельної ділянки, на якій розташований будинок №4 по вул.Ясна, в який її бабуся була переселена з [PERSON], і прожила та користувалась земельною ділянкою 59 років - відмовлено. Зі змісту вказаного рішення випливає, що договір дарування від 05.04.1963 було визнано недійсним, оскільки зі змісту договору вбачалося, що за неграмотну [PERSON] за її проханням договір підписала інша особа, проте, судом було встановлено, що 1958 року [PERSON] підписала інший договір дарування особисто, що був засвідчений нотаріально, відтак, [PERSON] не могла бути неграмотною на час підписання договору дарування від 05.04.1963. Вказане рішення суду не оскаржувалося в апеляційному порядку та набрало законної сили. Позивачі просять скасувати вказаний договір дарування від 21 квітня 1969 року на підставі рішення суду від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р., та посилаються на те, що позивач [PERSON] не набула подарованого їй будинку по вул.Ясна, 2 (тепер №4) у м.Бориславі, а будинок залишився у власності [PERSON] Вважають, що після смерті [PERSON] будинок на вул.Ясній, 4 у м.Бориславі набули у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по ј. Також позивачі посилаються на норми ст.ст.216, 236 ЦК України та ст.59 ЦК УРСР. Однак, з такими доводами позивачів в обґрунтування позову суд не може погодитися з таких підстав. Поняття правочинів, умови їх чинності, наслідки недодержання законодавства при їх укладенні регулюється главою 16 ЦК України. Стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009). Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті\~203 цього\~Кодексу.\~ Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним.\~ Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009). На час укладення оспорюваного договору дарування поняття угод, умови їх чинності, наслідки недодержання законодавства при їх укладенні регулювалося главою 3 ЦК Української РСР. \~ \~ \~ \~При зверненні до суду з даним позовом позивачі не навели жодних передбачених законодавством підстав для визнання недійсним та скасування договору дарування №1019 від 21.04.1969, не вказали які порушення допущено сторонами оспорюваного договору на час його укладення. Відповідно до ст. 41 Конституції України,\~право приватної\~власності набувається\~в порядку,\~визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст.\~317\~ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору від 21 квітня 1969 року позивач [PERSON] була єдиним власником відчужуваного будинковолодіння на вул.Ясна, 4 у м.Бориславі. Відтак позивач [PERSON] як власник мала права розпорядитися належним їй майном на свій розсуд. \~ \~ \~ \~При цьому, договір, на підставі якого [PERSON] набула права власності на будинок було визнано недійсним більш ніж 40 років. З огляду на викладене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про скасування договору дарування №1019 від 21.04.1969 року на будинок 2 по вул. Ясна м. Борислава на підставі рішення суду від 15 листопада 2012 року у справі №2-42/2011 р. відповідно до вказаного рішення було визнано недійсним договір дарування 1963р. на будинку 2 по вул. Ясна м. Борислава. При цьому,\~суд враховує,\~що позивачі належним чином не обґрунтували вказані позовні вимоги та не надали суду жодного доказу на підтвердження обґрунтованості вказаних позовних вимог. Позовні вимоги про скасування свідоцтва №1842 про право на спадщину за законом від 13 серпня 1987 року; скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 8.07.2009; визнання права власності на 1/4 будинку в м. Борислав по вул. Ясна, 4 за [PERSON]; визнання права власності на ј будинку в м. Борислав по вул. Ясна, 4 за [PERSON]; скасування свідоцтва про право на власність на будинок №4 по вул. Ясна м. Борислава Бік [PERSON], [PERSON], [PERSON]; скасування державної реєстрації права власності на будинок 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік [PERSON], [PERSON], [PERSON]; зобовязання відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської області скасувати запис про державну реєстрацію права власності на будинок 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік [PERSON], [PERSON], [PERSON]; зобовязання нотаріуса належно оформити документи на домоволодіння по вул. Ясна, 4 м. Борислава за спадкоємцями за законом після смерті [PERSON]; зобов'язання Дрогобицьке МБТІ та ЕО внести відповідні зміни в інвентарну справу на дане будинковолодіння по вул.Ясна, 4 м.Борислава є похідними вимогами, які також не можуть бути задоволені. [PERSON] цього позивачі не зазначають у чому саме полягає неправомірність оспорюваних документів як свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право на власність на будинок, відтак вони на цей час є чинними та підтверджують право власності інших осіб (відповідачів [PERSON], [PERSON]К.) на нерухоме майно. Також суд не бере до уваги посилання позивачів на те, що після смерті [PERSON] будинок на вул.Ясній, 4 у м.Бориславі набули у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по ј, - як підставу для задоволення позовних вимог про визнання за позивачами права власності по ј на спірний будинок, оскільки на час смерті [PERSON] (22 червня 1978 року) будинок на вул.Ясна, 4 м.Борислава не був зареєстрований за спадкодавцем [PERSON], відтак не входив до складу спадкового майна, що стверджується також копіями матеріалів спадкової справи №24/2014, заведеної після смерті [PERSON] При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] міської ради Львівської області та виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області про те, що позовна вимога щодо скасування договору дарування від 21 квітня 1969 року вже була предметом розгляду Бориславським міським судом, тому не може бути предметом розгляду повторно, - оскільки судом встановлено, що така позовна вимога була заявлена у справі між іншими сторонами та з інших підстав (цивільна справа у Бориславському міському суді №2-426/2006). \~ \~ \~ \~Зокрема, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 14.11.2006 у справі №2-426/2006, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27.08.2007 від 27.08.2007, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Бориславська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним. Зокрема, позивач просила визнати недійсним договір дарування від 21.04.1969 з тих підстав, що відчужуючи будинок братові вона мала на увазі, що її сестра, яка проживала у будинку буде співвласником будинку, а також з тих підстав, що на час укладення такого договору дарування мала бути письмова згода осіб, які проживали у будинку. [PERSON] цього, позивачі [PERSON], [PERSON] просять скасувати рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради про приватизацію прибудинкової території за адресою м. Борислав, вул. Ясна 4; зобовязати відділ реєстрації Бориславської міської ради Львівської області скасувати запис про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку для обслуговування будинку 4 по вул. Ясній м. Борислава Бік [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Однак, позивачі для підтвердження вказаних позовних вимог не надали жодних доказів щодо існування будь-якого рішення щодо приватизації прибудинкової території за адресою м. Борислав, вул. Ясна 4, не зазначили дату прийняття такого рішення, осіб, щодо яких вказане рішення прийнято, не надали жодних доказів щодо перебування земельної ділянки для обслуговування будинку 4 на вул. [PERSON] м. Борислава у власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Не здобуто жодних доказів також під час судового розгляду, при цьому представник відповідача [PERSON] міської ради, виконавчого комітету Бориславської міської ради у судовому засіданні заперечив ту обставину, що земельна ділянка за вказаною адресою надавалася будь-якій особі у власність. [PERSON] того, виконком Бориславської міської ради не наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками. Згідно з копією рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради депутатів трудящих №520 від 05.06.1953 «Про наслідки обміру земель по будівельному кварталу №20» та копією архівного витягу додатку №1 до вказаного рішення виконкому, за землекористувачем будинку №4 на вул.Ясна у м.Бориславі ([PERSON]Г.) зареєстровано 1508 кв.м. земельної ділянки, залишено на тимчасове користування землекористувача 318 кв.м. Таким чином, вказані позовні вимоги щодо земельної ділянки на вул. Ясній, 4 м. Борислава, задоволенню не підлягають. Що стосується заявленої позивачами позовної вимоги зобов'язати договірну сторону Україну в порядку ст.9 Конституції України виконати Міждержавну угоду від 09.09.1944р. щодо примусово переселеної родини [PERSON] та її спадкоємців надати 3 га землі у т.ч. 1,8 га, сарай, комору 72 м.3, криницю в м.Борислав тощо з метою поновлення прав і законних інтересів примусово переселеної родини, - суд зазначає таке. Угода між Урядом УРСР і Польським Комітетом національного визволення про евакуацію українського населення з території [PERSON] і польських громадян з території УРСР від 09.09.1944 є міжнародним договором міжурядового характеру. Відповідно до ст.6 Закону України «Про правонаступництво України» Україна підтверджує свої зобовязання за міжнародними договорами, укладеними Українською РСР до проголошення незалежності України. Позивачі, заявляючи позовну вимогу про зобов'язання договірної сторони України вчинити певні дії, не скористалися правом залучити належного відповідача. [PERSON] цього, з матеріалів справи вбачається, що за переселенцем з [PERSON] [PERSON] рішенням виконкому Бориславської міської ради трудящих від 20.12.1949 №983/32 було закріплено житловий будинок на вул.Ясній, 4 у м.Борислав згідно опису майна, зданого в [PERSON] та затверджено такий розрахунок: здано майна в [PERSON] на 9600 крб.; надається майна в Бориславі на 8122 крб., різниця на користь [PERSON] 1478 крб. На підставі вищевказаного рішення та опису майна від 20.12.1949 №983/32 [PERSON] було видано свідоцтво про право власності від 13.05.1953 за №451, згідно з яким домоволодіння по вул.Ясна, 4 м. Борислава належить на праві власності [PERSON] [PERSON] цього, встановлено, що [PERSON] відшкодовано різницю вартості майна, залишеного у [PERSON], що стверджується листом міського голови м.Борислава №3-47/25 від 23.07.2014 (т.3 а.с.10) та не заперечується сторонами справи. [PERSON] з проведеним розрахунком погодилася та його не оскаржувала. З урахуванням наведеного, відсутні підстави для задоволення зазначеної позовної вимоги. Що стосується\~заявленого представником\~відповідача [PERSON]\~міської ради\~Львівської області,\~виконавчого комітету\~Бориславської міської ради Львівської області клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності суд зазначає таке. За ст.257\~ЦК України загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється відповідно до частини першої статті 261 ЦК України від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, також ЦК України встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя статті 261 ЦК). У справі, що розглядається позивачі просять скасувати договір дарування від 21.04.1969 на підставі рішення суду від 15.11.2012 у справі № 2-42/2011, яке набрало законної сили 27.11.2012. Позивачі [PERSON], [PERSON] брали участь у справі № 2-42/2011 як відповідач та третя особа, відтак їм було відомо про існування вказаного судового рішення. Проте з даним позовом позивачі звернулися лише 29.12.2015, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності. При цьому, позивачі не просять поновити строк. Також щодо позовної вимоги у частині зобовязання договірну сторону Україну виконати Міждержавну угоду від 09.09.1944р. позивачі не зазначають жодних причин пропущення позовної давності, не просять його поновити, хоча дії з виконання відповідних зобовязань за міжнародним договором здійснювалися ще 1949 року, коли рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради депутатів трудящих від 20.12.1949 за переселенцем [PERSON] було закріплено будинок по вул.Ясна, 4, згідно опису майна, зданого в [PERSON]. Згідно з ч.3 ст.267\~ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Представник відповідача [PERSON] міської ради Львівської області, виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області заявив клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову, тому суд вважає можливим застосувати строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (з урахуванням ч.4 ст.267 ЦК України). З урахуванням ст.141 ЦПК України та оскільки Законом України «Про судовий збір» позивачів звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку про віднесення судових витрат за рахунок держави.

Outcome: dismissed