Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 50000.00 гривень, моральної шкоди в розмірі 100000.00 гривень, 1000.00 гривень за послуги адвоката, посилаючись на те, що [INFO] року близько 04.00 години на 45 км+700 м автодороги сполученням Київ-Чоп, що поза межами населеного пункту, на території Макарівського району Київської області, відповідач-водій [PERSON], керуючи власним автомобілем [NUMBER] здійснив наїзд на її дочку [PERSON], яка від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди. Органами досудового розслідування по даному факту було порушено кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України. Постановою слідчого Відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області від 31.05.2016 року кримінальне провадження №1201610000000184, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. [PERSON] як володілець джерела підвищеної небезпеки, автомобіля марки «Scoda Jctavia A5» має нести цивільну відповідальність. Дорожньо-транспортною пригодою їй, позивачці завдано матеріальної шкоди в розмірі 50000.00 гривень, яка складається з: - затрат на поховання 30000.00 гривень; - на спорудження надгробного пам'ятника 20000.00 гривень. Також була завдана моральна шкода, яка полягає у психологічних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок втрати доньки, яка була для неї сенсом життя, єдиною опорою, помічником у житті. В результаті психологічного навантаження, пов'язаного з втратою доньки вона, позивачка втратила спокій, моральну рівновагу, порушився нормальний ритм життя, сон, апетит, загострилися хвороби. Завдану моральну шкоду позивача оцінює в 100000.00 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON], її представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги з посиланням на обставини викладені в позові, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, зазначивши про те, що ДТП сталося внаслідок грубої необережності [PERSON], якою було порушено декілька норм Правил дорожнього руху України, то за таких умов позивачка позбавлена права вимагати відшкодування майнової та моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтву про смерть серії [NUMBER], виданого 07.06.2016 року Виконавчим комітетом Юрівської сільської ради Макарівського району Київської області, [PERSON] померла [INFO] року у віці 17 років, про що складений відповідний актовий запис №5 (а.с.9). Згідно постанови від 31.05.2016 року слідчий відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції [PERSON], розглянувши матеріали кримінального провадження №12016110000000184, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань [INFO] року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, встановив, що [INFO] року, приблизно о 04.00 годині на 55 км+700 м автодороги сполученням Київ-Чоп, що поза межами населеного пункту на території Макарівського району Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керування водія [PERSON], який рухаючись в смугах для руху в бік міста Чоп здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка перетинала вказані смуги для руху в бік міста Чоп. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що на час ДТП була темна пора доби, дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе чисте, ділянка дороги горизонтальна, пряма в плані, має по дві смуги для руху в кожному напрямку, не освітлюється, на проїзній частині нанесено дорожню розмітку. Напрямки руху та відносно узбіччя автодорога відділяться колесовідбійниками. Обмеження швидкості руху 110 км/год. На місці пригоди слідів гальмування не виявлено. Завантаження автомобіля водій та два пасажири. Згідно протоколу огляду місця події та схеми складеної до нього встановлено, що утворена слідова інформація зосереджується по всій автодорозі напрямку руху в бік міста Чоп на відстані 27,4 м від дорожнього знаку 5.48 ПДР України «Кінець населеного пункту Калинівка, на синьому фоні». Висновком експерта №19/8-02/773 встановлено, що автомобіль [NUMBER], до обставин ДТП перебував у технічно справному та працездатному стані. Висновком експерта №19/8-02/774 встановлено, що наїзд автомобіль [NUMBER], на пішохода відбувся передньою лівою частиною. Показами [PERSON] встановлено, що він керуючи автомобілем рухався з увімкненим ближнім та протитуманним світлом фар зі швидкістю 100 км/год у лівій смузі руху в бік міста Чоп так, як до цього перестроївся з правої смуги руху випередив вантажний автомобіль, який рухався у правій смузі руху, та віддалився від нього. Проїхавши дорожній знак 5.48 ПДР України «Калинівка» у світлі фар автомобіля виявив з лівого боку біля колесовідбійника силует пішохода, який намагався перпендикулярно дорозі перебігти автодорогу зліва на право, відносно напрямку руху автомобіля. З моменту виявлення пішохода застосував екстрене гальмування та вивертав кермо праворуч намагаючись уникнути наїзду. Однак, до гальмування автомобіля відбувся наїзд передньою лівою частиною автомобіля на пішохода у лівій смузі руху в бік міста Чоп. Показами свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено аналогічний механізм розвитку ДТП, щодо показів водія [PERSON] У ході слідчого експерименту встановлено, що місце наїзду розташовується на автодорозі в лівій смузі руху в бік міста Чоп на відстані 2,7 м від лівого краю суцільної лінії дорожньої розмітки, яка відділяє край проїзної частини відносно колесовідбійника та на відстані 10 м дорожнього знаку 5.48 ПДР України «Калинівка». При цьому автомобіль в момент наїзду розташовується у лівій смузі руху так, що праві колеса автомобіля розташовувалися на відстані 0,5 м до переривчастої лінії дорожньої розмітки, яка поділяє попутні напрямки руху. В місці виявлення, відносно колесовідбійника, пішохід розташовувався на відстані 3,3 м відносно місця наїзду та темп руху пішохода при трьох контрольних замірах склав за час: 1,6 с; 1,8 с; 1,6 с. Об'єктивна видимість пішохода, коли останній розташовується в місці вказаному водієм під колесовідбійником, з робочого місця водія складає при замірах 59,4 м. Видимість елементів дороги з робочого місця водія склала - 76,0 м. Небезпека для руху водія виникає з моменту виявлення пішохода, а саме вказаного водієм місця виявлення пішохода біля колесовідбійника, від якого пішохід рухався зліва на право намагаючись перетнути автодорогу. Висновком експерта №19/8-02/1069 від 17.08.2016 року встановлено наступне, що за даних дорожніх обставин швидкість руху автомобіля [NUMBER], відповідала видимості дороги з напрямку руху. В даній дорожній ситуації водій автомобіля [NUMBER], повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3. Правил дорожнього руху України. В заданій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля [NUMBER], не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху. Для того, щоб встановити чи вбачаються порушення вимог ПДР у діях пішохода не потрібно спеціальних знань в галузі автотехніки, так як дане питання може бути вирішено слідством чи судом самостійно згідно вимог п.4. Правил дорожнього руху України. Надаючи юридичну оцінку з аналізом вищевикладеної обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю вищезазначених учасників дорожнього руху, відповідно до вимог законодавства України, врахувавши зібрані під час досудового розслідування кримінального провадження всі необхідні і достатні докази, орган досудового розслідування приходить до об'єктивного обґрунтованого та законного виводу, що дорожньо-транспортна пригода відбулась в порушення учасником дорожнього руху - пішоходом вимог пунктів: 4.4. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. 4.7. Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч. 4.8. Якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки. 4.14. Пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також: у місцях, де встановлено огородження; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку; Правил дорожнього руху Україні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.01 року та введених в дію з 01.01.02 року. Вказані порушення вимог Правил дорожнього руху України пішоходами знаходяться в прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали. Також, в свою чергу, діяння учасника дорожнього руху - водія досліджені та встановлено, що останній не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Його діяння у обстановці, яка виникла, відповідають вимогам Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.01 року та введених в дію з 01.01.02 року, і порушення вимог законодавства України відсутні. У зв'язку з чим, встановлена відсутність в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. На підставі ст.110, п.2 ч.1 ст.284, ч.3 ст.284 КПК України, вирішено: кримінальне провадження №12016110000000184, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань [INFO] року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрити за відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (а.с.5-8, 46-50). Згідно товарному чеку від [INFO] року вартість весільної сукні складає 3500.00 гривень, фати 400.00 гривень, туфель 39 розміру 600.00 гривень, рушника 80.00 гривень, двох квіток 60.00 гривень, загальна сума 4640.00 гривень (а.с.58). З накладної №3 від 24.02.2017 року вбачається, що [PERSON] сплачено за: пам'ятник 9534.00 гривень, художні роботи 5500.00 гривень, ручні роботи 4700.00 гривень, вазу 600.00 гривень, на загальну суму 20334.00 гривень. З накладної №66 вбачається, що [PERSON] сплачено за: труна 900.00 гривень, хрест 275.00 гривень, вінок 300.00 гривень, покривало 140.00 гривень, простирадло 80.00 гривень, наволочку 60.00 гривень, прохідну 30.00 гривень, три носових хустки 30.00 гривень, дві свічки 20.00 гривень, рушник на хрест 50.00 гривень, рушник 180.00 гривень, на загальну суму 2065.00 гривень(а.с.59, 60). При розгляді спору суд керується вимогами ст.1201 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до вимог п.7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодуванні з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме підлягає частковому задоволенню позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі: 4640.00 гривень +20334.00 гривень + 2065.00 гривень, разом 27039.00 гривень. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не довела характер та обсяг страждань фізичних, душевних, психічних; характер немайнових втрат, їх тривалість, можливість їх відновлення; тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках; час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Outcome: partial