Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Відділ забезпечення діяльності органа опіки та піклування Приморської районної адміністрації та просили позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню малолітнього сина - [PERSON], [INFO]; призначити позивачів опікунами їх онука [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] та [PERSON], є дідом та бабою [PERSON], [INFO]. Мати дитини - [PERSON], [INFO], померла [INFO] року. Після смерті доньки позивачів у неї залишилось двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьком [PERSON] записаний відповідач [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Проте останній життям сина не цікавиться, участі у його вихованні не приймає та матеріально сина не забезпечує. Сам відповідач не проти того, щоб його позбавили батьківських прав відносно сина, про що підписав відповідну заяву. У зв'язку з антитерористичною операцією на Донбасі, позивачі разом з онуками переїхали до м. Одеси та проживають за адресою : [ADDRESS]. Відповідач не заперечував, щоб його син проживав з позивачами. Тому, позивачі зазначила, що оскільки малолітня дитина залишилась проживати разом з ними та повністю знаходиться на їх утриманні, вони мають намір встановити опіку на своїм онуком. Позивачі в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 16.05.2017 року, згідно якої справу про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] просив розглянути за його відсутності та згоден на позбавлення його батьківських прав відносно сина. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини та вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який 05 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у місті Донецьку розірвано, про що складено відповідний актовий запис №441 та видано свідоцтво серії [NUMBER]. Відповідача [PERSON] записаний батьком у свідоцтві про народження дитини - сина [PERSON], [INFO], відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] року, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 21.04.2017 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та зроблено актовий запис №4354. Позивачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є рідними дідом та бабоюю по матері [PERSON], що підтверджується відповідними документами, та виявили бажання встановити опіку над дитиною. Відповідач написав заяву, посвідчену державним нотаріусом Восьмої донецької державної нотаріальної контори Ленченко Т.О., зареєстровану в реєстрі за №1-70 від 16.05.2017 року, в якій не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітнього сина. Згідно довідки Донецького слідчого ізолятора №5 в Донецькій області від 20.09.2006 року, [PERSON] перебував в Донецькому ізоляторі з 21.04.2005 року, до праці не притягувався, самостійного заробітку не має. Відповідач також не мешкає разом з сином, не забезпечує його матеріально, не платить аліменти, не турбується про його фізичний та духовний розвиток. Органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради відповідним розпорядженням №350 від 08.08.2017 року було встановлено доцільність призначення позивачів опікунами над малолітнім [PERSON], [INFO] (ще один сином померлої [PERSON]) та відповідність такого влаштування інтересам дитини. У вказаному розпорядженні також зазначено, що за результатами обстеження житлово-побутових умов проживання, проведеного спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради, в квартирі за адресою: [ADDRESS], де проживають [PERSON] та [PERSON], чисто та охайно, житлово-побутові умови проживання належні, відповідають встановленим нормам; приміщення облаштоване всім необхідним для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини. Відповідно до висновку про стан здоров'я [PERSON], [INFO], заперечень проти оформлення опіки не має (довідка від 16.06.2017 року). Відповідно до висновку про стан здоров'я [PERSON], [INFO], заперечень проти оформлення опіки не має (довідка від 16.06.2017 року). Відповідно до довідок від 12.06.2017 року №500 та №509 КУ «Міський психіатричний диспансер» та довідок від 15.06.2017 року №001070 та 001069 КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я», позивачі на обліках не значаться. Згідно із довідкою серії [NUMBER], наданою управлінням інформаційного забезпечення МВС України, [PERSON] на території України станом на 12.07.2017 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно із довідкою серії [NUMBER], наданою управлінням інформаційного забезпечення МВС України, [PERSON] на території України станом на 20.06.2017 року до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. [PERSON] працює на посаді керівника регіонального структурного підрозділу у ТОВ «Фудс-Делівері» з 16.11.2015 року, має постійний дохід та позитивні характеристики. Вказаним розпорядженням органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №350 від 08.08.2017 року, [PERSON] та [PERSON] було призначено опікунами над малолітнім [PERSON], [INFO], та визначено місце проживання дитини разом з позивачами за адресою: [ADDRESS]. Отже, суд вважає доведеним факт того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітнього сина - [PERSON], не проявляє щодо нього батьківської турботи та уваги. Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованою Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 18 даної Конвенції встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст.. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.. 3 вищезгаданої Конвенції, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров'я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз'яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню малолітнього сина - [PERSON], [INFO], оскільки останній не виконує своїх батьківських обов'язків та свідомо відмовився від такого права. Відповідно до правил ст. 167 СК України, якою встановлено порядок влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, брати та сестри, інші родичі. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ст.. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. З урахуванням розпорядження ПРА ОМР №350 від 08.08.2017 року, у зв'язку з тим, що судом встановлено, що матеріальним утриманням, вихованням та розвитком малолітнього [PERSON] займаються виключно позивачі, оскільки відповідач добровільно не виконує свої батьківські обов'язки по утриманню сина, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо призначення їх опікунами.

Outcome: approved