Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їм на праві приватної спільної часткової власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки [PERSON], зареєстрований у вищезазначеній квартирі, але тривалий час, з 2006 року, в ній не проживає. Відповідач систематично порушував правила співжиття, що виражалося у вчиненні фізичного та психологічного насильства в сім'ї щодо позивачки [PERSON], а саме: в застосуванні погроз, образ, допускав у відношенні неї психологічне та емоційне насилля, принижував її, висловлював у її бік загрози. Підставою для розірвання шлюбу стало те, що відповідач почав припускатися до аморальних вчинків, - будучи в нетверезому стані допускав у відношенні позивачки фізичні образи, що виражалося у рукоприкладстві, нанесенні їй побоїв, з приводу чого позивачка неодноразово зверталася до місцевих правоохоронних органів. Працівники поліції виносили постанови про відмову в порушенні кримінальних справ відносно відповідача, його неодноразово попереджували, але заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Відповідач є дієздатною особою, працевлаштований, за відомою позивачці інформацією, відповідач проживає з іншою жінкою, але на теперішній час його місцезнаходження їй невідоме. Позивачка [PERSON] здійснює догляд за квартирою, сплачує всі комунальні та експлуатаційні витрати по її збереженню, однак, через те, що відповідач не знявся з реєстраційного обліку у квартирі, позивачці доводиться багато сплачувати за неї по рахункам за користування комунальними послугами. Через викладені обставини, позивачі вимушені звернутися до суду з позовною заявою про виселення особи з житлового приміщення без надання іншого житла, за захистом своїх прав. Позивач [PERSON], та представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням у ЗМІ «Урядовий курєр» №23 (5892) від 07.02.2017 року (а.с.30-31). У звязку з повторною неявкою відповідача [PERSON], не підтвердженою належним чином, суд визнає причини неявки неповажними. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для приватного мешкання та мешкання членів своєї сім`ї та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. Позивачам на праві приватної спільної часткової власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 5). Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки [PERSON], що підтверджується копією рішення Новоайдарського районного суду Луганської області № 419/2709/16-ц від 23.11.2016 р., яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13), зареєстрований у вищезазначеній квартирі, що підтверджується копією домової книги (а.с. 7-8), але тривалий час, з 2006 року, в ній не проживає, що підтверджується копією акта про не проживання в жилому приміщенні (а.с. 18). Відповідач систематично порушував правила співжиття, що виражалося у вчиненні фізичного та психологічного насильства в сім'ї щодо позивачки [PERSON], а саме, в застосуванні погроз, образ, допускав у відношенні неї психологічне та емоційне насилля, принижував її, висловлював у її бік загрози. Підставою для розірвання шлюбу стало те, що відповідач почав припускатися до аморальних вчинків, - будучи в нетверезому стані допускав у відношенні позивачки фізичні образи, що виражалося у рукоприкладстві, нанесенні їй побоїв, з приводу чого позивачка неодноразово зверталася до місцевих правоохоронних органів, що підтверджується листами Новоайдарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганської області від 16.09.2016р № 8438/111/41-2016, від 22.09.2016р. № 8633/111/41-2016, від 29.09.2016р. № 8875/111/41-2016 р. (а.с. 14, 15, 16), які надані у відповідь на звернення позивача [PERSON] до місцевих правоохоронних органів з приводу неправомірних дій відповідача. Працівники поліції виносили постанови про відмову в порушенні кримінальних справ відносно відповідача, його неодноразово попереджували, але заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Відповідач є дієздатною особою, працевлаштований, за відомою позивачці інформацією, відповідач проживає з іншою жінкою, але на теперішній час його місцезнаходження їй невідоме. Позивачка [PERSON] здійснює догляд за квартирою, сплачує всі комунальні та експлуатаційні витрати по її збереженню, однак, через те, що відповідач не знявся з реєстраційного обліку у квартирі, позивачці доводиться багато сплачувати за неї по рахункам за користування комунальними послугами. Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Підставою для виселення відповідача з квартири, позивачі вважають порушення правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання з ним. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 116 ЖК України, для виселення [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 150, 319, 383 ЦК України, ст. 116 ЖК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України»,

Outcome: approved