Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] мають спільну дитину малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона разом з дитиною проживають окремо. Після розірвання шлюбу відповідач належним чином не брав участі в утриманні дитини, в зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів. На даний час позивач має на меті тимчасово вивезти доньку для відпочинку та додаткового оздоровлення за кордон до РФ в м. Геленжик узбережжя Чорного моря де проживають її батьки. Відповідач не надає дозвіл на перетинання кордону дитині, відмову нічим не мотивує, тому позивач змушена звернутись до суду. Після уточнення позовних вимог, просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO] за кордон України до РФ в м. Геленжик без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON], в період з 25 вересня 2017 року по 25 грудня 2017 року. Позивачка у судовому засідання позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити та додатково пояснила, що раніше коли відносини з батьком дитини не ускладнились вона щороку починаючи з 2015 року возила дитину до м. Геленжик РФ для оздоровлення на узбережжя Чорного моря. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав вимоги позивачки та просив їх задовольнити, зазначивши, що відповідач штучно створює перешкоди матері дитини з надуманих підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав повноваження на представлення його інтересів своєму представнику - адвокату [PERSON] Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимого позивачки [PERSON] до [PERSON] не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що батько дитини пропонував оздоровити дитину на Україні, а оскільки, між Україною та Росією ведуться бойові дії на сході України то він побоюється за долю своєї дитини. Представник третьої особи служби у справах дітей Новгород-Сіверської міської ради Давиденко Т.М. у судовому засіданні зазначила, що службою дана ситуація вивчалась, будь яких перешкод у тому, щоб позивачу відмовити у позові немає, її позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Представник третьої особи служби у справах дітей Глухівської міської ради Сумської області Топчій В.М. у судовому засіданні зазначила, що виконавчим комітетом Глухівської міської ради також була проведена відповідна робота та прийнятий висновок про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон для оздоровлення малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька, що буде відповідати інтересам дитини тому вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. По справі встановлено, що позивач [PERSON] перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] мають спільну дитину малолітню доньку [PERSON], [INFO] (ксерокопія свідоцтва серії [NUMBER] від 16.11.2012 р.). Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] разом з дитиною проживають окремо в іншій області. На даний час позивачка має на меті тимчасово вивезти доньку для відпочинку та додаткового оздоровлення за кордон (копія санаторно-курортної путівки серії СБ №004776, Росія, Краснодарський край, м. Геленжик, вул. Луначарського 129 на [PERSON] терміном 21 день ). Згідно висновку виконавчого комітету Глухівської міської ради від 13.09.2017 року про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон для оздоровлення малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька, прийнято рішення, за доцільне надання дозволу на тимчасовий виїзд з метою оздоровлення, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідач не надає дозвіл на тимчасовий виїзд дитини, оскільки вважає, що мати дитини [PERSON] не наводить доказів, що хоче вивезти дитину саме з метою санаторно-курортного оздоровлення, уникає особистих зустрічей з ним для з'ясування даного питання, та йому невідоме конкретне місце де дитина буде знаходитися за кордоном, а тому не надає згоди на тимчасовий виїзд за кордон дитині без його згоди. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до вимог ч.1, 2 ст. 151 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно п. 2-1 Правил пересування державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або у супроводі осіб, уповноважених ними. Вимогами п.п. 3 п. 2-2 даних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», оформлення проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, а уразі, коли батьки не перебувають у шлюбі, - того з них, з ким проживає дитина. За наявності заперечень одного із батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що батько дитини [PERSON] безпідставно створює перешкоди в перетинанні державного кордону малолітній дитині дочці [PERSON], оскільки, його доводи про те, що мати дитини має намір вивезти дитину не для оздоровлення а з іншою метою, а також особисто переконати його щодо необхідності вивозу дитини за кордон є виключно суб'єктивними та не знайшли свого підтвердження, а напружені відносити між батьками не можуть бути підставою для обмеження прав дитини. Таким чином, відповідач перешкоджає нормальному розвитку та формуванню світогляду дитини, порушує її права на розвиток своєї особистості. З огляду на фактичні обставини справи, тимчасові поїздки за кордон позивачки та її доньки є однією з форм піклування здоров'ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, а тому, таке ставлення батька до доньки не може бути перешкодою для тимчасового виїзду дитини за кордон у супроводі матері або третьої особи з дозволу матері. Вирішуючи питання про період виїзду дитини за кордон, суд вважає з урахуванням уточнених строків визначити період з 25 вересня 2017 року по 25 грудня 2017 року. Підстави застосування негайного виконання рішення у відповідності до ст. 367 ЦПК України відсутні. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved