Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просили визнати за ними право власності на кімнати № 1-6, 1-7 площею 23,2 кв.м, № 1-8 площею 5,1 кв.м., кімнату 1-9 площею 23,2 кв.м., які розташовані у домі № 57 по вул. Польовій в м. Харкові, за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначили, що вони з 1985 року проживають в [INFO]. Кімната № 2, будинку № 57 по вул.Польовій належала [PERSON], яка померла 1990 року. Після виготовлення нового технічного паспорту кімната яка була під №2 має наразі нову нумерацію 1-6, 1-7. За життя [PERSON], ще з 1985 року надала ним згоду користуватись своєю кімнатою, площею 23 м2, оскільки вона мешкала за іншою адресою, вони сплачували комунальні послуги, робили ремонт та підтримували належний стан кімнати. Після смерті [PERSON] родичів у останньої не виявилось, жодна особа не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Починаючи з 1985 року, а це більше 30 років вони відкрито, безперервно здійснюють обслуговування квартири, доглядаючи за нею, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користуються нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважають за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за ними право власності на квартиру. Представник позивачів в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради надавав до суду письмові заперечення, але під час проведення судових дебатів змінив свою позицію та просив винести рішення на розсуд суду, відповідно до вимог чинного законодавства. Треті особи в судове засідання не з*явились, про день та час розгляду справи повідомлялиьс належним чином, причин неявки суду не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги заявлені законно та обґрунтовано, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору від 29.04.1983 року [PERSON] придбав у власність від [PERSON] 2/9 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Харків вул. Польова 57. Договір посвідчений нотаріусом Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори. Згідно поквартирної карточки, в будинку по вул. Польовій 57 в м. Харкові зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] такі ж дані маються в домовій книзі по вказаному домоволодінні. [PERSON] міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області на запит суду підтвердив факт реєстрації смерті [PERSON] [INFO]. Дата смерті 31.05.1993 року, актовий запис № 8414 від 01.06.1993 року. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У відповідності до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною власністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Частиною 2 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Судом встановлено, що позивачами було реконструйовано належні ним на праві власності приміщення № 1-8 та 1-9. Частина приміщень за № 1-9 належать позивачам на підставі договору купівлі- продажу, а інша половина належала попередньому власнику кімнати, яку позивачі займають вже більше 30 років. Приміщення за № 1-8, 1-9 були побудовані із дерева, яке з часом почало руйнуватись, а тому ними було здійснено перебудову цих приміщень. Зазначена перебудова відповідає санітарним та будівельно - технічним нормативам, не порушує права інших осіб та не суперечить суспільним інтересам. Вказана будівля була перебудована з використанням власних будівельних матеріалів придбаних за власні кошти. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). На підставі ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що родина [PERSON] з 1983 року проживає за адресою: [INFO], частина домоволодіння є їх власністю, а в іншій частині вони проживають зі згоди [PERSON], свідки завджи вважали, що квартира в якій мешкають позивачі знаходиться у їх власності. В судовому засіданні також були допитані в якості свідків позивачі [PERSON], [PERSON], які підтвердили пояснення викладені у позові, зазначили, що з 1983 року постійно проживають за адресою: [INFO], вони користуються домолодолінням, роблять в ньому ремонт та сплачують комунальні послуги. У суду немає підстав не довіряти показанням свідків, оскільки вони не суперечать фактичних обставинам справи та доказам, які знаходяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що позивачі сплачували комунальні послуги, робили поліпшення та здійснювали інші необхідні дії з утримання житла. Як до, так і після смерті [PERSON] продовжували відкрито та безперервно користуватися та розпоряджатися частиною домоволодіння. Загальний строк безперервного користування, підтверджений документально, на момент подачі позову становить більше десяти років. З огляду на вищевказані норми права, суд прийшов до висновку, що є всі законні підстави визнати за позивачами право власності на кімнати № 1-6, 1-7, 1-8, 1-9 в житловому будинку по вул. Польовій 57 в м. Харкові в порядку набувальної давності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved