Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] 11.03.2019 року звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила та в якому вказує, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі біржового контракту Донецької товарної біржі № 027-н від 28.05.2002 року (договір купівлі-продажу. Позивачка зазначає, що квартиру вона придбала через Артемівську ДПІ. Згідно з контрактом позивачка виконала всі обов`язки покупця: передала гроші за квартиру, користується квартирою, зареєструвала та в5лила в неї свою дочку [PERSON] та двох онуків [PERSON] , [PERSON] . До того ж, біржовий контракт року був зареєстрований в КП «Артемівське БТІ» 03.06.2002 року. Однак ця угода не була нотаріально посвідчена. Окрім цього, позивачка вказує, що в теперішній час виникла необхідністю обміну даної квартири на інше житло, у зв`язку із чим позивачка звернулася до нотаріуса, де лише в лютому 2019 року дізналася, що біржовий контракт не визнається як правовстановлюючий документ і вона не може розпорядитися квартирою. Вважає, що строк звернення до суду пропустила саме з цієї поважної причини. Окрім цього, в березні 2019 року, як вказує позивачка, їй стало відомо, що Артемівська ОДПІ не була власником поданої їй квартири, а лише виконувала функції посередника у продажі майна, яке було конфісковане та перейшло у власність держави та продаж такого майна міг здійснюватися лише через біржі, аукціони. Позивачка у позові зазначає, що на теперішній час ГУ ДФС України у Донецькій області відмовляється прийняти участь у нотаріальному оформленні угоди купівлі-продажу квартири. Позивачка просила суд постановити рішення, яким визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] згідно з біржовим контрактом № 027-н від 28.05.2002 року, укладеним між позивачкою та Артемівською ОДПІ в Артемівській філії Донецької товарної біржі. 16.05.2019 року на адресу суду від відповідача ГУ ДФС України у Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказано, що біржовий контракт (договір купівлі-продажу) № 027-н зареєстрований на Донецькій товарній біржі 28 травня 2002 року за результатами відкритих біржових торгів відповідно до Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ із змінами та доповненням, «Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року № 1340. Відповідно до Порядку № 1340 майно, зазначене у пункті 1 цього порядку, реалізується через торгівельні підприємства, аукціони, біржі, з якими укладені угоди на його реалізацію. Згідно із ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, у зв`язку із чим, як вказує відповідач, ГУ ДФС України у Донецькій області не має законних підстав прийняти участь у нотаріальному посвідченні біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 027-н від 28 травня 2002 року, так як це суперечить діючому законодавству. Просили розглянути позовну заяву [PERSON] про визнання права власності на квартиру, придбану за біржовим контрактом, на розсуд суду. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, але за участі її представника адвоката Олицької Л.М., також вказала, що на позовних вимогах наполягає. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] Л.М. у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій вона підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити, також просила поновити пропущений строк позовної давності, оскільки тільки на теперішній момент позивачці стало відомо, що біржовий контракт не є належним юридичним документом та розглянути справу у її відсутність. Представник відповідача ГУ ДФС України у Донецькій області у підготовче засідання також не з`явився, у відзиві, наданому до суду просив позовну заяву [PERSON] про визнання права власності на квартиру, придбану за біржовим контрактом розглядати без участі представника Головного управління ДФС України у Донецькій області. Представник відповідача Бахмутської міської ради у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно з частиною 2\~статті 247 ЦПК України\~у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Частиною 3 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Судом встановлений факт, що дійсно 28 травня 2002 року за договором купівлі-продажу № 027-Н [PERSON] придбала у продавця [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ця угода була посвідчена біржовим контрактом № 027-н в Артемівській філії Донецької товарної біржі. (а. с. 7). Вказаний договір зареєстрований в КП «Артемівське БТІ» 03.06.2002 року. (а. с. 8). \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що сторони виконали всі умови угоди: позивачка перерахувала всю суму грошей продавцю за квартиру, та в свою чергу, отримала документи на прийняла квартиру. Враховуючи те, що позивач дізналася про своє порушене право лише в лютому 2019 року, суд вважає необхідним визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити його. Статтею 227 ЦК УРСР (1963 року), передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Стаття 153 Цивільного кодексу УРСР (у редакції 1963 року) передбачала, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що право власності на нерухоме майно набуто позивачкою у відповідності до чинного на той час законодавства, позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved