Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони проживали в [ADDRESS], який за життя належав [PERSON] Після смерті останньої, відповідачі, вважаючи себе власниками спадкового нерухомого майна, звернулися до позивачів з вимогою сплатити їм вартість будинку, якщо останні бажають і дальше проживати в ньому. У випадку відмови позивачам необхідно було б залишити помешкання. За цих обставин, позивачами були сплачені грошові кошти в сумі 2000 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] про їхнє отримання. Юридичне оформлення договору купівлі-продажу та передача правовстановлюючих документів на будинок повинна була відбутись після отримання [PERSON] свідоцтва про спадщину. Однак, в ході перегляду рішення Голопристанського районного суду в апеляційному порядку було встановлено, що спадкоємцями майна померлої [PERSON] є її діти: [PERSON] та [PERSON] Тобто, відповідачі ніколи не мали та не могли мати ніяких речових прав на будинок №21, а тому й питання про його відчуження не могло ними вирішуватись. Таким чином, грошові кошти в сумі 2000 грн. були ними набуті безпідставно. В зв'язку з цим, позивачі просять стягнути солідарно з відповідачів вказану суму, а також три тисячі гривень, як компенсацію знецінення грошових коштів за вісім років та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали на підставах викладених в позовній заяві та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду свої заперечення в яких зазначає, що позивачі самі запропонували та передали їй грошові кошти в сумі 2000 грн. за будинок, а вона в свою чергу повинна була не претендувати на нього. Погоджується, що не мала права на отримання вказаної суми, однак вважає, що на теперішній час минув строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім цього, вказує на безпідставність та незрозумілість вимоги про стягнення з неї та її сина в якості компенсації 3000 грн. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дійсно його мати [PERSON] отримувала від позивачів грошові кошти в сумі 2000 грн. рівними частинами по 1000 грн. в червні та вересні 2006 року. Однак, вказані кошти були не вартістю житлового будинку за його продаж, а орендною платою за проживання в ньому. При цьому також пояснив, що будь-яких документів, які б підтверджували права його матері на вказану нерухомість ні на теперішній час ні тоді в них не було. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення позивачів та відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши в сукупності доводи сторін та надані ними докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що 29.06.2006 року була написана розписка зі змісту якої вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] за будинок одну тисячу гривень. Решту суми в розмірі 1000 грн. він (тобто [PERSON].) зобов'язується віддати в вересні місяці. 26 вересня 2006 року, відповідачкою була дана ще одна розписка про отримання від позивача повної суми коштів в розмірі 2000 грн. та відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру. Таким чином, провівши аналіз відомостей зазначених в розписці, вбачається, що передані кошти по своїй правовій природі являлися ціною за придбання будинку, а сама розписка була спрощеним видом попереднього договору, оскільки сторони мали намір в подальшому укласти основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача, що отримані кошти були орендною платою за проживання в будинку, оскільки зміст розписок зовсім не відображає характерні ознаки для найму житла. А саме, в розписці не зазначено, що кошти передані за користування будинком чи проживання в ньому. Не визначено вартість орендної плати в місяць чи рік. Згідно ч. 1 ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) передбачено, що цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ч.1 ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 19 Закону визначено перелік документів на підставі яких проводиться державна реєстрація прав на нерухоме майно. До них відносяться: договори, свідоцтва про право власності, державні акти, рішення судів, що набрали законну силу, а також інші документи, які підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно (свідоцтво про право на спадщину тощо). Як було встановлено в судовому засіданні відповідачем, жодного із вищезазначеного переліку документів, на підставі якого б могло бути зареєстроване право власності за його матір'ю на житловий будинок №21 у відповідачів не має та не було. Отже, у встановленому законом порядку право власності на нерухоме майно набутися [PERSON] не могло та відповідно до приписів ст. 317 ЦК України, розпоряджатися цим майном відповідач права не мала, а тому сплачені [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 грн. були отримані нею безпідставно. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 2000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Меж тим, суд не вбачає підстав для солідарного стягнення безпідставно набутих коштів з обох відповідачів, оскільки [PERSON] грошові кошти від позивачів не отримував та в жодні домовленості з ними не вступав. Крім цього, обставини для виникнення солідарного обов'язку передбачені ст. 541 ЦК України в даних правовідносинах відсутні. Не заслуговують на увагу суду й посилання відповідачів на пропущення строку позовної давності, оскільки відомості про те, що спадкоємцями [PERSON] є її діти, а не [PERSON] були встановлені відповідно до рішенням апеляційного суду Херсонської області лише в 2014 році. До цього ж часу, позивачі достовірно не знали хто буде власником будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], а тому свідомо допускали, що передають грошові кошти за придбану нерухомість законному спадкоємцю даного майна. Окрім цього, суд погоджується з запереченнями відповідача стосовно необґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 3000 гривень, оскільки нарахування вказаної суми не ґрунтується на нормах матеріального права та не підтверджена будь-якими доказами. Виходячи з дійсних обставин справи, судом встановлено, що правовідносини мали місце між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується змістом розписки, а тому позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у даному спорі не мають ніяких прав та не обтяжені жодними зобов'язаннями відповідно. Крім цього, згідно ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial