Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивачі звернулися до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просять визнати за кожним з них право власності на 1/3 частку домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Центральна (Леніна), 13, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 30.08.2012. Обґрунтовують свої вимоги, тим що 01.12.2006 померла [PERSON], внаслідок її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: вул.Центральна (Леніна), 13, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області. Спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] 30 серпня 2012 року [PERSON] помер, за життя він не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, спадкодавцем заповіту не складено. Постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій спадкоємцям першої черги за законом [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 13, по вул. Центральна, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно даних погосподарського обліку [PERSON] сільської ради, домоволодіння дійсно належало [PERSON], [INFO], яка була головою домоволодіння з 1992 до 2006 року. [PERSON] набула права власності на житловий будинок, однак за життя не здійснила його державної реєстрації. Син [PERSON] [PERSON] за життя не встиг оформити прав на зазначений житловий будинок та помер 30.08.2012. У звязку з неможливістю оформити спадщину в нотаріальному порядку почивачі змушені звернутися до суду з позовом про визнання за ними права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 03 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу на підготовче судове засідання на 02 жовтня 2018 року. 02 жовтня 2018 року ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 02.11.2018. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без участі представника [PERSON] сільської ради Новопсковського району Луганської області. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 095484, виданого 02.12.2006 [PERSON] сільською радою Новопсковського району Луганської області, [PERSON] померла 01 грудня 2006 року у віці 80 років, актовий запис про смерть №34. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння №13 по вул. Центральна (Леніна), с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області. З свідоцтва про народження серії ГД №231344, виданого 15 червня 1956 року Ново-Розсошанським сільським [PERSON] Псковського району вбачається, що [PERSON], [INFO] був сином [PERSON], актовий запис про народження №35. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] помер 30.08.2012, у віці 56 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕД №329848, виданого 30.08.2012 Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №21. Так, [PERSON] є рідним сином [PERSON], померлої 01.12.2006, та після смерті якої фактично прийняв спадщину, що підтверджується заявою [PERSON] про прийняття спадщини від 25.04.2007, посвідченої [PERSON] сільською радою Новопсковського району Луганської області. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], та позивачі [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕД №440445, виданого 12 травня 1979 року Палацом Щастя м. Ворошиловград, свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЕД №492760, виданого 23 травня 1987 року [PERSON] сільською радою Новопсковського району Ворошиловградської області, свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЕД №272409, виданого 04.12.1982 року [PERSON] сільською радою Новопсковського району Ворошиловградської області, свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД №007117, виданого 06 серпня 2005 року [PERSON] сільською радою Новопсковського району Луганської області. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння №13 по вул.Центральна (Леніна), с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області. Згідно до\~ст.\~1216\~ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України\~передбачено,\~що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України встановлено,\~що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положеннями ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про Так, [PERSON] є дружиною [PERSON], померлого 30.08.2012, та після смерті якого фактично прийняла спадщину. [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON], померлого 30.08.2012, та після смерті якого фактично прийняли спадщину. Згідно довідки №664, виданої 03.07.2018 [PERSON] сільською радою Новопсковського району Луганської області, [PERSON], [INFO], до 01.12.2006 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: вул. Центральна (Леніна), 13, с. Новорозсош, знята з реєстраційного обліку в звязку зі смертю. На час смерті разом з нею проживав син, [PERSON], [INFO], але не був зареєстрований за вищевказаною адресою. З довідок № 636 від 26.06.2018 та № 1441 від 05.11.2018, виданих [PERSON] сільською радою Новопсковського району Луганської області вбачається, що згідно даних обліку [PERSON] сільської ради [PERSON]Є, [INFO], до 30.08.2012 був зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично проживав за адресою: вул. Центральна (Леніна), 13, с. Новорозсош, знятий з реєстраційного обліку в звязку зі смертю. На час смерті разом з ним були зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], але фактично проживали за адресою: вул. Центральна (Леніна), 13, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області. 01 березня 2013 року Новопсковською держаною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №34/13 за заявою [PERSON] про прийняття спадщини. 26 червня 2018 року позивач [PERSON] та позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно постанови державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори про відмову вчинення нотаріальних дій, позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (житловий будинок), у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. В даний час позивачі бажають реалізувати своє право на спадщину за законом, але не можуть цього зробити, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно\~житловий будинок № 13 по вул. Центральна (Леніна), 13, с. Новрозсош Новопсковського району Луганської області. Судом встановлено, згідно висновку Новопсковського РБТІ про вартість житлового будинку, рік побудови житлового будинку розташованого за адресою: вул. Центральна, 13, с.Новорозсош Новопсковського району Луганської області\~1955 р., вартість складає\~75614 грн. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, регулюється\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був побудований у 1955 році, тобто до набрання чинності\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56\~(далі Інструкція). Згідно зі\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. 29.06.1998 набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом №121 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998. Обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об'єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998. Як вбачається з матеріалів справи, спадковий житловий будинок збудований у 1955 році, тобто до набрання чинності Інструкцією. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31.01.1966, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Отже, у 1967 - 1991 роках питання набуття та реєстрації права власності регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56\~(далі Інструкція). Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п. 7 Інструкції). Інструкція не передбачала обов'язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах. За змістом вищезазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, за приписами п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з'ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішенні про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З Витягу з погосподарської книги №1 (1991-1995) [PERSON] сільської ради Новопсковського району Луганської області від 05.07.2018 №674, домоволодіння за адресою вул. Центральна (Леніна), 13, с. Новорозсош Новопсковського району Луганської області дійсно належало громадянці [PERSON], [INFO], яка була головою цього домоволодіння з 1992 року по 2006 рік, вибула у звязку зі смертю 01.12.2006. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку визначеного законом. Статтею 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок за адресою: вул. Центральна (Леніна), 13, с. Новорозсош Новопсковський район, Луганська область, належав [PERSON], яка померла 01 грудня 2006 року, на праві приватної власності, оскільки це підтверджується записами в погосподарських книгах. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивачів щодо визнання права власності на домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи.

Outcome: approved