Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Нововодолазької селищної ради про тлумачення заповіту. В обґрунтування своїх вимог зазначили наступне. [INFO] померла [PERSON] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 4,5756 га., кадастровий номер 6324280500:02:000:0543, земельної ділянки площею 0,2510 га., кадастровий номер 6324280500:02:000:0546, земельної ділянки площею 0,3720 га. кадастровий номер 6324280500:01:000:0458, розташованих на території Знам`янської сільської ради, Нововодолазького району Харківської області. Земельні ділянки належали померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ХР № 031081, виданого 30 листопада 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Знам`янської сільської ради, Нововодолазького району Харківської області № 39 від 09 жовтня 2001 року. За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла [PERSON] належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0038172 - члену АСТ «Федорівка» виданий Нововодолазькою районною державною адміністрацією 1 жовтня 1996 року і сертифікат на право на майновий пай № 88. Вищевказаний заповіт посвідчено секретарем Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Редько Г. М. 24.04.2001 року і зареєстровано в реєстрі за № 9. На час смерті [PERSON] заповіт не змінено та не скасовано. Відповідно до довідки Головного управління держгеокадастру у Харківській області відділу у Нововодолазькому районі №Б-7/0-0.23,26-7/147-17 від 05.04.2017 року взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0038172, виданого Нововодолазькою районною державною адміністрацією 01.10.1996 року за № 88 на ім`я [PERSON] , видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ХР № 031081, на підставі рішення Знам`янської сільської ради від 09.10.2001 року № 39 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18 від 30.11.2001 року на ім`я [PERSON] . Її прийомний син [PERSON] помер [INFO] в с. Федорівка Нововодолазького району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.05.2006 року. У зв`язку з тим, що [PERSON] не встиг прийняти спадщину та помер в період півроку після смерті заповідача, право на отримання спадщини перейшло до його спадкоємців. Позивач, [PERSON] є дружиною померлого, а позивач [PERSON] сином, що підтверджується свідоцтвом про народження, та про шлюб. Постановами про відмову у вчинення нотаріальної дії від 15 лютого 2019 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з суперечностями у заповіті. Просили тлумачити заповіт, а саме, волевиявлення заповідача, [PERSON] , що при складанні заповіту від 24 квітня 2001 року на ім`я - [PERSON] , воно було спрямоване на заповідання земельної частки (паю) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0038172, виданого Нововодолазькою районною державною адміністрацією 01.10.1996 року за № 88 на ім`я [PERSON] , та право на частину майна АСТ «Федорівка» відповідно до сертифікату на право на майновий пай № 88. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 19.08.2019 витребувано від Державної нотаріальної контори Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області інформацію про наявність заповітів та спадкових справ після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 45-46). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10.09.2019 витребувано від Державної нотаріальної контори Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області копію спадкової справи № 11 від 26.01.2019 року щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а. с. 56-57). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 03.01.2020 залучено до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Нововодолазької селищної ради про тлумачення заповіту, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] (а. с. 80-81). Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали заяви, відповідно до яких позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд провести розгляд справи за їх відсутності. Відповідач Нововодолазька селищна рада не направила свого представника для участі у судовому засіданні. Через канцелярію суду надана заява відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує та просить суд розглянути справу за відсутності представника відповідача. Третя особа у судове засідання не з?явилася, через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої не заперечує проти позовних вимог та просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. [INFO] померла [PERSON] , про що Знам?янською сільською радою Нововодолазького району Харківської області було зроблено відповідний актовий запис № 7 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12). Відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія І-ХР № 031081, виданого 30 листопада 2001 року, на підставі рішення виконавчого комітету Знам?янської сільської Ради народних депутатів № 39 від 09 жовтня 2001 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 5,20 гектарів, яка знаходиться на території Знам`янської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 14). З довідки відділу у Нововодолазькому районі Головного управління держгеокадастру у Харківській області №Б-7/0-0.23,26-7/147-17 від 05.04.2017 року вбачається, що взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0038172, виданого Нововодолазькою районною державною адміністрацією 01.10.1996 року за № 88 на ім`я [PERSON] , на підставі рішення Знам`янської сільської ради від 09.10.2001 року № 39, видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ХР № 031081, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 18 від 30.11.2001 року на ім`я [PERSON] (а. с. 15). Отже, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, зокрема, у вигляді земельної ділянки площею 5,20 га, розташованої на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. 24 квітня 2001 року секретарем Знам`янської сільської ради, Нововодолазького району Харківської області Редько Г. М. було посвідчено заповт, зареєстрований в реєстрі за № 9, яким [PERSON] на випадок своєї смерті склала розпорядження: належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0038172 - члену АСТ «Федорівка» виданий Нововодолазькою районною державною адміністрацією 01 жовтня 1996 року і сертифікат на право на майновий пай № 88, заповіла [PERSON] (а. с. 16). Згідно з витягом № 54886813 про реєстрацію у Спадковому реєстрі, наданим 26.01.2019 року, станом на 22.03.2017 заповіт не змінено та не скасовано(а. с. 11). Як убачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, відповідно до якого просять розтлумачити заповіт, оскільки нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з суперечностями у заповіті. Отже, між сторонами виникли правовідносини що регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами ст. 1217 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Вказане закріплено у ч. 1 ст. 1235 ЦК України. [PERSON] , визначений спадкоємцем у заповіті [PERSON] , помер [INFO] , про що 03 травня 2006 року Знам?янською сільською радою Нововодолазького району Харківської області було зроблено відповідний актовий запис № 10 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 13). Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Ураховуючи, що [PERSON] помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, суд доходить висновку, що сталася спадкова трансмісія, відтак, право на прийняття належної померлому частки спадщини, перейшло до його спадкоємців. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] народився [INFO] , про що в книзі записів реєстрації громадянського стану про народження Палацом новороджених м. Харків зроблено відповідний актовий запис № 1407 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . В свідоцтві про народження батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). 24 жовтня 1963 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що в книзі записів реєстрації громадянського стану Комінтернівським бюро ЗАГС м. Харків зроблено відповідний актовий запис № 465 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини - [PERSON] (а.с. 10). Отжє, судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , які претендують на спадок, є дружиною та сином спадкодавця, тобто спадкоємцями першої черги за законом. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Під час розгляду справи судом було досліджено належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 11/2019, заведеної 26.01.2019 року нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори, щодо майна [PERSON] , померлої [INFO] . Спадкова справа № 11/2019 містить заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] , копію свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] ; Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) про наявність заповіту, посвідченого 24.04.2001 року Знам?янською сільською радою Нововодолазького району Харківської області; Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 54886787 від 26.01.2019 року про відсутність спадкової справи чи свідоцтв за померлою [PERSON] ; Витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі спадкової справи за померлою [PERSON] № 54886813 від 26.01.2019 року; копію державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХР № 031081, виданого на підставі рішення Знам`янської сільської ради від 09.10.2001 року №39 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №18 від 30.11.2001 року на ім`я [PERSON] ; копію заповіту, посвідчену секретарем посвідчено секретарем Знам`янської сільської ради, Нововодолазького району Харківської області Редько Г. М. 24 квітня 2001 року, зареєстрованому в реєстрі за № 9; заяву [PERSON] про видачу свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом (а. с. 93-97). Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Постановою від 15 лютого 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус Нововодолазької державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке належить [PERSON] , у зв?язку з тим, що заповіт, складений померлою є незрозумілим(а. с. 17). З тих же підстав, 15 лютого 2019 року, нотаріус Нововодолазької державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину(а. с. 18). Пунктом 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 передбачено, що заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Вказане кореспондується з вимогами п. 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036 Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Статтею 1256 ЦК України визначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнанні правочинів недійсними» визначено, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників. Згідно зі ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Правочином є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Вказане визначено у ч. 1 ст. 202 ЦК України. Тобто, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з`ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Верховний Суд у постанові від 05 грудня 2018 року по справі № 335/9398/16-ц дійшов висновку, що при тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності,

Outcome: approved