Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивачі [PERSON]А та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів, який під час судового розгляду справи уточнили, згідно з остаточною редакцією якого остаточно вимагають визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради від 30.03.2005 року № 189629 про передачу у безоплатну приватну власність квартири [ADDRESS], визнати незаконним та скасувати видане Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради свідоцтво про право власності на житло № 8-17077 від 30.03.2005 року на квартиру [ADDRESS], визнати незаконним та скасувати технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], виселити відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із кімнати № 12 у будинку № 2 по вул. Садіківській в м. Одеса, визнати за [PERSON] та [PERSON] право користування житловою кімнатою площею 23,2 кв.м. (за планом гуртожитку кімната № 12) та підсобними приміщеннями, що розташовані на першому поверсі вказаного будинку, та зобовязати [PERSON] райадміністрацію Одеської міськради укласти з позивачем [PERSON] договір найму на житлову кімнату № 12 у будинку № 2 по вул. Садіківській в м. Одеса (а.с. 127-128). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі зазначають, що позивач [PERSON], яка з 1992 року працює на заводі ковальсько-пресових автоматів, який згодом був перейменований в Одеське відкрите акціонерне товариства по випуску ковальсько-пресових автоматів, одержавши направлення на вселення і прописку в гуртожиток по вул. Садіківській, 2 в м. Одесі, в серпні 1995 року вселилася в кімнату під № 12 цього гуртожитку разом із своєю неповнолітньою на той час дочкою позивачем [PERSON] (колишнє прізвище «Хижняк») В.В., й 17.04.1996 року позивачі прописалися за вказаною адресою. Також позивачі вказують, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2004 р. та додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2004 року за відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які з 1991 року проживали у гуртожитку по вул. Садіківській, 2 в м. Одеса і займали кімнати під № 13 і № 14, було визнано право користування жилими кімнатами №№ 11, 12, 14, площею 23,2 кв.м., 7,6 кв.м. і 23,2 кв.м., а також підсобними приміщеннями площею 50, 0 кв.м., що розташовані на першому поверсі цього гуртожитку, та зобовязано [PERSON] райадміністрацію Одеської міськради укласти з [PERSON] договір найму на вказані приміщення, й на підставі вказаних рішення та додаткового рішення суду [PERSON] райадміністрацією Одеської міськради було видане розпорядження № 80 від 19.01.2005 року, згідно з яким з [PERSON] був укладений договір найму на кімнати №№ 11, 12, 14 та підсобні приміщення в будинку № 2 по вул. Садіківській в м. Одесі і останньому був відкритий особовий рахунок на склад сімї з 4-х осіб, тобто [PERSON], його дружина [PERSON] та їх дочки [PERSON] і [PERSON], а також з відкриттям цього рахунку, вказаним житловим кімнатам був присвоєний номер 1, замість номерів 11, 12, 14. Крім того, позивачі зазначають, що згодом Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міськради було видане розпорядження органу приватизації від 30.03.2005 р. № 189629 та свідоцтво про право власності на житло № 8-17077 від 30.03.2005 року, згідно з якими відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] було передано у приватну власність квартиру [ADDRESS], але в подальшому вищевказані рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2004 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2004 року були скасовані ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.06.2007 року, а справу направлено на новий розгляд до того ж суду першої інстанції, й ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2010 року позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] райадміністрації Одеської міськради був залишений без розгляду. З огляду на наведене, позивачі вважають, що на даний час правові підстави для проживання відповідачів у кімнаті № 12 будинку № 2 по вул. Садіківській в м. Одесі відсутні. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] [PERSON] просили розглянути справу без їх участі і задовольнити позов, про що подали адресовані суду свої письмові заяви, які приєднані судом до матеріалів справи. Представник прокуратури Приморського району м. Одеси [PERSON] просила розглянути справу без участі представника прокуратури і задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON] районна адміністрація Одеської міської ради і Департамент міського господарства Одеської міської ради не повідомили суду причини неявки своїх представників, хоча про дату і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про одержання ними судових повісток. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] не повідомили суду причини своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про перенесення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на неможливість своєї явки в судове засідання у звязку з сімейними обставинами, але будь-яких доказів на підтвердження цих обставин не надав суду, в звязку з чим суд вважає, що він не зявився в судове засідання без поважної причини. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договору оренди № 13 від 15.01.1989 року ЖЕУ № 37 житлово-комунального відділу Центральної райради депутатів трудящих м. Одеси передало відкритому акціонерному товариству по випуску ковальсько-пресових автоматів в оренду приміщення площею 313,4 кв.м. в будинку № 2 по вул. Мікояна (вул. Садіківській) в м. Одесі під гуртожиток. У 1995 році позивач [PERSON], яка з 1992 року працює у відкритому акціонерному товаристві по випуску ковальсько-пресових автоматів (колишній завод ковальсько-пресових автоматів), на підставі відповідного направлення керівника цього підприємства від 10.08.1995 року, разом зі своєю на той час неповнолітньою дочкою відповідачем [PERSON] (колишнє прізвище «Хижняк») вселилися у гуртожиток по вул. Садіківській, 2 в м. Одеса, в кімнату № 12, й 07.04.1996 року позивачі прописалися за вказаною адресою. В сусідніх кімнатах під №№ 13, 14, розташованих у вказаному гуртожитку, з 1991 року проживали відповідачі [PERSON] , [PERSON], [PERSON] і [PERSON] При цьому, усі мешканці кімнат №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 13, 14, розташованих на першому поверсі гуртожитку по вул. Садіківській, в м. Одесі, спільно користувалися підсобними приміщеннями, що розташовані на першому поверсі цього гуртожитку. Згодом рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2004 року та додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.2004 року у справі № 2-7207/2004 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] райадміністрації Одеської міськради про визнання права користування жилим приміщенням та зобовязання укласти договір найму жилого приміщення, позов позивачів був задоволений, визнано за [PERSON], [PERSON] і [PERSON] право користування приміщенням, що складається з кімнат №№ 11, 12, 14, житловою площею 54 кв.м., а саме кімнат площею 23,2 кв.м., 7,6 кв.м. та 23,2 кв.м., а також кухні площею 14,2 кв.м., туалету площею 1,7 кв.м., трьох коридорів площею 6,8 кв.м., 4,6 кв.м., 1,9 кв.м., комори площею 6,2 кв.м., загальною площею 104,2 кв.м., в будинку № 2 по вул. Садіківській в м. Одесі, та зобовязано [PERSON] райадміністрації Одеської міськради укласти з [PERSON] договір найму на вказане жиле приміщення на склад сімї з 4-х осіб : [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] На підставі вищевказаних рішення Приморського районного суду від 14.12.2004 року та додаткового рішення того ж суду від 21.12.2004 року у справі № 2-7207/2004, [PERSON] райадміністрацією Одеської міськради було винесено розпорядження № 80 від 19.01.2005 року про укладення договору найму житлового приміщення з [PERSON] на кімнати № 11, 12, 14, житловою площею 57,43 кв.м., у будинку № 2 по вул. Садіківській та видачу особового рахунку на склад родини чотири особи (він, дружина [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON]І.), й одночасно з відкриттям цього особового рахунку вищевказаним жилим кімнатам замість №№ 11, 12, 14 було присвоєно № 1, а також виготовлено технічний паспорт на квартиру під № 1. Крім того, згодом Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради були видані розпорядження органу приватизації за № 189629 від 30.03.2005 року та свідоцтво про право на житло № 8-17077 від 30.03.2005 року, згідно з якими квартиру під № 1 у будинку № 1 по вул. Садіківський в м. Одесі передано у приватну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Однак в подальшому ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 червня 2007 року вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2004 року та додаткове рішення того ж суду від 21.12.2004 року були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до того ж суду іншим суддею, й ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2010 року позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] райадміністрації Одеської міськради про визнання права користування житловою площею та зобовязання укласти договір найму житлового приміщення залишено без розгляду. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивачів стосовно того, що оспорювані розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право на житло підлягають скасуванню, а відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають бути виселені з спірного жилого приміщення в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, з 1995 року позивачі вносять плату за користування кімнатою № 12 у гуртожитку за адресою : м. Одеса, вул. Садіківська, 2 та плату за комунальні послуги, що підтверджується довідкою ОВАТ по випуску КПА від 10.08.2005 року, використовуючи це житло для проживання у ньому, зберігаючи це житло та підтримуючи його в належному стані, тобто фактично виконують усі обовязки наймачів цього житла. Питання про втрату позивачами права користування вищевказаним жилим приміщенням та/або про їх виселення з цього жилого приміщення в судовому порядку не вирішувалось. Згідно ст. 47 Конституції України, кожний має право на житло. Ніхто не може бути примусового позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved