Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з цим позовом до відповідача та просять визнати останнього, таким, що втратив право користуватися житлом в належній їм квартирі [ADDRESS] (далі - Квартира) у зв`язку з відсутністю в ній без поважних причин понад три роки та стягнути судові витрати . В обґрунтування позову зазначають, що їм на праві власності належить Квартира, в якій зареєстрований відповідач, однак вже з 2014 року не проживає у ньому, при цьому продовжує перебувати на реєстраційному обліку і в добровільному порядку знятись з нього не бажає. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачі надіслали до суду письмові заяви, в яких просять розглядати справу у їх відсутності, свої вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позові, просили їх задовольнити. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02 серпня 1993 року позивачі є власниками квартири по [ADDRESS] (а.с. 18-20). Згідно акту № 195 від 12.05.2017 року складеного за участі сільського голови та депутата сільської ради, відповідач перебуває на реєстраційному обліку в квартирі [ADDRESS] однак з березня 2014 року за даною адресою не проживає (а.с.16). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 31.01.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та відповідачем (а.с. 14). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як встановлено судом, відповідач в спірному житлі був зареєстрований як члени сім`ї співвласника, [PERSON], однак після припинення подружніх відносин з березня 2014 року, залишив місце своєї реєстрації та до цього часу проживає за іншою адресою. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, акт про не проживання особи за місцем реєстрації в спірній квартирі є беззаперечним та належним доказом вибуття відповідача з місця реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом спірне житло належить позивачам, а відповідач по справі не проживає у ньому з 2014 року, втратив статус членів сім`ї, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивачів, як власників, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивачів щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також суд стягує з відповідача на користь позивачів судові витрати в сумі 640 грн.

Outcome: approved