Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Заставнівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення із відповідача на їх користь боргу в сумі 2007052 грн. В обґрунтування позову посилаються на те, що в період з 2005 року по 2008 рік [PERSON] купив у них декілька автомобілів. Вони з свого боку передали йому автомобілі, уклавши при цьому необхідні договори. Однак [PERSON] не заплатив їм кошти за автомобілі, пообіцявши, що розрахується з ними пізніше. Загальна сума заборгованості на той час складала 125000 Євро. Позивачі неодноразово зверталися до відповідача з вимогою про необхідність розрахуватися з ними, проте 18.08.2011 року [PERSON] черговий раз пообіцяв, що розрахується до кінця 2011 року і написав заяву, яку засвідчив нотаріус про те, що він визнає борг. Зазначені кошти відповідач не повернув на час написання позовної заяви. Вважаючи, що зазначена заява є борговим документом, який підтверджує невиконання [PERSON] грошового зобов'язання за договорами купівлі-продажу автомобілів, позивачі просять суд, згідно уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на їх користь 2007052 грн., що відповідає 125000 Євро згідно його курсу, встановленого Нацбанком України станом на 18.05.2014 року. В судовому засіданні представник позивачів заявлену (уточнену) позовну вимогу підтримав повністю, обґрунтувавши вищенаведеним, просив суд її задовольнити. Відповідач відповідно до приписів ч.5 ст.74,ч.3 ст.76 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищенаведене згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд за згодою представника позивача допустив заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається із змісту позовної заяви,звертаючись до суду з даним позовом, в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення з [PERSON] боргу позивачі посилаються на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті коштів за автомобілі згідно договорів купівлі- продажу, укладених між сторонами упродовж 2005 -2008 років. В підтвердження факту того, що відповідач не заплатив кошти за автомобілі позивачі посилаються на нотаріально засвідчену заяву [PERSON] про визнання боргу, яку вважають борговим документом в розумінні ЦК України. Наявність зазначеної заяви у позивачів ( кредиторів) вважають підтвердженням виконання ними обов'язків як продавців та не виконання відповідачем грошового зобов'язання як покупця за договорами купівлі-продажу. В судовому засіданні досліджено оригінал нотаріально засвідченої заяви [PERSON], копія якої міститься в матеріалах даної справи ( а.с.6). Із змісту даної заяви вбачається, що 18 серпня 2011 року [PERSON] підтвердив факт наявності боргу перед подружжям [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1437500 гривень, що є еквівалентом суми 125000 Євро за офіційним курсом Нацбанку на цей день. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Приписами ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Виходячи з аналізу ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Статтями 655, 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий, продавцем у майбутньому). Згідно ч.ч.1-3 статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданного товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товари та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Звертаючись до суду за судовим захистом, навівши в позовній заяві в обґрунтування позову наявність зобов'язальних правовідносин сторін, суду не надано доказів укладання між сторонами будь-яких договорів купівлі-продажу з визначенням погоджених ними істотних умов, які є обов'язковими при укладанні таких договорів, зокрема предмету договорів, їх ціни, термінів (строку) виконання зобов'язання. З приписів, встановлених ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України вбачається, що грошовим є зобов'язання зі сплати коштів, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Отже, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошові зобов'язання можуть передбачати передачу грошей як предмету договору або сплату їх як ціни договору. До грошових зобов'язань з передачі грошей як ціни договору належить зобов'язання зі сплати вартості предмета договору (речей, іншого майна, майнових прав) за договорами купівлі-продажу. Згідно ч.2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Доводи позивачів про наявність у них нотаріально засвідченої заяви (розписки) відповідача, як боргового документа, на підтвердження факту виконання ними свого обов'язку за договорами купівлі-продажу та невиконання відповідачем свої грошових зобов'язань за цими договорами, суд не приймає до уваги. Так, в заяві від 18.08.2011 року [PERSON] підтвердив факт наявності у нього боргу перед позивачами в розмірі 1437500 грн. Проте, оскільки в цій заяві не міститься підтвердження виникнення у нього грошового зобов'язання у зв'язку з укладенням сторонами договорів купівлі-продажу автомобілів та прийняття відповідачем зобов'язання зі сплати зазначених коштів, то зазначену заяву суд не сприймає, як борговий документ, який надає право вимагати позивачам стягнення з відповідача боргу, який виник у зв'язку з невиконанням таких договорів купівлі-продажу. З огляду наведеного вбачається, що позивачами не надано суду належних та допустимих доказів у відповідності до ст. 11, 60 ЦПК України на підтвердження укладення між сторонами договорів купівлі-продажу, прийняття кожною із сторін відповідних зобов'язань та невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договорами купівлі-продажу, як підстави для задоволення позовної вимоги. За таких обставин, суд вважає заявлений позов безпідставним та необґрунтованим, а отже таким, що не підлягає задоволенню. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 509, 524,525, 526, ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628, 530, 533-535,655, 656, ч.ч.1-3 ст. 692 ЦК України,

Outcome: dismissed