Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять постановити рішення, яким визнати за ними право власності на 1/4 частку за кожним житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, який розташований за адресою: вул. Свердлова, № 7, с. Залізничне, Болградський район, Одеська область. Свої вимоги мотивують тим, що станом на 14 квітня 1991 року це домоволодіння відносилось до колгоспного двору та до його складу входили: [PERSON], яка померла 26.11.2006 року, її син [PERSON], його дружина та син [PERSON] і [PERSON], позивачі по справі. Кожний з них набув право власності на 1/4 частку цього будинку, але позивачі не отримали правовстановлюючих документів. Позивачі в судове засідання не прибули, повідомлені згідно вимог чинного законодавства (а.с.25), в позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.8). Відповідач [PERSON] сільська рада та третя особа [PERSON] в судове засідання не прибули, повідомлені належним чином згідно вимог чинного законодавства (а.с.25). До суду подали кожен окремо заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а.с.28, 29-30). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: вул. Свердлова, № 7, с. Залізничне, Болградський район, Одеська область на праві власності належав колгоспному двору, главою якого була [PERSON], яка померла 26.11.2006 року. До складу двору також входили: [PERSON], його дружина [PERSON] та їх син [PERSON]. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/4 частці вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується рішенням [PERSON] сільської ради № 197 від 28.11.2008 року про визнання права власності за позивачами на вказане домоволодіння (а.с.14), довідкою № 64 від 03.03.2016 року, виданою [PERSON] сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.15), технічним паспортом (а.с.20-22). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року). Відповідно до пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Рішенням Болградського районного суду від 19.02.2016 року за [PERSON], який є третьою особою по даній справі, визнано право власності на 1/2 (1/4 + ?) частину вказаного домоволодіння як за членом колишнього колгоспного двору та як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 26.11.2006 року (а.с.16-17). За таких обставин позивачам [PERSON] і [PERSON] належить по ? частці кожному житлового будинку за адресою: вул. Свердлова, № 7, с. Залізничне, Болградський район Одеська область як членам колишнього колгоспного двору. В судовому засіданні встановлено, що позивачі мали намір зареєструвати право власності на зазначене домоволодіння, однак Реєстраційна служба Болградського районного управління юстиції Одеської області рішеннями від 02.03.2016 року відмовила позивачам у реєстрації права власності в звязку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок за названою адресою (а.с.18,19). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 15 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.10 Порядку заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита. У відповідності з п.26 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, свідоцтво про право власності на спадщину, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, державний акт на право власності на земельну ділянку, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також інші документи, визначені пунктом 27 Порядку. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивачі будучи власниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Мічуріна, № 16, с. Криничне, Болградський район Одеська область, не можуть зареєструвати право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються їх права як власників. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved