Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], просить стягнути з відповідача щомісячно на свою користь аліменти у розмірі 4000,0 гривень на утримання сина - [PERSON], [INFO], починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення ним повноліття, тобто до 14 жовтня 2026 року, та рішення суду в межах платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання, посилаючись на те, що відповідач у цій справі не надає допомоги на утримання дитини, яка знаходяться на утриманні позивачки. За таких обставин позивач вимушена звернутись з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що на даний момент він безробітній і перебуває на обліку в центрі зайнятості, а тому просив відмовити у позові позивача, призначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 30% від прожиткового рівня на дитину відповідного віку, що становить 506,70 гривень. У подальшому [PERSON] надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити у повному обсягу [PERSON] у задоволенні заявлених нею позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до його повноліття, у зв'язку з тим що вона вже раніше 09 жовтня 2015 року за їх взаємною домовленістю отримала аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], до його повноліття у розмірі 100860,0 гривень, посилаючись на таке. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 12 серпня 2005 року по 04 листопада 2015 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з [PERSON], у [PERSON] не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, несумісності характерів, різні погляди на життя, як наслідок, втрата почуття любові та взаємоповаги. [PERSON] запропонував [PERSON] розірвати шлюб. [PERSON], категорично була проти розірвання шлюбу, та заявила, що буде згодна на розірвання шлюбу, тільки тоді, коли [PERSON] сплатить її вартість ? частини квартири № 32, у будинку № 1, корпус 1, у провулку Іспанський, у м. Одесі та аліменти на їх неповнолітнього сина, [PERSON], повністю до його повноліття. Квартира № 32, у будинку № 1, корпус 1, у провулку Іспанський, у м. Одесі, фактично була куплена матір'ю [PERSON] [PERSON] [PERSON]. На підставі договору № ПЕС/ПБ-7 від 04 жовтня 2006 року про пайову участь у будівництві об'єкту нерухомого майна [PERSON] у день підписання договору сплатила 4240,30 гривен, а потім сплатила 30 жовтня 2006 року сплатила 20774,90 гривен, разом (4240,30 грн. + 20774,90 грн.) = 212015,20 гривен. Коли будівництво будинку № 1, корпус 1, у провулку Іспанський, у м. Одесі, було закінчено [PERSON] надала згоду, щоб право власності на квартиру № 32, у будинку № 1, корпус 1, у провулку Іспанський, у м. Одесі, переоформили на її сина [PERSON]. Фактично [PERSON] гроші за квартиру № 32, у будинку № 1, корпус 1, провулок Іспанський у м. Одесі не платив. Але незважаючи на це, [PERSON] все ж погодився з пропозицію [PERSON] сплатити її вартість ? частини квартири № 32, у будинку № 1, корпус 1, у провулку Іспанський у м. Одесі в якості аліментів на їх неповнолітнього сина до його повноліття. 09 жовтня 2015 року [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири продав квартиру № 32, у будинку № 1, корпус 1 у провулку Іспанський у м. Одесі за 400000,0 гривень. У цей же день [PERSON] виконав вимоги [PERSON] сплатив їй вартість ? частини квартири № 32, у будинку № 1, корпус 1, у провулку Іспанський у м. Одесі та аліменти на їх неповнолітнього сина повністю до його повноліття у сумі 300860,0 гривен, про що [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], написала власноручно розписку про отримання грошей сумі (200000,0 грн. + 100860,0 грн.) = 300860,0 гривень. Вже 12 жовтня 2015 року [PERSON] надав до суду позов про розірвання шлюбу між ним та [PERSON]. [PERSON] погодилась з розірванням шлюбу і шлюб був розірваний. Таким чином вимоги про стягнення аліментів з [PERSON] безпідставні, тому що [PERSON] вже раніше отримала аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] до його повноліття - 09 жовтня 2025 року у розмірі 100860,0 гривень. Раніше [PERSON] надавав до суду заперечення, у яких заперечував проти позову та повідомляв суд, що не відмовляться від допомоги згідно ст. 180, ч. 1, 2 ст. 181, ст. 185 СК України, надавати додаткову допомогу дитині, але з причини своєї юридичної некомпетентності помилково в запереченні вказав цю допомогу, як аліменти. 08 червня 2017 року [PERSON] звернувся до юриста за допомогою, згідно ст. 12 ЦПК України та надав нотаріально засвідчену довіреність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. У судовому засіданні встановлено, що з 12 серпня 2005 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Кіхая) [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року. Від цього шлюбу народився син: [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ЖД №159154 від 04 листопада 2008 року, запис 881, батьком якого зазначений відповідач по справі [PERSON]. На підставі довідок Одеського міського центру зайнятості за № 969/11/03 від 21 квітня 2017 року та за № 971/11/03 від 21 квітня 2017 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрований та перебуває на обліку як безробітній в Одеському МЦЗ (Одеському регіоні) з 12 серпня 2016 року, дохід за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року становить 6421,98 гривень. Відповідно до довідок Одеського міського центру зайнятості за №1124/11/03 від 12 травня 2017 року та за №1133/11/03 від 16 травня 2017 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований та перебував на обліку як безробітній в Одеському МЦЗ (Одеському регіоні) з 12 серпня 2016 року по 28 квітня 2017 року, дохід за період з 01 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року становить 1855,25 гривень. З листа Одеського міського центру зайнятості №1596/19/07 від 30 червня 2017 року вбачається, що [PERSON] перебував на обліку як безробітній в Одеському МЦЗ (Одеському регіоні) в період з 12 серпня 2016 року по 28 квітня 2017 року, підставою зняття з обліку є подання безробітним [PERSON] заяви від 28 квітня 2017 року про відмову від послуг Служби зайнятості. З листа Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДВС в Одеській області за №1113/9/15-52-08-02 від 17 липня 2017 року вбачається, що з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року [PERSON] становить 6585,83 гривень з Одеського міського центру зайнятості. Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач достатню матеріальну допомогу не надає, але сторони не погодили її розмір. Все це спричинило виникнення між сторонами спору, за вирішенням якого позивачка звернулась до суду. Суд не може прийняти як доказ відсутності у відповідача обовязку щодо утримання дитини, з посиланням на наявність розписки, за якою позивач отримала від відповідача 300860,0 грн. в якості аліментів на утримання сина до повноліття, з огляду на те, що вказана розписка не містить будь-якого посилання на аліментні відносини, а вказує в якості підстави «як розрахунок за продану квартиру від [PERSON]». Розписка датована 09.10.2015 роком. Договір купівлі-продажу укладений 09.10.2015 року. Після цього відповідач продовжував деякий час надсилати кошти на картку позивача від 03.11.2015 р., 18.05.2016 р., 15.06.2016 р., 02.08.2016 р., 08.09.2016 р., 11.03.2017 р. Таким чином, стороною відповідача не доведено факту передачі коштів за розпискою в якості аліментів на майбутнє. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. Суд має врахувати не тільки реальний дохід відповідача чи його відсутність, а й його можливості щодо отримання такого. На даний час відсутні дані про працевлаштування відповідача. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Судом враховано, що дитина проживає з матір'ю, мати дитини здійснює догляд за нею, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд бере до уваги, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року в ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесені зміни, за яким розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір твердої грошової суми 4000,0 грн., який заявлений позивачем, не обґрунтований ані позовною заявою, ані поясненнями в судовому засіданні. Посилання на економічний стан в країні, не може бути прийнятий як переконливий доказ заявленого розміру аліментів. На пропозицію суду позивачем не надано даних про розмір її доходів. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на 2017 рік, встановлений на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». З огляду на такі положення закону про державний бюджет, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів на одну дитини (який на момент ухвалення рішення дорівнює 1777,0 гривням), суд має вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково, відступивши від рівності часток між батьками та стягнувши аліменти на дитину, в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня подання позову, тобто з 03.04.2017 року, та до повноліття сина [PERSON], а саме: до 03.04.2026 р. Суд роз'яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до розміру ставок судового збору підпункту 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (640,0 грн.).

Outcome: partial