Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивачка 22 жовтня 2018 року звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки і піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про відібрання дітей і повернення їх за попереднім місцем проживання, мотивуючи його тим, що у період з 6 вересня 2009 року по 31 березня 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO], рішенням Білозерського районного суду Херсонської області 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області визначено місце проживання дітей [PERSON], [PERSON] з матір'ю - [PERSON], крім того вказаним розпорядженням визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні дітей у вигляді побачень щотижня з 16 год. п'ятниці до 16 год. неділі, вказане розпорядження є чинним та [PERSON] не оскаржувалось. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо утримання дітей рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 8 листопада 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 жовтня 2016 року. Разом з цим, 28 серпня 2018 року відповідач взяв дітей до себе, за адресою мешкання: [ADDRESS], та по цей час відмовляється їх повертати, чим, самовільно, без згоди позивачки, змінив місце проживання дітей. У зв'язку із незаконними діями відповідача, вона зверталася до Білозерського ВП ХВП ГУНП В Херсонській області, Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області. Просила відібрати малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року від їх батька [PERSON] і повернути їх за визначеним попереднім місцем проживання, а саме матері - [PERSON], яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. В ході судового засідання позивачка та її представники - [PERSON], [PERSON] вимоги підтримали, надавши пояснення, згідно заявлених позовних вимог. Відповідач та його представники - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали до суду відзив, у якому зазначили, що в серпні 2018 року відповідачу стало відомо, що позивачка мала намір направити дітей для навчання та проживання до Херсонської гімназії ім. Т.Г. Шевченка (інтернату) з 1 вересня 2018 року, чим фактично сама порушила розпорядження голови Білозернської районної державної адміністрації Херсонської області про визначення місця проживання їх малолітніх дітей, на підставі цього та небажанням позивачки займатись вихованням дітей та відсутності в неї часу, діти залишилися проживати з відповідачем. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області - Чумак Н.В.,в судовому засіданні пояснила, що позов підлягає задоволенню, оскільки розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області визначено місце проживання дітей [PERSON], [PERSON] з матір'ю - [PERSON] Крім того, вказаним розпорядженням визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні дітей у вигляді побачень щотижня з 16 год. п'ятниці до 16 год. неділі, вказане розпорядження є чинним та [PERSON] не оскаржувалось. 25 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 12 листопада 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими зі слідуючих обставин. Згідно свідоцтв про народження (серія [NUMBER], серія [NUMBER]), у сторін [INFO] року народився син [PERSON], а [INFO] року донька [PERSON]. Згідно рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 8 листопада 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 жовтня 2016 року. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 31 березня 2017 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], який було зареєстровано 6 червня 2009 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області - розірвано. Розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] року, [PERSON], [INFO], з матір'ю - [PERSON], визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні дітей: [PERSON], [INFO] року, [PERSON], [INFO], а саме: у вигляді побачень щотижня з 16 год. п'ятниці до 16 год. неділі. 26 серпня 2018 року батько дитини, відповідач [PERSON] забрав дітей до свого помешкання, розташованого за адресою: [ADDRESS] і не повернув їх матері. На час розгляду справи діти продовжують проживати у відповідача. Відповідно до статті 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частинами 1 та 2 ст. 161 Сімейного Кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 162 Сімейного Кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно частин 1 та 6 статті 81 Цивільного процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами статті 76 Цивільного процесуального Кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 Цивільного процесуального Кодексу України ). Відповідно до частини 1 статті 80 Цивільного процесуального Кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 24 вересня 2015 року позивачка [PERSON] є власником 36/300 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON], затвердженого в.о. сільського голови Інгулецької сільської ради Білозерського району Херсонської області № 02-15/І-19 від 29 серпня 2018 року, матір'ю створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Згідно характеристики № 1387 від 3 жовтня 2018 року, виданої Ігулецькою сільською радою Білозерського району Херсонської області та № 05-69/01 від 5 жовтня 2018 року, виданої Інгулецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Білозерської районної ради Херсонської області [PERSON] зареєстрована і проживає [ADDRESS], за період проживання на території сільської ради у зловживанні спиртними напоями не помічена, правопорушень не скоювала, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася, має двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], за час навчання її дітей у Інгулецькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Білозерської районної ради Херсонської області у період з вересня 2016 року по вересень 2018 року зарекомендувала себе як мати, яка приділяє увагу навчанню та вихованню дітей. Відповідно до положень статті 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. На підставі статті 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідач, який за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно, є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] житлово-побутові умови його проживання за вказаною адресою є задовільними та ним створено сприятливі умови для проживання та навчання малолітніх дітей, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов від 22 серпня 2018 року, 4 вересня 2018 року, 25 жовтня 2018 року, заперечуючи проти позову, вказував на те, що в серпні 2018 року йому стало відомо, що позивачка мала намір направити дітей для навчання та проживання до Херсонської гімназії ім. Т.Г. Шевченка (інтернату) з 1 вересня 2018 року, чим фактично порушила розпорядження голови Білозернської районної державної адміністрації Херсонської області про визначення місця проживання їх малолітніх дітей. Із пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані в ході судового засідання убачається, що відповідач [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов'язки, створив належні умови для проживання та навчання дітей [PERSON] та [PERSON], забезпечує їх усім необхідним та не перешкоджає матері - [PERSON] спілкуватися з дітьми. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що їм було відомо зі слів секретаря Микільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Білозерської районної ради Херсонської області про те, що позивачка [PERSON] мала намір перевести дітей [PERSON] та [PERSON] на навчання до міста Херсона, а саме до Херсонської гімназії ім. Т.Г. Шевченка (інтернату) з 1 вересня 2018 року і в зв'язку з цим забирала зі школи особові справи на дітей. Згідно частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відзиві на позовну заяву, відповідач послався як на законодавство України, так і на рішення Європейського суду з прав людини, які фактично застосовуються при вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини. У даному випадку місце проживання дітей було визначено, а тому суд повинен надати правову оцінку діям відповідача, без вирішення питання щодо найспритливіших умов проживання дітей з одним із батьків. Як установив суд та вбачається із матеріалів справи, як позивачка, так і відповідач відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються за місцем проживання, роботи, мають стабільний заробіток, належні матерально-побутові умови для забезпечення потреб малолітніх дітей. Забираючи дітей від матері, відповідач фактично порушив розпорядження голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 678 від 26 грудня 2016 року, яким було визначено місце проживання малолітніх дітей сторін. Так, відповідачем не надано належних доказів, що відповідачка змінила місце проживання дітей, намір влаштувати дітей до іншого навчального закладу не свідчить про факт зміни їх місця проживання. Крім того, навчання дітей в іншому навчальному закладі не позбавило б відповідача мати побачення з дітьми щотижня з 16 год. п'ятниці до 16 год. неділі, як було визначено вище вказаним розпорядженням. Ухвалюючи рішення, суд приймає до уваги і той факт, що начальником служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонськлї області було направлено до Микільської сільської ради Білозерського району Херсонської області клопотання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 184 КпАП України. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову, так як відповідач без дозволу матері, позивачки по справі, забрав їх спільних дітей, змінив постійне місце їх проживання. : Відповідно до пункту 5 частини1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Враховуючи, що місце проживання малолітніх дітей було визначено розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 678 від 26 грудня 2016 року, суд, відповідно до статті 162 Сімейного Кодексу України, вважає допустити негайне виконання рішення про відібрання малолітніх дітей та повернення їх за визначеним попереднім місцем проживання. Із заяв [PERSON] до служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області від 1 жовтня 2010 року, Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області від 28 вересня 2018 року вбачається, що позивачка зверталась до відповідних органів щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності у зв'язку із невиконанням рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини. Одночасно, суд не приймає як допустимий доказ характеристику на [PERSON], видану ТОВ «Рейкарц Хотел Менеджмент» 8 вересня 2018 року, так як дана характеристика суперичить запису в трудовій книжці [PERSON], відповідно до якого остання працює у товаристві з 11 вересня 2018 року.

Outcome: approved