Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивачі звернулися до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просили визнати недійсним договір оренди землі №364 від 31.08.2015 року, який укладено між [PERSON] як орендодавцем, з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К», як орендарем, з другої сторони та визнати недійсним договір оренди землі №362 від 31.08.2015 року, який укладено між [PERSON] орендодавцем, з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К», як орендарем з другої сторони; стягнути з відповідача на користь позивачів витрати по сплаті судового збору в сумі по 551,20 грн. кожному та витрати на правову допомогу в розмірі по 1500 грн. кожному. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що 31.08.2015 року між позивачем [PERSON] як орендодавцем, з однієї сторони та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К», як орендарем, з другої сторони, було укладено договір оренди землі № 364. 31.08.2015 року між позивачкою [PERSON] орендодавцем, з однієї сторони та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К», як орендарем, з другої сторони, було укладено договір оренди землі №362. Відповідно до вказаних договорів орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області (п.1.1 зазначених Договорів). 14.07.2016 року права оренди земельних ділянок за цими Договорами було зареєстровано державним реєстратором Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Скрупською О.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, вказані договори оренди позивачі [PERSON] та [PERSON] особисто не підписували. Про дані договори оренди землі позивачам стало відомо від матері позивачки [PERSON] [PERSON], яка і підписала ці договори оренди. Позивачі не мали наміру укладати зазначені договори оренди землі з Товариством з обмеженою відповідальностю «Куриловецьке і К» та дізнались вони про те, що земельні ділянки, які належать їм на праві власності передані в оренду відповідачу вже після їх укладення та державної реєстрації. Вважають вказані договори оренди землі недійсними, оскільки вони не мали наміру на їх укладення, не бажали їх укладати та не дотримано вимог письмової форми правочину, а саме підписи, що проставлені в договорах від імені позивачів, насправді їм не належать. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 28.09.2017 року підтримав заявлені позовні вимоги та зазначив, що він працював у відповідача. Раніше належну йому земельну ділянку здавав відповідачу в оренду. Неодноразово повідомляв керівника підприємства, що має намір на вихід з підприємства та самостійно обробляти земельну ділянку. Керівник повідомив, що він може забрати свою земельну ділянку при звільненні, коли потрібно.Закінчився попередній договір оренди, а новий не мали намір укладати, бо бажали обробляти свою земельну ділянку самостійно. Звернувся до відповідача з заявою про розірвання зазначеного договору оренди, відповідач відмовляється його розірвати добровільно. Договір від 31.08.2015 року особисто не підписував. Просив позов задовольнити. В судових засіданнях позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та зазначила, що закінчився строк дії попереднього договору оренди землі з відповідачем. Наміру укладати новий договір не мали, оскільки планували самостійно обробляти землю, так як тримають власне господарство. Її мати [PERSON] підписала за неї її договір оренди одночасно коли підписувала свій договір оренди. Добровільно відповідач відмовляється розірвати договір оренди. Отримувала орендну плату, хоча і сама не підписувала договір оренди від 31.08.2015 року, оскільки відповідач весь цей час користувався належною їй земельною ділянкою. В судове засідання 12.04.2018 року позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивачів [PERSON] не з'явилися. Від їх представника [PERSON] надійшла заява, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги та просила розгляд справи провести у їх відсутність. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та визнати недійсними договори оренди землі №364 від 31.08.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Куриловецьке і К» та №362 від 31.08.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Куриловецьке і К», витрати по сплаті судового збору, витрати на правову допомогу та витрати по сплаті почеркознавчої експертизи від 09.06.2017 року в розмірі по 900,48 грн. кожному стягнути з відповідача на користь позивачів. В судових засіданнях представник позивачів [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. 12.04.2018 року в судове засідання представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальності «Куриловецьке і К» Андрощук О.І. не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Просив відмовити у задоволенні позову на підставі ст.241 ЦК України, так як позивачі [PERSON] та [PERSON] схвалили правочини, а саме спірні договори оренди землі, так як неодноразово вчинили дії, що свідчать про прийняття договорів оренди землі зо виконання. Зокрема протягом 2015-2018 років отримували орендну плату, що підтверджується їх підписами у відповідних документах, наявних у справах, не зверталися до ТОВ «Куриловецьке і К» протягом 2015 - грудня 2016 років щодо безпідставного користування товариством належними їм земельними ділянками тощо, хоча як повідомила суду [PERSON] їм було відомо про укладення оспорюваних договорів одразу після їх підписання [PERSON] В судових засіданнях представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивачам з самого початку було відомо про існування договорів оренди землі від 31.08.2015 року, оскільки позивач [PERSON] працював на даному підприємстві та йому було відомо, що виготовляється технічна документація по земельним ділянкам для присвоєння їм кадастрових номерів для заключенням нових договорів. На виготовлення технічних документацій підприємство витратило значні кошти. Крім того, позивачі отримували орендну плату, що передбачена вказаними договорами оренди, що свідчить про визнання ними цих договорів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача:державний реєстратор Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Скрупська О.В. в судове засідання не з'явилася, причини її неявки суду невідомі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється матір'ю позивачки [PERSON] Стало відомо, що в селі дають по 2 мішка цукру на паї, але треба було одразу підписати нові договори оренди. Вона підписала в присутності директора та юриста за них всіх. Юрист сказав, що розірвати договіри вони можуть коли захочуть. Їй видали талончики та вона отримала цукор за всіх. Дома дочка та зять заперечили проти укладення цих договорів, бо мали намір самостійно обробляти землю. Зверталася до керівництва про розірвання цих договорів, однак згоди не дійшли. Пояснила, що вона вже і не пам'ятає, як саме підписувала договори оренди від 31.08.2015 року №362 та №364. При огляді підписів у цих договорах, зазначила, що упізнає свої підписи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачів у справі. Вона приходила з усіма людьми в контору для заключенням договорів оренди. Особисто підписала договори за себе та за свого чоловіка. Позивачів не було. Була [PERSON], вона підписувала декілька договорів, за кого саме вона їх підписувала вона не знає, бо підписувала свої. Ніхто нікого не примушував підписувати, вони просто поновлювали договори оренди бо старі закінчилися. Пізніше [PERSON] повідомила їй, що вона розписалася за себе, за землю мами, дочку і зятя. Шкодувала, що це зробила, бо дочка та зять були проти цього. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] суду пояснила, що нею проводилася експертиза та наданий висновок висновку експерта №118-п від 09.06.2017 року. Експертиза проводилася на підставі наданих даних. Підпис у графі «орендодавець» у договорі оренди землі №364 від 31.08.2015 року, який укладено між [PERSON], як орендодавцем з однією сторони та товариством з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К», виконане не [PERSON], а іншою особою, ким саме встановити неможливо на підставі наданих вихідних даних. Дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, експерта, суд приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №274 від 25.08.2002 року, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 3,1932 га, яка розташована на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15 т.1). Згідно витягу з Державного земельного кадастру вказаній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер [NUMBER] (а.с.16-18 т.1) та 24.06.2016 року виготовлена технічна документація (а.с.21- 31 т.1). Згідно договору № 364 від 31.08.2015 року, між позивачем [PERSON] як орендодавцем, з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К», як орендарем був укладений договір оренди землі вказаної земельної ділянки (а.с.11-13 т.1), про що 14.07.2016 року за № 971293005210 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.19-10 т.1) та заведена реєстраційна справа №364 вказаної земельної ділянки (а.с.111- 123 т.1). Згідно акту приймання - передачі вказана земельна ділянка була передана позивачем [PERSON] в оренду відповідачу по справі ТОВ «Куриловецьке і К» (а.с.14 т.1). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №271, позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 3,2849 га, яка розташована на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.36 т.1). Згідно витягу з Державного земельного кадастру вказаній земельній ділянці присвоєний кадастровий номер [NUMBER] (а.с.37-39 т.1) та 24.06.2016 року виготовлена технічна документація (а.с.41-54 т.1). Згідно договору №362 від 31.08.2015 року, між позивачкою [PERSON] як орендодавцем, з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К», як орендарем був укладений договір оренди землі вказаної земельної ділянки (а.с.32-34 т.1), про що 14.07.2016 року за №972266505210 зроблений запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.40 т.1) та заведена реєстраційна справа №362 вказаної земельної ділянки (а.с.124-135 т.1). Згідно акту приймання - передачі вказана земельна ділянка була передана позивачкою [PERSON] в оренду відповідачу по справі ТОВ «Куриловецьке і К» (а.с.35 т.1). Згідно договору оренди земельної частки від 01.04.2000 року позивач [PERSON], як орендодавець передав СТОВ «Золотий колос», як орендарю земельну частку (пай) розміром 3,98 умовних кадастрових гектарів, право на яку засвідчено Сертифікатом на право на земельну частку (пай), яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, строком на п'ять років (а.с.79 т.1). Згідно договору оренди землі від 03.01.2006 року позивач [PERSON], як орендодавець передав СТОВ «Золотий колос», як орендарю земельну частку (пай) розміром 3,1932 га, на підставі державного акту [NUMBER] на десять років (а.с.78 т.1). Відповідно договору оренди земельної частки від 01.04.2000 року позивачка [PERSON] як орендодавець передала СТОВ «Золотий колос», як орендарю земельну частку (пай) розміром 3,98 умовних кадастрових гектарів, право на яку засвідчено Сертифікатом на право на земельну частку (пай), яка розміщена в межах земельної ділянки, виділеної в натурі єдиним масивом, строком на п'ять років (а.с.80 т.1). Згідно прийнятих заяв від 21.11.2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] зверталися до відповідача ТОВ «Куриловецьке і К» з вимогою щодо припинення дії договорів оренди землі за взаємною згодою сторін. (а.с.82-83 т.1). За видатковими касовими ордерами від 15.09.2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] отримали оплату за оренду земельного паю в розмірі по 4009,40 грн. кожен (а.с.139-140 т.1). Для проведення почеркознавчої експертизи представником позивача були надані документи, які містять вільні зразки підпису [PERSON], а саме трудова книжка колгоспника (а.с.142 т.1), гарантійний талон (а.с.143 т.1), товарна накладна №50932 (а.с.144 т.1), товарна накладна №8458 (а.с.145-146 т.1), біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу №743917 (а.с.147 т.1), договір про направлення на підвищення кваліфікації №11/10 (а.с.148-149 т.1). Також документи, які містять вільні зразки підпису [PERSON], а саме трудова книжка (а.с.151 т.1), гарантійний талон (а.с.151 т.1), квитанція №8 від 13.06.2014 (а.с.152 т.1), квитанція №5282/35 (а.с.153 т.1), квитанція № FJB1417609377766 (а.с.154 т.1), наказ №94 від 01.12.08 року (а.с.155 т.1), договір страхування №5282506201409/53 (а.с.156 т.1), квитанція №18 (а.с.157 т.1), заява від 26.08.2016 року (а.с.158 т.1), договір на закупівлю молока (а.с.159 т.1). Відповідно висновку експерта №118-п від 09.06.2017 року підпис у графі «орендодавець» у договорі оренди землі №364 від 31.08.2015 року, який укладено між [PERSON], як орендодавцем з однією сторони та товариством з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К», як орендарем з другої сторони виконане не [PERSON], а іншою особою. Вирішити питання по суті: «Чи зроблений підпис особисто [PERSON] на договорі оренди землі №362 від 31.08.2015 року, який укладено між [PERSON], як орендодавцем з однією сторони та товариством з обмеженою відповідальністю «Куриловецьке і К», як орендарем з другої сторони?» не представляється можливим у зв'язку із різною транскрипцією досліджуваного підпису та вільних зразків [PERSON], недостатньою кількістю вільних зразків почерку [PERSON], відсутнім комплексом ознак достатнім для будь-якого висновку (а.с.194-199 т.1). Згідно реєстраційних справ земельних ділянок №141 (а.с.4-10 т.1) та №135-1 (а.с.12-19) орендар ТОВ «Куриловецьке і К», орендодавець [PERSON], в яких знаходяться наступні документи - договори оренди землі від 04.02.2009 року, копії державних актів серії [NUMBER] та серії [NUMBER], копія паспорта [PERSON], акт визначення меж земельної ділянки (на місцевості), договори оренди земельної частки від 01.04.2000 року та 03.01.2006 року, наявні оригінали підпису Свіргуліної Є.І. Відповідно висновку експерта №150 від 05.03.2018 року (а.с.72-74 т.2) підпис у графі «Орендодавець» у договору оренди землі №362 від 31.08.2015 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ «Куриловецьке і К», виконаний [PERSON] (а.с.72-76) Відповідно до ч.1 ст.15 Закону від 06.10.1998 р. № 161-XIV «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст.ст.4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Положенням ст.125 ч.2 ЗК України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації . Згідно ст.14 Закону України «Про оренду землі» №1211-IV в редакції від 05.04.2015 року передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі...Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України». Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон). Положеннями статті 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вимогами частин першої - третьої, п'ятої та шостої ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що договір оренди землі від 31.08.2015 року №362 між [PERSON] та ТОВ «Куриловецьке і К» та договір оренди землі від 31.08.2015 року №364 між [PERSON] та ТОВ «Куриловецьке і К», не створює для них прав та обов'язків, зокрема відповідач не набув права оренди земельних ділянок, які на даний час належать [PERSON] та [PERSON] Суд не приймає заперечення представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальності «Куриловецьке і К» Андрощука О.І. про визнання недійсним вказаного договору оренди, оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] схвалили правочини, а саме спірні договори оренди землі, так як неодноразово вчинили дії, що свідчать про прийняття договорів оренди землі зо виконання, зокрема протягом 2015-2018 років отримували орендну плату, що підтверджується їх підписами у відповідних документах, наявних у справах, не зверталися до ТОВ «Куриловецьке і К» протягом 2015 - грудня 2016 років щодо безпідставного користування товариством належними їм земельними ділянками тощо. Зазначене було спростовано в судовому засіданні, а саме наданими заявами позивачів [PERSON] та [PERSON] від 21.11.2016 року, якими вони зверталися до відповідача ТОВ «Куриловецьке і К» з вимогою щодо припинення дії договорів оренди землі за взаємною згодою сторін. (а.с.82-83 т.1). Спірні договори оренди земельних ділянок не підписані особисто орендодавцями - [PERSON] та [PERSON], а підписані іншою особою, що підтверджується висновками експертів №118-п від 09.06.2017 року та №150 від 05.03.2018 року (а.с.72-74 т.2). Крім того, встановлено, що [PERSON] не була повноважена на представництво позивачів [PERSON] та [PERSON] при укладанні договорів оренди належних їм земельних ділянок. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів та їх задоволенню. Отже, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до ТОВ «Куриловецьке і К», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: державний реєстратор Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Скрупська О.В. про визнання недійсними договорів оренди землі підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з ст.133 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. З урахуванням задоволення позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачами витрати, які складаються з сплаченого ними судового збору в сумі по 551,20 грн. кожному (а.с.1,2 т.1), витрат по сплаті почеркознавчої експертизи від 09.06.2017 року в розмірі по 900,48 грн. кожному (а.с.83-84 т.2). Суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивачів про стягнення витрат за правову допомогу в розмірі по 1500 грн. кожному відповідно до квитанцій виданих адвокатом [PERSON]М (а.с.6-7 т.1), так як представником позивачів у справі була [PERSON] за довіреностями від 12.12.2016 року (а.с.71 та 72 т.1), а адвокат [PERSON] не приймав участі у справі та не надав до угоди розрахунок витрат на правову допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial