Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] в зяві від 10 червня 2015 року просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом № 2-416 від 17 лютого 2003 року, в період з 1 січня 2013 року та станом на 10 червня 2015 року в розмірі 17 917 гривень 46 копійок. Вказує, що згідно рішення Березнівського районного суду від 17 лютого 2013 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину, починаючи з 28 січня 2003 року і до їх повноліття. Відповідач ухиляється вчасно сплачувати аліменти, платить їх нерегулярно. З посиланням на ч.1 ст. 196 СК України доводить, що має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Зазначає, що пеня нараховується на всю суму заборгованості, її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів построчено до сплати певної суми заборгованості. На підставі наведеного, з врахуванням періодів сплати відповідачем коштів на погашення заборгованості по аліментах, розраховує неустойку за 2013 рік в розмірі 4 668 гривень 18 копійок, за 2014 рік - 10 517 гривень 83 копійки та за 5 місяців 2015 року - 2731 гривня 45 копійок, а всього 17 917 гривень 46 копійок. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] підтримав заявлені вимоги. Пояснення дав аналогічні тому, що наведено в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] зявлених вимог не визнали. Позивач [PERSON] вважає, що він не мав змоги сплачувати аліменти, оскільки позивачка весь час перебуває на заробітках за кордоном, приїздить додому дуже рідко і ненадового. Вимогу про сплату аліментів і суму заборгованості називає лише по приїзді додому і він відразу їй сплачує аліменти. Його представник адвокат [PERSON] вважає позов необгрунтованим ще й через порушення порядку нарахування неустойки. Зазначає, що нараховувати неустойку за 2013-2014 року позивачка була не вправі, оскільки в ці роки [PERSON] не мав заборгованості по аліментах, у нього вона утворювалася лише до моменту прибуття позивачки в Україну, а далі він цю заборгованість при першій же вимозі погашав. В даний час заборгованість є лише за 2015 рік. У подальшому в ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] визнав заявлені до нього вимоги частково - в розмірі пені за 2015 рік в сумі 2 731 гривня 45 копійок. Крім цього, адвокат [PERSON] зазначив, що невірним є нарахування пені за період, що перевищує річний термін, адже згідно зі ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності для таких вимог встановлений в один рік. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON], відповідача [PERSON], його представника адвоката [PERSON], дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на нормах законодавства, а розмір неустойки у зв'язку з построченням сплати аліментів стороною позивача вирахуваний правильно. Обов'язок сплачувати аліменти [PERSON] на утримання синів: [PERSON], [INFO], та Романа, [INFO], встановлений рішенням Березнівського районного суду від 17 лютого 2003 року, що відомо з виконавчого листа у справі № 2-416/2003 на а. с. 11. Аліменти він має сплачувати щомісячними платежами в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподковуваного мінімуму доходів громадян на кожну дитину. Шлюб сторін по справі розірвано, що доводиться відповідним свідоцтвом на а. с. 10. Як відомо з розрахунку заборгованості по аліментах [PERSON] за підписом заступника начальника ВДВС Березнівського районного управління юстиції, що на а. с. 12 нараховані йому до сплати аліменти він погашав не систематично. У 2013 році двічі: в січні - 726 гривень та у серпні - 5 000 гривень, у 2014 році також двічі: у січні - 3 000 гривень та у вересні - 4 000 гривень. В 2015 році по травень включно [PERSON] платежів по аліментах не проводив. У відповідності з ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд не сприймає як доведені заперечення позивача в тій частині його пояснень, що він не мав можливості платити аліменти по іншому, розраховувася при першій же вимозі позивачки [PERSON], а отже заборгованості не допускав. Порядок сплати аліментів для [PERSON] чітко визначений в рішенні суду від 17 лютого 2003 року, а саме: щомісячними платежами з 28 січня 2003 року і до повноліття дітей. І хоча з його пояснень він не був присутній в судовому засіданні, не отримував копії судового рішення, про необхідність щомісячно сплачувати аліменти йому було відомо. Відповідач, зокрема, пояснив, що [PERSON] щоразу повідомляла йому про борг по аліментах за той чи інший період. Крім цього, з його пояснень він не раз заходив з цього приводу у відділ ДВС, а отже, знаючи про наявність судового рішення, мав можливість з'ясувати порядок сплати аліментів і розмір боргу. Таким чином, сплата аліментів частинами за минулий час, як це практикував відповідач, за наявності рішення суду про стягнення з нього їх щомісячними платежами, не свідчить про визначення сторонами такого способу виконання батьком свого обов'язку утримувати дитину. Отже, суд приходить до висновку, що [PERSON] допускав прострочення сплати аліментних платежів і заборгованість по аліментах щоразу утворювалася з його вини. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в постанові у справі № 6-149цс14 від 01 жовтня 2014р., оскільки зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Давши відповідну правову оцінку розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів відповідачем [PERSON], що наданий представником позивача адвокатом [PERSON], суд приходить до висновку, що він проведений у повній відповідності з вищезазначеною правовою позицією Верховного Суду України і розрахований в сумі 17 917 гривень 46 копійок вірно. Поряд з цим, у відповідності з ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд вважає, що з урахуванням матеріального і сімейного стану відповідача такий розмір неустойки для нього є надмірним і підлягає суттєвому зменшенню. При цьому суд бере до уваги те, що [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою - [PERSON], проживають вони разом, будучи зареєстрованими за місцем проживання відповідача, що стверджується довідкою виконкому Балашівської сільської ради Березнівського району Рівненської області № 939 від 30 червня 2015 року (а. с. 22). У них 24 березня 2012 року народилася донька [PERSON], що знаходиться на утриманні відповідача. (свідоцтво про народження [PERSON] на а. с. 24). Відповідач згідно довідки Балашівської сільської ради від 30 червня 2015 року № 938 (а. с. 21) постійної роботи не має, разом з тим від сплати аліментів не ухиляється. Такі встановлені в судовому засіданні факти дають суду підстави для зменшення розміру неустойки, який, врахувуючи також результати обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї позивачки [PERSON] (а. с. 19-20), слід визначити в сумі 4 000 гривень. Суд знаходить помилковою позицію адвоката [PERSON] про те, що до вказаних правовідносин щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів застосовується скорочений строк позовної давності, передбачений п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, що встановлений для окремих видів вимог і є характерним для договірних зобов'язань. Cімейним кодексом України для даного виду правовідносин подібних обмежень не встановлено, а тому в даному випадку мають діяти загальні норми ЦК України про строки позовної давності і такий строк згідно ст. 257 ЦК України становить три роки. Крім цього, статтею 12 СК України передбачено, що строки, встановлені у цьому Кодексі обчислюються відповідно до Цивільного кодексу України. Задовольняючи частково позовні вимоги позивачки [PERSON], суд також стягує з відповідача [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати, про що вона просила в позовній заяві.

Outcome: partial