Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ТОВ «Старт -Стаффінг» про про виплату недорахованої компенсації за невідбуту відпустку. Позов обгрунтовано тим, що позивачка відповідно до запису в трудовій книжці № 11 від 11.06.2019 року, працювала на посаді продавця консультанта в Товаристві, однак 06.04.2020 була звільнена з посади, відповідно до ст. 36 КЗпП, запису в трудовій книжці № 12. Тобто, позивачка працювала в ТОВ «Старт-Стаффінг», десять місяців, а тому відповідно до статті 10 Закону України «Про відпустки» право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. При цьому, після звільнення позивачка не отримала грошову компенсацію. Звернувшись 13.04.2020 із заявою на ім`я Директора ТОВ «Старт-Стаффінг» Зелінського Валентина Вікторовича з прохання здійснити виплат недорахованої компенсації за не відбиту відпустку (заява була отримана, відповідно до даних «Нової пошти» 15.04.2020 року) позивачка станом на день звернення до суду жодних виплат не отримала, а відтак остання звернулась до суду із вищевказаним позовом з метою захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді від 08.05.2020 позовну заяву було залишено без руху та визначено термін для усунення викладених в ухвалі недоліків. Ухвалою судді від 29.05.2020 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді від 06.08.2020 року було вирішено здійнювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена судом належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. На адресу суду подала заяву згідно якої позовні вимоги підтримала та просила здійснювати розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. При цьому, правом на подачу відзиву не скористався, заперечень та доказів на спростування викладених позивачкою обставин, суду не надали. На адресу суду від представників відповідача на всі дати призначених судових засідань надходили клопотання про відкладення розгляду справи з підстав неможливості явки представників. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності не з`явившихся учасників судового процесу та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно запису в трудовій книжці [PERSON] 11.06.2019 була прийнята на посаду продавця консультанта до ТОВ «Старт -Стаффінг», згідно наказу № 638-к від 10.06.2019 року. 06.04.2020 року позивачка була звільнена з посади продавця консультанта ТОВ «Старт -Стаффінг», за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, відповідно до наказу № 203-к від 04.04.2020 року. Статтями 74, 75, 83 КЗпП України, передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістом ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Як вбачається з довідки Державної податкової служби України Головного управління ДПС у м. Києві, [PERSON] отримала за перший квартал 2020 року від ТОВ «Старт -Стаффінг» нараховану заробітну плату в розмірі 5942, 46 грн. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу, розмір не виплаченої компенсації невідбутої відпустки при звільненні позивача, відповідачем не спростована шляхом надання належних доказів. Отже, оскільки відповідач не спростував доводи викладені в позовній заяві, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки про стягнення з відповідача недорахованої компенсації за не відбуту відпустку в розмірі 5 000 грн. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору при зверненні до суду, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved