Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, вказуючи, що протягом спільного проживання з відповідачем їхні погляди на життя стали взаємопротилежними, відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, скандали, внаслідок чого спільне проживання виявилось неможливим і вони припинили спільне сімейне проживання, відновлення сімейних стосунків не являється можливим, а тому просить даний шлюб розірвати. Вказала, що від даного шлюбу у них є троє малолітніх дітей: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею і для подальшого утримання яких просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування вимог про стягнення аліментів позивачка вказала, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач дітям матеріально не допомагає, не приймає участі у їх вихованні, а вона одна не в змозі матеріально забезпечувати дітей, наявних у неї коштів не вистачає для належного їх утримання. Зазначила, що відповідач працює сторожем і його заробітна плата становить близько 1700-2000 грн., і може сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеній нею сумі. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позов, у якому вказав, що в дійсності не проживає з позивачкою спільним сімейним життям на протязі одного місяця, відповідачка проживає фактично з іншим чоловіком, однак він готовий вибачити їй усе та просить надати строк для примирення. З приводу позовних вимог про стягнення з нього аліментів, вказав, що позов визнає частково, вважає, що оскільки він працює сторожем в Мельнице-Подільській дослідній станції і одержує заробітну плату, має щомісячний регулярний дохід, а тому розмір аліментів має бути визначений у відповідності до ст.183 СК України, а саме у частці від його заробітку (доходу), а не у твердій грошовій сумі, як просить позивачка. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що припинили з відповідачем подружні відносини та не проживають спільним подружнім життям, в даний час вона проживає з іншим чоловіком з яким має намір укласти шлюб, а тому вона не бачить можливості для подальшого збереження шлюбу та наполягає на його розірванні. З приводу стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, пояснила, що діти проживають разом з нею та потребують матеріального утримання. Вона працює техпрацівницею в ПП «Побут» в м.Борщеві і коштів, які вона заробляє, не вистачає для належного утримання дітей, які відвідують школу, та потребують додаткових витрат. Вказала, що її пропозицію про добровільну сплату аліментів відповідач залишив без відповіді. Відповідач працює сторожем в Мельнице-Подільській дослідній станції і одержує заробітну плату, а тому, як батько, стан здоров'я і матеріальне становище якого дозволяє утримувати дітей, зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання їх спільних дітей, інших дітей у нього немає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він згідний на розірвання шлюбу з позивачкою, примирення не бажає. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів позов не визнає, оскільки він щомісячно сплачує кредит в сумі по 1450 грн. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Позивачка [PERSON] 22 вересня 2002 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який було зареєстровано Дзвиняцькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис за № 06 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], (а.с.5 ). Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], (свідоцтва про народження дітей серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с.6-7 ). В судовому засіданні встановлено, що сторони спільно не проживають та не підтримують сімейних відносин, позивачка фактично проживає з іншим чоловіком, з яким має намір укласти шлюб, миритись не бажають, відповідач згідний на розірвання шлюбу. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, а позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] є батьком малолітніх синів [PERSON] і [PERSON] та дочки [PERSON], які проживають з позивачкою, що також підтверджується довідкою Дзвиняцької сільської ради Борщівського району №561 від 14.11.2014 року. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом також встановлено, що домовленості щодо участі у витратах на утримання дитини між сторонами не досягнуто. За відсутністю домовленості між батьками щодо участі в утриманні дитини той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів (ст. 181 СК України). Згідно довідки про доходи №21 від 26.11.2014 року [PERSON] працює сторожем в Тернопільській державній сільськогосподарській дослідній станції ІКСГП НААН і сума його доходу за період з 01 травня по 31 жовтня 2014 року становить 9576,15 грн., що підтверджено відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В ході розгляду справи відповідач стверджував про мінливість та нестабільність доходів, посилається на те, що він отримує невелику заробітну плату, сплачує кредит і його матеріальний стан не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі якому просить позивачка. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей чи інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з меж заявлених вимог та враховуючи вищезазначені обставини, зокрема, матеріальне становище відповідача, те, що відповідач отримує невелику заробітну плату, сплачує кредит, при цьому є фізично здоровою та працездатною особою, а також, враховуючи матеріальне становище та потреби дітей, необхідності забезпечити їх належний матеріальний стан та розвиток, суд вважає, що розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі по 250 грн. щомісячно до досягнення повноліття на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON], та по 200 грн. щомісячно на утримання молодшого сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. На підставі ст.ст. 105, 112, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial