Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON] є власником житлового приміщення (квартири) на підставі свідоцтва про праву на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Садиховою Л.С. від 01.11.2011 року та Свідоцтва про державну реєстрацію прав від 30.11.2011 року. З відповідачкою позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі та проживали за адресою: [ADDRESS] до квітня 2009 року. Рішенням ВРАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві від 22.11.2011 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, про що зроблений відповідний актовий запис №534 від 22.11.2011 року. В той же час, станом на дату подання позову до суду відповідачка залишається зареєстрованою у квартирі та фактично не проживає в ній понад 5 років. В квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані: позивачі [PERSON], [PERSON]. та відповідачка [PERSON] з 1999 року, яка останніх 5 років в квартирі не мешкає. Факт не проживання відповідача в вказаній квартирі підтверджується актом, складеного 24.06.2015 року сусідами позивачів, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак надали до суду заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явилася і не повідомила суд про причини неявки. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON] є власником житлового приміщення (квартири) на підставі свідоцтва про праву на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 01.11.2011 року та Свідоцтва про державну реєстрацію прав від 30.11.2011 року. З відповідачкою позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі та проживали за адресою: [ADDRESS] до квітня 2009 року. Рішенням ВРАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві від 22.11.2011 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, про що зроблений відповідний актовий запис №534 від 22.11.2011 року. В той же час, станом на дату подання позову до суду відповідачка залишається зареєстрованою у квартирі та фактично не проживає в ній понад 5 років. В квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані: позивачі [PERSON], [PERSON]. та відповідачка [PERSON] з 1999 року, яка останніх 5 років в квартирі не мешкає. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення, оскільки наявні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved