Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів у якому поставили питання про встановлення факту прийняття ними [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спадщини за законом після смерті батька [PERSON], який помер 29.01.1993 року. Одночасно просять визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.01.1997 року, яке видане Богородчанською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим №Д-9 на імя [PERSON]. Заявлені вимоги представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні мотивувала тим, що позивачі являються дітьми [PERSON], який помер 29.01.1993 року. Після його смерті відкрилась спадщина і до спадкового майна належав житловий будинок в с.Манява по вул. Січових Стрільців. Усі вони є спадкоємцями першої черги за законом. Крім них, спадкоємцем були також їх рідний брат [PERSON] а також доньки [PERSON] та [PERSON]. На час відкриття спадщини її фактично прийняли усі діти спадкодавця, оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном, що полялагло у тому, що усі за спільною згодою користувались ним та розпоряджались. Зокрема [PERSON] на території батьківського двору побудував гараж, яким постійно користується, а [PERSON] була зареєстрованою на момент смерті батька у його будинку. [PERSON] періодично приїжджав у батьківський будинок і проживав там протягом відпустки. [PERSON] померла 19.09.2002 року, а [PERSON] померла 04.09.2013 року. 06.12.2014 року помер їх брат [PERSON] і лише після його смерті позивачі дізнались, що 30.12.1996 року за його заявою була заведена спадкова справа після смерті батька та 17.01.1997 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину. В даний час з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся його син [PERSON]. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину, яке оформив на своє імя [PERSON] є частково недійсним, оскільки порушує права на спадщину позивачів. Дійсно [PERSON]В, протягом останніх кількох років у звязку з сімейними обставинами повернувся проживати до с.Манява і, за відсутності іншого житла, зі згоди позивачів, проживав у батьківському будинку. Однак згоди на одноосібне оформлення спадкових прав йому позивачі не давали. Тому позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили заявлені позовні вимоги задовольнити. [PERSON] подав суду заяву у якій від заявлених позовних вимог відмовився. Відповідач [PERSON] та його представники заявлений позов не визнали. В судовому засіданні пояснили, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до якої входив житловий будинок по вул. Січових Стрільців в с.Манява Богородчанського району Івано-Франківської області. [PERSON] дійсно на момент смерті батька була зареєстрованою, але не проживала у батьківському будинку, а жила неподалік у господарстві свого чоловіка. Після смерті батька через деякий час в 1996 році [PERSON] внаслідок певних сімейних обставин повернувся в с.Манява і став проживати у батьківському будинку. Тоді ж звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Про такий намір [PERSON] знали позивачі, зокрема і [PERSON] і [PERSON], які проживали по сусідству, а також [PERSON], який проживав в м.Козятин, звідки виїхав [PERSON] Оскільки [PERSON] була зареєстрованою у будинку на час смерті спадкодавця, то нотаріус зажадала письмової заяви про її відмову від прийняття спадщини. Вона таку заяву написала та засвідчила у виконкомі Кантелинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області де в той час перебувала на сезонних роботах. Будинок, який був обєктом спадкування, знаходився у вкрай занедбаному стані. Після оформлення спадкових прав [PERSON] провів повний капітальний його ремонт, зокрема встановив нові вікна та двері, поштукатурив заново з середини та зовні, провів воду, каналізацію, облаштував ванну та санвузол, кухню, побудував гараж, тощо. Позивачі достеменно знали про те, що [PERSON] прийняв спадщину і оформив право власності на домоволодіння, а також приватизував земельну ділянку під будинком. Підтвердженням цьому є те, що позивач [PERSON] був безпосереднім межівником і погоджував документи на приватизацію земельної ділянки, а [PERSON] виступала свідком у судовому спорі [PERSON] з межівником і сусідом Мельником. Тому заявлені вимоги позивачів вважають безпідставними і просили в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 29.01.1993 року в с.Манява помер [PERSON]. До спадкового майна відповідно до записів у по господарській книзі виконкому Манявської сільської ради за №481 входив житловий будинок в с.Манява житловою площею 32 кв. м. (а.с.175) За інформацією, викладеною у довідці сільської ради, від імені [PERSON] 18.06.1990 року в сільській раді посвідчувався заповіт №16 на користь [PERSON]. Згідно ст. 553 ЦК Української РСР, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі ЦК), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодних дій, які свідчать про прийняття спадщини. [PERSON] спадщину за заповітом не прийняла, про що заявою від 12.08.1996 року повідомила нотаріуса. Тому виникли підстави для спадкування за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках могли бути діти спадкодавця, дружина і батьки померлого. Дружина [PERSON] [PERSON] померла 11.05.1990 року. Таким чином коло спадкоємців першої черги за законом створювали його діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Спадкоємців, які би мали право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ст. 535 ЦК не було. Для придбання спадщини відповідно до ст. 548 ЦК необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст. 549 ЦК такими, що прийняли спадщину визнавались спадкоємці, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, а також ті, які подали державні нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття. Жодних належних доказів на підтвердження того факту, що позивачі прийняли спадщину суду не подано. Натомість [PERSON] 30.12.1996 року подав до Богородчанської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у якій виявив намір оформити свої спадкові права, клопотав про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок та господарські споруди в с.Манява, які в були зареєстровані у погосподарській книзі за №481. У поданій заяв вказав, що прийняв спадщину у спосіб фактичного вступу в управління та володіння майном і змінив у будинку замки. 17.01.1997 року [PERSON] державним нотаріусом [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на житловий деревяний будинок житловою площею 32 кв.м. і сарай. З того часу [PERSON] відкрито і безперешкодно володів, користувався та розпоряджався згаданим майном, про що беззаперечно було відомо позивачам. Наведені обставини в судовому засіданні підтвердили свідки. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що через деякий час після смерті батька [PERSON] розшукав [PERSON], яка була разом з нею на сезонних роботах в одному із колгоспів Іллінецього району Вінницької області і просив її згоди на те, щоб оселитись у батьківському будинку. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що жила у незареєстрованих шлюбних стосунках з [PERSON], який у 1996 році повернувся у с.Маянва і оселився у батьківському будинку. З того часу він фактично перебудував його заново. Усі родичі [PERSON] брати та сестри знали про те, що він оформив спадкові права, оскільки постійно зустрічались на свята разом і обговорювали в тому числі і ці питання. [PERSON] особисто ходила свідчити в його користь до суду під час вирішення земельного спору з сусідом Мельником, а тому достеменно знала про те, що документи на будинок та землю були оформлені на брата. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] з 1996 року проживав у с.Манява і відновив повністю батьківський будинок, який був у жахливому стані. Брати та сестри знали про те, що [PERSON] оформив на себе спадщину і жодних претензій з цього приводу на родинних святах, де вона часто була присутня, не висловлювали. Подібні за своєю суттю свідчення дали також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стороною позивача не подано суду жодного переконливого доказу на підтвердження того факту, який просять встановити позивачі, а саме факту прийняття ними спадщини за законом після смерті їх батька [PERSON], який помер 29.01.1993 року. На думку суду дії позивачів після смерті батька свідчили про відсутність намірів оформляти спадкові права. [PERSON] свою позицію засвідчила поданою до нотаріуса заявою, а інші позивачі поведінкою, яка свідчила про це. Зокрема вони спілкувались з братом [PERSON], знали про те, що він прийняв спадщину, знали про обставини його побуту, про повну реконструкцію батьківського будинку, здійснену [PERSON], про те, що він приватизував земельну ділянку під домоволодінням. Намір заявити про свої спадкові права виявили лише після його смерті. Виходячи з наведеного, суд вважає безпідставними вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, від 17.01.1997 року, що було видане на імя [PERSON] Богородчанською державною нотаріальною конторою за реєстровим №Д-9. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed