Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою з подальшим уточненням та збільшенням позовних вимог до [PERSON] треті особи: [PERSON], [PERSON], КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», в якій просять встановити факт прийняття ними спадщини після померлої [PERSON], визнати за ними право власності в порядку спадкування на 1/24 частину квартири за кожним, зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], змінити договір найму та укласти з ними окремі договори найму житлового приміщення. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, підтвердивши суду обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні стосовно позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував стосовно позовних вимог у частині встановлення порядку користування спірним житловим приміщенням. Представник КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у судове засідання не з»явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи зі слідуючого. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, 03.02.1998 року Ленінградською районною Державною адміністрацією м. Києва було видано свідоцтво про право власності на квартиру в [ADDRESS] по 1/6 частці кожному, а саме: [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 24.02.1991 року позивачка [PERSON], зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] року померла мати сторін [PERSON] (а.с.10). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] стали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно. ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину по 1/24 частці після померлої [INFO] року [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки були зареєстровані та проживали в спірній квартирі. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою [PERSON] є спадкоємицею 1/4 частини спадкового майна померлої [INFO] року [PERSON], що складається з 1/6 частини квартири [ADDRESS]. Як встановлено судом, 01.12.2005 року [PERSON] подарував відповідно до договору дарування [PERSON] 5/24 частини квартири [ADDRESS]., [INFO] року, батько сторін [PERSON] помер. Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачами права власності в порядку спадкування на 1/24 частину спірної квартири за кожним та зобов'язання відповідача не чинити позивачам перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що спірна квартира є трикімнатною квартирою жилою площею 41,2 кв.м. і складається з трьох кімнат розмірами 9,8 кв.м., 10,75 та 14,9 кв.м, (а.с.69). Дана квартира належить на праві приватної власності сторонам по справі, зокрема [PERSON] та її дочці належить 9/24 частин, що складає відповідно 15,45 кв.м. житлової площі. [PERSON] належить 5/24 частин, що становить 8,58 кв.м. та відповідачу [PERSON] належить 10/24 частини, що відповідає 17,6 кв.м. Згідно з вимогами ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст.358 ЦК України, кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї спільної частки майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 104 ЖК України, член сім'ї має право на укладення з ним окремого договору найму жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, що відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. Відповідно до ст. 63 ЖК України, не можуть бути самостійним предметом договору жиле приміщення, яке і хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України» від 12.04.1985р. № 2 зі змінами від 10.03.1989р., 25.12.1992р., 25.05.1998р., при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача, йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення, відповідно до жилої площі, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це приведе до штучного погіршення житлових умов. Приймаючи до уваги вищенаведене, а також враховуючи, що виділення сторонам по справі, кімнат, відповідно до заявлених позовних вимог, не відповідає їх долям у даній квартирі та суттєво штучно погрішить житлові права як позивачів, так і відповідача, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування житловим приміщенням, а також відповідно, зобов»язання укласти договори найму відмовити, як в необґрунтованому та такому, що не ґрунтується на законі.

Outcome: partial