Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення у квартиру. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.02.1999 року по 22.09.2013 року. У період шлюбу подружжям було придбано нерухоме майно - квартира [ADDRESS], яка є спільною власністю подружжя. Під час спільного проживання, відповідач зловживав алкогольними напоями і вчиняв сварки, в подальшому зібрав речі позивачки та дітей і у 2009 році виставив їх на вулицю, а на вхідних дверях змінив замки. Таким чином, позбавив позивачку можливості користуватися квартирою, у зв'язку із чим вона вимушена була оселитися у своєї матері за адресою [ADDRESS] та влаштувати дітей у школу, яка знаходиться поруч. З того часу, позивачка у квартирі відповідача не проживала, у зв'язку із чим відповідач звернувся до суду із позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, однак провадження по вказаній справі було зупинено. Позивачка посилається на те, що вона, як член сім'ї власника житла має право користуватися житлом, і припинення сімейних відносин не позбавляє її права на користування будинком відповідача і на вселення в нього. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з викладених підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позовна заява є безпідставною та необґрунтованою. Пояснив, що відповідач ніколи не змінював замки на дверях, позивачка сама вирішили піти із спірної квартири, а належних та допустимих доказів тим обставин, які вказані у позовній заяві письмові матеріали справи не містять. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у квартирі [ADDRESS], власником особового рахунку якої є [PERSON], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.13). Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Письмові матеріали справи не містять в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України допустимих та належних доказів того, що відповідач позбавив позивачку права користування спірною квартирою, а також те, що ним чиняться перешкоди у користуванні нею квартирою. Представник позивачки у своїх поясненнях посилався на покази свідків, однак всупереч ч. 1 ст. 136 ЦПК України не звертався до суду із заявою про виклик свідків. Крім того, всупереч ч. 1 ст. 60 та ч. 1 ст. 131 ЦПК України представник позивачки не надав суду доказів того, позивачка та відповідач перебували у шлюбних відносинах, доказів щодо припинення між ними сімейних відносин, а також правовстановлюючі документи на спірну квартиру. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачка вказує про те, що її право було порушено відповідачем ще у 2009 році, однак представник позивачки не міг пояснити підстави звернення позивачки до суду із вказаним позовом лише у грудні 2013 році. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed