Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради Радехівського району Львівської області, [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS], загальною площею 88,4 м.кв. У судове засідання позивачі не зявились, подавши письмові заяви, в яких просять суд розгляд справи здійснювати за їх відсутності, позов підтримують повністю та просять його задоволити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Радехівського району Львівської області в судове засідання не зявився, однак подав на адресу суду письмову заяву в якій просить розглядати справу без його участі. Позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала на адресу суду письмову заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, відносно поданого позову не заперечує. За викладених умов, відповідно до ст. 169, ч.4 ст.174,ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішенням спільного засідання правління ВАТ «Радехівський цукровий завод» та профспілкового комітету від 11 червня 1996 року [PERSON] на склад сім»ї із чотирьох чоловік, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], була виділена 3-х кімнатна квартира №9 у новозбудованому будинку №6, що стверджується, випискою з протоколу №29 спільного засідання правління ВАТ «Радехівський цукровий завод» та профспілкового комітету від 11 червня 1996 року (а.с.7). В подальшому даний будинок був переданий на баланс [PERSON] сільської ради. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Радехівського району №59 від 11.09.2001 року було вирішено видати ордери на квартири в будинку №6 по вул. Молодіжна с.Павлів працівникам ВАТ «Радехівський цукровий завод» згідно виписки з протоколу №29 від 11.06.1996 року спільного засідання правління ВАТ «Радехівський цукровий завод» та профспілкового комітету заводу (а.с.6). 17 серпня 2005 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Радехівського району позивачам на склад сім»ї з 4-х чоловік було видано ордер №103 серії Ц/3 на квартиру [ADDRESS] (а.с.17,18). 14 вересня 2005 року на підставі данного ордеру позивачі [PERSON] та [PERSON] поселилися та зареєструвалися у квартирі [ADDRESS] (а.с.22). На той час [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №437962 виданим повторно Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.20). Відповідач [PERSON] у спірному будинку ніколи не проживала і на даний час не проживає. В зв»язку з тим, що [PERSON] померла ще до заселення, а ордер було видано на сім»ю із чотирьох чоловік позивачі не змогли скористатися своїм правом і приватизувати дану квартиру. З моменту вселення і на день подання заяви позивачі продовжують проживати в [INFO], тобто добросовісно та відкрито володіють цим майном більше десяти років. Постійно сплачую комунальні послуги за цією адресою. Факт проживання позивачів у квартирі №9 по вул.Молодіжна.6 с.Павлів стверджується довідками [PERSON] сільської ради №2694 від 11.12.2015 року та № 340 від 05.02.2016 року, а також будинковою книгою для прописки громадян, що проживають [INFO] (а.с.9,10). Згідно технічного паспорта, виданого 26.11.2015 року інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] вбачається, що квартира №9 в с. Павлів по вул.Молодіжна,6, розміщена на 3-му поверсі 5-ох поверхового будинку і являє собою окрему квартиру, що складається із трьох жилих кімнат житловою площею 50 кв.м., загальною площею 88,4 кв.м.(а.с.11-15). В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 317 ЦК України зазначає, що зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власниками нерухомого майна можуть бути фізичні та юридичні особи. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ст. 344 ЦК України законодавець визначив, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Станом на день подання позову ніхто не заявляв вимоги про витребування із володіння позивачів спірного майна. Таким чином, на думку суду, на квартиру № 9 в с. Павлів по вул.Молодіжна,6, ніхто інший не претендує. Відповідно до абз.3 п.11 та абз.2 п.13 Постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, то беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року (абз.3 п.11). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Таким чином, суд приходить до висновку, що за таких обставин, [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру [ADDRESS], на підставі набувальної давності, оскільки понад 10 років добросовісно, відкрито та безперевно володіли та користувалися нерухомим майном.

Outcome: approved