Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з вказаними позовами, які в подальшому уточнили, та просять суд зобов`язати відповідача спростувати поширену недостовірну інформацію, шляхом розміщення на сторінці [PERSON] в фейсбуці наступного тексту спростування: «УВАГА! СПРОСТУВАННЯ ІНФОРМАЦІЇ! Публікація НАРКОБАРОНИ НЕРВОВО КУРЯТЬ В СТОРОНЦІ» ([INFO] ) не відповідає дійсності та є неправдивою». В обґрунтування позову зазначили, що відповідач [PERSON] 16.12.2019 року о 06:50 годин розмістив на своїй сторінці у Фейсбуці допис із найменуванням «НАРКОБАРОНИ НЕРВОВО КУРЯТЬ В СТОРОНЦІ» ([INFO] ), який станом на сьогоднішній день має значну кількість переглядів, зумовив публікації в «Домашній газеті» та виникнення нічим не підтверджених пліток у місті. Наведена публікація відповідача містить образливі висловлювання та недостовірну і неперевірену інформацію щодо конкретно визначених осіб, в тому числі позивачів, створює враження причетності позивачів до протиправної діяльності, створює негативне уявлення у громадськості про позивачів, і принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Тому просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 24.02.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків. Недоліки усунуто. Ухвалою суду від 15.04.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків. Недоліки усунуто. Ухвалою суду\~від 12.03.2020\~року відкрито\~провадження за\~позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. \~\~Ухвалою суду від 06.07.2020 року відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 06.11.2020 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 211/799/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, з цивільною справою № 211/800/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, присвоївши об`єднаній справі № 211/799/20. Розгляд об`єднаної справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду\~від 24.11.2020\~року підготовче\~провадження по\~цивільній справі\~за\~позовом [PERSON] ,\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~захист честі,\~гідності та\~ділової репутації,\~спростування недостовірної\~інформації \~закрито,\~призначено\~справу\~до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності на позовних вимогах наполягали. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що в уточненій позовній заяві позивачі не визначили дослівного викладення інформації, яку вони вважають недостовірною, що стосується їх особисто та яку просять суд спростувати, як недостовірну. Публікація складається з назви і 14-ти абзаців. В назві та абзацах 1-12, 14 Публікації взагалі відсутні пряма або опосередкована інформація про провідного юрисконсульта адміністративно-господарчої групи відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради Тарасюк Інну Вікторівну або про фізичну особу [PERSON] та про керівника групи фінансового обліку централізованої бухгалтерії відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради Грабазей Ольгу Олегівну або про фізичну особу [PERSON] . Отже позивачі просять суд зобов`язати відповідача спростувати інформацію, в якій позивачі не згадуються. Окремі з зазначених абзаців Публікації містять інформацію про дії іншої ніж позивачі особи про відділ освіти Покровської районної в місті ради. По суті позивачі помилково ототожнили свої особисті немайнові права, як фізичних осіб, з чужими правами правами юридичної особи відділу освіти Покровської районної в місті ради. Абзац 13 Публікації містить інформацію про позивачів, проте не містить інформації про існування події вчинення позивачами конкретного правопорушення (суспільно небезпечного діяння) за конкретних обставин (час, місце, спосіб та інші обставини), а містить оціночне судження відповідача, яке не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості, по суті, є непрямою критикою відповідачем позивачів, як публічних посадових осіб органу місцевого самоврядування. Позивачі є посадовими особами органу місцевого самоврядування і, відтак, є публічними особами. А тому, межа допустимої критики щодо таких публічних осіб є значно ширшою, ніж окремих пересічних осіб. Публікація не містить жодного образливого слова по відношенню до позивачів, не стосується їх приватного життя, а прямо стосується саме публічного життя позивачів. Звертає увагу, що позивачами не додані докази того, що Публікацію поширив саме відповідач, а не інша особа. Будь-хто може зареєструватися у соціальній мережі «Facebook» під будь-яким іменем, в тому числі « [PERSON] » чи « [PERSON] ». Тобто доказування позивачів щодо цих обставин ґрунтується виключно на їх припущеннях. А тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Від позивачів до суду надані заперечення на відзив відповідача на позовну заяву, в яких позивачі посилаються на те, що вони не являються посадовими особами органу місцевого самоврядування, а негативна інформація розповсюджена відповідачем прямо стосується виконання позивачами професійної діяльності, викладене в запереченнях щодо помилкового ототожнення позивачами своїх особистих прав як фізичних осіб з правами юридичної особи, в якій працюють позивачі, не відповідає дійсності. Публікація відповідача, про спростування якої просять позивачі, містить як персональні дані позивачів, що дозволяє конкретно ідентифікувати особи позивачів необмеженому колу осіб, так і загальну негативну оцінку професійної діяльності позивачів. Враховуючи те, що викладене в публікації було предметом перевірки районної та міської ради і не підтвердилось, дана публікація в цілому є такою, що підлягає спростуванню в спосіб і порядок, визначені в позові. Саме по собі поставлення під сумнів професійної компетенції позивачів внаслідок виходу публікації відповідача, з наступним проведенням перевірок роботи позивачів як районною так і міською радою, створило для позивачів вкрай несприятливі умови роботи. Протягом тривалого періоду часу позивачі були змушені доводити правомірність своїх дій та відсутність не доброчесності та порушень в закупівлях, про які зазначено в публікації. Навіть на теперішній час через не спростування відповідачем завідомо недостовірної інформації продовжує зазнавати шкоди ділова репутація, честь та гідність позивачів. Тому просять задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, позивач [PERSON] працює на посаді провідного юрисконсульта адміністративно-господарчої групи відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради та являється уповноваженою особою з організації публічних закупівель відділу освіти, згідно наказу начальника відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради Коргута С. від 25.09.2019 року № 29-аг. Позивач [PERSON] працює на посаді провідним керівника групи фінансового обліку централізованої бухгалтерії відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради та являється уповноваженою особою з організації публічних закупівель відділу освіти, згідно наказу начальника відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради Коргута С. від 25.09.2019 року № 29-аг. 16.12.2019 року о 06:50 годин на сторінці [PERSON] в інтернет мережі Фейсбук «Facebook» було розміщено публікацію за посиланнями: [INFO] наступного змісту: «НАРКОБАРОНИ НЕРВОВО КУРЯТЬ В СТОРОНЦІ В той час, коли з батьків збирають благодійні внески у школах та дитячих садках, Покровський відділ освіти, здійснюючи закупівлі в обхід системи «Прозоро» і без майданчика на ресурсному центрі (це єдиний районний відділ освіти, який там не розміщується), краде бюджетні гроші у громади. Наприклад, придбали 2 ноутбука у ФОП [PERSON] по 22 тис. грн. Закупівля у одного учасника, економія коштів 0 грн. Але якби працівники відділу освіти сходили в магазин « [INFO] », то побачили б, що там ціна на Ноутбук Dell Vostro (N2065BVN3583EMEA01_U) - 14265 грн. Націнка склала більше 50%. Ще одна закупівля - приладдя для приготування їжі, і знову один учасник, ФОП [PERSON] , економія коштів 0 грн. Планували купити каструль і мисок на 75689 грн., на таку ж суму склали договір. Ну а ціни говорять самі за себе. Наприклад, ковш 1л із нержавіючої сталі відділ освіти купує за 250 грн., такий самий ковш на сайті «Розетка», 1,3 л 77 грн., 1л - 119 грн., 1,5 л - 95 грн. Тобто, націнка склала більше 200%. Ще приклад, закупівля Ноутбуків на 650 000 грн у ФОП [PERSON] . Ноутбук Dell Inspiron G3 15 3579 (G35581S1NDL-60B) коштує у магазині 21000 грн, купили за 35000 грн, ноутбук Acer Aspire З А315-32-С6Р0 (NX.GVWEU.017), купили за 9780 грн. кожен, коли такий же у «Комфі» коштує 5699 грн. Націнка більше 60%. Та є випадки, коли сума закупівлі перевищує 200 000 грн., і торги доводиться проводити в системі «Прозоро». Так відділ освіти планував купити побутову техніку для закладів освіти району на 350 000 грн. Але на тендер неочікувано вийшли не свої постачальники. Їх з тендеру викидають. Але постачальники не погоджуються та звертаються в Антимонопольний комітет у пошуках справедливості. Що робить відділ освіти? Правильно, скасовує торги і розбиває закупівлю на декілька менших за сумою та укладає прямі договори знову зі своїм ФОП [PERSON] . А тепер глянемо специфікацію. Перша позиція - пилосос Grant GT-1604, купують 3999 грн., в магазинах він коштує 1099 грн. Друга позиція пилосос - Domotec MS-4409, купують за 3999 грн., в магазинах він коштує 1039 грн. І так далі по списку усі 25 позицій на суму 179 564 грн. Націнка 300%. Окрім побутової техніки, ФОП [PERSON] поставляє канцтовари. Для прикладу, відділ освіти купив у неї магнітно-маркерну дошку розміром 120 мм на 180 мм, точно таку саму інший районний відділу освіти (м. Києва) купив у ТОВ з Кривого Рогу за 1640 грн. Але наш доблесний Покровський купив 5 шт. таких дошок по 9230 грн. на суму 46150 грн. Націнка 500%. Як пишуть світові ЗМІ рентабельність у відсотках трійки лідерів кримінального бізнесу (торгівля людьми, зброєю і наркотиками) значно менший ніж у Покровському відділі освіти. Гарний бізнес, панове чиновники від освіти. Наркобарони нервово курять в сторонці. Це ж інтернет- магазин, там завжди дешевше, може сказати хтось. Та маємо інший приклад. Відділ освіти Центрально-Міського району м. Кривого Рогу теж купує побутову техніку для закладів освіти. Постачальник TOB «ТВК Укрпромпостач». Було заплановано витратити 190 000 грн. Договір уклали на 160 000 грн. Економія 30 000 грн. Холодильник Snaige FR240-1101AA (240 л) вони купують за 4000 грн. В «Розетці» мінімальна ціна цієї моделі становить 5625 грн. Натомість Покровський відділ освіти купує холодильник DELFA DMF-83, менший за об`ємом (90 л) більш ніж у два рази, дорожче на 10% - за 4300 грн. Виконком Криворізької міської ради купує шредер за 5000 грн., сума договору така сама - 5000 грн. Але Шредер shredMARK 1830М у «Розетці» коштує 5460 грн. Тому аргумент щодо цін інтернет-магазину не приймається. Всього Покровський відділ освіти уклав договорів приблизно на 65 000 000 млн. грн. Обсяг вкраденого через відкати прикиньте самі. На найближчій сесії міської ради буде розглядатись і затверджуватись головний кошторис міста на 2020 рік - бюджет. І знову будуть сльози і соплі, що не вистачає на все коштів. Я не буду принципово підтримувати запропонований проект бюджету і закликаю колег-депутатів не голосувати «за», поки бюджетними коштами розпоряджаються, а правильно сказати, розсовують по кишеням, такі чиновники, як начальник відділу освіти Покровського району С. А. Коргут, керівник групи фінансового обліку централізованої бухгалтерії відділу освіти О. О. Грабазей, провідний юрисконсульт адміністративно-господарчої групи відділу освіти І. В. [PERSON] та інші. Звертаюсь публічно до депутатів Покровської районної у місті ради, до міського голови Ю. Г. Вілкула, до громадськості взяти під ретельний контроль усі закупівлі у цьому районі і особливо ті, які здійснює відділ освіти. Це легко робити, якщо на сайті «Прозоро» у «Пошук» вставити їхній Код ЄДРПОУ: ( [NUMBER] ). Таким же чином можете пересвідчитись у правдивості наведених мною фактів. Так само прошу втрутитись, і припинити цю вакханалію своїх колег депутатів з Постійної комісії міської ради з питань законності, правопорядку, депутатської діяльності та етики, свободи слова; Постійної комісії міської ради з питань освіти, науки, сім`ї і дітей, молоді, культури та спорту; а також заступника міського голови Бєрлін Валентину Миколаївну і директора Департаменту освіти і науки Кріпак Тетяну Петрівну.» На засіданні постійної комісії з питань законності, правопорядку, депутатської діяльності та етики, свободи слова Криворізької міської ради VII скликання 24.0.2020 року було розглянуто звернення уповноваженої особи відділу освіти виконкому Покровської районної в місті ради Тарасюк І.В. щодо надання кваліфікації діям депутата міської ради [PERSON] . За результатами розгляду звернення постійною комісією було ухвалено рекомендації. Згідно п. 2 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК), законів України: від 16 листопада 1992 року № 2782-XII «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (далі Закон про пресу), від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію», від 21 грудня 1993 року № 3759-XII «Про телебачення і радіомовлення» (у редакції Закону від 12 січня 2006 року № 3317-IV), від 23 вересня 1997 року № 540/97-ВР «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» - та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини. Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Статтею 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 754/11312/15. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 333/7744/15-ц. Згідно із частиною другою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено судам, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Відповідно до частини першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії» Європейський суд із прав людини наголосив, що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: І) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, враховуючи висновок Європейського суду з прав людини, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Верховним Судом в постанові від 01 вересня 2020 року по справі № 716/2112/17 (провадження № 61-12204св19) зазначено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбаченого статтею 10 Конвенції. У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47). При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у згаданій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зі змісту статей 3, 4, 6 Декларації вбачається, що, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Посадові особи повинні погодитись з тим, що вони підлягатимуть громадському контролю та критиці, особливо в ЗМІ, з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, тієї мірою, якою це є необхідним для забезпечення прозорості та відповідального виконання їхніх обов`язків. Суспільство має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо наданої інформації, у тому числі щодо діяльності політиків, посадових осіб органів влади та місцевого самоврядування, а отже важливо щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо ЗМІ або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого боку була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб. З огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб, інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки таких осіб, є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина. Публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», посадова особа місцевого самоврядування - особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження у здійсненні організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності прямої або опосередкованої інформації про позивачів в назві та абзацах 1-12, 14 публікації. Проаналізувавши інформацію, яку позивачі просили спростувати, суд враховує, що позивачі є посадовими особами органу місцевого самоврядування, а висловлювання відповідача не містять конкретних даних щодо оцінки їх дій в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій, не містять образливих висловів, звинувачень, не носять характеру завідомо неправдивих відомостей, а є інформацією про діяльність позивачів, як посадових осіб, містить оціночні судження та допустиму критику їх дій, як публічних осіб, а тому не підлягає спростуванню. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю факту неправомірного поширення відповідачем негативної інформації стосовно позивача, яка порушує його честь та гідність Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні вимог судові витрати позивачу відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed