Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] пред`явили до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що є власниками житлового будинку [ADDRESS] . Крім [PERSON] у вказаному житловому будинку зареєстрований також її дядько відповідач [PERSON] . При цьому, впродовж тривалого періоду часу, понад десять років він не проживає у вказаному житлі, його речі та інше майно у будинку відсутні, також не приймає жодної участі в оплаті комунальних послуг та у утриманні будинку . Позивачі вказують , що реєстрація відповідача у належному їм на праві власності житловому будинку порушує їх права як власників даного житла. Посилаючись на наведене просили позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 13 липня 2020 року у цивільній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання . Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавав. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2020 року підготовче провадження закрито та цивільна справа призначена до судового розгляду по суті . У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Чудопалов Ю. Ю. заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Відзиву на позовну заяву не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За положеннями ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Судом установлено: Відповідно до Договору дарування 41/100 частин житлового будинку від 31 березня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л. І., зареєстрованого в реєстрі за № 3602, - [PERSON] подарувала позиваці [PERSON] 41/100 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційного напису на вказаному правовстановлюючому документі - 41/100 частина житлового будинку [ADDRESS] зареєстрована міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , про що записано в реєстрову книгу № 14 за реєстровим номером 43743 від 21 січня 2004 року. Як видно із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 червня 2004 року, посвідченого Береш О. М. державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3425, спадкова справа № 455, [PERSON] набула у власність 59/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом від 01 вересня 2000 року за померлим [PERSON] . Відповідно до реєстраційного напису на вказаному правовстановлюючому документі - 59/100 частин житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано міським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , про що записано в реєстрову книгу № 14 за реєстровим номером 43743 від 12 липня 2004 року. Згідно із інформацією наданою Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради за № 1065/28-03 від 11 червня 2020 року , згідно облікових записів та картотеки переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період з 01 серпня 2012 року по 31 березня 2016 року та за період виконання відділом повноважень з 04 квітня 12016 року по 10 червня 2020 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані : [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Акту перевірки паспортного режиму від 09 червня 2020 року, затвердженого директором ДП «Фаворит 3 « Лемега О. В., комісією в складі паспортистів [PERSON] , [PERSON] , майстра дільниці [PERSON] шляхом опитування свідків сусідів: [PERSON] ( [ADDRESS] )\~,\~ [PERSON] ( [ADDRESS] )\~ установлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , але довгий час там не проживає . Допитаний у\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] \~вказав,\~що є\~сусідом позивачок,\~проживає у\~будинку [ADDRESS] .\~Знає і\~позивачок [PERSON] ,\~ [PERSON] , і відповідача [PERSON] . Вказав, що відповідач не проживає у будинку позивачок понад 10 років . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що проживає неподалік позивачки у будинку [ADDRESS] , не бачила там відповідача [PERSON] , якого знає особисто , понад 10 років. З аналогічних показань свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] є їх дядьком та братом, у будинку по [ADDRESS] , не проживає понад десять років, хоча ніхто не чинить йому перешкод для проживання, не приймає жодної участі в утриманні будинку . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало. У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. З урахуванням того, що позивачі - власники житлового будинку , а відповідач їх брат та дядько , який зареєстрований у цьому будинку, слід застосувати положення ст.405 ЦК України. Наведена позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема з позицією, викладеною у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 509/1916/16-ц. Судом установлено, що відповідач [PERSON] , будучи зареєстрованим у житловому будинку [ADDRESS] , понад десять років не проживає у вказаному помешканні, його речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг та в утриманні будинку не приймає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин стороною відповідача суду не надано. Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved