Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із даним позовом у якому просить суд розірвати шлюб в якому вона перебуває з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 1995 року. Від шлюбу мають трьох дітей, двоє з яких ще є неповнолітніми. На протязі останніх двох років між нею та відповідачем постійно виникали непорозуміння і свари, що призвело до втрати взаємних почуттів любові та поваги. Шлюбні відносини вони з відповідачем фактично припинили з жовтня 2013 року та з того часу вони припинили взаємовідносини і ведення спільного господарства. За таких обставин збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам дітей і є неможливим. За обопільною домовленість з відповідачем після розірвання шлюбу діти й надалі залишатимуться проживати із нею. На утримання дітей відповідач надаватиме матеріальну допомогу добровільно. Питання про розподіл спільного майна між ними вирішуватиметься оремо від справи про розірвання шлюбу. Сторони в судове засідання не з'явилися, але завчасно сповістили суд про неявку та можливість розгляду справи за їхньої відсутності. Позивач надала письмову заяву в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати, а справу розглянути без її участі. Відповідно до заяви та письмових пояснень відповідача він визнає позовні вимоги позивачки та не заперечує проти розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 11 березня 1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис за № 174. Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Подружні стосунки сторони припинили у 2015 році через відсутність взаєморозуміння, конфлікти та свари, що виникали у їхньому сімейному житті. Сторони спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, що не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у зв'язку з чим подальше примирення поміж ними неможливе. Спір про поділ майна сторони вирішили окремо від питання про розірвання шлюбу, та між ними досягнуто згоду, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти й надалі залишатимуться проживати із матір'ю, а відповідач у добровільному порядку надаватиме позивачці допомогу на їхнє утримання. Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сім'ї неможливо, їхній шлюб існує формально. Вимоги про зміну прізвищ сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дітей, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved