Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на те, що являються співвласниками пятиквартирного житлового будинку № 87, розташованого в м. Самборі Львівської області по вул. Коновальця, який на даний час знаходиться на балансі новоствореного Комунального підприємства Самбірської міської ради «Житлово експлуатаційний комбінат» (надалі КП СМР «ЖЕК»). За будинком закріплена прибудинкова земельна ділянка площею 1 477 кв. м. 01.10.2014 року від представника земельного кадастру їм стало відомо, що відповідачка на підставі рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних від 22. 03. 1997 року за № 147, яке в дальнійшому послужило правовою підставою для видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ від 04. 04. 1997 року за реєстром № 393, приватизувала частину цієї землі площею 251 кв. м. Таку приватизацію вважають незаконною, оскільки проведена вона усупереч ст. ст. 38, 42 Земельного кодексу України (надалі ЗК України), згідно положень яких такі землі належать до житлової та громадської забудови і субєктами приватизації яких можуть бути лише обєднання співвласників. Згоди на приватизацію вони не давали, приватизована земля складається з трьох окремих ділянок, внаслідок чого створилися перешкоди для користування спільним заїздом. Посилаючись на зазначені обставини, просять постановити рішення, яким: - визнати незаконним та скасувати вищевказане рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних депутатів в частині безоплатної передачі відповідачці у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 251 кв. м по вул. Коновальця, 87 у м. Самборі; - визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ від 04. 04. 1997 року за реєстром № 393, яким ця земельна ділянка передана їй у приватну власність; - зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією житлового будинку «87 по вул. Коновальця шляхом знесення огорожі її городу від заїзду. Оскільки про своє порушене право дізналися 01. 10. 2014 року, з поважних причин пропустили строк звернення до суду, який просять поновити. Під час розгляду даної справи в порядку ст. 31 ЦПК України змінили свої позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією. Просять знести паркан, яким обгороджений город відповідачки від заїзду до огородженої ділянки на 1, 5м. В обґрунтування уточнених позовних вимог зіслались на викладені у первісному позові обставини та на порушення порядку приватизації відповідачами земельної ділянки у відповідності до ст. 6 ЗК України в редакції 1992 року, яка надає право лише громадянам (власникам приватного сектора) отримувати у приватну власність земельні ділянки (присадибні ділянки) для обслуговування житлового будинку і громадських будівель для будівництва та обслуговування будинку і громадських будівель, в тому числі, земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети у межах граничного розміру, визначеного ст. 67 ЗК України, а не особам, проживаючим у багатоквартирному житловому будинку, враховуючи статус цієї ділянки, її цільове призначення та режим використання, передбачений ст. 42 ЗК України - задовільняти інтереси всіх його мешканців, а не однієї особи. Оскільки внаслідок такої приватизації створились для них перешкоди в користуванні прибудинковою територією, просять зобовязати відповідачку перенести паркан її городу від єдиного заїзду до господарських будівель на віддаль 1, 5 м. В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені вимоги, зіславшись на обставини, викладені у позові, просять його задовільнити. Зокрема, позивачка [PERSON] пояснила, що з 1995 року являється власником квартири № 3 «а», розташованої у згаданому житловому будинку, в якій проживає з моменту народження, проте жодної згоди на приватизацію відповідачкою землі не давала. Під час ознайомлення в суді з технічним звітом до видачі Державного акту на право приватної власності на землю взнала, що таку згоду давав її чоловік [PERSON], про що засвідчують його підписи у технічній документації (заява [PERSON] на імя голови міської ради щодо надання їй дозволу на приватизацію земельної ділянки та протокол обстеження і закріплення меж земельної ділянки, яка передається у приватну власність), які докорінно різняться між собою. Чоловік на той час проживав в будинку, але не був зареєстрований. Вважає, що власники квартир даного будинку повинні створити обєднання співвласників і користуватись земельною ділянкою можуть за спільною згодою. [PERSON] із за незаконної приватизації відповідачкою частини земельної ділянки, площа якої не відповідає в частковому відношенні площі її квартири, цього зробити не можуть. Відповідачка самочинно побудувала стайню і гараж на прибудинковій земельній ділянці, обгородила свою ділянку, чим звузила єдиний заїзд до будинку та господарських і надвірних споруд, створивши перешкоди у користуванні такими, позбавила доступу у випадку пожежі до цих споруд. При умові пересунення огорожі на 1,5 м, усунуться перешкоди в користуванні заїздом. Про приватизацію відповідачкою частини земельної ділянки дізналася у жовтні 2014 року, у звязку з чим пропустила строк звернення до суду, який просить поновити. Представник [PERSON] [PERSON] пояснила, що відповідачка скрила від позивачів факт приватизації частини прибудинкової території, що стало підставою порушення строків звернення до суду з даним позовом, пропущених з поважних причин, який просить поновити. Внаслідок такої незаконної приватизації усупереч вимогам ст. 42 Земельного кодексу позивачам перекрито доступ до їхніх надвірних та господарських споруд, позбавлено можливості створити обєднання співвласників багатоквартирного будинку, реалізувати своє право на приватизацію прибудинкової території відповідно до своєї частки в даному нерухомому майні. Позивачка [PERSON] пояснила, що мешканці даного житлового будинку спорудили літні кухні та сараї з дозволу Самбірської міської ради. Деякі господарські споруди зведені самочинно. Відповідачка часково загородила єдиний до них проїзд. Вона сама самочинно спорудила гараж, який знаходиться на віддалі 1м від пожежного заїзду. Балансоутримувачем будинку на час приватизації була житлово експлуатаційна контора №1 (надалі ЖЕК №1) м. Самбора. Квартиру приватизувала у 1995 році. Позивачка [PERSON] ствердила, що в будинку проживає з 1965 року. Внаслідок приватизації відповідачкою частини земельної ділянки перекрито пожежний заїзд, вона позбавлена можливості доїзду до свого сараю. Більше трьох років назад відповідачка загородила частину земельної ділянки, чим створила перешкоди у користуванні прибудинковою земельною ділянкою, проте за захистом порушеного права нікуди не зверталася, оскільки не знала про приватизацію. Земельна ділянка в неї не вилучалася, балансоутримувач згоди на приватизацію не давав. Позивачка [PERSON] пояснила, що квартиру, в якій зараз проживає, придбала вісім років назад у [PERSON]. Підтвердила факт приватизації відповідачкою частини прибудинкової території і пояснила, що внаслідок такої приватизації вона позбавлена нормального доступу до своїх надвірних споруд. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позову не визнала, вважаючи його безпідставним, оскільки відповідачка, що доводиться її матірю, напротязі 30 ти років користується земельною ділянкою за цільовим призначенням за згодою інших мешканців будинку, яку приватизувала у 1997 році. На той час діяв Земельний кодекс України в редакції 1992 року, а відтак приватизація землі проводилась на законних засадах. Враховуючи, що земельна ділянка перебувала в комунальній власності, балансоутримувачем будинку була ЖЕК №1 м. Самбора, згода на приватизацію землі мешканців будинку потрібна не була, хоч така в них бралась. Жодні перешкоди відповідачкою позивачам не чиняться. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги вважає безпідставними, оскільки приватизація відповідачкою земельної ділянки пройшла на законних засадах у відповідності до діючого на той час Наказу Держкомітету зі згоди власників квартир будинку № 87 по вул. Коновальця у м. Самборі, де проживає відповідачка. Територія за будинком згідно рішення міської ради закріплена не була. План забудови даного кварталу за № 30 відображає лише фактичне користування земельної ділянки на момент його складання у 1978 році, а відтак вважає його неактуальним, оскільки на час приватизації рішенням Самбірської міської ради № 366 від 22.11.1990 року було надано дозвіл [PERSON] на будівництво двоповерхової будівлі з гаражем, літньою кухнею та санвузлом та зобовязано ЖЕК №1 знести частину огорожі по вул. Свердлова (колишня Коновальця), 87 та влаштувати доїзд будинку [PERSON] зі зносом двох дерев, а рішенням цього ж органу місцевого самоврядування № 331 від 18. 08. 1988 року введений в експлуатацію гараж [PERSON], збудований на цій ділянці, тобто частина земельної ділянки перейшла в користування [PERSON] і Хай, а тому не може вважатися прибудинковою територією. Крім того, як на підставу відмови у задоволенні позову зіслалася на ту обставину, що позивачем невірно застосовано норми матеріального права, які діяли на час виникнення спірних правовідносин. Безпідставними вважає і позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією, так як проїзд в плані забудови не передбачено, ширина існуючого заїзду відповідає нормам ДБН, а згідно представленої нею довідки Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області від 26. 05. 2015 року убачається, що у випадку виникнення пожежі з урахуванням довжини пожежного рукава жодних загроз щодо неможливості ліквідації вогнища немає. Представники відповідача виконавчого комітету Самбірської міської ради [PERSON] та [PERSON] просять відмовити у задоволенні позову, оскільки спірна земельна ділянка не набула статусу прибудинкової території, перебувала і продовжує перебувати у комунальній власності, балансоутримувачем будинку на час приватизації землі була ЖЕК № 1, яка дала згоду на передачу частини земельної ділянки у приватну власність, а тому згоди мешканців цього будинку потрібно не було. Також вважає безпідставними позовні вимоги і в частині усунення перешкод в користуванні заїздом, оскільки згідно кварталу забудови такий заїзд не передбачено, до господарських та надвірних споруд облаштований проїзд, параметри якого відповідають діючим ДБН. Представник третьої особи Управління Держземагентства у Самбірському районі (на даний час Держгеокадастр) [PERSON] вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки на час здійснення приватизації діяв Земельний кодекс України в редакції 1992 року, у відповідності до ст. 6 якого закріплено право приватної власності громадян на землю з визначенням їх цільового призначення. При цьому законодавець не надає права передачі частини земельної ділянки, закріпленої за обслуговуванням багатоквартирного житлового будинку, у приватну власність одному зі співвласників будинку чи квартиронаймача у приватну власність, а відтак вважає, що в силу ст. 43 цього Кодексу порушено право позивачів як землекористувачів, що тривалий час користувалися цією земельною ділянкою і вподальшому вони не можуть скористатися правом на приватизацію прибудинкової земельної ділянки. Оскільки балансоутримувачем багатоквартирного будинку на час приватизації була ЖЕК №1 міста Самбора, вважає, що земля повинна була передаватись саме цій експлуатаційній конторі. Представник третьої особи державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Львівської районної філії Львівської регіональної філії Самбірського міського виробничого відділу в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутності. Представники залучених до участі в розгляді справи в якості третіх осіб без самостійних вимог ЖЕК №1 м. Самбора, КП СМР «ЖЕК» в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, від них не надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, а тому суд вважає за можливе слухати справу у відсутності третіх на підставі зібраних та перевірених в судовому засіданні доказів. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або його оспорювання. Як встановлено судом, позивачі та відповідачка проживають у 5 ти квартирному житловому будинку, розташованому в м. Самборі Львівської області по вул. Коновальця (колишня Свердлова), 87. На даний час всі являються власниками квартир будинку. Зокрема, [PERSON] квартири №3»а» (правова підстава виникнення права власності рішення суду, що підтверджується витягом з державного реєстру від 18. 03. 2013 року. До того згідно наявного у справі свідоцтва про право власності на квартиру від 05 грудня 1995 року була співвласником квартири № 3»а» у згаданому будинку; [PERSON] власником квартири № 1, яку придбала шляхом укладення договору купівлі продажу 11. 08. 2005 року; [PERSON] співвласником квартири №2 від 02 липня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності; [PERSON] співвласником квартири №3 у відповідності до свідоцтва про право власності від 04. 12. 2006 року; [PERSON] власником квартири № 4 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 01 грудня 1994 року. За будинком закріплена прибудинкова земельна ділянка площею 1477 кв.м, що підтверджується планом кварталу забудови № 30 міста Самбора. У відповідності до рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних депутатів від 16. 07. 1981 року за № 338 затверджено представлені Самбірським МБТІ матеріали обміру земель цього кварталу загальною площею 53043 кв. м та встановлену при обмірі конфігурацію присадибних ділянок, в тому числі, по вул. Свердлова, 87 площею 1477 кв. м, підставою для визначення яких послужили відповідні проекти розподілу територій (різновид містобудівної документації, яка розробляється для мікрорайону (кварталу) чи його частини з метою розмежування земельних ділянок, одним із основних призначень якого є якраз визначення площ та меж прибудинкових територій існуючих і запроектованих жилих будинків) та землевпорядна документація - план земельно-господарського устрою населеного пункту. Дана категорія земель - землі житлової та громадської забудови. На підставі рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних від 22. 03. 1997 року за №147 відповідачці [PERSON] безоплатно передано у приватну власність частину цієї земельної ділянки площею 251 кв. м для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а 565 кв. м залишено у спільному користуванні мешканців будинку № 87 по вул. Коновальця у м. Самборі. Дане рішення послужило правовою підставою для видачі відповідачці Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ від 04. 04. 1997 року за реєстром № 393. Як убачається із оглянутого в судовому засіданні цього правовстановлюючого документу на землю, приватизована земельна ділянка складається з трьох окремих ділянок. На час здійснення такої приватизації співвласником квартири № 3 будинку № 87 була позивачка по справі [PERSON] (дівоче прізвище Усятицька) [PERSON], як було встановлено щляхом дослідження технічного звіту до видачі Державного акту на право приватної власності на землю, згода на приватизацію відповідачкою частини прибудинкової земельної ділянки у неї не бралася. Згідно діючого на той час Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків (надалі Положення), затвердженого наказом Держкомзему України, Держкоммістобудування України, Держжитлокомунгоспу України та Фонду державного майна України від 05.04.96 р. N 31/30/53/396 прибудинкова територія - це встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд, тобто встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо) - п. 2.1. Склад та поділ території мікрорайону (кварталу) на окремі земельні ділянки прибудинкових територій визначаються необхідністю забезпечення ефективного утримання та експлуатації житлового будинку та прибудинкових територій на підставі дотримання встановлених будівельних, протипожежних і санітарних норм. Пунктом 4.1 цього Положення передбачено, що прибудинкові території (земельні ділянки) передаються у власність або надаються в користування відповідними органами місцевого самоврядування, в тому числі, на умовах оренди, об'єднанням власників будинків, для обслуговування існуючого житлового будинку (будинків) відповідно до земельного законодавства. Згідно 4.2 Положення суб'єктами права власності (користування) на земельні ділянки прибудинкових територій можуть виступати об'єднання власників багатоквартирних житлових, допоміжних та нежитлових приміщень, у тому числі вбудовано-прибудованих, багатоквартирних житлових будинків згідно з чинним законодавством. Законодавець при цьому не відносить до числа таких субєктів окремих фізичних осіб. Зміна цільового призначення земельних ділянок прибудинкової території допускається у випадку реконструкції, зміни функціонального призначення споруд, наявності інших обгрунтованих причин у відповідності з діючими нормами за дозволом відповідних органів місцевого самоврядування. При переході права власності на житловий будинок (його приміщення) або на частину будинку разом з цим об'єктом переходить і право спільної власності (користування) земельною ділянкою у відповідності з чинним законодавством.(п. 4.3 Положення). Частка власності (користування) земельної ділянки кожного власника квартири (квартир) чи нежитлового приміщення у спільній частковій власності визначається відношенням загальної площі квартири (квартир) чи нежитлових приміщень, що перебувають у його власності, до спільної площі всіх квартир і нежитлових приміщень будинку Виділення частки земельної ділянки власникам квартир і нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається. Право власності (користування) на прибудинкову територію (земельну ділянку) кожного співвласника будинку визначається у свідоцтві про право власності на частину будинку у вигляді відповідної частки (п.4.4 ). Отже, в судовому засіданні встановлено, що правовий статус спірної земельної ділянки прибудинкова територія, так як встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) № 30 та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд. а відтак при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним такою територією здійснюється згідно з п. 5 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19. 06. 1992 року в порядку та умовах, визначених Земельним кодексом. Пунктом 19 діючої на той час Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 25.12.1996 року «Про практику застосування судами земельного законодавста при розгляді цивільних справ» зазначено, що «при встановленні порядку використання земельної ділянки й розпорядження нею громадянами, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної часткової власності, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з п.5 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ( 2482-12 ) здійснюється в порядку й на умовах, передбачених Земельним кодексом ( 561-12 ) щодо використання присадибної ділянки громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності (стаття 42). Якщо в жилому будинку приватизовано частину квартир, питання про користування прибудинковою територією вирішується за правилами ч.2 ст. 30 ЗК, тобто шляхом поділу цієї території в установленому порядку або спільного користування нею, якщо поділ без шкоди для її раціонального використання неможливий». Відповідно до статті 30 Земельного кодексу України діючої на той час редакції при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів, а, отже, порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачі набули статусу належного землекористувача прибудинкової території, частина якої приватизована одним із власників, чим порушено їхнє право на користування та приватизацію прибудинкової території. Виходячи з аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, суд вважає, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить у житловий комплекс, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише зі згоди всіх співвласників (квартиронаймачів) будинку, так як належить їм на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі у власність чи користування окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний жилий будинок) або її частини, беручи до уваги ту обставину, що прибудинкова територія, яку законодавець відносить до житлової та громадської забудови, є особливим об'єктом права власності на землю через те, що вона має задовольняти інтереси великої кількості осіб та призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку. ЇЇ використання здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. [PERSON], як було встановлено судом, без згоди інших співвласників будинку частина прибудинкової земельної ділянки була передана у приватну власність відповідачці без урахування: частки її нерухомого майна квартири № 4, розташованої в жилому будинку№87 по вул. Коновальця у м. Самборі, можливості нормального користування будинком та здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідності зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливості проходу з вулиці на подвір'я, вимог санітарних правил і правил протипожежної безпеки, що породило виникнення даного спору. [PERSON] того, як було встановлено судом, балансоутримувачем багатоквартирного будинку на час приватизації відповідачкою частини земельної ділянки була ЖЕК № 1 м. Самбора, а відтак в силу ст. 24 Житлового кодексу УРСР саме вона за умови надання такої згоди всіма власниками та квартиронаймачами будинку повинна була надати дозвіл на приватизацію землі. [PERSON], як убачається з наявних у справі листів відповідей третьої особи, відсутня будь яка інформація щодо надання цієї згоди. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка начальник Самбірського міського виробничого відділу ЦДЗК [PERSON] пояснив, що як балансоутримувач ЖЕК № 1 міста Самбора повинна була дати згоду на приватизацію відповідачкою частини прибудинкової території. Під час складання технічного звіту не провіряв, в якій квартирі проживає кожна особа, що давала згоду на приватизацію. Обміри ділянки, що підлягала приватизації, проводились по фактичному її користуванні, без встановлення частки його майна в будинку, без урахування інтересів інших мешканців будинку, розміщення на прибудинковій території надвірних та господарських споруд, враховуючи лише фактичне користування відповідачкою земельною ділянкою, що надавалась їй у приватну власність. Ствердив, що на даний час власники квартир будинку позбавлені можливості приватизувати хто з мешканців даного будинку проживає в конкретній квартирі. Під час виїздного судового засідання, дослідження наявних у справі письмових доказів (фото таблиць будинковолодіння №87 у м. Самборі по вул.. Коновальця) було встановлено, що на прибудинковій території збудовані надвірні та господарські споруди власниками цього будинку, на частину з яких виготовлено правовстановлюючі документи. До них прокладено заїзд з однієї сторони, де відповідачка приватизувала частину земельної ділянки, обгородивши її, чим створила перешкоди для інших в користуванні земельною ділянкою. Віддаль між її ділянкою та ділянкою, де знаходяться ці споруди, становить 1м 50 см. З другої, де облаштовано доїзд до житлового будинку позивачки [PERSON], знаходиться у вигляді двох частин земельна ділянка, передана у приватну власність власність відповідачці [PERSON] Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідачці [PERSON] усупереч діючому на той час законодавству без урахуванням інтересів позивачів та згоди балансоутримувача будинку виконавчим комітетом Самбірської міської ради частину прибудинкової території передано у приватну власність. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України), про що зазначено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12). За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачів в частині визнання незаконним та скасувати вищевказаного рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради народних депутатів в частині безоплатної передачі відповідачці у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 251 кв. м по вул. Коновальця, 87 у м. Самборі підлягають задоволенню. Оскільки державний акт на право приватної власності на землю видано на підставі рішення, яке визнається незаконним та скасовується, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним цього акту. ( постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04 червня 2014 р. у справі № 6-46 цс14). Позивачі просять постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні прибудинковою територією, звільнивши прибудинковий заїзду будинку № 87 по вул. Коновальця в м. Самборі шляхом перенесення паркану відповідачки городу віз заїзду в сторону городу на 1,5 м, вважаючи таку відстань достатньою для нормального користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю. Будучи допитаним в судовому засіданні у якості спеціаліста головний архітектор м. Самбора [PERSON] пояснив, що згідно кварталу забудови проїзд у зазначеному позивачами місці не передбачено, проте, ураховуючи ту обставину, що на прибудинковій території розміщені надвірні та господарські споруди, вважає, що доступ до них транспорту повинен бути. Головний інспектор Самбірського районного відділу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області [PERSON] як спеціаліст в судовому засіданні пояснив, що згідно протипожежних вимог до будівель і споруд повинен бути передбачений проїзд шириною 3, 5м. До господарських будівель жоден заїзд не передбачений. Враховуючи довжину протипожежного рукава (20м) та можливість зєднання двох і більше таких рукавів, жодна небезпека при виникненні пожежі загрожувати поширенню радіусу вогнища з вищенаведених підстав не може. А відтак вважає безпідставними посилання сторони позивачів саме на цю обставину як на підставу задоволення позовних вимог в частині знесення огорожі. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з підстав існування загрози при виникненні пожежі задоволенню підлягати не можуть. [PERSON], беручи до уваги, що приватизація частини земельної ділянки відповідачкою визнається незаконною, земля як прибудинкова територія переходить у спільне користування всіх співвласників будинку, а наявна на ній огорожа у вигляді паркану облаштована відповідачкою без їхньої згоди, позивачі вважають достатньою віддаль шириною 1, 5м, на яку вони просять перенести огорожу вглиб частини земельної ділянки, приватизованої [PERSON], для нормального користування, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Також суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України підлягає поновленню строк звернення до суду позивачів з позовом, так як пропущений ними з поважних причин, оскільки про своє порушене право позивачі дізналися 01. 10. 2014 року.

Outcome: approved