Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 5 вересня 2019 року звернулися в Київський районний суд м. Полтави з позовом до виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання незаконними та скасування рішень, який уточнили в поданій до суду 1 жовтня 2019 року заяві. Позовну заяву обґрунтовували тим, що є співвласниками на праві спільної часткової власності житлового будинку з господарськими будівлям і спорудами, розташованому по [ADDRESS] на земельній ділянці державного фонду, частка кожної складає 1/4. Відповідач [PERSON] є співвласником даного домоволодіння з часткою в праві власності 1/2 частина. Вказували, що 11 березня 2019 року під час розгляду Київським районним судом м. Полтави цивільної справи № 552/4589/18 за позовом [PERSON] до них про виділ майна, що є у спільній частковій власності дізналися про наявність рішення Київської районної ради народних депутатів м. Полтави № 667 від 03.11.1978 «Про часткову зміну рішення № 583 від 19.09.1978 «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по [ADDRESS] . В подальшому було отримано в архіві рішення Київської районної ради народних депутатів м. Полтави № 583 від 19.09.1978 з додатками. Вказували, що їх, а також їх батькам, які раніше були співвласниками домоволодіння, про дані рішення раніше відомо не було. Посилалися на те, що зазначені рішення виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів м. Полтави обмежують право користування інших співвласників житловим будинком, порушують їх право власності на належне нерухоме майно. Просили суд визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради народних депутатів № 583 від 19.09.1978 «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по [ADDRESS] ». Також просили визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів м. Полтави № 667 від 01.11.1978 «Про часткову зміну рішення № 583 від 19.09.1978 «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по [ADDRESS] ». Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 1 жовтня 2019 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Третя особа [PERSON] пояснення суду не надавала. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач [PERSON] та її представник, а також позивач [PERSON] повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, пояснивши, що оскаржувані рішення були передані до архіву, про обставини їх прийняття не відомо. Третя особа [PERSON] в судове засіданні для участі в розгляді справи не з`явилася, хоча була повідомлена про дату, час та місце розгляду. Не з`являючись в судове засідання, третя особа подала до суду заяву з проханням відкласти розгляд справи, при цьому жодні докази на обґрунтування поважності причин своєї неявки в судове засідання не надала. Частиною 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів на поважність причин неявки третьої особи в судове засідання, враховуючи норм ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі осіб, які не з`явилися. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 жовтня 2013 року є власником 1/4 частини житлового будинку з частиною надвірних споруд за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] також відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 25 жовтня 2013 року є співвласником зазначеного домоволодіння, частка складає 1/4. Третя особа [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 19 квітня 2017 року є власником 1/2 частки в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці Держфонду, норма землекористування якої не встановлена та складається в цілому з: житлового будинку «А-1», житловою площею 38,8 кв.м., загальною площею 91,9 кв.м., погребу «Б», гаражу «Г», сараю «Е», навісу «е», навісу «Ж», навісу «Ж1», вбиральні «З», сараю «И», погребу «К», літнього душу «Л», погребу «а1», огорожі № 1, воріт огорожі № 2, вимощення № 3, колодязю питного № 5, огорожі № 7, огорожі № 8, ями вигрібної № 9. Як встановлено судом, спірне домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Реальна частка кожного із співвласника не виділена, отже, кожному з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. За даними документів технічної інвентаризація, які надані до суду позивачами, житловий будинок літер «А-1» по [ADDRESS] в цілому складається з приміщень: 1-1 передпокій площею 8,9 кв.м., 1-3 коридор площею 5,7 кв.м., 1-4 кімната площею 9,9 кв.м., 1-5 кімната площею 16,4 кв.м., 1-6 сіни площею 8,9 кв.м., 1-7 санвузол площею 3,2 кв.м., 1-11 сіни площею 9,1 кв.м., 111 сіни площею 2,0 кв.м., ІV сіни площею 4,7 кв.м., 1-8 кухня площею 10,6 кв.м., 1-9 кімната площею 12,5 кв.м. Між співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] не укладався договір про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності. Окрім того, співвласники не можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Між співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] протягом тривалого часу виникають спори та непорозуміння з приводу користування спільним житловим будинком, спори між співвласниками з цього питання неодноразово були предметом судового розгляду. В провадженні Київського районного суду м. Полтави знаходиться цивільна справа № 552/4589/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про розподіл житлового будинку у натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. Також встановлено, що виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів м. Полтави 19.09.1978 прийнято рішення № 583 «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по [ADDRESS] », яким відмовлено [PERSON] , прож. по [ADDRESS] , в проведенні добудови розміром 3х5 м для виносу кухні із габаритів будинку, обладнання ванної і санвузла. Дозволено [PERSON] обладнати другий вихід із квартир шляхом закладки дверного пройому між приміщеннями 1-3 і 1-7, установки перегородки в приміщенні І-І і обладнання дверей між приміщеннями 1-1 і 1-7 (а.с. 13). Рішенням виконавчого комітету Київської ради народних депутатів м. Полтава від 01.11.1978 № 667 «Про часткову зміну рішення № 583 від 19.09.1978 «Про самовільно проведені роботи в домоволодінні по [ADDRESS] » рішення № [ADDRESS] від 19.09.1978 викладено в такій редакції: «Дозволити [PERSON] в домоволодінні по [ADDRESS] провести добудову розм. 3х5 м для виносу кухні із габаритів в будинку, установки ванної, санвузла та обладнати другий вихід із квартири шляхом закладки дверного пройому між приміщеннями 1-3 і 1-7; установити перегородки в приміщенні 1-1 з обладнанням дверей між приміщеннями 1-1 і 1-7. Сарай «Е» розібрати. Можливе його будівництво розміром 3х8 м на відстані 7 м від жилих будинків і 3 м від межі сусідньої садиби» (а.с. 10). Ні позивачі [PERSON] та [PERSON] , ні третя особа [PERSON] на час прийняття оскаржуваного рішення виконкому не були співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] . [PERSON] на даний час не є співвласником домоволодіння по [ADDRESS] . На час вирішенні даної справи судом рішення виконавчого комітету Київської ради народних депутатів м. Полтава від 01.11.1978 № 667 щодо здійснення відповідної добудови попереднім співвласником [PERSON] реалізовано не було. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право власності ні у [PERSON] ні у інших співвласників домоволодіння по [ADDRESS] на нерухоме майно із врахуванням прибудов та перепланувань, передбачених рішенням виконавчого комітету від 19.09.1978 № 583 та від 01.11.1978 № 667, як цього вимагає ст. 182 ЦК України, не виникло. Суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення відповідача самі по собі не є правовстановлюючим документами, на їх підставі не могло виникнути право власності, лише виникла правова підсатва для проведення певних будівельних робіт, чого зроблено не було. Безпосередньо для позивачів [PERSON] , [PERSON] , а також для третьої особи [PERSON] , яка є співвласником домоволодіння, жодні права та обов`язки на підставі рішень виконкому від 19.09.1978 № 583 та від 01.11.1978 № 667 не виникли та не можуть виникнути, оскільки нові співвласники домоволодіння по [ADDRESS] до уповноважених органів у встановленому законом порядку з питань проведення таких будівельних робіт не зверталися. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Звертаючись до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень виконкому за 1978 рік, позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що зазначені рішення виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів м. Полтави обмежують право користування інших співвласників житловим будинком, порушують їх право власності на належне нерухоме майно. Разом з тим, зміст позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про скасування рішень виконавчого комітету зводяться до спору про порядок користування домоволодінням по [ADDRESS] між позивачами та третьою особою, та не є спором між позивачами та відповідачем щодо повноважень останнього при прийнятті рішень. Вказані рішення виконкому, які є ненормативними актами органу місцевого самоврядування, не мають жодних юридичних наслідків ні для позивачів, ні для третьої особи. Прийняття відповідачем рішення від 19.09.1978 № 583 та від 01.11.1978 № 667 не мало наслідком порушення прав позивачів. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачами судові витратив відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають їм відшкодуванню.

Outcome: dismissed