Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, який змінювали та уточнювали /Т-1 а.с.182-184/, в якому просять стягнути з відповідача користь позивача [PERSON] суму боргу в розмірі 5948789,47грн., з яких 3150000,00 грн. основний борг, 283758,90 грн. /3% річних/, 2515030,57 грн інфляційні; позивача [PERSON] - 2398400,83 грн., з яких: 1270000,00 основний борг, 114404,38 грн. /3% річних/, 1013996,45 грн. інфляційні; позивача [PERSON] 3729796,58 грн., з яких: 1975000,00 грн. основний борг. 177912,33 грн. /3% річних/, 1576884,25 грн. інфляційні, а також, просять визнати у судовому порядку за ними право власності на земельну ділянку площею 0,3494 га, що розташована по вул. Пілотів,9 у м. Львові, кадастровий № 4610136300:06:018:012 та на будівлі лазні-пральні площею 543,7 кв.м, шо позначена на плані літерами А-1 та А'-1 та котельні площею 134,3 кв.м під літерою Б-1 за адресою: 79052-Львівська обл., м. Львів, вул. Пілотів,9. Свої вимоги мотивують тим, що згідно з розпискою від 27 грудня 2007 року між ними та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримала протягом березня-грудня 2007 року особисто кошти в сумі 6395000,00 грн., з яких: від [PERSON] 3150000,00 грн.: від [PERSON] 1270000,00 грн.: від [PERSON] 1975000,00 грн. Вказані кошти відповідач отримала готівкою та зобовязувалася повернути до 31 грудня 2012 року або передати у власність майно чи майнові права на еквівалентну суму. Указана розписка підписана [PERSON] і скріплена печаткою КППО «Дельфін-1». Відповідач свої зобовязання не виконала грошові кошти в обумовлений час не повернула, ніякого майна у власність позивачам не передала. В звязку з наведеним, просять позов задовольнити. У судовому засіданні позивачі, представник позивача [PERSON] позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному додатково пояснивши, що вони позичали гроші відповідачу конкретно на викуп майна КППО «Дельфін-1», якому у 2007 році належала земельна ділянка по вул. Пілотів,9 у м. Львові та будівля лазні-пральні, яка розташована за зазначеною адресою. Відповідач зобовязувалася або повернути гроші, або передати їм у власність спірні обєкти, однак, оформивши право власності на ці обєкти на себе, відповідач відмовилася виконувати свої зобовязання за договором позики. Розписку відповідач особисто підписала в їх присутності, просять позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач, її представники, представник третьої особи проти позову заперечили, подали до суду письмові заперечення /Т-2 а.с.240-244/, додатково пояснивши, що відповідач ніякого договору позики ніколи з позивачами не укладала, друкований текст у розписці від 27 грудня 2017 року був нанесений після того, як вона підписала пустий аркуш паперу та поставила на нього печатку КППО «Дельфін-1» для того, що б в подальшому використати його під час подачі документі в органи податкової інспекції. Враховуючи, що вона працювала бухгалтером в ТОВ «Тисмениця», в якому працювали позивачі [PERSON] та [PERSON], то вона припускає, що цей пустий бланк був викрадений в неї, а згодом на нього був нанесений друкований текст про нібито позичення нею грошей у позивачів, ніяких грошей вона не позичала, позивачі просто хочуть у незаконний спосіб заволодіти її майном, просять у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивачів, представника позивача, відповідача, її представників, представника третьої особи, експертів, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільних справ №№ 2-1702/08, 2-2720/10 (які долучені до матеріалів справи), матеріали кримінального провадження № 4201440060000001 від 22.01.2014 року, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що згідно з розпискою від 27 грудня 2007 року /Т-1 а.с.6/ між позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримала протягом березня-грудня 2007 року особисто кошти в сумі 6395000,00 грн., з яких: від [PERSON] 3150000,00 грн.: від [PERSON] 1270000,00 грн.: від [PERSON] 1975000,00 грн. Вказані кошти відповідач отримала готівкою та зобовязувалася повернути до 31 грудня 2012 року або передати у власність майно чи майнові права на еквівалентну суму. Указана розписка підписана [PERSON] і скріплена печаткою Колективного підприємства побутового обслуговування «Дельфін-1». Відповідач свої зобовязання не виконала грошові кошти в обумовлений час не повернула, ніякого майна у власність позивачам не передала. У провадженні Слідчого управління Головного управління національної поліції у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 4201440060000001 від 22.01.2014 року, за фактом заволодіння шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами [PERSON], [PERSON], [PERSON] на загальну суму 6395000,00 грн., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується листом ГУНП у Львівській області від 09 грудня 2015 року №2/В-366 /Т-1 а.с.116/. На даний час досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні не завершено, що визнається всіма учасниками судового процесу та підтверджується листом ГУНП у Львівській області від 27 лютого 2017 року № 2121/16/05-2017 /Т-2 а.с.190/. Під час огляду матеріалів кримінального провадження № 4201440060000001 у судовому засіданні, судом достовірно було зясовано, що оригінал розписки від 27 грудня 2007 року знаходиться в матеріалах зазначеного провадження /Т-1 а.с.190/. Відповідач [PERSON] та її представники стверджують, що відповідач не підписувала розписку від 27 грудня 2007 року. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Під час проведення досудового розслідування у межах кримінального провадження № 4201440060000001 було проведено декілька судових експертиз. Відповідно до висновку № 2660 від 28 липня 2014 року криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підпису встановлено, що підпис від імені [PERSON], який розташований на розписці від 27 грудня 2007 року, після круглої печатки перед словами «Г.Забусик», виконаний самою гр. [PERSON] Рукописний текст «Г.Забусик», який розташований на розписці від 27.12.2007 року, виконаний самою гр. [PERSON] /Т-1 а.с.138-142/. Таким чином, суд не бере до уваги початкові твердження відповідача та її представників про те, що підпис, який міститься у розписці виконаний не нею, оскільки таке твердження спростовується вищевказаним висновком експертизи та поясненнями самої ж відповідачки, які вона дала у судовому засіданні, висунувши версію про те, що можливо хтось з позивачів викрав в неї чистий аркуш паперу, на якому вже стояла печатка КППО «Дельфін-1» та її підпис, тим самим відповідач підтвердила, що підпис, який міститься у розписці був виконаний саме нею. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обовязок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобовязання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13. Окрім того, відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1\~ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2\~ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Зазначена правова позиція повністю відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. За таких обставин, беручи до уваги, що позивачами суду був наданий оригінал письмової розписки від 27 грудня 2007 року про позику відповідачем [PERSON] у позивачів коштів в розмірі 6395000,00 грн., суд приходить до висновку, що зазначена грошова сума реально була передана відповідачу. Крім того, пояснення позивачів про те, що відповідач позичала в них гроші на викуп майна КППО «Дельфін-1» стверджуються матеріалами справи № 2-2720/10 за позовом [PERSON] до КППО «Дельфін-1» про стягнення коштів, в яких містяться прибуткові касові ордери зазначеного підприємства від 27 грудня 2007 року, 28 грудня 2007 року, 13 лютого 2008 року /а.с.49-51 справи № 2-2720/10/, з яких вбачається, що саме з дня підписання відповідачем розписки від 27 грудня 2007 року, вона почала вносити значні кошті в статутний фонд підприємства, загальна сума внесених нею коштів становила 1233020,00 грн., що у подальшому призвело до того, що відповідач [PERSON] набула право власності на нерухоме майно КППО «Дельфін-1» на підставі мирової угоди від 29 липня 2010 року, укладеною між нею та підприємством, і затвердженою ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27 серпня 2010 року. Суд критично ставиться до твердження відповідача, що розписка від 27 грудня 2007 року була підроблена позивачами шляхом нанесення на пустий аркуш паперу, який містив лише її підпис та печатку КППО «Дельфін-1», та який був викрадений в неї позивачами, друкованого тексту про її боргові зобовязання, з огляду на наступне. Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який б свідчив про те, що у відповідача коли небудь викрадали пусті бланки КППО «Дельфін-1», зокрема це могло бути звернення відповідача у правоохоронні органи про зникнення у відповідача, яка працювала на той час бухгалтером КППО «Дельфін-1», бланків зазначеного підприємства, які містили його печатку тощо. Суд критично ставиться на посилання відповідача на примірник висновку експертизи за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 28.07.2015 року № 122/15-34/123/15-33/1283-12825/15-34 (дата проведення якого написана від руки), яка була проведена судовими експертами [PERSON] науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) /Т-1 а.с.154-161/, з огляду на таке. У матеріалах кримінального провадження № 4201440060000001 від 22.01.2014 року міститься вищевказаний висновок експертизи, в якому зазначено, що: 1. У досліджуваній розписці від 27 грудня 2007 року відтиск печатки КППО «Дельфін-1» нанесений в той період часу, коли був нанесений відтиск печатки КППО «Дельфін-1» в документі, позначеному як зразок 19, тобто на прикінці вересня 2007 року. 2. Встановити час виконання друкованого тексту у розписці від 27 грудня 2007 року не видається можливим із причини відсутності у експерта впровадженої у судово-експертну практику України методики встановлення абсолютного часу виконання друкованих текстів, виконаних лазерним знакосинтезуючим пристроєм. 3. Запис та підпис від імені [PERSON] у досліджуваній розписці від 27.12.2007 року виконані кульковими ручками, спорудженими пастами чорного кольору. 4. У досліджуваній розписці від 27.12.2007 року відсутні ознаки штучного зістарювання документів. 5. Встановити дату виконання підпису від імені [PERSON] у досліджуваній розписці від 27.12.2007 не видається можливим із причин відсутності зразків порівняння зі штрихами паст такої ж рецептури. 6. У досліджуваній розписці від 27.12.2007 спочатку були виконані запис та підпис від імені [PERSON], а після цього був нанесений друкований текст. Встановити послідовність виконання відтиску печатки КППО «Дельфін-1» відносно інших реквізитів досліджуваної розписки, при умові відсутності перетину їх штрихів, не видається можливим у зв'язку із відсутністю в експертів впроваджених у судово-експертну практику України відповідних методик. Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження № 4201440060000001 від 22.01.2014 року міститься другий примірник експертизи за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 28.07.2015 року № 122/15-34/123/15-33/1283-12825/15-34 (дата проведення якого надрукована), яка була проведена судовими експертами КНДІСЕ /Т-1 а.с.117-129/, в якому вказано: 1. У досліджуваній розписці від 27 грудня 2007 року відтиск печатки КППО «Дельфін-1» нанесений в той період часу, коли був нанесений відтиск печатки КППО «Дельфін-1» в документі, позначеному як зразок 19, тобто на прикінці вересня 2007 року. 2. Встановити час виконання друкованого тексту у розписці від 27 грудня 2007 року не видається можливим із причини відсутності у експерта впровадженої у судово-експертну практику України методики встановлення абсолютного часу виконання друкованих текстів, виконаних лазерним знакосинтезуючим пристроєм. 3. Запис та підпис від імені [PERSON] у досліджуваній розписці від 27.12.2007 року виконані кульковими ручками, спорудженими пастами чорного кольору. 4. У досліджуваній розписці від 27.12.2007 року відсутні ознаки штучного зістарювання документів. 5. Встановити дату виконання підпису від імені [PERSON] у досліджуваній розписці від 27.12.2007 не видається можливим із причин відсутності зразків порівняння зі штрихами паст такої ж рецептури. 6. Встановити послідовність виконання відтиску печатки КППО «Дельфін-1» відносно інших реквізитів досліджуваної розписки, при умові відсутності перетину їх штрихів, не видається можливим у зв'язку із відсутністю в експертів впроваджених у судово-експертну практику України відповідних методик. Встановити послідовність виконання запису та підпису від імені [PERSON] відносно друкованого тексту не представляється можливим у звязку з індивідуальними характеристиками барвних речовин цих реквізитів та особливостями їх розподілу. [PERSON] науково-дослідного інституту судових експертиз від 02.02.2016 року № 07/01-11/773-16 було повідомлено слідчого СУ ГУНП у Львівській області [PERSON] /Т-1 а.с.161/, що в першому примірнику вказаного висновку була допущена технічна помилка, яка була усунена шляхом виправлення та правильного зазначення методик у другому примірнику відповідного висновку. У судовому засіданні судовий експерт [PERSON] пояснив, що у першому примірнику експертного висновку від 28.07.2015 року № 122/15-34/123/15-33/1283-12825/15-34 помилково зазначено у пункті 6, що у досліджуваній розписці від 27.12.2007 спочатку були виконані запис та підпис від імені [PERSON], а після цього був нанесений друкований текст, вірним є висновок, який міститься у другому примірнику висновку експертизи про те, що встановити послідовність виконання запису та підпису від імені [PERSON] відносно друкованого тексту не представляється можливим у звязку з індивідуальними характеристиками барвних речовин цих реквізитів та особливостями їх розподілу. Крім того, станом на 2017 рік залишаються відсутні методики, які б давали можливість встановити послідовність виконання відтиску печатки КППО «Дельфін-1» відносно інших реквізитів досліджуваної розписки. Всі інші судові експерти, які приймали участь у проведенні вищевказаної експертизи, у судовому засіданні підтримали вищевказані пояснення експерта [PERSON] Таким чином, відповідач не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили її твердження, що друкований текст у розписці від 27 грудня 2017 року був нанесений після того, як вона підписала пустий аркуш паперу, а відтак суд не бере до уваги такі твердження до уваги та розцінює їх, як голослівні та такі, які спрямовані на уникнення виконання зобовязань по поверненню позики. Щодо пункту 1 висновку експертизи за результатами проведення судово-технічної експертизи документів від 28.07.2015 року № 122/15-34/123/15-33/1283-12825/15-34, в якому зазначено, що у досліджуваній розписці від 27 грудня 2007 року відтиск печатки КППО «Дельфін-1» нанесений в той період часу, коли був нанесений відтиск печатки КППО «Дельфін-1» в документі, позначеному як зразок 19, тобто наприкінці вересня 2007 року, то такий висновок ніяким чином не спростовує того, що відповідач отримала протягом березня-грудня 2007 року від позивачів кошти в сумі 6395000,00 грн. та ніяким чином не спростовує саму розписку, яка має силу боргового документу. Крім того, гроші [PERSON] позичала, як фізична особа, а не як посадова особа КППО «Дельфін-1», а відтак, печатка підприємства, яка міститься у розписці від 27 грудня 2007 року, ніяким чином не впливає на чинність договору позики, який укладений між фізичними особами. Згідно із висновком судово-технічної експертизи документів кримінальне провадження № 4201440060000001 від 15 квітня 2016 року № 2397, яка була проведена судовими експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз у наданій для дослідження розписці від 27.12.2007 від імені [PERSON], у межах штрихів відтиску печатки КППО «Дельфін-1» фрагменту підпису від імені [PERSON], рукописного запису «/[PERSON]»/» знаходяться окремі мікрочастинки тонера. Встановити послідовність друкованого тексту та нанесення відтиску печатки КППО «Дельфін» у наданій для дослідження розписці від 27.12.2007 від імені [PERSON] не представляється можливим з причин, що наведені у дослідницькій частині висновку. Встановити послідовність друкованого тексту та виконання підпису від імені [PERSON], рукописного запису «/[PERSON]» у наданій для дослідження розписці від 27.12.2007 від імені [PERSON] не представляється можливим з причин, що наведені у дослідницькій частині висновку /Т-1 а.с.186-190/. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 року було розяснено, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має грунтоватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Суд, аналізуючи всі вищевказані висновки експертиз, жодний з яких не підтвердив ні твердження відповідача про викрадення у неї пустого аркушу паперу, який містив лише її підпис та печатку КППО «Дельфін-1», ні твердження про те, що нею не підписувалася боргова розписка, а також, врахувавши, той факт, що відповідач не надала суду інших належних та допустимих доказів того, що вона не підписувала розписку від 27 грудня 2007 року, прийшов до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивачів підлягає стягненню основна суму боргу за договором позики в розмірі 6395000,00 грн., а саме: на користь [PERSON] 3150000,00 грн.: [PERSON] 1270000,00 грн.: [PERSON] 1975000,00 грн. Крім того, суд вважає, що підставною є вимога про те, що відповідач зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається деталізованого розрахунку заборгованості /Т-2 а.с.126-129/, який був наданий суду позивачами та був перевірений судом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні суми: на користь [PERSON] за період з 31.12.2012 року по 31.12.2015 року підлягає стягненню 3% річних в розмірі 283758,90 грн. (3150000,00 грн. /сума боргу/ х 3 % річних : 100% : 365 днів) та інфляційні в розмірі - 2515030,57 грн. (згідно з розрахунком наведеним у деталізованому розрахунку заборгованості); на користь [PERSON] за той самий період підлягає стягненню 3% річних в розмірі 114404,38 грн. (1270000,00 грн. /сума боргу/ х 3 % річних : 100% : 365 днів) та інфляційні в розмірі 1013996,45 грн. (згідно з розрахунком наведеним у деталізованому розрахунку заборгованості); на користь [PERSON] за той самий період підлягає стягненню 3% річних в розмірі 177912,33 грн. (1975000,00 грн. /сума боргу/ х 3 % річних : 100% : 365 днів) та інфляційні в розмірі 1576884,25 грн. (згідно з розрахунком наведеним у деталізованому розрахунку заборгованості). Відповідач та її представники не надали суду будь-яких доказів на спростування вищевказаного розрахунку заборгованості, а відтак, суд, перевіривши його, приходить до висновку, що такий є повністю обґрунтований. Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути суму боргу в розмірі 5948789,47 (3150000,00 грн. /основний борг/ + 283758,90 грн. /3% річних/+ 2515030,57 грн./інфляційні/); [PERSON] - 2398400,83 грн. (1270000,00 /основний борг/ + 114404,38 грн. /3% річних/ + 1013996,45 грн./інфляційні/); [PERSON] 3729796,58 грн. (1975000,00 грн. /основний борг/ + 177912,33 грн. /3% річних/ + 1576884,25 грн./інфляційні/). Крім того, з відповідача на користь позивачів слід стягнути 3654,00 грн. сплаченого судового збору в рівних частинах, тобто по 1218,00 грн. на кожного (3654,00 грн. : 3 особи). Щодо позовної вимоги про визнання права власності за позивачами на земельну ділянку площею 0,3494 га, що розташована по вул. Пілотів,9 у м. Львові, кадастровий № 4610136300:06:018:012 та на будівлі лазні-пральні площею 543,7 кв.м, шо позначена на плані літерами А-1 та А'-І та котельні площею 134,3 кв.м під літерою Б-1 за адресою: 79052-Львівська обл., м. Львів, вул. Пілотів,9, то така вимога не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Підстави набуття права власності чітко врегульовані чинним цивільним законодавством, так, перелік зазначених підстав міститься в Главі 24 «Набуття права власності» Книги третій «Права власності та інші речові права» Цивільного Кодексу України. Як убачається з позовних вимог позивачі просять суд постановити рішення, яке б передбачило виникнення у них права власності на вищевказані спірні обєкти нерухомості. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Позивачі у своєму позові не посилаються на жодну норму матеріального права, яка б давала можливість суду прийти до висновку, що позивачі набули права власності на спірні обєкти нерухомості. Беручи до уваги, що ні земельна ділянка по вул. Пілотів,9 у м. Львові, ні будівля лазні-пральні, яка розташована за зазначеною адресою, не відносяться до безхазяйного майна та до обєктів самочинного будівництва, враховуючи, той факт того, що між позивачами та відповідачами не укладався договір про відчуження зазначених обєктів, а також те, що на день ухвалення рішення суду вказані обєкти не належать на праві власності відповідачу, а перебувають у власності її сина третьої особи [PERSON] /Т-1 а.с.31/, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про визнання права власності на спірні обєкти нерухомості з підстав зазначених у позові, а відтак у задоволенні цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: partial