Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в особі Вінницького відділення «Соборне» про стягнення вкладу та відшкодування шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] року в м. Вінниці померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на грошові вклади з нарахованими відсотками та компенсаціями, що зберігаються на рахунках, відкритих у різних банківських установах, зокрема у відділенні «Пироговське» Вінницької філії Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» депозитний рахунок [NUMBER] з залишком коштів в сумі 45 906,50 грн., які належали спадкодавцеві, що підтверджується повідомленням, виданим ПАТ КБ «Приватбанк» від 17.12.2013 року за №20.1.0.0.0/7-20131210/0417. Спадкоємцями за законом на вищезазначене майно є позивачка [PERSON], яка доводилась сестрою померлій, та позивач [PERSON], який доводився племінником померлій, в рівних частках - по 1/2 частці, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом. У зв'язку з похилим віком та станом здоров'я позивачка [PERSON] надала довіреність своєму сину [PERSON] з усіма правами для вирішення всіх питань щодо отримання зазначених коштів. 11.02.2014 року [PERSON] та позивач [PERSON] звернулись до відповідача із письмовими заявами, відповідно до яких просили по закінченню терміну банківського вкладу 26.02.2014 року видати їм вклад з відсотками відповідно до свідоцтв про право на спадщину. Однак, станом на 12.03.2014 року кошти позивачам не повернуто, чим порушуються їхні права. А тому, вважають, що на підставі ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач зобов'язаний видати їм вклад у розмірі 22 953,25 грн. кожному, та сплатити останнім пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення, що складає 688,59 грн. за один день, а з врахуванням 14 днів прострочення - 9 640 грн. кожному, тому звернулись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат [PERSON] позовні вимоги зменшив та підтримав останні, просив суд стягнути з відповідача на користь позивачів пеню у розмірі 3% річних за кожен день прострочення у сумі 9 640,00 грн. кожному. Представник відповідача за довіреністю Ліфанова Л.М. зменшені позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] року в м. Вінниці померла [PERSON], згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 29.07.2013 року (а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина на грошові вклади з нарахованими відсотками та компенсаціями, що зберігаються на рахунках, відкритих у різних банківських установах, зокрема у відділенні «Пироговське» Вінницької філії Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» депозитний рахунок [NUMBER] з залишком коштів в сумі 45 906,50 грн., які належали спадкодавцеві, що підтверджується повідомленням, виданим ПАТ КБ «Приватбанк» від 17.12.2013 року за №20.1.0.0.0/7-20131210/0417 (а.с.12). Спадкоємцями за законом на вищезазначене майно є позивачка [PERSON], яка доводилась сестрою померлій, та позивач [PERSON], який доводився племінником померлій, в рівних частках - по 1/2 частці, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.01.2014 року, виданим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №49 на ім'я [PERSON] (а.с.4), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36446780 від 27.01.2014 року, наданим приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.5), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.01.2014 року, виданим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №53 на ім'я [PERSON] (а.с.4), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36446876 від 27.01.2014 року, наданим приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.7). Таким чином, позивачам належать в рівних частках грошові кошти, що знаходяться на депозитному рахунку [NUMBER] у відділенні «Пироговське» Вінницької філії Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», в сумі 45 906,50 грн., а саме по 22 953,25 грн. кожному. 11.02.2014 року представник позивачки за довіреністю [PERSON] та позивач [PERSON] звернулись до відповідача із письмовими заявами, відповідно до яких просили по закінченню терміну банківського вкладу 26.02.2014 року видати їм вклад з відсотками відповідно до свідоцтв про право на спадщину (а.с.10-11). Станом на 12.03.2014 року, тобто на день подачі позову до суду позивачам кошти відповідачем не було повернуто. Проте, як встановлено в судовому засіданні та сторонами не оспорюється, на момент розгляду справи відповідачем повернуто позивачам депозитний вклад із нарахованими відсотками. Однак, відповідачем було здійснено прострочення повернення вкладу позивачам на 14 днів, а відтак позивачі та їх представник в судовому засіданні вважають, що відповідач зобов'язаний їм сплатити пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення, що складає 688,59 грн. за один день (22 953,25 грн. :100 х 3 = 688,59 грн.), а з врахуванням 14 днів прострочки - 9 640 грн. (688,59 х 14 = 9 640,00 грн.) кожному у відповідності до положень ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством, оскільки відповідно до ст.ст. 633, 1058 ЦК України укладені сторонами договори банківського вкладу є публічними договорами та на зазначені правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Проте, з даними твердженнями позивачів та їх представника суд не погоджується з наступних міркувань. Так, відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч.2 ст.1060 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, відповідач виконав усі взяті на себе зобов'язання щодо повернення депозитного вкладу та відсотків. Після укладання договору між банком та померлим спадкодавцем виникли зобов'язальні правовідносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу. Відповідно до положень статтей 546, 549 ЦК України пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Оскільки, неустойка у виді пені в якості забезпечення виконання грошових зобов'язань за умовами депозитного договору (договору банківського вкладу) не передбачалась, то і правових підстав для її стягнення не має. А посилання позивачів на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» є безпідставними, оскільки положення даного Закону до правовідносин, що виникли з приводу депозитного договору, застосовуються лише в частині не врегульованій нормами цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачами, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed