Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивачі, звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 137 по вул. Південна в м. Мелітополь Запорізької області, як майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та на 1/3 частину вказаного будинку в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON], 13 січня 2014 року, а також визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/6 частину вказаного будинку в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON], 13 січня 2014 року, зазначивши, що [PERSON] помер 13 січня 2014 року, після його смерті залишилось вищевказане спадкове майно. У встановлений законом строк вони звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про спадщину, в звязку з тим, що право власності на вказане майно за заповідачем не зареєстровано. В судове засідання позивачі не зявились, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягають в повному обсязі, просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов визнає в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, від нього надійшло клопотання з проханням розглянути справу за його відсутності, відповідно до наданих заперечень просить при вирішенні справи по суті врахувати положення норм діючого законодавства та з урахуванням обставин справи розмежувати поняття «визнання права на спадщину» та «визнання права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», які повязують із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Крім того зазначив, що органи місцевого самоврядування не є належною стороною у справах, які стосуються визнання права на спільне майно подружжя, оскільки такі правовідносини не входять до сфери їх прав та інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні заяви підлягають повному задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що 06 вересня 1961 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії ІV-УР № 152520, актовий запис № 1315. Батьками у свідоцтві про народження зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON]. 16 жовтня 1996 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 293938, актовий запис № 1935. 09 липня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] (прізвище до шлюбу Власенко) Н.А. було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-ЖС № 008738, актовий запис № 870. Від даного шлюбу 10 січня 1984 року у них народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖС № 137130, актовий запис № 129. 09 січня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія І-ЖС № 280336, актовий запис № 73. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Південна, 137. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] також спадкоємцем є його мати [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON] Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на ? частку в спільному мані подружжя у разі смерті одного з подружжя, оскільки право власності на вказане майно за заповідачем не зареєстровано. Згідно довідки КП «[PERSON] МБТІ» № 627 від 13 травня 2015 року, право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Південна, 137, не зареєстровано. До інвентарної справи КП «ММБТІ» за вказаною адресою залучено планувальне завдання, яке видано головним архітектором м. Мелітополя фізичній особі [PERSON] для будівництва житлового будинку. При цьому, відповідно до акту про закінчення будівництва і прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 10 грудня 2001 року предявлене до здачі домоволодіння [PERSON], розташоване по вул. Південній, 137 в м. Мелітополі прийняте. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим в Мінюсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01 липня 2004 року. Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 182 ЦК України, державна реєстрація\~прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку,\~встановленому законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 у справі № 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», необхідно розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, - суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Таким чином,

Outcome: approved