Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивачі у вересні 2021 року звернулися до суду з позовом до Пирятинської міської ради Полтавської області, треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на нежитлове приміщення (склад) за набувальною давністю. Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що зчервня 2005 року [PERSON] є власницею однокімнатної квартири [ADDRESS] . З липня 2010 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Житловий будинок, в якому розташовані квартири раніше перебував на балансі Відкритого акціонерного товариства «Пирятинська меблева фабрика». 01.09.2009 року діяльність ВАТ «Пирятинська меблева фабрика» була припинена шляхом ліквідації. Правонаступників вказана юридична особа немає. У результаті ліквідації вказаного підприємства будинок залишився без балансоутримувача. На момент ліквідації підприємства майже всі квартири в даному житловому будинку були приватизовані та мають власників, крім двох приміщень, одне з них, яким позивачі користуються, площею 67,8 кв.м, з окремим входом, яке раніше використовувалося як складське, та перебувало у аварійному стані. Одразу ж після купівлі квартири [PERSON] розпочала процедуру реконструкції даної квартири під магазин. Під час реконструкції магазину, для зберігання будівельних матеріалів та інструменту, [PERSON] використовувала приміщення [ADDRESS] , площею 67,8 кв.м., яке розташоване на першому поверсі будинку. В цей же час за спільною згодою всіх жителів та [PERSON] частину приміщення № 14 було надано [PERSON] , оскільки остання теж мала намір переобладнати та об`єднати дві свої квартири в одну, а для цього потрібно було приміщення для зберігання будівельних матеріалів. Після закінчення ремонту та переобладнання двох квартир позивачки і надалі продовжують використовувати це приміщення за своїми потребами. Вони намагаються підтримати дане приміщення в більш-менш робочому стані, адже досить тривалий час, понад двадцять років, це приміщення не використовувалось за призначенням, ремонт там не проводився, воно залишилось фактично безхазяйним. З огляду на аварійний стан приміщень і те що більшість квартир в будинку приватизовано, міська рада відмовилась від прийняття у комунальну власність приміщень, зазначивши при цьому, що «аварійні приміщення несуть значну загрозу суміжним квартирам та здоров`ю і безпеці мешканців». Таким чином, безхазяйні приміщення приходять в ще більший занепад, створюючи загрозу руйнування всього будинку. Пошуки власників, до яких можна було б звернутися з питанням оформлення права власності чи приватизації даних приміщень розпочалися ще з 2012 року. В останньому листі від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області №18-03-1541 від 01.04.2014 зазначено про те, що на сьогоднішній день в Реєстрі державного майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених в процесі приватизації, але перебуває у них на балансі, семиквартирний житловий будинок по [ADDRESS] не обліковується. Понад десять років позивачі відкрито та безперервно володіють та доглядають за приміщенням [ADDRESS] та [ADDRESS] , проводять там ремонтні роботи з метою зберегти та запобігти руйнуванню приміщення. Відповідно до довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 1272 від 14.06.2021 та № 1756 від 16.08.2021 станом на 29.12.2012 нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , приміщення [ADDRESS] та [ADDRESS] не зареєстровані. Інших осіб, які претендують на дане нерухоме майно не має, а самі мешканці будинку, які є співвласниками останнього, не проти того щоб позивачі взяли на себе зобов`язання по утриманню складського приміщення та оформили на нього право власності. У зв`язку з вищевикладеним, позивачі просять визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення загальною площею 15 кв. м, що розташовано за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення загальною площею 45,7 кв. м, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , приміщення [ADDRESS] . Позивачі у судове засідання не з`явилися, представник позивачів надав до суду заяву, в якій просив судовий розгляд проводити без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, при розгляді позову покладається на розсуд суду. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують, підтвердили, що на спірне майно не претендують, звертатися до суду за визнанням права власності на нього наміру не мають. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею однокімнатної квартири [ADDRESS] . [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.7-8,9,10-11, 13-14,15-16,17-18,19-21). Житловий будинок [ADDRESS] , в якому розташовані ці квартири, раніше перебував на балансі Відкритого акціонерного товариства «Пирятинська меблева фабрика». 01.09.2009 року діяльність ВАТ «Пирятинська меблева фабрика» була припинена шляхом ліквідації. Правонаступників вказана юридична особа не має (а.с.32,33). У результаті ліквідації вказаного підприємства будинок залишився без балансоутримувача (а.с.27, 28, 30). На момент ліквідації підприємства майже всі квартири в даному житловому будинку були приватизовані та мали власників, крім двох приміщень, одним з яких під №14 позивачі користуються зараз, площею 67,8 кв. м, з окремим входом, яке розташоване на першому поверсі будинку та раніше використовувалося як складське, перебувало у аварійному стані, чим загрожувало цілісності інших квартир у будинку (а.с.23,24). Указане також підтверджується актом роботи комісії по виявленню безхозних квартир по [ADDRESS] та визначенню їх технічного стану для подальшого прийняття в комунальну власність виконкому Пирятинської міської ради від 05.06.2012. В акті зафіксовано, що вказане приміщення знаходиться в край занедбаному технічному та санітарному стані, мешканці будинку зацікавлені в наданні їм цих приміщень, в проведенні за їх рахунок ремонтно-відновлювальних робіт та за рахунок цих площ - в розширенні їх жилих приміщень (а.с.25). Позивачі добросовісно заволоділи указаним приміщенням, [PERSON] використовувала його для зберігання будівельних матеріалів та інструменту. За спільною згодою всіх мешканців та [PERSON] частину вказаного приміщення було надано у 2010 році в користування [PERSON] , оскільки остання теж мала намір переобладнати та об`єднати дві свої квартири в одну, а для цього потрібно було приміщення для зберігання будівельних матеріалів. Після закінчення ремонту та переобладнання двох квартир позивачки і надалі продовжують використовувати це приміщення за своїми потребами. Вказане приміщення було відремонтоване, що підтверджуються наданими копіями накладних на будівельні матеріали (а.с.40-44), переобладнане з одного в два - площею 15 кв.м. (яке використовує позивач [PERSON] та площею 45,7 кв.м. (яке використовує позивач [PERSON] ) та рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради №388 від 23.10.2019 цим частинам приміщення присвоєні окремі адреси - відповідно [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.34-38). Відповідно до довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 1272 від 14.06.2021 та № 1756 від 16.08.2021 станом на 29.12.2012 обєкти нерухомого майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , нежитлове приміщення № 14/1 та нежитлове приміщення 14/2 не зареєстровані (а.с.39). Інших осіб, які претендують на дане нерухоме майно не має, а самі мешканці будинку, які є співвласниками останнього, не проти того, щоб позивачі взяли на себе зобов`язання по утриманню складського приміщення та оформили на нього право власності (а.с.45). Таким чином, понад десять років позивачі відкрито та безперервно володіють та доглядають за приміщеннями [ADDRESS] та [ADDRESS] , проводять там ремонтні роботи з метою зберегти та запобігти руйнуванню приміщення будинку в цілому. Позивачами з 2012 року були розпочаті пошуки власників будинку, до яких можна було б звернутися з питанням оформлення права власності чи приватизації даних приміщень. В листі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області №18-03-1541 від 01.04.2014 позивачам повідомили про те, що «рішенням тридцять першої сесії шостого скликання Пирятинської міської ради від 25.12.2013 скасовано рішення п`ятої сесії Пирятинської міської ради шостого скликання від 04.03. 2011 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Пирятин двох квартир семиквартирного будинку ЗАТ «Пирятинська меблева фабрика» по [ADDRESS] ». Регіональним відділенням в свою чергу скасовано наказ № 488 від 14.07.2011 «Щодо передачі державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу господарського товариства, у комунальну власність». Тому на сьогоднішній день в Реєстрі державного майна, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених в процесі приватизації, але перебуває у них на балансі, семиквартирний житловий будинок по [ADDRESS] не обліковується» (а.с.30). Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При цьому судом враховується чи володіння є: добросовісним (якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності); відкритим ( якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні); володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Будинок [ADDRESS] ( де знаходяться спірні приміщення) став безхазяйним з часу виключення ВАТ «Пирятинська меблева фабрика» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - 01.09.2009 року, тобто понад 10 років тому. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] фактично безперервно та відкрито володіє безхазяйним майном з 2009 року, а позивач [PERSON] з 2010 року (понад 10 років), добросовісно ним заволоділи, у зв`язку з чим набули право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України. Інакше як у судовому порядку визнати їх право власності на це нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 15,0 кв.м, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , приміщення [ADDRESS] та нежитлове приміщення загальною площею 45,7 кв.м, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , приміщення [ADDRESS] , неможливо, тому позов про визнання за позивачами права власності за набувальною давністю є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved