Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування своїх вимог вказала, що договір довічного утримання між нею, її чоловіком - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено 11 лютого 2011 р., про що приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було зроблено реєстраційний запис за №189. Наслідком укладення договору стала державна реєстрація за відповідачем права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] [PERSON] є її онуком. На початку 2011 року він запропонував їй та її чоловіку свої послуги по забезпеченню їх утримання та догляду довічно. Вони вимушені були погодитися і уклали з ним договір. Згідно із зазначеним договором нею та [PERSON] було передано у власність відповідачу двокімнатну квартиру за вказаною адресою, взамін чого відповідач зобов'язався утримувати їх, забезпечувати її та її чоловіка грошовими або матеріальними ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності. Сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом необхідною допомогою, включаючи і медичну, комунальними послугами має грошовий еквівалент і оцінюється у розмірі 1000 ( одна тисяча) грн., які будуть щомісячно надаватися відповідачем шляхом банківського, поштового переказу, готівкою під розписку або в натурі. Також, згідно договору, відповідач зобов'язався здійснити її поховання та її чоловіка після їх смерті. Одразу ж після укладання договору [PERSON] відмовився надавати будь - яку матеріальну допомогу їй та її чоловіку, незважаючи на умови договору, посилаючись на відсутність у нього грошей, оскільки він не працює. Крім того, відповідач поводився з нею та її чоловіком грубо, висловлював на їх адресу образи. [INFO] року [PERSON] під впливом трагічних сімейних обставин помер. Поховання було здійснено на її кошти та її родичів. Відповідач ніякої допомоги не надав, хоча відповідно до договору мав нести ці витрати особисто за власний рахунок. Просила суд договір довічного утримання укладеного 11 лютого 2011 року між нею, її чоловіком [PERSON] та відповідачем [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер №189 - розірвати та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] був допитаний у порядку окремого судового доручення, відповідно до наданих ним пояснень, він позовні вимоги не визнав. Вважає, що він добросовісно виконував умови договору довічного утримання. Позивачці та її чоловіку допомагав матеріально, купував продукти харчування, речі. У теперішній час він не має можливості допомагати позивачці матеріально, оскільки знаходиться під вартою у Донецькому СІЗО УДПтСу в Донецькій області. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала пояснення відповідача [PERSON] Доповнила, що відповідач [PERSON] виконував умови договору довічного утримання, усе своє життя він мешкав з позивачкою та її чоловіком, підтримував з ним близькі родинні відносини. Купував лікарські засоби, продукти харчування, речі. Також вказала, що відповідач [PERSON] оплатив поховання [PERSON], який помер [INFO] року. У теперішній час відповідач [PERSON] знаходиться у слідчому ізоляторі, підозрюється у вбивстві свого батька, справа у суді ще не розглянута, тому з поважної причини не має можливості виконувати умови договору довічного утримання. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що їй відомо, про те, що між позивачкою, її чоловіком та відповідачем був укладений договір довічного утримання. Однак їй відомо, що відповідач [PERSON] умови договору довічного утримання не виконував. Також їй відомо, що у теперішній час відповідач [PERSON] знаходиться під вартою за вчинення кримінального правопорушення. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона сумісно мешкала з відповідачем [PERSON] за місцем мешкання позивачки. Підтвердила, що відповідач [PERSON] допомагав, позивачці та її чоловіку. Купував продукти харчування та речі, турбувався про позивачку та її чоловіка. У теперішній час він не має можливості виконувати умови договору довічного утримання, оскільки знаходиться у місцях позбавлення волі. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судовому засіданні встановлено, що договір довічного утримання між позивачкою [PERSON], її чоловіком - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено 11 лютого 2011 р., про що приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було зроблено реєстраційний запис за №189 (а.с.7-9). Наслідком укладення договору стала державна реєстрація за відповідачем права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з вимогами ст.. 749 ч.1 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі видри догляду(опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувачів. Так відповідно п.7 договору довічного утримання відповідач [PERSON] зобов'язався довічно утримувати відчужувачів, тобто позивачку [PERSON] та її чоловіка [PERSON], тобто забезпечувати грошовими та/або матеріальними ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувані самостійно будуть забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарським засобами, необхідними послугами у тому числі житлово-комунальними, та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовились що утримання(догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою включаючи і медичну, комунальними послугами має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500 гривень на місяць на кожного а разом складатиме 1000гривень, які будуть щомісячно надаватися відчужувачам шляхом, банківського, поштового переказу, готівкою під розписку або в натурі (продукти харчування, одяг, ліки та інше) (а.с.7). Як встановлено у судовому засіданні умови договору довічного утримання не виконуються на протязі останніх декілька років, не з вини позивачки. Ці обставини ніким не оспорювались, а доводи представника відповідача, про те що умови договору не виконувались з поважної причини, оскільки відповідач весь цей час знаходиться у слідчому ізоляторі, суд не може прийняти та визнати вказану причину поважною. Окрім того встановлено, що відповідач не виконував умови вказаного договору навіть на протязі незначного часу коли він знаходився на волі з лютого по квітень 2011 року, що підтвердила свідок - [PERSON] спростовуючи показання свідка [PERSON] співмешканки відповідача, зацікавленої у позитивному для нього вирішенні справи. Суду не надано жодного належного безспірного доказу, який би свідчив про надання відповідачем такої допомоги. Відповідно до ст.755ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває права власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повергнення. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої постановлено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. В зв'язку із чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки понесені нею судові витрати, а саме сплачений нею судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Враховуючи вказані норми, а також вищевказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 744, 749,755,756 ЦК України,

Outcome: approved