Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] 07.12.2015 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 30.10.1982 року перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано Широкобалківською сільською радою Білозерського району Херсонської області, актовий запис №24. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сім'я фактично розпалась, причиною розпаду, якої є те, що вони не змогли зберегти почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, в результаті чого виникали постійні сварки. З червня 2015 року разом не проживають, шлюб існує формально. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка до судового засідання не з'явилася, направила до суду заяву, відповідно до якої просила розглядати справу у її відсутність та просила розірвати шлюб і ухвалити заочне рішення у випадку повторної неявки відповідача до судового засідання. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу у відсутність позивача, так як це передбачено чинним законодавством. Відповідач до судового засідання не з'явився повторно, та не повідомив про причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленнями про отримання судових повісток. Суд вважає можливим, відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України, визнати причину неявки відповідача неповажною і ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи сторони в обґрунтування позову позивачем та ті обставини, що подальше спільне життя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки сім'я зруйнувалася остаточно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Дані правовідносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст. 105 ч. 3, 110 ч. 1, 112, 160, 161 Сімейного Кодексу України, п.п. 3-12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, ст. 51 Конституції України відповідно до яких, сім'я охороняється державою та при ухваленні рішення про розірвання шлюбу суд з'ясовує всі обставини справи та приймає заходи до примирення подружжя. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя неможливе, сім'я зруйнувалася остаточно і відновити її не можливо, оскільки стосунки між подружжям суперечать їх інтересам, тому вони проживають окремо один від одного. Збереження сім'ї стало недоцільним. Отже, слід розірвати шлюб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачка довела обставини, на які вона посилалася, а саме факт недоцільності спільного проживання з відповідачем та факт неможливості збереження сім'ї. Таким чином позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову і розірвання шлюбу. Оскільки позов задоволений в повному обсязі, то суд відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне сплачені судові витрати в розмірі 487,20 гривень судового збору, віднести на рахунок відповідача і стягнути на користь позивача. На підставі зазначеного, ст. 105 ч. 3, 110 ч. 1, 112, 160, 161 Сімейного Кодексу України; п.п. 3-12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11; ст. 51 Конституції України і

Outcome: approved