Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, згідно уточненої позовної заяви, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі Свідоцтва про право власності № 71 від 10.09.2010, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 01.11.2010, [PERSON] , який був чоловіком позивачки [PERSON] та батьком позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Вказують, що вищевказаний житловий будинок [PERSON] набуто під час перебування в шлюбі з співпозивачем [PERSON] , тому даний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до технічного паспорта № 26, виготовленого КП «ВООБТІ» будинковолодіння по [ADDRESS] складається із: житлового будинку літ. «А», прибудовами, літ «а», «А1» з ґанком , загальною площею - 90, 4 кв.м., житловою - 57, 7 кв. м.; господарських будівель та споруд: літ. «В1» - сарай, літ. «Г» - убиральня, літ. № 1 - криниця, літ. № 2 - свердловина. Та оскільки прибудови літ. «а», «А1» з ґанком, літ. № 3 - свердловина, убиральня - літ. «Г» на момент подання позовної заяви у визначеному законом порядку не введені в експлуатацію, а право власності не зареєстровано, предметом позову є лише житловий будинок та господарські будівлі та споруди, згідно правовстановлюючих документів. Позивачі зазначають, що [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається із 1/2 частини вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позивачі вказують, що окрім них, інших спадкоємців та третіх осіб, які могли претендувати на вказане спадкове майно, немає. Також зазначають, що спадщину вони прийняли, так як подали відповідні заяви до нотаріальної контори, однак постановою від 13.12.2019 державний нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки у спадковому майні у зв`язку з тим, що Свідоцтво про право власності на ім`я спадкодавця видане та зареєстроване після смерті спадкодавця та припинення його правоздатності. За вказаних обставин позивачі просять суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON] право власності на 5/8 часток вищевказаного житлового будинку з господарською будівлею та спорудою, який розташований в [ADDRESS] , в тому числі в порядку спадкування, а також визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кожним право власності на 1/8 частку вказаного житлового будинку з господарською будівлею та спорудою в порядку спадкування за законом (а.с. 2 - 5, 74 - 78, 201 - 204). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою суду при відкритті провадження за клопотанням позивачів судом було витребувано докази по справі, а саме: витребувано з Першої Вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 642/2017, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та до моменту смерті проживав по [ADDRESS] (а.с. 86). Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.06.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 219). В судове засідання учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі. Представник позивачів, адвокат Голівський В.В. попередньо подав суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у відсутність позивачів та їхнього представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Представник відповідача Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької областіпопередньо подав суду заяву, згідно якої позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову, та справу просить розглянути у відсутність представника сільської ради, а також зазначив, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Позивач [PERSON] та [PERSON] 23.05.1970 зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 68, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого повторно 24.01.2007 (а.с. 9). [PERSON] був батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 02.04.1971 (а.с. 13). [PERSON] був батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] , виданого 11.06.1975 (а.с. 21), наявною в матеріалах спадкової справи копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] [NUMBER] , виданого 29.01.1995 (а.с. 125), копією заочного рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 02.12.2014, згідно якого розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18-19), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] І [NUMBER] , виданого 21.01.2015 (а.с. 17). [PERSON] був батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 12.01.1973 (а.с. 23). [INFO] помер [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого повторно 07.11.2019 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 28). Згідно копії свідоцтва про право власності № 71 від 10.09.2010, житловий будинок з господарською будівлею та спорудою, який розташований в [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 22, 8 кв.м., в тому числі житловою площею 19, 1 кв.м.; сараю літ. «В», криниці №1, належить [PERSON] на праві приватної власності. Свідоцтво видане згідно рішення виконавчого комітету Вінницько-Хутірської сільської ради від 30.07.2010 № 222 (а.с. 29, а.с. 79). 01.11.2010 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарською будівлею та спорудою, який розташований в [ADDRESS] за [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності № 71 від 10.09.2010, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав від 01.11.2010 Комунального підприємства «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 30, а.с. 80). Згідно копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виготовленого Вінницьким районним структурним підрозділом КП «ВООБТІ» станом на 19.11.2019, вказаний будинок складається з житлового будинку літ. «А», прибудови «а», прибудови «А1», ганку, сараю «В1», убиральні «Г», криниці № 1, свердловини № 2 (а.с. 31 - 36). Також з копії даного технічного паспорта на будинок вбачається, що житловий будинок літ. «А» побудований 1992 року, сарай літ. «В» побудований 1996 року, криниця № 1 побудована 2000 року (а.с. 36). Тобто вказане майно створене в шлюбі з позивачем [PERSON] . З копії постанови державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори № 4095/02-31 від 13.12.2019 вбачається, що позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищевказаного житлового будинку з господарською будівлею та спорудою [ADDRESS] , після смерті чоловіка та батька [PERSON] , оскільки правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на даний будинок виданий та зареєстрований після смерті [PERSON] (а.с. 57). Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 09.06.2010 на ім`я [PERSON] , вказаний будинок в цілому складається з житлового будинку літ. «А»; сараю літ. «В», сараю літ. «В1», убиральні літ. «Г», криниці № 1 (а.с. 81 - 84). З копії спадкової справи № 748/2010 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] та на частину спадкового майна вже отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відсутні (а.с. 99 - 189). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.04.2020, встановлено, що 01.11.2010 прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарською будівлею та спорудою, який розташований в [ADDRESS] за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 71 від 10.09.2010. Відомості про права інших осіб на вказаний житловий будинок відсутні (а.с. 205). Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 370, 372 ЦК України, частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю або законом. Положеннями ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналіз вищевказаних норм свідчить, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22.12.1995, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Так, потреба у визначенні часток майна в судовому порядку виникає як за життя співвласників спільної сумісної власності, так і у разі смерті одного з них. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.05.1970, та житловий будинок літ. «А» побудований 1992 року, сарай літ. «В» побудований 1996 року, криниця № 1 побудована 2000 року, однак правостановлюючий документ було видано на ім`я одного із співвласників набутого за час шлюбу майна, який помер, державна реєстрація такого права є чинною на час розгляду справи та іншими особами не оспорюється, а тому вказане в чинному правовстановлюючому документі нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 37 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Тому, враховуючи дію презумпції права спільної сумісної власності майна подружжя, суд вважає, що позивач [PERSON] має право, як співвласник майна, на 1/2 частку спірного житлового будинку з господарською будівлею та спорудою, який розташований в [ADDRESS] , а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до задоволення. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1218 ЦК України, встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України, їх частки у спадщині є рівними, а саме кожний із спадкоємців має право на 1/4 частку спадкового майна, що з урахуванням права позивача [PERSON] на частку в спільному майні подружжя, становить 1/8 частку житлового будинку з господарською будівлею та спорудою. Та позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарською будівлею та спорудою, який розташований в [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що в отриманні свідоцтв про право на спадщину за законом на частку даного житлового будинку нотаріусом позивачам було відмовлено. Водночас, свідоцтво про право власності № 71 від 10.09.2010 на вказаний житловий будинок на ім`я [PERSON] , а також державна реєстрація відповідного права власності за спадкодавцем на даний час є чинними та ніким не скасовані, при цьому іншим чином захистити свої права позивачі позбавлені можливості. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті батька та чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] м. Вінниця, права власності на 1/8 частку житлового будинку з господарською будівлею та спорудою, який розташований в [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 22, 8 кв.м., в тому числі житловою площею 19, 1 кв.м.; сараю літ. «В», криниці №1, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо, при цьому частка позивача [PERSON] в спірному житловому будинку, враховуючи право на частку в майні як спільному майні подружжя, та частку в спірному майні в порядку спадкування, становить 5/8 часток житлового будинку з господарською будівлею та спорудою, а тому вимоги позивачів підлягають до задоволення.

Outcome: approved