Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 1 061 500,00 грн, у зв`язку з неналежним виконанням договору доручення; стягнути з відповідачки на користь позивачки сплачений судовий збір. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є племінницею відповідачки, яка разом із її чоловіком, [PERSON] , [INFO] за договором подарувала [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . З часу отримання квартири у власність, на ґрунті приязних, доброзичливих сімейних відносин, [PERSON] неодноразово у 2002 р., 2014 р. та 2018 р. надавала [PERSON] довіреності на розпорядження майном. Разом з Довіреністю на розпорядження всім майном від 11.01.2018 року позивачка передала відповідачці оригінали документів на спільну квартиру. При видачі вказаної Довіреності позивачка керувалася тим, що [PERSON] з 14.01.1971 року постійно проживала і продовжує проживати у зазначеній квартирі, є зареєстрованою у ній, а тому потребує зазначеної довіреності, у зв`язку з належним управлінням квартирою та своєчасною сплатою комунальних послуг. У березні 2018 року, внаслідок сварки, відносини сторін різко погіршилися та спілкування між ними було припинено. 21.08.2018 року відповідачка здійснила продаж належної [PERSON] на праві приватної власності квартири своїй двоюрідній сестрі - [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 2056, посвідченого ПНКМНО Коноваловою О.О., використовуючи при цьому Довіреність на розпорядження всім майном від 11.01.2018 року. Про вказаний факт позивачка дізналася 28.08.2019 року з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу № 2056 від 21.08.2018 року, за домовленістю сторін договору, продаж квартири вчинено за 1 061 500,00 грн, які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. У п.2.2 Договору сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру до підписання цього договору, у зв`язку з чим фінансових претензій один до одного не мають. Підписи на цьому договорі підтверджують факт повної оплати покупцем ціни за продану квартиру. [PERSON] , як власник квартири та довіритель на підставі Довіреності на розпорядження всім майном від 11.01.2018 року, не отримувала грошові кошти від продажу її квартири [PERSON] , яка не заперечує факт не передачі грошей, пояснюючи це необхідністю витрат на особисті потреби - лікування. 12.11.2018 року Довіреність на розпорядження всім майном від 11.01.2018 року була скасована на підставі нотаріальної посвідчено Заяви [PERSON] . Оскільки відповідачко добровільно відмовляється відшкодувати позивачці, заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 1 061 500,00 грн, що спричинена неповерненням грошових коштів від продажу майна позивачки, остання змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Довіреністю від 11.01.2018 року [PERSON] уповноважила [PERSON] , зокрема, здійснити дії з розпорядження її майном, належним їй на праві власності. Так, відповідачці було надано право отримувати належні позивачці грошові кошти з обов`язком їх повернення довірителю, однак [PERSON] фактично було вчинено привласнення вказаних грошових коштів від продажу квартири. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року відкрито провадження у цій цивільній справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви та додатками до неї відповідачкою було отримано 16.11.2020 року, а третьою особою, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою О.О., - 12.11.2020 року. Позивач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримала 18.11.2020 року. Третя особа, [PERSON] , копію вказаних документів не отримала, а конверт із ними повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінчення терміну зберігання». 03.12.2020 року до суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що Договір дарування спірної квартири у 2006 році, нею та чоловіком, укладався з умовою надання [PERSON] їм допомоги та здійснення догляду за ними, тобто фактично під даруванням мався на увазі договір довічного утримання, оскільки між ними була чітка домовленість про те, що належне відповідачці майно стане надбанням [PERSON] після смерті, відповідно до умов договору довічного утримання. Відповідачка довіряла позивачці, любила племінницю як рідну дитину, однак, зважаючи на відносини [PERSON] з її чоловіком, побоялася укладати договір довічного утримання, щоб у випадку розлучення, чоловік не міг пред`явити претензії на квартиру. Спірна квартира залишилася повністю у розпорядженні відповідачки та її чоловіка, де вони проживали, проводили ремонти, сплачували комунальні послуги. За домовленістю, відповідачка могла розпоряджатися квартирою на власний розсуд. Позивачка надавала відповідачці довіреності на розпорядження всім майном кожні три роки. У зв`язку з операцією на очах у березні 2018 року, [PERSON] потребувала матеріальної допомоги та моральної підтримки, яких від позивачки не отримала, у зв`язку з чим змушена була звернутись до інших родичів, які надали їй кошти, забезпечили догляд у лікарні та у післяопераційний період удома. Після одужання відповідачка вирішила розірвати стосунки з позивачкою, а при зустрічі [PERSON] заявила, що відповідачка може забрати своє майно та робити з ним, що побажає. Незабаром відповідачка продала квартиру, про що позивачці було відомо та вона не ставила жодних вимог. Сторони не контактували більше року, після чого позивачка стала подавати позови до суду - спочатку про повернення квартири, а тепер - про повернення коштів, на які, як переконання відповідачка, [PERSON] не має жодних прав, у зв`язку з відмовою від виконання договору довічного утримання, який [PERSON] розірвала на підставі ст. 756 ЦК України, а майно перейшло у її власність. У відповіді на відзив, що надійшла до суду 15.12.2020 року, позивачка наполягає на задоволенні позову, та зазначає, що інформація, що викладена у відзиві, не підтверджується належними доказами. Договір дарування від 2006 року, на підставі якого у позивача виникло право власності на спірну квартиру, не містить жодних умов про необхідність надання допомоги дарувальникам та здійснення за ними догляду обдаровуваною. Вказаний договір є чинним, не оспорювався та не визнавався недійсним, відповідно посилання на ст. 756 ЦК України є хибним. Оскільки відповідачка при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2018 року діяла від імені позивачки, на підставі довіреності, то отримані за договором кошти вона зобов`язана була повернути позивачці як власниці квартири. Довіреність на розпорядження всім майном від 11.01.2018 року не містить можливості та повноважень [PERSON] для привласнення чи неповернення грошових коштів, належних позивачці. При посиланні на хворобу те, що позивачка кинула її у скрутну хвилину, а також нібито надання дозволу позивачкою на розпорядження квартирою, відповідачка належних доказів на підтвердження цього не надала та у будь-якому випадку позивачка не надавала жодних вказівок щодо можливості використання належних їй грошових коштів чи їх цільового використання у власних потребах відповідачкою. Твердження відповідачки щодо обов`язку [PERSON] надавати подружжю довічне утримання також жодними доказами не підтверджується. Відповідачкою не доведено виконання обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 614 ЦК України, щодо передачі позивачці грошових коштів, одержаних від продажу квартири за відповідним договором, отже права позивачки відповідачкою не відновлені, а грошові кошти не передані. 23.12.2020 року від відповідача до суду надійшли заперечення, у порядку ст. 180 ЦПК України, у яких зазначає, що доводи відповіді на відзив не ґрунтуються на фактичних обставинах, що виникли між сторонами, з яких можливо встановити спірні правовідносини. Вважає, що між [PERSON] та нею був укладений удаваний правочин, оскільки фактично на увазі мався договір довічного утримання, а твердження [PERSON] про те, що договір дарування не містить умов про надання допомоги та здійснення догляду, відповідає умовам вчинення удаваного правочину - під договором дарування приховувався договір довічного утримання. Позивачка рік та два місяці дотримувалася свого рішення розірвати цей договір та надала відповідачці дозвіл розпорядитися майном. Зі змісту довіреностей прослідковується, що [PERSON] надавалось право розпоряджатися майном, відчужуючи його, а не виключно здійснювати дії по обслуговуванню квартири. У свої заявах, що надійшли до суду 02.02.2021 року, 20.05.2021 року, третя особа, [PERSON] , просить суд, розглядати справу без її участі. Ухвалами суду від 09.02.2021 року судом відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова О.О. про визнання договору дарування договором довічного утримання, а також - закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Інших заяв по суті справи не надходило. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позові, та просила його повністю задовольнити. Додатково зазначила, що відповідачка відчужила декілька об`єктів, які належали на праві власності позивачці, оскільки довіреності надавалися на все майно. Довіреність від 11.01.2018 року надавала право відповідачці отримати грошові кошти, однак не містила права використовувати ці кошти чи привласнити їх. [PERSON] не отримала від [PERSON] грошей від продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , що визнається відповідачкою. Позивачка, [PERSON] , у судовому засіданні підтримала заявлений позов та просила його повністю задовольнити. Показала, що договір дарування не містив жодних додаткових умов, зокрема щодо довічного утримання. Відповідачка залишалася проживати у квартирі як після укладення договору дарування у 2006 році, так і наразі проживає у ній - після відчуження за договором купівлі-продажу у 2018 році. Позивачці було відомо про проведену операцію, однак це відбулося пізніше. Конфлікт між сторонами відбувався у зв`язку з небажанням [PERSON] віддати свою свекруху до будинку для літніх людей, після чого [PERSON] пообіцяла залишити племінницю ні з чим. Позивачка надавала відповідачці довіреності, щоб остання могла здійснювати управління квартирою, де проживала, звертатися до ЖБК та ін. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на підстави та обставини викладені відповідачкою у заявах по суті справи. Посилаючись на положення ст. 1003 ЦК України, вважає, що оскільки у довіреності не зазначено обов`язку представника повернути гроші довірителю, то [PERSON] не вийшла за межі своїх повноважень. Між сторонами дійсно були близькі стосунки, засновані на довірі, відповідачка з чоловіком розраховували, що позивачка надаватиме їм допомогу. Коли [PERSON] потрібні були гроші на лікування, [PERSON] відвернулася від неї, тому стосунки погіршилися. Позивачка не зазнала шкоди від продажу квартири, оскільки нею не користувалася, за квартиру не сплачувала, ремонт у ній не проводила, майно залишилося у відання відповідачки. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] підтримала позицію свого представника та заперечила проти позову, посилаючись на ті обставини, що були нею раніше викладені у заявах по суті справи. Додатково показала, що після того, як позивачка не надала їй кошти на лікування, їх стосунки зіпсувалися, та щоб усе з`ясувати, відповідачка прийшла до позивачки, яка сказала, що стосунки між ними закінчені і щоб вона усе забирала. Влітку відповідачка продала квартиру. У дорученні не було вказано обов`язку віддати гроші. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні показала, що у квітні 2018 року вона мала розмову з [PERSON] щодо наміру купити квартиру у [PERSON] , на що позивачка відповіла, що у відповідачки є всі необхідні документи та вона може робити все, що захоче. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова О.О. у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, за Договором дарування квартири від 14.01.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори, Паньшоною О., та зареєстрованого у реєстрі за № 4у-76, [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] належну їм на праві власності двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загально площею 46,20 кв.м. Право приватної власності [PERSON] на квартиру було зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 02.02.2006 року за реєстровим № 2538 реєстрова книга № 939-239, що також підтверджується Інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2018 № 29857 від 02.08.2018 року (а.с. 10-11, 12). 11.01.2018 року [PERSON] надала [PERSON] Довіреність на розпорядження всім майном, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Палагутою Л.О., та зареєстрована у реєстрі за № 27, та дійсна протягом трьох років, тобто до 11.01.2021 року, якщо не буде скасована у встановленому для того порядку раніше зазначеної дати, про що представник буде повідомлений довірителем у письмовій формі (а.с. 16-17). Вказаною довіреністю довіритель уповноважила повіреного, зокрема: -керувати та розпоряджатися всім майном довірителя, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, заключати всі правочини, що дозволені законом по керуванню та розпорядженню майном і цінними паперами, купувати, продавати, обмінювати, здавати в оренду, заставляти та приймати в заставу будівлі та інше майно, за ціну та на умовах, які будуть визначатися нею самостійно, виходячи із розумної доцільності, проводити розрахунки по укладеним угодам; -вести справи по оформленню спадкового права на майно, отримувати майно або гроші (вклади, пенсію, компенсаційні виплати), які належать довірителю, цінні папери, переоформляти та отримувати кредитні картки, а також документи від всіх осіб, установ, підприємств, організацій, в тому числі Ощадного банку та інших банків, відділень зв`язку та телеграфу по всім обґрунтуванням; -підписувати від імені довірителя документи, договори, в тому числі, Договори купівлі-продажу, міни, оренди, а в разі необхідності, Попередній Договір, та інші Договори. 21.08.2018 року [PERSON] , діючи від імені [PERSON] на підставі Довіреності на розпорядження всім майном, посвідченої 11.01.2018 року за реєстровим № 27 Палагутою Л.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, уклала з [PERSON] Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений за реєстровим № 2056 Коноваловою О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за яким продавець передала двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загально площею 46,20 кв.м, у власність покупця, а покупець прийняла квартиру у власність і сплатила за неї обговорену цим договором грошову суму (а.с.22-25). Відповідно до п. 2.1. Договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2018 року продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 061 500,00 грн, які продавець отримав від покупця до підписання цього договору, відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з п.2.2 Договору купівлі-продажу квартири від 21.08.2018 року сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру до підписання цього договору та фінансових претензій один до одного не мають. Підписи на цьому договорі підтверджують факт повної оплати покупцем ціни за продану квартиру. 12.11.2018 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Палагутою Л.О., за реєстровим № 1647, було посвідчено Заяву [PERSON] , якою вона анулює (скасовує) довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Палагутою Л.О., 11.01.2018 року за реєстровим № 27, на ім`я [PERSON] , на розпорядження всім майном (а.с. 18, 19). У своїй претензії від 15.06.2020 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з пропозицією позасудового врегулювання питання та просила боржника сплатити їй суму боргу у розмірі 1 061 500,00 грн за продану квартиру через 30 днів з моменту отримання претензії (а.с. 104, 105). Позивачка наполягає на тому, що не отримала від відповідачки грошові кошти за відчуження її власності, а відповідачка не заперечує, що не передавала позивачці грошові кошти, оскільки, вважає, що не мала такого обов`язку. Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За нормою з ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. У ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За нормою ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Положеннями ч. 1 ст. 1004 ЦК України визначено, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Положення ст. 1006 ЦК України визначають обов`язки повіреного. Повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За правилом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що законодавством чітко визначено обсяг обов`язків повіреного, який, зокрема, зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. За змістом довіреності від 11.01.2018 року [PERSON] уповноважила [PERSON] керувати та розпоряджатися всім її майном, у тому числі, продавати, за ціну та на умовах, яку будуть визначатися нею самостійно, виходячи із розумної доцільності, проводити розрахунки по укладеним угодам. На підставі цієї довіреності 21.08.2018 року [PERSON] за Договором купівлі-продажу квартири вчинила продаж належної [PERSON] на праві приватної власності квартири за адресою: [ADDRESS] , за 1 061 500,00 грн, які [PERSON] отримала від покупця [PERSON] , що підтверджується договором. Таким чином, отримання [PERSON] грошових коштів за укладеним правочином купівлі-продажу квартири обумовило виникнення у неї обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, зважаючи на те, що [PERSON] обов`язку щодо повернення належних позивачці коштів не виконала, що нею не заперечувалося у заявах по суті справи та було підтверджено особисто у судовому засіданні, а також доказів протилежного матеріали справи не містять, суд доходить переконання про обґрунтованість вимог позивачки щодо стягнення з відповідачки на її користь грошових коштів у сумі 1 061 500,00 грн, у зв`язку з неналежним виконанням договору доручення. Посилання відповідачки на удаваність правочину, що був оформлений Договором дарування квартири від 14.01.2006 року, суд відкидає та не приймає до уваги, як так, що спрямовані на уникнення виконання своїх зобов`язань за договором доручення, оскільки вказаний договір дарування є чинним та не був визнаний недійсним. Інші доводи сторін, наведені ними у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 510,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved