Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивачка 22.04.2016 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд, на підставі ст. ст. 110, 112 СК України розірвати шлюб між нею та відповідачем. В позовній заяві позивачка посилається на те, що на даний момент шлюб сторін носить формальний характер, а тому їх подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім'ї неможливі. Суперечок про поділ майна та місце проживання спільної дітини сторони не мають. Позивачка [PERSON] просила розглянути справу без її участі, задовольнити позов та залишити за нею шлюбне прізвище «[PERSON]», проти винесення заочного рішення не заперечувала, про що 07.09.2016 року подала письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] у судові засідання 06.06.2016 та 07.09.2016 року не з'явився, хоча був повідомлений належним чином у встановленому порядку про дату, час та місце судового засідання (згідно ст. 74 ЦПК України), поважних причин щодо своєї неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судові засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30.12.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ (актовий запис № 1731). Свідоцтво про шлюб [NUMBER]. (а.с.2). Зі свідоцтва вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки «[PERSON]». Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (актовий запис № 4779) (а.с. 3), який проживають разом з позивачкою. Фактичні шлюбні відносини сторін припинені з жовтня 2014 року, однією сім'єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться. Дитина після розірвання шлюбу залишається на вихованні у матері. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред'явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв'язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved