Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись із вищезазначеним позовом в суд, просять суд ухвалити рішення, яким визначити їм додатковий строк терміном - два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили, для прийняття спадщини після смерті їхнього сина [PERSON], який помер 30 червня 2015 року в м.Бориславі Львівської області. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що за час життя їхній син [PERSON] заповіту не залишив. Після смерті їхнього сина відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку №1 «б» по вул.Луговій у м. Бориславі, яка належала [PERSON] на праві власності. У відповідності до ст.1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є вони, позивачі у справі, як батьки померлого, а також його син [PERSON] та дружина [PERSON], відповідачі у справі. Відповідачі вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки на час смерті [PERSON] постійно проживали з ним за однією адресою по вул.Луговій, 1 «б» в м.Бориславі. Після передчасної смерті сина стан здоров'я позивачів різко погіршився, в результаті чого вони часто та тривалий час протягом 2015-2016 р.р. перебували на лікуванні і за станом здоров'я, так як не можуть самостійно пересуватися, не могли вчасно протягом шести місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON]. Вважають, що встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини ними пропущено з поважних причин. Оговтавшись після важкої втрати сина та тривалого лікування, з допомогою сторонніх осіб на початку липня 2016 року вони, позивачі у справі, звернулися до приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області [PERSON] із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №1 «б» по вул.Луговій у м. Бориславі. Однак, нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва та порекомендував звернутися в суд із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті сина. Відповідач [PERSON] відмовляється надати письмову згоду на прийняття ними спадщини, у звязку з чим вони змушені звернутися у суд з даним позовом. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору від 26 вересня 2016 року у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча був належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, просить суд їх задоволити в повному обсязі. Додатково пояснив, що позивачі у справі [PERSON] та [PERSON]- дід та бабуся відповідача, є людьми похилого віку, часто хворіють. Смерть батька відповідача [PERSON]- сина позивачів, негативно вплинула на стан здоровя позивачів. Дід [PERSON] 29 жовтня 2015 року переніс інсульт, до двох тижнів дід лежав. У бабусі [PERSON] завжди були хворі ноги. Обоє переміщаються із сторонньою допомогою, зокрема і на похорон батька, а також на урочисту церемонію реєстрації шлюбу відповідача 3 жовтня 2015 року, діда та бабу привезли на автомобілі. З мамою - відповідачем у справі [PERSON], відповідач перебуває у неприязних відносинах з того часу, як остання через побутовий конфлікт з дружиною відповідача, вигнала його з дружиною з будинку. Через даний конфлікт не можуть прийти згоди із відповідачем [PERSON] щодо спадкового майна. Через це, 8 березня 2016 року дід сказав, що оскільки добровільно поділити будинок між відповідачами [PERSON] та [PERSON] є неможливим, прийдеться поділити спірний будинок між усіма спадкоємцями. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11 жовтня 2016 року позовні вимоги заперечили, пояснили, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті свого чоловіка та батька [PERSON], яка сталась 30 червня 2015 року, належну частку житлового будинку за адресою м.Борислав, вул.Лугова,1 «б» згідно закону, як спадкоємці які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачам було відомо про дану обставину. Позивачі не звертались із відповідними заявами до нотаріальної контори про прийняття обов'язкової частки у спадщині, пропустили такий строк звернення без поважних причин. Вважають обґрунтування позивачами поважності причин пропуску зазначеного строку безпідставними, оскільки хоча позивачі є людьми похилого віку, а також те, що позивач [PERSON] в кінці 2015 року переніс важке захворювання: гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемічного інсульту, лівосторонній гемопарез ІХС, асклеротичний кардіосклероз ХНП III ст., гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ст.3, ризик IV, позивач [PERSON] завжди хворіла на ноги, проте позивачі до смерті спадкодавця [PERSON] і по сьогоднішній день переміщаються самостійно. Відповідно позивачі могли реалізувати своє право на прийняття частки у порядку спадкування по закону після смерті спадкодавця у визначений законом шестимісячний термін. Так, позивачі переміщались самостійно, без сторонньої допомоги на похороні спадкодавця, а також на урочистій церемонії реєстрації шлюбу відповідача [PERSON], яка відбулась 3 жовтня 2015 року. Не було перешкод у позивачів самостійно, без сторонньої допомоги звернутись до нотаріуса 8 липня 2016 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Просять відмовити у задоволенні позову повністю. Третя особа приватний нотаріус Бориславського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення відповідачів, представників сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~статті 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України) Виходячи з вимог ст. ст.\~10,\~214,\~215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Судом встановлено, що 30 червня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориславського міського управління юстиції у Львівській області 01 липня 2015 року, актовий запис № 260 (а.с.12). Позивачі [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ №512403 від 15 липня 2016 року (а.с.11). В силу вимог\~ст.1261 ЦК України\~зазначені позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] Відповідно до ч. 1\~ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1\~ст. 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2\~ст. 1220 ЦК України). Судом встановлено, що спадщина після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилась 30 червня 2015 року. Таким чином строк для прийняття спадщини, встановлений\~ст.1270 ЦК України, після смерті [PERSON] [PERSON] закінчився 30 грудня 2015 року. Позивачі заяв про прийняття спадщини після смерті сина до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений законом строк не подавали, що підтверджується постановами приватного нотаріуса Бориславського міського нотаріального округу Львівської області [PERSON] від 11 липня 2016 року (а.с.18,19). Згідно ч. 1\~ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, в силу вимог ч.1\~ст.1272 ЦК України, позивачі вважаються таким, що не прийняли спадщину після смерті сина. Далі, відповідно до ч.3\~ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3\~ст.1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1215цс16 (постанова Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року) висловив правову позицію, про те що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15). Враховуючи наведене, позивачі повинен довести, що у них були перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, що пропуск строку відбувся з причин (перешкод), які об'єктивно свідчать про наявність непереборних труднощів на подання заяви, тобто про фізичну неможливість подати заяву з незалежних від спадкоємців причин. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що є людьми похилого віку, а після передчасної смерті їхнього сина, стан їхнього здоров'я різко погіршився, в результаті чого вони неодноразово зверталися до лікарів та перебували на лікуванні. Згідно довідки Бориславської ЦМЛ від 25.06.2016 року за №424 позивач [PERSON] з 29.10.2015 року по 30.12.2015 року знаходився на амбулаторному лікуванні (стаціонар на дому) з приводу важкого захворювання: гостре порушення мозкового кровообігу по типу ішемічного інсульту, лівосторонній гемопарез ІХС, асклеротичний кардіосклероз ХНП III ст., гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ст.3, ризик IV. (а.с.13). Позивач [PERSON] внаслідок перенесеного захворювання з листопада 2015 року не може самостійно пересуватися, що стверджується довідкою Бориславської ЦМЛ від 19.07.2016 року за №357(а.с.14). Із показів свідка [PERSON], сестри позивача [PERSON], вбачається що останній переніс в кінці жовтня 2015 року інсульт. Свідок, медик за фахом, надавала йому медичну допомогу. Позивач [PERSON] в цей час без сторонньої допомоги не міг переміщатись. Свідок [PERSON] показала суду, що близько 15-ти років особисто знайома із позивачами. Бачила їх на похороні спадкодавця, на урочистій церемонії реєстрації шлюбу їхнього внука [PERSON] 3 жовтня 2015 року, а також 3 грудня 2015 року на дні народженні відповідача [PERSON] В зазначені дні позивачі без сторонньої допомоги переміщались, не виглядали безпомічними. Свідок [PERSON] показав суду, що зустрів позивача [PERSON] літом 2016 року в м. Бориславі, в районі магазину «Хутровик», який без сторонньої допомоги переміщався містом. Далі, доказами в розумінні\~ст.57 ЦПК України\~є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вищезазначеної вимоги, суд не приймає до уваги пояснення відповідачів [PERSON] та [PERSON], щодо стану здоровя позивачів та причини звернення останніх з вищезазначеним позовом. Проте, згідно із ч.2\~ст.59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.64 ЦПК\~письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Із представленого відповідачем [PERSON] письмового доказу, а саме світлокопій світлин урочистої церемонії реєстрації шлюбу відповідача [PERSON], яка відбулась 3 жовтня 2015 року, вбачається що позивачі [PERSON] та [PERSON] самостійно переміщались, не потребували стороннього догляду. Аналізуючи поважність причин пропуску позивачами строку, встановленого для прийняття спадщини, враховуючи те, що з моменту відкриття спадщини 30 червня 2015 року до часу звернення з позовом до суду 06 вересня 2016 року позивач [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні (стаціонар на дому) лише в період з 29 жовтня 2015 року по 30 грудня 2015 року, а позивач [PERSON] внаслідок перенесеного захворювання з листопада 2015 року не могла самостійно пересуватися, суд звертає увагу на те, що зазначені обставини підтверджують лише труднощі фактичного прибуття позивачів в даний період часу у приміщення нотаріальної контори для подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину. При цьому, позивачі не були позбавлені в інший, передбачений законом, спосіб звернутись до нотаріуса з відповідною заявою. Крім цього, досліджені судом письмові докази, а саме власноручно поставлені підписи та прізвище, імя та по-батькові позивачами на заявах про видачі свідоцтв про право на спадщину за законом від 8 липня 2016 року (а.с.16,17); накладна №29 про отримання ходунків позивачем [PERSON] лише 09 червня 2016 року; світлокопії світлин, які підтверджують обставину, що позивачі не потребували стороннього догляду під час урочистої церемонії, яка відбулась 3 жовтня 2015 року від 09 червня 2016 року свідчать про відсутність у позивачів інтересу та зацікавленості до прийняття спадщини у визначений ст. 1270 ЦК України строк. Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд вважає, що у спадкоємців, позивачів у справі не було обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення відповідних дій, позивачами не надано належних доказів на підтвердження заявлених вимог, а тому суд відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed