Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] у серпні 2017 року звернулися до суду з позовною заявою до відповідача ПрАТ «Енергополь-Україна», в якій просять зобов'язати ПрАТ «Енергополь-Україна» передати майнові права за Договором купівлі-продажу майнових прав №333/313 від 06.07.2012 шляхом підписання та передачі [PERSON] та [PERSON] акта приймання-передачі майнових прав на квартиру № 313, загальною площею 100,9 кв.м., в житлово-офісному комплексі з об'єктами соціально-побутового, торговельного призначення та підземним паркінгом по [ADDRESS] та інших документів, передбачених Договором купівлі-продажу майнових прав №333/313 від 06.07.2012. У підтвердження своїх вимог позивачі зазначили, що 06 липня 2012 року між ПрАТ «Енергополь-Україна» і [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №333/313, відповідно до умов якого ПрАТ «Енергополь-Україна» зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у Договорі, передати у власність позивачам майнові права на квартиру [ADDRESS], а позивачі зобов'язалися в порядку та на умовах, визначених у Договорі, прийняти та оплатити майнові права. Частка майнових прав на квартиру, яка передається у власність позивачам за Договором, становить 1/2 від майнових прав на квартиру в цілому на кожного з позивачів. Загальна вартість майнових прав становить 1 317 131,52 грн. 05 вересня 2014 року сторони уклали Договір № 1 про внесення змін та доповнень до Договору купівлі-продажу майнових прав № 333/313, в якому сторони погодили вартість майнових прав у розмірі 1 492 396,72 грн. зі щомісячним порядком розрахунку до 28 червня 2016 року. Умовами Договору сторони визначили, що зміна офіційного курсу гривні до долара США не впливає на вартість майнових прав за цим Договором за умови виконання покупцем графіка платежів. [PERSON] та [PERSON] стверджують, що станом на день подання позову вони повністю виконали зобов'язання з оплати вартості майнових прав на квартиру, оплативши вартість майнових прав у сумі 1 492 396,96 грн. Проте, відповідач вважає, що позивачі не повністю виконали свої зобов'язання з оплати вартості майнових прав, тому повідомив, що [PERSON] повинна додатково сплатити 162 654,68 грн, а [PERSON] повинен додатково сплатити 156 854,20 грн. 06 вересня 2017 року за вищевказаним позовом відкрито провадження. 13 квітня 2018 року через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява від ПрАТ «Енергополь-Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідачів пропорційно 2 273 838,26 грн заборгованості та судові витрати. Свої зустрічні позовні вимоги ПрАТ «Енергополь-Україна» обґрунтовує тим, що в порушення умов укладеного Договору відповідачі за зустрічним позовом не здійснювали оплати вчасно та у повному обсязі згідно з графіком платежів, що визначений у Договорі, оскільки зміна офіційного курсу гривні до долара США не впливає на вартість майнових прав за даним Договором за умов виконання Покупцем п. 5.2. Договору, тобто здійснення щомісячних платежів в повному обсязі, в строки та у розмірах, встановлених п. 5.2 Договору. Проте відповідачами пропущені платежі, починаючи з січня 2015 року по червень 2015 року, що спричинило накопичення заборгованості на загальну суму 132 000,00 грн. На підставі вказаного ПрАТ «Енергополь-Україна» здійснив перерахунок платежів, здійснених відповідачами, відповідно до якого у [PERSON] та [PERSON] перед ПрАТ «Енергополь-Україна» наявна заборгованість за невиконання умов Договору у розмірі 1 425 304,34 грн, заборгованість з пені в загальному розмірі 126 166,74 грн, 3% річних за порушення грошового зобов'язання за Договором у розмірі 41 649,58 грн. До того ж загальний розмір інфляційного збільшення суми боргу за Договором складає 680 717,60 грн. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 квітня 2018 року вищевказану зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісним позовом. 23 квітня 2018 року [PERSON] та [PERSON] через свого представника подали до суду відзив на зустрічний позов, у якому в його задоволенні просили відмовити у повному обсязі з тих підстав, що вони повністю виконали зобов'язання з оплати вартості майнових прав за договором у сумі 1 492 396,96 грн, тим самим ефективно виконавши вимоги Договору. 06 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] через свого представника подали до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказують, що позивач за зустрічним позовом стверджує, що його права на отримання платежів за Договором порушуються відповідачами, починаючи з травня 2014 року. 05 вересня 2014 року сторони виклали розділ 5 Договору у новій редакції і попередня редакція цього розділу Договору, яка містила умову щодо перерахунку вартості платежів у випадку зниження офіційного курсу гривні до долара США, втратила чинність з моменту підписання сторонами Договору №1. Таким чином, обов'язок відповідачів щодо перерахунку вартості платежів у випадку зниження офіційного курсу гривні до долара США діяв до 05 вересня 2014 року. Однак, ПрАТ «Енергополь-Україна» своїм правом вчасно не скористався і звернувся до суду лише 04.04.2018, що є пропущенням строку позовної давності. У судовому засіданні 27.03.2019 представники [PERSON] та [PERSON] просили первісний позов задовольнити, а у зустрічному позові відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні 27.03.2019 представник ПрАТ «Енергополь-Україна» просила зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а у задоволенні первісного позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічні позовні вимоги необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 липня 2012 року між ПрАТ «Енергополь-Україна» і [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу майнових прав №333/313, відповідно до умов якого ПрАТ «Енергополь-Україна» зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у Договорі, передати у власність покупцям майнові права на квартиру [ADDRESS], а покупці зобов'язалися в порядку та на умовах, визначених у Договорі, прийняти та оплатити майнові права. Частка майнових прав на квартиру, яка передається у власність покупцям за Договором, становить 1/2 від майнових прав на квартиру в цілому на кожного з покупців. Загальна вартість майнових прав становить 1 317 131,52 грн (а.с.8-13). 05 вересня 2014 року між ПрАТ «Енергополь-Україна» і [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір №1 про внесення змін та доповнень до Договору купівлі-продажу майнових прав №333/313 від 06.07.2012 (а.с.14-16). Пунктом 5.1 Договору №1 сторони погодили, що на дату укладання даного Договору вартість майнових прав в частині, що стосуються 1 кв.м. квартири становить 14 790,85 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 2 465,14 грн, при цьому загальна вартість майнових прав заданим Договором №1 щодо квартири, площа якої становить 100,9 метрів квадратних, дорівнює 1 492 396,72 грн в т.ч. ПДВ 20% - 248 732,79 грн (а.с.14-16). Порядок розрахунків визначений п. 5.2 Договору №1 (графік платежів), відповідно до якого покупці зобов'язані були здійснювати щомісячні платежі до 28 червня 2016 року (а.с.14-16). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 6.4.1. Договору передбачено, що покупці зобов'язуються здійснити оплату загальної вартості майнових прав у порядку, у строки та у розмірах, що визначені відповідно до умов даного Договору. Судом встановлено, що в порушення умов укладеного Договору, [PERSON] та [PERSON] не здійснювали оплати вчасно та у повному обсязі, згідно з графіком платежів, що визначений у Договорі про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу майнових прав № 333/313 від 06 липня 2012 року. Зокрема з наданих копій квитанцій про оплату вартості майнових прав за Договором судом вбачається, що покупці не здійснювали обов'язкових щомісячних платежів за період з січня 2015 року по червень 2015 року. Останній платіж [PERSON] та [PERSON] не здійснено до 28 червня 2016 року, а сплачено грошові кошти лише 27 січня 2017 року (а.с.20-70). Відповідно до п. 2 Договору № 1, яким змінено умови п. 5.3. Договору, а саме зміна офіційного курсу гривні до долара США не впливає на вартість майнових прав за даним Договором, за умов виконання покупцем п. 5.2. Договору, тобто здійснення щомісячних платежів в повному обсязі, в строки та у розмірах, встановлених п. 5.2 Договору (а.с.14-16). Таким чином, враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] порушили умови п. 5.2. Договору (Графік платежів) п. 5.3. змінений Договором 1 (Зміна офіційного курсу гривні до долара США не впливає на вартість майнових прав) втрачає свою дію і застосовується п. 5.3. договору - у випадку зниження офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України, на день оплати більше, ніж на 3% щодо офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України, на дату підписання даного Договору, належний до оплати платіж на дату сплати і відповідно загальна вартість несплачених майнових прав, підлягає перерахунку і визначається покупцем самостійно, без додаткового узгодження з компанією або будь-якими третіми особами за наступною формулою: Р=РN*S1/S0, де: Р- сума, що підлягає сплаті внаслідок здійснення перерахунку; РN - платіж, що підлягає перерахуванню відповідно до п. 5.2. Договору; S1 - офіційний курс гривні до 1 (одного) долара США за офіційним курсом НБУ до гривні на дату сплати покупцем грошових коштів; S0 - офіційний курс гривні до 1 (одного) долара США за офіційним курсом НБУ до гривні на дату укладення Договору. На підставі вищевказаного судом встановлено, що загальна сума сплачених покупцями коштів відповідно до п. 5.2. Договору становить 1 492 396,96 грн, з яких: сума зарахованих коштів згідно п. 5.3. Договору становить 1 059 709,78 грн; заборгованість відповідно до п. 5.2. Договору (з урахуванням п. 5.3. Договору) становить 432 686,84 грн. Виходячи з п. 5.3. Договору, за формулою Р=РN*S1/S0, де: РN - платіж, що підлягає перерахуванню відповідно до п. 5.2. Договору - 432 686,84; S1 - офіційний курс гривні до 1 (одного) долара США за офіційним курсом НБУ до гривні на дату сплати покупцем грошових коштів - 2632,9568; S0 - офіційний курс гривні до 1 (одного) долара США за офіційним курсом НБУ до гривні на дату укладення Договору - 799,3000, суд приходить до висновку, що у [PERSON] та [PERSON] перед ПрАТ «Енергополь-Україна» наявна заборгованість за умовами Договору внаслідок здійснення перерахунку у розмірі 1 425 304,34 грн. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи ті обставини, що покупці [PERSON] та [PERSON] не виконали умов Договору купівлі-продажу майнових прав № 333/313 від 06.07.2012 та Договору № 1 про внесення змін та доповнень до Договору купівлі-продажу майнових прав № 333/313 від 05.09.2014, суд не вбачає законних підстав для задоволення первісного позову. До того ж, беручи до уваги те, що внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків за Договором у покупців перед ПрАТ «Енергополь-Україна» утворилася заборгованість у розмірі 1 425 304,34 грн, тому суд вбачає правильним стягнути по 712 652,17 грн (з кожного) із [PERSON] та з [PERSON] на користь ПрАТ «Енергополь-Україна». Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Пунктом 7.4 Договору сторони визначили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань щодо оплати майнових прав покупці сплачують компанії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення (а.с.12). Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Судом встановлено, що станом на 04.04.2018 у [PERSON] та [PERSON] перед ПрАТ «Енергополь-Україна» утворилася заборгованість з пені за Пунктом 7.4 Договору за період з 14.04.2017 по 04.04.2018 у розмірі 126 166,74 грн, яку необхідно стягнути порівну з кожного. Пеня розрахована судом, виходячи з формули Р = 2*ОС*S*Д:365:100, де Р - пеня; ОС - облікова ставка НБУ; S - сума боргу; Д - кількість днів прострочення платежу. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом просили суд застосувати строки позовної давності та суду надали свій розрахунок в якому зазначають, що за їх розрахунками сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 28.04.2015 року по 01.12.2015 р. складає 415 грн. 89 коп. (а.с.253) Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. У частині стягнення з покупців на користь продавця 3% річних від суми боргу суд вважає правильним відмовити, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня і є грошовою сумою у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Як зазначалось вище, пунктом 7.4 Договору сторони визначили, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань щодо оплати майнових прав покупці сплачують компанії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення (а.с.12). З огляду на стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ розмір якої сторони погодили саме договором, суд вважає за доцільне та справедливе відмовити в стягненні 3 % річних. При цьому в ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Окрім того суд вбачає правильним додати, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати, на думку суду, стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти, на підставі якого судом розрахована заборгованість відповідачів за зустрічним позовом у зв'язку з невиконанням умов договору. Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, на підставі якої було здійснено перерахунок боргу, не підлягає. Така правова позиція неодноразово підтверджена рішеннями Верховного Суду України, в яких зазначено, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні. У зв'язку з вищенаведеним суд не вбачає законних підстав для стягнення інфляційних втрат, які нараховані ПрАТ «Енергополь-Україна». Щодо заяви [PERSON] та [PERSON] про застосування строків позовної давності і відповідно відмови у зустрічному позові суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не пропущено строк звернення до суду, оскільки згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Договір купівлі-продажу майнових прав №333/313 від 06 липня 2012 року станом на день розгляду справи не розірвано, сторонами не виконано, остання дата платежу в ньому визначена 28.06.2016 р., а відтак підстав для застосування строків позовної давності у суду немає. Пеня також стягується судом в межах строку визначеного п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України, тобто в межах одного року. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути із [PERSON] та [PERSON] пропорційно задоволеним вимогам на користь ПрАТ «Енергополь-Україна» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 636,03 грн з кожного. На підставі вищевикладеного та ст. 257, 261, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 624, 625 ЦК України, ст. 61 Конституції України,

Outcome: partial