Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять надати їм дозвіл на побачення з дітьми - сиротами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] один раз на місяць незалежно від того, в якому закладі діти будуть перебувати у майбутньому та надати дітям дозвіл користуватися мобільними телефонами, відмовившись від вимог щодо стягнення з відповідача, в разі задоволення позову, судових витрат. В судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, посилаючись, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були вихованцями дитячого будинку сімейного типу сім'ї [PERSON] (далі - ДБСТ) створеного у 2012 році на підставі Угоди про організацію діяльності ДБСТ між ними, заявниками, та відповідачем. У червні минулого року вони звернулися до РДА з заявами про звільнення їх від обов'язків батьків - вихователів, в зв'язку виникненням несприятливих умов для виховання та спільного проживання дітей (відсутність взаєморозуміння з дітьми), на підставі чого, розпорядженням РДА дія угоди була припинена. Станом на день звернення до суду вони бажають відвідувати дітей, вказане бажання є обопільним, та відповідає інтересам дітей, однак служба у справах дітей при РДА відмовляє їм у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що вони не являються їх законними представниками. В іншому порядку, крім судового вони не можуть реалізувати своє право на побачення з дітьми. Представник відповідача Врадіївської РДА, - Кузьміна Л. Ю. заперечила проти задоволення вимог, з підстав припинення дії угоди про організацію діяльності ДБСТ між заявниками та РДА, та що дозвіл на побачення з дітьми, які перебувають у дитячих закладах надає адміністрація цих закладів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Центру соціально - психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради, - Картоусов О. Ф., будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, на розгляд справи не з'явився, звернувшись з письмовою заявою (вх. № 288 від 20.01.2015 р.) про розгляд справи у відсутність представника, в якій посилаючись на те, що у вихованців дитячого закладу [PERSON] та [PERSON] склалися теплі стосунки з заявниками, яких діти люблять та гарно про них відгукуються, сумують, залишив вирішення питання про надання дозволу на побачення з дітьми на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Березківської ЗОШ - інтернат Кривоозерського району Миколаївської області, - Халімон З. В., будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, на розгляд справи не з'явився, звернувшись з письмовою заявою (вх. № 274 від 19.01.2015 р.) про розгляд справи у відсутність представника, в якій заявлені вимоги не підтримує, посилаючись, що вихованець [PERSON], не бажає спілкуватися з [PERSON], [PERSON] Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Центру соціально - психологічної реабілітації дітей Миколаївської міської ради, - Клюйко С. М., будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, на розгляд справи не з'явився, звернувшись з письмовою заявою (вх. № 392 від 26.01.2015 р.) про розгляд справи у відсутність представника, в якій заперечив проти задоволення заяви, посилаючись, що зустрічі з членами родини [PERSON] не будуть відповідати інтересам дівчини. Суд, дослідивши докази, надані сторонами встановив наступні обставини справи: - 21.04.2011р. [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] надано статус дитини - сироти (розпорядження №141-р від 21.04.2011р.); - 25.07.2012р розпорядженням РДА № 310-р від. на базі сім'ї заявників створено дитячий будинок сімейного типу (розпорядження РДА №310-р від 25.07.2012р.); - 01.08.2012 р. між РДА в особі голови Марчук Ю. З. та батьками - вихователями [PERSON], [PERSON] укладено угоду про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу, до якого влаштовуються діти - сироти, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (далі - Угода) (Угода); - 10.06.2014р. розпорядженням РДА вилучено дітей з ДБСТ та припинено дію угоди про організацію діяльності ДБСТ від 01.08.2012р., на підставі абз. 2 п. 4 Положення про ДБСТ №564 від 26.04.2002 р., заяв [PERSON], [PERSON] про звільнення їх від обов'язків батьків - вихователів, в зв'язку виникненням несприятливих умов для виховання та спільного проживання дітей (відсутність взаєморозуміння з дітьми) (розпорядження №155-р від 10.06.2014р., витяг з протоколу №5 від 06.06.2014р., заяви [PERSON], [PERSON] про звільнення від обов'язків батьків - вихователів); - третя особа по справі, - Центр соціально - психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради, у листі-заяві від 20.01.2015р. зазначає, що у вихованців закладу [PERSON] та [PERSON] склалися добрі відносини з бувшими батьками - вихователями, діти їх люблять та сумують за ними, а останні в свою чергу підтримують теплі стосунки з дітьми, відвідують їх, та підтримують морально. Діти спілкуються з заявниками також у телефонному режимі, останні поповнюють їм рахунок на телефоні. Діти бажають спілкуватися з батьками - вихователями, люблять їх, сумують та бажають, щоб вони їх відвідували (лист вх. №288 від 20.01.2015 року, письмові заяви [PERSON] та [PERSON] від 16.01.2015р., висновок практичного психолога центру від 19.01.2015р.); - третя особа по справі - Центр соціально - психологічної реабілітації дітей Миколаївської міської ради у листі-заяві від 26.01.2015р. зазначає, що спогади про родину [PERSON] провокують у вихованки [PERSON] різкі зміни настрою, пригнічений стан, млявість, почуття невпевненості, а тому зустрічі з членами родини [PERSON] не будуть відповідати інтересам дівчини (лист вх. №392 від 26.01.2015р.) - третя особа - Березківська ЗОШ - Інтернат Кривоозерського району у листі-заяві від 19.01.2015р. зазначає, що вихованець [PERSON] не бажає повертатися до батьків - вихователів та спілкуватися з ними, з тих підстав, що у прийомній сім'ї він почував себе погано, тяжко фізично працював, не мав можливості спілкуватися з друзями. Зазначив, що в інтернаті йому краще, так як він займається в різних гуртках, спортивних секціях, спілкується з однолітками (лист вх. №274 від 19.01.2015р., письмова заява [PERSON] від 16.01.2015р.); - 15.10.2014р. службою у справах дітей Врадіївської РДА заявникам відмовлено у наданні побачення з дітьми з підстав припинення дії Угоди (відмова №474-02 від 15.10.2014р.); - до повноважень відповідача РДА в особі структурного підрозділу служби у справах дітей та консультативно - дорадчого органу комісії з питань захисту прав дитини входить розгляд питань щодо побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав та розгляд у встановленому порядку звернень громадян; Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини з приводу надання батькам - вихователям побачення з дітьми (колишніми вихованцями ДБСТ) та надання дітям - сиротам дозволу користуватися мобільними телефонами. При прийнятті рішення, суд керується: Статтею 10 СК України, згідно яких, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цивільного кодексу, які регулюють подібні відносини Якщо до регульованих сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства. З огляду на те, що надання дозволу на побачення з дітьми - сиротами заявникам, які виконували функції батьків - вихователів, та щодо яких угода про організації дитячого будинку сімейного типу була припинена, не врегульовані Сімейним Кодексом, іншими нормативно - правовими актами або домовленістю (договором) і до них неможливо застосувати аналогію закону, суд вважає що вони підлягають врегулюванню відповідно до загальних засад сімейного законодавства, в контексті аналогії права. А тому при прийнятті рішення суд також керується: Статтею 51 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція про права людини), ст.ст. 3 та 8 Конвенції про права дитини, ст. 291 Цивільного кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Курочкін проти України» від 20.08.2010 року. Так, зокрема, ч. 1 ст. 8 Конвенції про права людини, яка в загальному кореспондується зі ч. 2 ст. 51 Конституції України, йдеться про те, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Статті 291 ЦК України та 4 СК України декларують право особи на сім'ю, а ст. 3 СК України визначає, що: сім'я є первинним та основним осередком суспільства; сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конвенція про права людини в ч. 2 ст. 8 визначає, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права (право на повагу до сімейного життя), за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В свою чергу, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини встановлює, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 1 ст. 8 Конвенції про права дитини покладає на держав-учасниць обов'язок поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Також при прийнятті рішення суд керується, в контексті аналогії закону, ст. 168 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров'ю, моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Статтею 1, п. 18 ст. 4 Типового положення про службу у справах дітей районної, районної у м. Києві та Севастополі державної адміністрації» № №1068 від 30.08.2007р. та ст. ст. 1, 4 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини №866 від 24.09.2008р., що Служба у справах дітей районної держадміністрації (далі - служба) є її структурним підрозділом, який утворюється головою РДА, підзвітний та підконтрольний голові. Служба відповідно до покладених на неї завдань розглядає в установленому порядку звернення громадян. Комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою РДА, виконавчого органу міської, районної у місті ради. Відповідно до покладених на неї обов'язків комісія розглядає питання побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав. Оскільки дана справа стосується безпосередньо прав та інтересів дітей-сиріт, які є соціально вразливими, суд вважає, що розгляд питання щодо їхніх прав та інтересів потребує особливої ретельності для прийняття виваженого рішення. Розгляд питання щодо надання позивачам дозволу на побачення з дітьми, які перебували в дитячому будинку сімейного типу створеного на базі сім'ї позивачів, слід розглядати в аспекті встановлення ряду необхідних, в даному випадку, фактів, а саме: створення між позивачами та дітьми сформованого сімейного осередку, відповідність вимог позивачів інтересам вказаних дітей та бажання дітей в подальшому підтримувати стосунки із ними у форматі сімейних відносин. А тому, суд вважає, з метою захисту прав дітей та забезпечення їхніх інтересів питання щодо надання дозволу на побачення необхідно розглянути щодо кожної дитини окремо. З досліджених судом доказів, вбачається, що діти майже протягом двох років проживали в дитячому будинку сімейного типу позивачів, а отже формально спільно проживали, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, що, в свою чергу, свідчить про створення між позивачами та дітьми-сиротами певного сімейного осередку. Однак суд відмічає, що існування між позивачами і дітьми певних формальних сімейних відносин побудованих на угоді про створення дитячого будинку сімейного типу, саме по собі, не може бути ключовим фактором для задоволення вимог заявників, а в першу чергу в розрахунок мають братися інтереси дітей та їх бажання на продовження відносин з позивачами, в тому числі сімейних, як вирішальні фактори для вирішення даного питання. А тому, з врахуванням думки дітей [PERSON], [PERSON], що за час перебування в дитячому будинку сімейного типу у них з батьками - вихователями не склалися ті відносини, які б могли забезпечити їх нормальний розвиток, в усіх аспектах цього поняття та забезпечити їхні потреби та інтереси, зокрема в соціальному плані, суд вважає, що примушування дітей до спілкування із позивачами проти їх же волі, не відповідає обов'язкам взятим на себе державою згідно Конвенції про права дитини, а саме щодо забезпечення інтересів дитини, в зв'язку з чим вимоги щодо надання дозволу на побачення з ними - не підлягаючими задоволенню. При цьому суд не бере до уваги твердження позивачів, що бажають відвідувати [PERSON] та [PERSON], вказане бажання є обопільним, та відповідає інтересам дітей, комунальні заклади в яких вони знаходяться умисно перешкоджають цьому, оскільки воно спростовується дослідженими судом доказами, в їх сукупності. Вимоги ж про надання дозволу на побачення з [PERSON] та [PERSON], суд, з огляду на дослідженні судом докази, в т. ч. письмові пояснення самих неповнолітніх дітей, вважає їх виключно в інтересах цих дітей, а тому - за можливе надати дозвіл позивачам на побачення з ними, що відповідає обов'язкам взятим на себе державою згідно Конвенції про права дитини, а саме щодо забезпечення інтересів дитини та поваги до прав дитини на збереження сімейних зв'язків, з періодичністю - один раз на місяць, до їх повноліття, за умови присутності іншої особи, відповідно до вимог ст. 168 СК України, в якому б закладі не знаходилися діти. Суд також не бере до уваги посилання відповідача, як на підставу відмови в задоволенні позову, право комунального закладу вирішувати питання надання побачення з вихованцями, виходячи з положень ч. 1 ст. 16 ЦК України, - право позивача на обрання способу захисту невизнаного права. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, вимоги позивачів про надання дозволу дітям - сиротам, які перебувають у дитячому закладі, користуватися мобільними телефонами, можуть бути захищені іншим способом, що встановлений договором або законом. Водночас

Outcome: partial