Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом в якому просили, визнати за ними, кожним окремо, по 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0506 га, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO], мотивуючи тим, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 69/450 частин домоволодіння [ADDRESS]: 46/900 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 листопада 2007 року, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]; 46/450 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 лютого 2015 року, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Крім того, йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: ВКВ №170947, виданого 16.11.2007 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина земельної ділянки площею 0,0506 га, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] на праві власності належить частина домоволодіння [ADDRESS]: 46/300 частин на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2006 року, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №5532 від 22.12.2005 року; 46/900 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 липня 2007 року, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]; 46/450 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 лютого 2015 року, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Крім того, йому на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: ВЕР №791979, виданого 19.07.2007 року Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина земельної ділянки площею 0,0506 га, призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Їх матері [PERSON], яка померла [INFO], на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 липня 2007 року, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], належала 1/3 частина земельної ділянки площею 0,0506 га в [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]. Отримати Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку мати не встигла отримати у зв'язку зі смертю. Так, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для державної реєстрації земельної ділянки була ними отримана в 2013 році, а державна реєстрація земельної ділянки була проведена тільки 08.10.2014 року. Вважають, що їх мати [PERSON] набула права власності на частину земельної ділянки, що є предметом спору, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, але не зареєструвала це право. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності з посиланням на підтримання позовних вимог за викладених в заяві обставин та підстав. Представник відповідача Пастернак В.В. в судовому засіданні позов не визнала за тих підстав, що [PERSON] за життя не зареєструвала своє право власності на землю. На момент виникнення правовідносин в неї не виникло права на земельну ділянку, а тому земельна ділянка вважається не успадкованою і не може бути передано відповідно до спадкового права. Третя особа Восьма дніпропетровська Державна нотаріальна контора явку свого представника в судове засідання не забезпечила, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції явку свого представника в судове засідання не забезпечила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, заслухав доводи представника відповідача, дослідив письмові матеріали справи, дав їм оцінку в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 19.07.2007р. та 16.11.2007р. спадкоємцями майна [PERSON], померлого [INFO] в рівних частинах по 1/3 є: його дружина - [PERSON], та сини [PERSON], [PERSON] Спадкове майно, на яке в указаних частках видані свідоцтва, складається з: 46/300 частини житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS], що розташований на земельний ділянці площею 1010 кв.м., з них 506 кв.м. передано у приватну власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 21.05.1998р. за №808, решта - у фактичному користуванні; земельної ділянки площею 0,0506 га, розташованої на території [ADDRESS], та переданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Ця земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ДП Д* N010990 84620002, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 21.05.1998р. N808 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за N010990, 22 липня 1998 року, загальнодержавний кадастровий номер: [NUMBER]. [INFO] [PERSON] - померла. Після смерті останньої свідоцтво про право на спадщини за законом від 13.02.2015 року на 46/450 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], отримав її син - [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.02.2015 року на 46/450 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], отримав її син - [PERSON] Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для державної реєстрації земельної ділянки була позивача отримана в 2013 році, що підтверджується копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.02.2015 року - [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS], після померлої [PERSON], оскільки остання за життя не зареєструвала своє право власності на зазначену частину земельної ділянки. Відповідно зі ст.1217 Цивільного кодексу України спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено в судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] - є дітьми спадкодавця - [PERSON] Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини. Відповідно до ст.131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 Земельного кодексу України ). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних, підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розмішені. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України, суб'єктами права приватної власності є фізичні особи. Фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. П. 1 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено спосіб захисту цивільного права шляхом його визнання. Враховуючи те, що спадкодавець земельної ділянки [PERSON] померла, здійснити державну реєстрацію відповідних речових прав відповідно до вимог чинного законодавства України та отримати відповідні правовстановлюючі документи на вище зазначену земельну ділянку неможливо, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд не бере до уваги, доводи представника відповідача, оскільки визнання за позивачами права власності на частину земельної в судовому порядку є єдиним способом захисту їх порушених прав. Окрім того, позивачі в передбачений законом строк прийняли спадщину у вигляді частин житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, які розташовані на спірній земельній ділянці.

Outcome: approved