Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивачі подали до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова вказаний вище позов, в якому просили визнати недійсним договір позики, укладений з позивачем 12.02.2010 року. В обґрунтування вимог [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що на розгляді Київського районного суду м. Харкова знаходилася кримінальна справа за їх обвинуваченням у вчиненні крадіжки майна [PERSON] Останній здійснював на них психологічний тиск, погрожуючи, що суд не буде застосовувати положення статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання, якщо вони не компенсують йому витрати на правову допомогу та не компенсують йому збитки, завдані злочином. Так як грошей у позивачів на той час не було, то [PERSON] зажадав оформити договір позики. 12.02.2010 року, під психологічним тиском відповідача, між ними був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого вони начебто отримали від [PERSON] грошові кошти в сумі 80000 грн. зі строком повернення 31.12.2014 року. В дійсності грошей вони не отримували. Разом з тим, [PERSON] пообіцяв їм, що, якщо вони виплатять йому понесені збитки у кримінальній справі, то він ніяких претензій до них не матиме. 08.08.2013 року був здійснений останній розрахунок, після чого [PERSON] запевнив, що він не має до них претензій, а договір знищить. В 2017 році [PERSON] подав до Московського районного суду м. Харкова позов, в якому просив суд стягнути з них залишок грошових коштів за договором позики. Подати зустрічний позов вони не встигли, тому вимушені були звернутися до суду за місцем проживання [PERSON] з даним позовом. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилався на те, що дійсно 12.02.2010 року між ним та [PERSON] і [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого позивачі отримали від відповідача грошові кошти в сумі 80000 грн. У зв'язку із невиконанням позивачами своїх зобов'язань він звернувся до Московського районного суду м. Харкова з відповідним позовом. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року його позовні вимоги задоволено повністю та ухвалено стягнути з [PERSON] та [PERSON] на його користь відповідну суму боргу за договором позики. Також [PERSON] зазначив, що ніякого психологічно тиску на [PERSON] та [PERSON] не здійснював. Також [PERSON] просив суд, у разі задоволення позову застосувати строк позовної давності тривалістю у три роки. Заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. З наданих суду доказів встановлено, що 12.02.2010 року між позивачами та відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Самощенко О.І., за умовами якого позивачі отримали від відповідача грошові кошти в сумі 80000 грн. зі строком виплати боргу 31.12.2014 року, що підтверджується копією договору позики від 12.02.2010 року за №184058 (а.с.5). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вказаної вимоги процесуального закону позивачами не надано належних доказів на підтвердження того, що договір позики від 12.02.2010 року був укладений під впливом насильства з боку [PERSON] Наявність вироку Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2010 року, яким [PERSON] і [PERSON] визнано винуватими у викраденні майна відповідача, не є доказом, який підтверджує аргументи позивачів, наведених на обґрунтування позовної вимоги. Вирок суду взагалі не містить даних, які б свідчили, що обвинувачені відшкодували потерпілому спричинену злочином майнову чи моральну шкоду. Крім того, при вирішенні спору, суд приймає до уваги, що позивачі подали даний позов через 8 років після укладення договору позики, та через один місяць після ухвалення судового рішення про стягнення з них заборгованості за оспорюваним договором позики, що дозволяє зробити висновок про те, що дійсною підставою подачі до суду даного позову є не сам факт укладення договору позики з відповідачем, а встановлений судом обов'язок виконання позивачами боргового зобов'язання. З урахуванням викладеного вище, судом не встановлено порушення прав та інтересів [PERSON] і [PERSON], за захистом яких вони звернулись до суду, при укладенні ними з [PERSON] договору позики від 12.02.2010 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed