Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності та права вимоги на грошові кошти з набуттям позивачами на суму 5400, 00 доларів США статусу вкладника у значенні п.4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», посилаючись на те, що 25.02.2015 р. між ними та відповідачем - [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 4/26206004967783. Відповідно до п. 1 зазначеного Договору, відповідач відступив позивачам, а позивачі набули право вимоги, належне відповідачу і стали вкладниками в певній частині, яка зазначена в Договорі, за договором № 26206004967783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 р., укладеними між відповідачем і ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до п. 2 Договору кожен з позивачів набув право вимагати від банку сплатити суму боргу у розмірі 5 400,00 доларів США, який виник у зв'язку з наданням відповідачем банку у тимчасове строкове користування грошових коштів відповідно до умов договору банківського рахунку. Відповідно до п. 3 Договору, з моменту підписання Договору відступлення права вимоги № 1/26206004967783 сторонами, позивачі набули статусу вкладника у значенні цього терміна, що визначений у пункті 4 частини 1 статті 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п. 4 Договору, право власності та право вимоги на суму боргу перейшло від відповідача до кожного з позивачів з моменту підписання Договору відступлення права вимоги № 4/26206004967783. Проте, згодом, а саме 01.03.2015 р. відповідач безпідставно розірвав, укладений між сторонами Договір відступлення права вимоги № 4/26206004967783, не визнав право власності та право вимоги позивачів, про що повідомив письмово. Тому позивачі вимушені звернутися до суду з позовом про визнання права власності та права вимоги на грошові кошти, які вони набули відповідно до Договору. Позивачі до судового засідання не з'явилися, надали суду заяву, у якій просили розглядати справу у їх відсутність та зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання також не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений був належним чином. Надав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі та зазначив, що заперечує проти позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 25.02.2015 р. між позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 4/26206004967783, згідно п. 1 якого відповідач (Цедент) відступив позивачам (Цесіонаріям), а Цесіонарії набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належних Цедентові, у зв'язку з чим Цесіонарії стали вкладниками (сингулярне правонаступництво) за договором № 26206004967783/USD банківського рахунку від 29.12.2014 р., укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (а.с. 24-25). Відповідно до п. 2 Договору, кожен з позивачів набув право вимагати від Банку сплатити суму боргу в розмірі 5400 доларів США (еквівалентно сумі 151 448,40 грн. по курсу НБУ 28,0460 грн. за 1 долар США на день укладення Договору відступлення права вимоги), який виник у зв'язку з наданням Цедентом Банку у тимчасове строкове користування грошових коштів відповідно до умов Договору банківського рахунку. Згідно п. 3 Договору з моменту підписання Договору позивачі (Цесіонарії) набули статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: «вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката». Договір відступлення права вимоги є дійсним, його недійсність в судовому порядку не оскаржувалась. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють. Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові. Враховуючи, що договір цесії є похідним від основного договору, то і всі умови договору банківського обслуговування мають застосовуватись до позивачів таким же чином, як і до клієнта банку. Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 25 листопада 2015 року у справі № 6-26046ск15. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України, викладеної в ухвалі від 20.01.2016 у справі № 6-20584ск15 та постанові Вищого господарського суду України від 03.02.2016 у справі № 6-28471ск15: «Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»: «вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти». Відповідно до п. 4 Договору право власності на суму боргу, визначеному у п. 2 цього Договору, перейшло від відповідача (Цедента) до позивачів (Цесіонаріїв) з моменту підписання договору сторонами - тобто з 25.02.2015 р. Відповідно до заяви від 22.11.2016 р. відповідач [PERSON] не визнає право власності та права вимоги позивачів на грошові кошти, які позивачі набули відповідно до договору цесії, про що відповідач 01.03.2015 року повідомив позивачам письмово та повторно листом від 09.03.2016 року (а.с. 26, 27). Станом на день укладання договору відступлення права вимоги між сторонами, попередня згода банку щодо цесії, ні договором, ні Правилами банку не вимагалась. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Кожен із позивачів є власником вказаної частини вкладу в іноземній валюті і набув статусу вкладника в сенсі п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону з 25.02.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачі вважають, що має місце порушення їх права (оспорювання права власності та права вимоги) відповідачем, так як саме позивачі набули право власника вказаного вкладу в іноземній валюті і набули статусу вкладників в сенсі п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з 25.02.2015 р. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015 р. № 181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк»), призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня припинення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. Визнання права власності та права вимоги позивачів на частину вкладу, що позивачі набули відповідно до договору, та набуття ними статусу вкладника в сенсі п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону з 25.02.2015 року тягне за собою правові наслідки для Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», які згідно ст. 27 Закону визначають вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦПК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 654 ЦПК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або з відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: - предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; - права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; - предметом спору є однорідні права і обов'язки ( ч. 2 ст. 32 ЦПК України ). У зв'язку з цим позивачі пред'явили разом один позов до відповідача, так як предметом спору є їхні однорідні права, а саме: право власності та право вимоги кожного із позивачів на частину вкладу, що кожен із позивачів набув відповідно до укладеного договору відступлення права вимоги (цесії) із відповідачем. За таких обставин виходячи з усіх зазначених норм закону, з матеріалів справи, позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що позивачі правомірно набули право власності та право вимоги на зазначені грошові кошти, позивачі стали стороною договору банківського рахунку № 26206004967783/USD від 29.12.2014 р., укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», внаслідок договірного правонаступництва, разом з чим набули статусу вкладника у цьому договорі у сенсі п. 4 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у зв'язку з чим позов є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved