Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є дитина: донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дубровицького районного суду від 27 квітня 2015 року визначено місцем проживання їхньої доньки разом з нею. Вона з дитиною проживає окремо від відповідача. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, створив нову сім'ю. Вона змушена самостійно забезпечувати дитину усім необхідним, однак її коштів на все не вистачає. У судове засідання позивачка не з'явилася. У поданих нею поясненнях просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує. Крім того, у своїх поясненнях позивачка зазначила, що відповідач намагається перекласти всі батьківські обов'язки на неї. Не надаючи матеріальної допомоги дитині, відповідач посилається на ті факти, що він має захворювання, ніде не працює, не може працевлаштуватися, не має ніякої спеціальності, проживає разом з батьками, власного житла та майна не має. Однак, ці обставини не відповідають дійсності і не свідчать про його неплатоспроможність. Ці обставини не перешкоджають йому знаходити гроші на алкоголь і застосовувати фізичне та психологічне насилля. Відповідач має неофіційні доходи, але коштів на доньку не надає, витрат на лікування жодних не несе. Відповідач не звертався до служби зайнятості за пошуком роботи, а тому він не зареєстрований, допомоги по безробіттю не отримує. Проте відповідач є повністю працездатним, має джерело регулярних достатніх доходів, через які працевлаштовуватися йому на офіційну роботу не має сенсу. У своїх поясненнях позивачка зазначає. що вона не вимагає аліментів у надзвичайно великих розмірах, але вважає, що аліменти з мінімальним рівнем, гарантованим державою, є цілком справедливим, хоч забезпечити фізичне існування дитини за вказану суму також неможливо. Відповідач в судове засідання не з'явився. У своїй заяві просить справу розглянути без його участі. Згідно поданих заперечень позовні вимоги визнав частково, оскільки в даний час він ніде не працює, так як не може влаштуватися на роботу у зв'язку з відсутністю спеціальності. Крім того він хворіє на епілепсію. По мірі можливості підробляє на тимчасових роботах і зароблені гроші витрачає на дочку та на придбання для нього ліків. Проживає він разом із своїми батьками - пенсіонерами, яким допомагає по господарству. Не заперечує проти сплати аліментів на утримання їхньої дитини, однак не погоджується з вимогою про стягнення їх у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дочкою повноліття, оскільки сам знаходиться в тяжкому матеріальному становищі. Вислухавши свідка [PERSON], дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. Із свідоцтва про народження серії І-ГЮ №084630, виданого 10.10.2000 року (а.с.5) вбачається, що батьком дитини [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON]. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 27.04.2015 року (а.с.16) визначено місце проживання [PERSON], [INFO] із матір'ю [PERSON]. Згідно довідки №306/2 від 06.05.2015 року, виданої виконавчим комітетом Лісівської сільської ради Дубровицького району (а.с.8) [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на їх утриманні. Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У частині другій ст.182 СК України законодавець передбачив мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Слід зауважити, що зазначений позивачкою для стягнення розмір аліментів не перевищує встановленого законодавством мінімального розміру, тому суд не бере до уваги зауваження відповідача щодо вказаного позивачкою розміру аліментів, як несправедливого. У судовому засіданні не наведено жодних доводів та не надано жодних доказів, які свідчили про наявність підстав, передбачених ст.182 СК України, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, а також доказів щодо неспроможності ним сплачувати аліменти на утримання дитини. Доводи відповідача про відсутність у нього роботи не заслуговують на увагу, оскільки відповідач [INFO], є молодою, працездатною особою. Наявна у матеріалах справи довідка Дубровицької ЦРЛ (а.с.32) про перебування [PERSON] на диспансерному обліку в лікаря нарколога та психіатра не є протипоказанням для працевлаштування на роботу та отримування прибутку. А тому, посилання відповідача на вказані вище обставини в рахунок того, що він не працевлаштований, не отримує заробітну плату чи інші доходи, хворіє, що нібито знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з неможливістю сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини не підтверджується належними та допустимими доказами, обовязок яких надати з підстав, передбачених ст.60 ЦПК України, покладається на позивача, зокрема. У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти до повноліття дитини.

Outcome: approved