Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовної заяви зазначили, що зареєстровані та постійно проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Квартира не приватизована. У 2000 році за рішенням суду матір [PERSON] було позбавлено відносно неї батьківських прав. При реєстрації місця проживання [PERSON] у вищевказаному житлі, їй стало відомо, що крім позивачів у квартирі зареєстрований ще й відповідач - неповнолітній [PERSON], [INFO], який є братом [PERSON] З інформації, наданої у 2012 році [PERSON], та з листа Служби у справах дітей Червонозаводського району м. Харкова їй стало відомо, що неповнолітнього [PERSON] усиновлено. [PERSON] у вказаній квартирі ніколи не проживав та його особистих речі відсутні, комунальні платежі ним не оплачуються. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги з вищенаведених підстав, просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, справу просив слухати без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наданих доказів, в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради - Титаренко Т.Г. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, в задоволенні позовних вимог просила відмовити, посилаючись на рішення виконавчого комітету Червонозаводської районної ради м. Харкова, згідно якого за [PERSON] збережено право на житлову площу по [ADDRESS], що передбачено п. 3 ч. 1 ст. 247, п. 2 ч. 1 ст. 248 Сімейного кодексу України, а також п. 3 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу України, вказуючи при цьому на те, що житло було закріплено за [PERSON] як за дитиною, позбавленою батьківського піклування і до досягнення повноліття він не може бути позбавлений права на житло. Представники третіх осіб Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Червонозаводського районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, Харківської міської ради в судове засідання не з'явились, про місце, день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до даних наданої копії поквартальної картки у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], прописані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За вказаною адресою була прописана [PERSON], 1970 року народження, яка знята з реєстрації у зв'язку зі смертю [INFO]. (а. с. 42). Суду не надано оригіналу вказаної поквартальної картки, а її копія містить численні виправлення, що позбавляє можливості ознайомитись з її змістом в повному обсязі. Згідно копії довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку КП «Жилкомсервіс» Червонозаводського району м. Харкова від 11.04.2014 року, у двокімнатній квартирі по [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON], 1993 року народження, [PERSON], 1973 року народження, [PERSON], 2000 року народження. (а. с. 44). Вказана довідка КП «Жилкомсервіс» не містить необхідних реквізитів, а саме штампу, підпису начальника ділянки № 61 КП «Жилкомсервіс», печатки. Таким чином, зазначені копія поквартальної картки та довідка КП «Жилкомсервіс» з місця проживання про склад сім'ї та прописку Червонозаводського району м. Харкова не є допустимими доказами в розумінні ст. 59 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до адресно-довідкового підрозділу ГУДМС (УДМС) України у Харківській області щодо реєстрації місця перебування та місця проживання [PERSON]. 15.07.2014 року за вх. № 19199 від [PERSON] (УДМС) України у Харківській області до суду надійшли відомості, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться. (а. с. 47). Згідно п. 20 ст. 4 Положення «Про Державну міграційну службу України», затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року № 405/2011, Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки. Таким чином, оскільки згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а позивачами пред'явлено вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача [PERSON], який зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться, предмет позову в цій частині відсутній. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою родини [PERSON] та їй відомо про те, що [PERSON], яка за життя проживала за адресою: [ADDRESS], є матір'ю [PERSON] та ще однієї дитини, яку свідок ніколи не бачила, але чула про її народження. Згідно рішення виконавчого комітету Червонозаводської районної ради м. Харкова від 24.12.2002 року № 326 [PERSON], [INFO], був залишений матір'ю [PERSON] у пологовому будинку та влаштований до державної установи на повне державне утримання. Збережено право неповнолітнього на житло у [ADDRESS] (а. с. 168). З інформації, наданої у 2012 році [PERSON], та з листа Служби у справах дітей Червонозаводського району УССД ДПСП ХМР від 18.03.2014 р. № П-14 відомо, що відповідача - неповнолітнього [PERSON] було усиновлено. Право громадян на житло передбачено ст. 1 Житлового кодексу України. Коментована стаття відповідно до ст.ст. 47, 48 Конституції України закріпляє це право громадян, як найважливіше соціально-економічне право. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону. Зазначена конституційна норма кореспондується з ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відмова від майнових прав неповнолітньої особи, в тому числі права користування житлом, можлива лише за наявності дозволу органу опіки та піклування, однак, при викладенні обставин та зазначенні доказів позивачі не посилаються на наявність відповідного дозволу чи його відсутність, хоча предметом позову є право користування неповнолітнього житлом. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім»ї понад шість місяців у випадках влаштування дитини у заклад для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Як вбачається з рішення виконавчого комітету Червонозаводської районної ради м. Харкова від 24.12.2002 року № 326, за неповнолітнім [PERSON] було збережено житло як за дитиною, позбавленою батьківського піклування. Виходячи з викладеного, посилання позивачів на ст. 64, ст. 107 ЖК України, як підставу визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, є необґрунтованими. Положеннями ст. 236, ст. 238 СК України передбачено можливість визнання усиновлення недійсним та скасування усиновлення, що має наслідком відновлення прав та обов'язків між дитиною, її батьками та іншими родичами за походженням та визначення подальшого місця проживання дитини за її згодою. Отже, оскільки житло було закріплено за [PERSON] як за дитиною-сиротою, до досягнення відповідачем повноліття, із врахуванням положень ст. 236, ст. 238 СК України, існують підстави для захисту житлових прав дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі по тексту Закон України) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового законодавства. Ст. 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, оскільки визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням до досягнення ним повноліття було б порушенням майнових прав дитини на житло, а позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed