Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний коледж медицини» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Свої вимоги мотивували тим, що 01 вересня 2014 року між позивачами та відповідачем укладено договір № 156 про навчання та надання додаткових освітніх послуг громадянам України та іншим особам, що постійно проживають на території України, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента в період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року, вартість навчання становить у розмірі 34500,00 грн. Позивачі свої зобов`язання за вказаним договором виконали в повному обсязі, однак в червні 2017 року директор Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний коледж медицини» усно повідомив про необхідність додаткової оплати навчання у розмірі 12 000,00 грн. Після чого позивачем [PERSON] було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у загальному розмірі 8 000,00 грн., а позивачем [PERSON] - 4 000,00 грн. Крім того, 02 червня 2016 року позивачем [PERSON] помилково було перерахованого на користь відповідача грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн. У зв`язку з чим позивачі просять на підставі положень ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн., на підставі положень ст. 1048 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 3 107,42 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 885,48 грн. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 01 вересня 2014 року між позивачами та відповідачем укладено договір № 156 про навчання та надання додаткових освітніх послуг громадянам України та іншим особам, що постійно проживають на території України, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента в період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року (а.с. 23-25). Згідно п. 4.4. зазначеного договору загальна вартість на моменту укладання договору освітньої послуги за термін навчання відповідно до п. 1.3 договору становить у розмірі 34500,00 грн. 19 вересня 2018 року на адресу відповідача направлено претензію про повернення на користь позивача [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. (а.с. 16-17, 18). 20 листопада 2018 року позивачами подано до відповідача претензію про повернення на користь позивача [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. (а.с. 19-20). Позивачі просять на підставі положень ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 4 000,00 грн. Підставою задоволення позовних вимог позивачами зазначено про відсутність будь-яких правовідносин з відповідачем, оскільки жодних товарів чи послуг від нього не отримувала, внаслідок чого відповідач отримав без відповідної правової підстави грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн. На підтвердження позовних вимог позивач [PERSON] надав суду квитанції на загальну суму 40 250,00 грн. (а.с. 9-13, 26-39). Крім того, позивач [PERSON] надала суду квитанції на загальну суму 4 000,00 грн. (а.с. 14, 15). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 1.4 договору визначено строк дії договору з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частин 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Системний аналіз положень частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11, частини 1 статті 177, частини 1 статті 202, частин 1 та 2 статті 205, частини 1 статті 207, частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір № 156 про навчання та надання додаткових освітніх послуг громадянам України та іншим особам, що постійно проживають на території України від 01 вересня 2014 року є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України. Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 Цивільного кодексу України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави ( підстави, за яких виникло це зобов`язання ). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Судом встановлено, що 01 вересня 2014 року між позивачами та відповідачем укладено договір № 156 про навчання та надання додаткових освітніх послуг громадянам України та іншим особам, що постійно проживають на території України, відповідно до умов якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента в період з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року. Надані позивачами платіжні доручення містять відмітку про призначення платежу «За навчання». Однак позивачами не надано належних та допустимих доказів внесення коштів після припинення навчання або припинення договору № 156 про навчання та надання додаткових освітніх послуг громадянам України та іншим особам, що постійно проживають на території України, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За встановлених обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві до [PERSON] про стягнення надміру виплачених грошових коштів. Позивачі просять на підставі положень ст. 1048 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 3 107,42 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] відсотки за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 885,48 грн. Згідно ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Згідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Однак оскільки позовні вимоги про стягнення відсотків за користування безпідставно набутими грошовими коштами є похідними від позовних вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, тому вони задоволенню не підлягають. За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний коледж медицини» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовити повністю.

Outcome: dismissed