Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просять виділити позивачам у володіння та користування на двох кімнату площею 18,0 кв.м. в квартирі [ADDRESS]; виділити відповідачам у володіння та користування кімнати площею 11,6 кв.м. та 11,9 кв.м. в квартирі [ADDRESS]; місця загального користування: коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату, вбудовану шафу в квартирі [ADDRESS] - залишити в загальному користуванні сторін; а також позивачі просять усунути перешкоди в здійсненні ними свого права власності на майно шляхом зобов'язання відповідачів звільнити кімнату площею 18,0 кв.м. в квартирі [ADDRESS] від особистих речей та/або речей, які зберігаються відповідачами в кімнаті площею 18,0 кв.м. в квартирі [ADDRESS], зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди позивачам у володінні та користуванні кімнатою площею 18,0 кв.м. та місцями загального користування (коридором, кухнею, ванною кімнатою, вбиральнею, вбудованою шафою) в квартирі [ADDRESS]. Позивачі мотивують заявлені вимоги тим, що позивач [PERSON] є власником 83/500 та 83/2000 частин квартири [ADDRESS], позивач [PERSON] є власником 83/500 та 83/2000 частин квартири [ADDRESS], іншими співвласниками спірної квартири є відповідачі [PERSON], [PERSON] у рівних частках 83/500 та 83/2000 квартири [ADDRESS]. Зазначені 83/100 частини квартири [ADDRESS], яка є чотирьохкімнатною ізольованою квартирою, складається з трьох окремих кімнат площею 18,0 кв.м., 11.6 кв.м., 11,9 кв.м. При цьому кожен з позивачів та відповідачів є власником 83/400 частин квартири, а оскільки житлова площа 83/100 частин зазначеної квартири дорівнює 18,0 кв.м.+11,6 кв.м.+11,9 кв.м. = 41,5 кв.м., то кожен з позивачів та відповідачів є власником 10,375 кв.м. житлової площі в квартирі [ADDRESS]. Таким чином позивачі є власниками 20,75 кв.м. житлової площі спірної квартири на двох. До виникнення спору між позивачами та відповідачами було досягнуто попередню домовленість про порядок володіння та користування належними на праві спільної часткової власності частинами квартири, згідно якого позивачі мали володіти та користуватися кімнатою 18,0 кв.м., а відповідачі кімнатами - 11,6 кв.м., 11,9 кв.м. Однак всупереч досягнутій домовленості відповідач [PERSON] зайняла кімнату площею 18,0 кв.м., відповідач [PERSON] - кімнату площею 11,9 кв.м., позивач [PERSON] вимушений займати кімнату площею 11,6 кв.м., а позивач [PERSON] позбавлена можливості користуватися жодною із кімнат, які входять до складу 83/100 спірної квартири. Крім того відповідачі здійснюють всілякі перешкоди в користуванні позивачами частиною їх майна, створюють неможливі умови перебування в квартирі [ADDRESS], що є підставою звернення позивачів з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, що містять зміст позовної заяви та пояснення позивачів, надані в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, вважає їх правомірними, не заперечує проти ухвалення рішення суду про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, вважає їх правомірними, не заперечує проти ухвалення рішення суду про задоволення позову. Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує, просить провести розгляд справи за її відсутності. (а.с. 129) Вислухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], та їх уповноваженого представника [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками по 83/500 частин квартири [ADDRESS] кожний, відповідно до Свідоцтв про право власності на житло, виданих Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією від 09.07.2003 року, а також є власниками по 83/2000 частин квартири [ADDRESS] кожний відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Ястремською Ж.В. від 22.11.2013 року. Згідно розпорядження Київського міського голови № 125/1 від 19.02.2016 року вулицю Сергія Лазо в Дніпровському районі м. Києва перейменовано на вулицю Інженера Бородіна. За даними технічного паспорту та довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 21.07.2016 року квартира чотирьохкімнатна [ADDRESS] має загальну площу 76,5 кв.м., житлову площу - 50,8 кв.м. (а.с. 11-12; 13- 20; 62; 63; 64) За даними Актів від 02.09.2016 року, 28.10.2016 року, 25.11.2016 року, затверджених начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 406, в квартирі [ADDRESS] дійсно проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], періодично проживає дочка [PERSON] - [PERSON] (а.с. 58-60; 106) Згідно Висновків по заявам [PERSON], складених інспекторами Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві від 31.01.2016 року, 26.02.2016 року, 20.06.2016 року, 23.08.2016 року, [PERSON] пояснює, що за місцем проживання в [ADDRESS] у неї постійно виникають конфлікти з її сестрою [PERSON] та зведеним братом [PERSON] з приводу користування житловим приміщенням та сплати комунальних послуг. (а.с. 105-111) Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Дана правова норма кореспондується із положенням статті 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз'яснено в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. (ст. 391 Цивільного кодексу України) Як убачається з матеріалів справи, позивачі просять усунути перешкоди у здійсненні ними права спільної часткової власності та встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] вказуючи на те, що між сторонами спірних правовідносин, які є співвласниками квартири, не досягнуто згоди з приводу порядку користування житловим приміщенням, тому порушене право підлягає до відновлення у судовому порядку. Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 174 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову - це спрямована на припинення цивільного процесу безумовна згода відповідача виконати матеріально-правові вимоги позивача, виражена у встановленій законом процесуальній формі. Визнаючи позов повністю, відповідач відмовляється від захисту проти всіх пред'явлених до нього матеріально-правових вимог позивача. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Суд вправі не прийняти визнання позову, якщо воно протирічить закону або порушує права і охоронювані інтереси інших осіб. Визнання позову оцінюється судом в сукупності зі всіма які маються в справі матеріалами із врахуванням з'ясованих в судовому засіданні обставин справи. Процес у такому випадку не зупиняється, справа розглядається по суті з винесеним рішенням. В судовому рішенні повинна міститься оцінка визнання позову. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторін, ураховуючи, що відповідачами позов визнано в повному обсязі, та визнання відповідачами позову розцінено судом як таке, що не порушує прав, свобод та законних інтересів інших осіб,

Outcome: approved