Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що шлюб між ними було зареєстровано 18 травня 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 13. У шлюбі в них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони прожили у шлюбі 14 років, але останні роки не могли як сімя проживати разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечались та принижували один одного. Сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхніх дітей, що в подальшому може суттєво вплинути на психіку останніх, їх погляди на життя, в тому числі на сімейні відносини. На це вона неодноразово звертала увагу свого чоловіка, але на її зауваження він не реагував. В результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їхніх спільних дітей. Тим більше, що відповідач сам вирішив розірвати стосунки, пішов з помешкання, де вони спільно проживали. З вересня 2014 року як подружжя разом вони не проживають і не ведуть спільне господарство. Тому за наведеного вважає, що спільне проживання з відповідачем є неможливим, просила шлюб розірвати і не встановлювати строк на примирення, оскільки збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і інтересам їхніх дітей. Також позивачка вказала, що діти проживають разом з нею і з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач дітей не відвідує, матеріально їх не забезпечує та не приймає участі у їх вихованні, при тому, що іншої родини чи утриманців не має. Вона ж не може самостійно утримувати двох дітей повноцінно, оплачувати навчання доньки, оскільки її заробітна плата становить лише близько 2\~000 грн. Зважаючи, що на протязі останніх років відповідач не підтримував з нею та їхніми дітьми нормальних відносин, у неї відсутні достовірні відомості про місце його роботи. Більше того, за останні роки він неодноразово змінював місце роботи, що призводило до отримання ним нерегулярних доходів, й досить часто від неофіційних джерел. Відтак просила стягнути з - 2 - відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 1\~000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дітьми повноліття. Позивачка у судовому засіданні позов у частині розірвання шлюбу підтримала повністю з підстав, наведених у ньому. Розмір запитуваних аліментів зменшила до 800 (вісімсот) грн. на обох дітей. Відповідач, його представник у судовому засіданні змінений позов визнали повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що 18 травня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області за актовим записом № 13 зареєстровано шлюб між сторонами (свідоцтво про одруження серії І-ФМ № 039757 від 18.05.2000 року). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] (повторно видане свідоцтво про народження серії І-ФМ № 339716 від 21.10.2015 року), та син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ФМ № 095486 від 14.03.2008 року), які проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні та вихованні. Спільне життя подружжя не склалося через різні погляди на сімейні обовязки і неможливість спокійно вирішувати поточні сімейні проблеми, що призводило до постійних суперечок та приниження один одного, в тому числі в присутності їхніх дітей. Як результат вони втратили відчуття довіри, поваги та любові й фактичні шлюбні відносини припинилися. Більше трьох років сторони разом не проживають і не ведуть спільне господарство. Відтак їх шлюб існує лише формально. Ці обставини дають підстави суду зробити висновок, що подальше збереження сім'ї стало неможливим, буде суперечити нормам людської моралі та інтересам сторін і їхніх дітей, що має істотне значення, а тому їх шлюб необхідно розірвати. Крім того, відповідач не проявляє своєї доброї волі в утриманні дітей, а оскільки обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, з нього слід утримувати аліменти. Враховуючи ту обставину, що відповідач не має постійного заробітку, розмір аліментів слід встановити у твердій грошовій сумі, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку. Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік № 1801-VIII від 21.12.2016 року установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2017 рік в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі: з 1 січня - 1 689 гривень, з 1 травня 1 777 гривень, з 1 грудня 1 860 гривень. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, як зазначено у ст. 182 СК України. - 3 - Тож вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів, суд, виходячи з принципу справедливості та розумності й обов'язку обох батьків приймати участь в утриманні своїх дітей, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у зменшеному позивачкою розмірі 800 грн. щомісячно, але до досягнення найстаршою дитиною повноліття у відповідності до ч.2 ст. 183 СК України. Разом з тим, відповідно до ч.2\~ст. 182 СК України, враховуючи зміни, внесені\~Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку з цим положенням закону, суд вважає, що розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання доньки та сина не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тож правовідносини між сторонами врегульовані: ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення; ст. 180 цього Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення; ч.2 ст. 183 цього Кодексу якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття; ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Документально підтверджені позивачкою понесені нею судові витрати судовий збір за подачу позову про розірвання шлюбу в розмірі 640 (шестисот сорока) грн., відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню на її користь з відповідача. Оскільки позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, ці судові витрати в розмірі 640 (шестисот сорока) грн., відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. - 4 - На підставі викладеного,

Outcome: approved