Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач, інтереси якого представлені адвокатом Чичковим К.К., звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій, уточнивши позовні вимоги, та просить зняти арешт з 1/3 частини квартири [ADDRESS], що в Подільському районі м.Києва, власником якої є позивач. Позов мотивний тим, що вказане обтяження накладене Подільським РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києвів межах виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-4018/2003 р. про стягнення аліментів з нього аліментів на користь [PERSON] відчуження на вказану квартиру, позивач є власником (1/3 частини) вказаного нерухомого майна. Про арешт він випадково дізнався в листопаді 2016 р. з Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, арешт належної позивачу 1/3 частини квартири накладено постановою державного виконавця Подільського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 29.12.2009 р. по виконавчому провадженню № 3262671. Постановою державного виконавця Подільського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві від 29.10.2014 р. виконавче провадження закінчене. В судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що оскільки виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на його нерухомість, вже закінчено, необхідність у зазначено обтяженні відпала, оскільки закінчене виконавче провадження по стягненню з нього аліментів. Тому перебування її під арештом порушує його права як власника даного майна. Про закінчення виконавчого провадження він також дізнався лише в жовтні 2016 р. у райВДВС, оскільки постанову про закінчення виконавчого провадження раніше не отримував. Додав, що на теперішній час відносно нього немає відкритих виконавчих проваджень. Представник позивача в судовому засіданні підтримав подані уточнення та просив задовольнити, посилаючись на неможливість позивача повністю користуватися своєю власністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти вимог позову не заперечувала, пояснивши, що виконавче провадження було закінчено в зв'язку з досягненням дитиною повноліття. Претензій матеріального характеру до позивача на час розгляду справи вона не має. В подальшому в судове засідання не з'явилась, надала заяву про закінчення розгляду справи за її відсутності. Представник відповідача - Подільський РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві - у судове засідання не з'явлався, своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог закону, повідомлення про причини неявки на час судового засідання до суду не надходило. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтво про право власності від 12.03.2007 р. позивач у справі [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] в Подільському районі м. Києва. Як вбачається з наданих документів, 29.12.2009 р. головним державним виконавцем Подільського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Хачатуровою В.О., в межах виконавчого провадження ВП № 3262671, була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, з примусового виконання виконавчого листа № 2-4018 від 21.04.2003 р., виданого Шевченківським районним судом м.Києва на стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. Даною постановою було накладено арешт на 1/3 частину вищевказаної квартири як власність боржника у виконавчому провадженні. 22.11.2010 р. головним державним виконавцем Подільського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Хачатуровою В.О винесено постанову про закінчення вищевказаного виконавчого провадження. В судовому засіданні встановлено, що власність позивача на час розгляду справи перебуває під арештом. Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Закон України «Про виконавче провадження», який діє на даний час набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, тому на правовідносини, що виникли при накладанні арешту державним виконавцем та закінченні виконавчого провадження не поширюється, а застосовується Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року. За приписами ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (п.3 ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавчепровадження»). Відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду абоіншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, закінчуючи вищевказане виконавче провадження, державний виконавець Подільського РВ ДВС м.Києва повинен був скасовувати вжиті ним заходи примусового виконання рішення, в тому числі зняти арешт та заборону на відчуження нерухомості позивача. Згідно до положень ч.4 ст. 41 Конституції України, Частина 1 статті 321 ЦК України ніхто не може бути протии правно позбавлений права власності, право власності є непорушним; ніхто не може бути протииправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно положень ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-якідії, які не суперечать закону. Отже, накладення арешту на майно позивача обмежує його законі права як власника, щодо вільного користування та розпорядження своїм майном. Судом достовірно встановлено, що в зв'язку з наявністю накладеного в межах виконавчого провадження, яке з листопада 2010 р. є закінченим, арешту на нерухоме майно позивач, як власник, позбавлений права розпорядження вказаним майном, що належить йому на законних підставах. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Вирішуючи питання щодо зняття арешту, суд керується Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ), що є чинним на час розгляду справи. Порядок зняття арешту визначений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Згідноіз ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такіо бставини. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні достеменно встановлено, що на час розгляду справи відкритих виконавчих проваджень стосовно [PERSON], як боржника, не має, в зв'язку з перебуванням майна під арештом за закінченим виконавчим провадження, позивач позбавлений належним чином та в повному обсязі розпоряджатись належним йому на праві власності 1/3 частини вищевказаної квартири в Подільському районі м.Києва. Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено на те, що на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт (опис) належного їй майна. В судовому засіданні встановлено, що про арешт майна позивач дізнався лише в жовтні 2016 р., а відтак строк позовної давності для звернення до суду з вищевказаними вимогами позивачем дотриманий. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власника не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність захисту її права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. А відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.41 ч.4 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, ст.59 Закон України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 р. № 1404-VІІІ),

Outcome: approved