Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивачі просять суд визнати за ними, як за набувачами нерухомого майна, право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони придбали у відповідача вказаний будинок, в якому вони і проживають разом зі своєю сім'єю, несуть всі витрати по його утриманню, але в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який відповідач загубив, вони не оформили набуті права в нотаріальному порядку, а позивачами на сьогоднішній час було витрачено багато коштів на ремонтні роботи вказаного будинку, що значно перевищує його вартість. На даний момент позивачі не мають можливості вільно володіти, користуватися і розпоряджатися придбаним нерухомим майном, як то притаманно власнику речі, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Позивачі просять суд визнати за ними, як за набувачами нерухомого майна, право власності на нерухоме майно. Позивачі надали суду письмову заяву, згідно якої просять суд розглянути справу без їх участі, на підставі поданих письмових доказів, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять визнати за ними право власності. Відповідач також надав суду письмову заяву, за якою позов визнає у повному обсязі, не має претензій щодо розгляду справи, просить суд розглянути справу без його участі та визнати за позивачами право власності на нерухоме майно, як вказано в позові. Дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, вивчивши представлені документи, суд вважає що позов підлягає задоволенню, так як заснований на законі та не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Відповідачу [PERSON] житловий будинок з земельною ділянкою по [ADDRESS] належить на підставі рішення Шевченківської сільської ради № 20 від 17.02.2000 року та рішення сільради №. 358 від 12.09.2013 року. Реєстрація прав на нерухоме майно проведене не була в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який відповідач загубив. Як зазначено в технічному паспорті, складеному КП «Кілійське РБТІ та РОН», житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] складається з літ. А житлового будинку, літ. Б кухні, літ. В літньої кухні, літ. Г гаражу, літ. Д сараю, літ. Е вбиральні, та надвірних споруд № 1-6, І-ІІ на земельній ділянці площею 1355 кв.м.. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. . Згідно положень ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Згідно положень статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до положень Постанови № 5 від 07.02.2014 р. Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова), зокрема п. 5 Постанови, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК). Відповідно до положень пп. 2 п. 33 Постанови відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом було встановлено, що набувач прав на нерухоме майно - позивачі набули права на нерухоме майно з правових підстав, відповідач визнає факт передачі майна, визнає позовні вимоги позивача щодо визнання за ними права власності на придбане майно і не претендує на таке майно після його передачі, що унеможливлює право відповідача витребувати майно від набувача відповідно до ст. 388 ЦК України. Таким чином суд дійшов висновку, що межі здійснення цивільних прав та виконання цивільних обов'язків між сторонами відповідно до положень ст.ст. 13-14 ЦК України порушені не були, позивач відповідно до положень ст. 60 ЦПК України підтвердив правомірність його набуття і володіння нерухомим майном, відповідач позов визнає у повному обсязі, що є комплексною підставою для задоволення позовних вимог, а саме визнання за позивачами, як набувачами нерухомого майна - житлового будинку, права власності на таке майно.

Outcome: approved