Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Донецька з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] «про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням». Свої позовні вимоги мотивує наступним. На підставі договору дарування квартири від 19.06.2012 року позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі з 9 квітня 1996 року, попереднім власником, було зареєстровано племінника позивачки, відповідача [PERSON] На неодноразові прохання позивача покинути спірну квартиру, відповідач відмовляється. Відповідач, залишаючись проживати в спірній квартирі, порушує її права як власника, позбавляє можливості вільно користуватися належною власністю. За таких обставин позивачка просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та виселити його з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлявся про дату і місце розгляду справи, повторно за викликом суду не з'явився, не використавши наданого законом права на участь у судовому засіданні, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд, враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним відповідно до правил частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що згідно договору дарування квартири від 19.06.2012 року позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до наявної в матеріалах справи, копії домової книги відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 09.04.1996 року. На неодноразові прохання позивачки покинути спірну квартиру, відповідач відмовляється. Відповідач, залишаючись проживати в спірній квартирі, порушує її права як власника, позбавляє можливості вільно користуватися належною власністю. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Поясненнями позивачки у судовому засіданні було встановлено, що в спірному житловому приміщенні проживає відповідач, з яким позивачка не пов'язана родинними зв'язками. Права власника квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право користування власника можливо лише з підстав передбачених законом. Суд вважає доведеним, що відповідач не має будь-яких правових підстав на користування спірною квартирою, оскільки вселилися в нього без згоди власника квартири, яка не визнає за відповідачем права на проживання у спірному житловому приміщенні та наполягає на його виселенні. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні квартирою, яка належить їй на праві власності. З урахуванням викладеного, оцінюючи надані докази у їх сукупності, оскільки позивачка є власником квартири [ADDRESS], та має право володіти, розпоряджатись, користуватись вищезазначеним житловим приміщенням суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги «про визнання особи такою , що втратила право користування житловим приміщенням та виселення». На підставі викладеного

Outcome: approved