Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів № 387651 від 13.02.2019 року, визнання недійсним акту про передачу нереалізованого майна стягувачу у рахунок погашення боргу у ВП № 31160163 від 20.02.2019 року, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. В обгрунутвання заявлених позовних вимог, позивачі зазначають, що на підставі виконавчого листа, виданого Обухівським районним судом Київської області № 2-177/11 відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором звернуто стягнення на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власницею якої була [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів було відкрито виконавче провадження Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та здійснено опис предмету іпотеки. Оскільки торги щодо реалізації іпотечного майна в рамках виконавчого провадження не відбулись у зв`язку з відсутністю учасників, було складено протокол проведення електронних торгів, в якому зазначено, що торги не відбулись в зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. В подальшому Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було складено акт про передачу нереалізованого майна стягувачу у рахунок погашення боргу та винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, на підставі чого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В., було видано ПАТ «Універсал банк» свідоцтво на право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зареєстровано право власності на неї. Позивачі зазначають, що проведені торги відбулися з порушенням визначеного порядку їх проведення зі значними порушеннями нормативно-правових актів, а також з порушення прав малолітньої дитини, а тому підлягає визнанню недійсним протокол про їх проведення, підлягає визнанню недійсним і акт про передачу нереалізованого майна стягувачу у рахунок погашення боргу та визнання недійсним виданого приватним нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних (електронних) торгів, які не відбулися на ім`я ПАТ «Універсал Банк». Ухвалою судді від 30.10.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.01.2020 року закрито підготовче судове засідання і справу призначено до розгляду по суті та накладено заборону на відчуження предмету нерухомості - що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав вказаних у позовній заяві, та просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача, ПАТ «Універсал Банк», позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Також подав письмові пояснення по справі в яких зазначає, що електронні торги були проведені з дотриманням чинного законодавства України, а дозвіл органу опіки і піклування для відчуження майна не потрібний, оскільки в даному випадку порушення прав неповнолітньої дитини не було, так як на момент передачу на реалізацію арештованого майна жодних прав у малолітньої дитини на користування ним не було. У судове засідання представник відповідача ДП «Сетам» не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надіслав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на недоведеність позивачами порушення норм, що регулюють порядок проведення оскаржуваних електронних торгів та просив про розгляд справи за відсутності представника відповідача. У судове засідання представник відповідача Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. У судове засідання третя особа, [PERSON] , не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та заперечення щодо позовних вимог в повному обсязі з підстав зазначених в надісланих до суду письмових поясненнях. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При розгляді справи судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (Акціонерне товариство «Універсал Банк») є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» та Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» відповідно до рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк», яке було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» від 22.06.2009 року, а 31.10.2018 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується статутом АТ «Універсал Банк») та [PERSON] (надалі по тексту - Боржник, іпотекодавець) було укладено Кредитний договір №004-2914/840-0479. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником зобов`язань, визначених Кредитним договором №004-2914/840-0479, між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 20 листопада 2007 року було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого, іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, банк звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. 08.04.2011 року Обухівським районним судом Київської області по цивільній справі №2-177/11 було ухвалено рішення, яким позовні вимоги Банку задоволено і в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Універсал Банк» за кредитним договором №004-2914/840-0479 від 20.11.2007 року в розмірі 997051,02 гривні звернуто стягнення на іпотечне майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів та на виконання вищезазначеного рішення суду 20.09.2011 року Обухівським районним судом Київської області було видано виконавчий лист, який в подальшому був пред`явлений на виконання до Обухівського міськрайонного ВДВС управління Головного територіального управління юстиції у Київській області. 09.02.2012 року старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС управління Головного територіального управління юстиції у Київській області, було винесено постанову про відкриття ВП № 31160163. 14.12.2018 року державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС управління Головного територіального управління юстиції у Київській області направлено до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна. 13.02.2019 року ДП «СЕТАМ» проведено електронні торги з реалізації арештованого майна - предмету іпотеки: двокімнатної квартири [ADDRESS] , які не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що було складено протокол №387651. 20.02.2019 року державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС управління Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про передачу майна стягувачу (АТ «Універсал Банк») в рахунок погашення боргу, відповідно до якої стягувачу ПАТ «Універсал Банк» передано в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-177/11 від 20.09.2011 року, що виданий Обухівським районним судом Київської області предмет іпотеки: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , на загальну суму 803 100,00 гривень, що належить боржнику [PERSON] 07.03.2019 року приватним нотаріусом Саєнко Е.В. видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних (електронних торгів), які не відбулися на ім`я АТ «Універсал Банк». Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимогст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З аналізу наведених норм законів, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] та [PERSON] , зокрема посилались на те, що при передачі державним виконавцем Обухівського міськрайонного ВДВС управління Головного територіального управління юстиції у Київській області на реалізацію арештованого нерухомого майна: двокімнатної квартири [ADDRESS] , на реалізацію до ДП «Сетам» не було отримано дозвіл органу опіки і піклування на її реалізацію, оскільки в спірній квартирі зареєстрована малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , з 17.12.2018 року, незважаючи на пряму заборону передачі на реалізацію нерухомого майна, без згоди органу опіки і піклування. Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентується Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їх суті. Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15. Крім того, у вказаній постанові зазначено про необхідність дослідження судом обставини щодо того, чи впливають порушення, допущені при підготовці та проведенні прилюдних торгів, на права позивача. Частиною першою - третьою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Згідно з частиною першою, третьою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 було затверджено Порядок реалізації арештованого майна (далі - Порядок), яким визначено правила та особливості проведення прилюдних (електронних) торгів. У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц, провадження № 6-231цс17, також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Отже, головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, які могли вплинути на результати торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 року у справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15, від 29 листопада 2017 року у справі № 6-231цс17. Так пунктом 28 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, зі змінами згідно з Наказом Міністерства юстиції від 21 березня 2018 року № 855/5 (далі - Інструкція) передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. Разом з тим, вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів купівлі-продажу, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Разом із тим, передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. Зазначений правовий висновок висловлений в постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15 та від 10 лютого 2016 року № 6-3005цс15. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09 жовтня 1979 року в справі «Ейрі проти Ірландії» (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. У зв`язку з наведеним суд повинен був виходити з того, чи мала малолітня дитина право користування спірною квартирою на момент проведення електронних торгів та чи порушено внаслідок відчуження обтяженої квартири її немайнові права (право користування зазначеним житлом). При цьому статтею 242 ЦК України встановлено, що законними представниками малолітніх та неповнолітніх дітей є саме їх батьки (усиновлювачі), опікуни або інша особа, встановлені законом. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання. Відповідно до умов п. 1.4. Договору іпотеки від 20 листопада 2007 року, іпотекодавець [PERSON] засвідчив, що предмет іпотеки до цього часу не є предметом іпотеки за іншими зобов`язаннями, жодним способом не відчужений, у спорі та під арештом (забороною) не перебуває, в оренду /лізинг/довірче управління не переданий. Іпотекодавець свідчить, що укладанням цього договору не порушені права або інтереси третіх осіб, а також у разі якщо предмет іпотеки є житлова нерухомість в тому числі не порушення права дітей. Пунктом п. 2.4.4. Договору іпотеки від 20 листопада 2007 року іпотекодавець ( [PERSON] ) зобов`язалась не надавати дозвіл на реєстрацію, прописку в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя (у разі, якщо предмет іпотеки є житлова нерухомість). Тобто, за умовами Договору іпотеки, які були погодження сторонами, [PERSON] не має права відчужувати предмет іпотеки або передавати у наступну іпотеку (заставу) іншим особам, реєструвати інших осіб, передавати у спільну діяльність, лізинг, користування. У зв`язку з наведеним необхідно виходити із того, чи мала малолітня дитина [PERSON] право власності па предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Однак, згоду на прописку [PERSON] та [PERSON] Банк не надавав, а відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, вказані особи зареєстровані в квартирі [ADDRESS] з 17.12.2018 року, тобто через одинадцять років після укладення 20 листопада 2007 року договору іпотеки, без згоди іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду про звернення стягнення, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якому право користування належить малолітній дитині, не потрібно. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду та проведенні прилюдних торгів. Вказана позиція підтверджується також матеріалами судової практики, а саме: постановою Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №761/4494/13-ц; постановою Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №367/2506/15-ц. Нормами статей 50, 51, 60, 61 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, примусова реалізація предмета іпотеки за рішенням суду (виконавчим написом) з прилюдних торгів не є правочином, а є саме виконанням рішення (виконавчого напису), а отже згода органу опіки та піклування на реалізацію квартири з аукціону в процесі примусового виконання рішення суду (виконавчого напису) не потрібна. Окрім того, зі змісту позовної заяви та наданих сторонами доказів не зрозуміло чи перебуває позивач [PERSON] та її син [PERSON] в родинних зв`язках з позивачем [PERSON] , так як іпотекодавцем оспорюваного майна була [PERSON] , оскільки позивачами не надано доказів, що [PERSON] є родичем близького ступеня спорідненості [PERSON] . В позиції Верховного Суду № 1612/2343/12 від 20.03.2019 проаналізовано повноваження органів опіки та піклування в частині надання згоди на відчуження майна, у якому проживає неповнолітня особа, але при цьому ані неповнолітня особа ані її батьки не є власниками такого житла. Суд вважає обґрунтованими посилання представника відповідача ПАТ «Універсал Банк» про те, що місце проживання [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] в квартирі [ADDRESS] було зареєстровано лише 17.12.2018 року, тобто вже після відкриття виконавчого провадження та під час дії постанови про опис та арешт майна боржника від 21.06. 2018 року та після направлення 14.12.2018 року державним виконавцем до ДП «СЕТАМ» заявки на реалізацію арештованого майна, отже на момент передачі на реалізацію арештованого майна жодних прав у малолітньої дитини [PERSON] на користування зазначеною квартирою не було і підстав для отримання дозволу у органу опіки та піклування на реалізацію арештованого майна теж не було. Вищенаведене дає підстави вважати, що дії позивача [PERSON] , як боржника у виконавчому провадженні, щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання інших осіб, в тому числі малолітньої особи, в обтяженому помешканні могли бути спрямовані на невиконання рішення суду, що набрало законної сили або перешкоджання його ефективного виконання. При розгляді даної справи не доведено, що наведені в позові порушення вимог «Про виконавче провадження», Порядку чи Інструкції вплинуло на результати торгів, а також, що внаслідок проведення електронних торгів були порушені права і законні інтереси саме позивачів, які оспорюють результати торгів, а дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання недійсним протоколу проведення електронних прилюдних торгів недійсними та визнання недійсним акту про передачу нереалізованого майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Крім того, наведені позивачами обставини, на які вони посилались як на підставу для задоволення позову не можуть слугувати такими підставами та свідчать про відсутність порушених прав позивачів та малолітньої дитини. Так, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до вимог п. 5, 6 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги не відбулися. Згідно ч. 1 ст. 72 Закону України «Про нотаріат» придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням будинку (квартири) шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири). Якщо торги не відбулися, свідоцтво про придбання жилого будинку (квартири) видається стягувачеві. За приписами ч. 2 вищезазначеної статті придбання нерухомого майна, яке було предметом застави (іпотеки), оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням цього нерухомого майна шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання нерухомого майна. Відповідно до ч.3, ч. 4 ст. 72 Закону України «Про іпотеку» свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів видаються на підставі акта про продаж будинку (квартири) з прилюдних торгів чи акта про те, що будинок (квартира) залишено за стягувачем у зв`язку з тим, що торги не відбулися; свідоцтва про придбання нерухомого майна видаються на підставі акта про придбання нерухомого майна або реалізацію предмета іпотеки. Подання інших документів чинним законодавством України не передбачено. Згідно ч. 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2012 року № 282-20595, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, нотаріус видає відповідне свідоцтво про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися. Оскільки вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних (електронних) торгів, які не відбулися на ім`я ПАТ «Універсал Банк» є похідною від позовних вимог про визнання недійсним протоколу проведення електронних прилюдних торгів недійсними та визнання недійсним акту про передачу нереалізованого майна стягувачу у рахунок погашення боргу, то проаналізувавши матеріали цивільної справи суд не знаходить порушень норм законодавства у діях відповідачів, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають до задоволення, враховуючи що дана вимога є похідною від вищевзазначених, в задоволенні яких судом відмовлено. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з огляду на встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивачів.

Outcome: dismissed