Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтували тим, що відповідач є їх сином і з народження був зареєстрований у їх квартирі у [ADDRESS]. Ще у 2000 році син виїхав на роботу за межі України у Німеччину і з того часу залишився там на постійне проживання. Відтоді в Україну приїжджав лише кілька раз на 1-2 дні. Відповідач фактично не користується житлом за місцем його реєстрації, а сам факт реєстрації відповідача у належній їм квартирі створює незручності та перешкоди у можливості реалізувати своє право на отримання соціального захисту. Через мізерну пенсію вони потребують оформити субсидію на комунальні послуги, але реєстрація відповідача перешкоджає цьому. У розмові з ними відповідач не заперечує проти зняття його з реєстраційного обліку, однак сам приїхати для вирішення цього питання не має можливості. Оскільки син не проживає в їх квартирі то він втратив право на користування цим житлом. В судовому засіданні позивачі заявлені вимоги підтримали з викладених підстав. Посилаючись на ст. 405 ЦК України просили позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, на розгляд справи не з'явився. У встановлений судом строк відзив не подав. Клопотання про розгляд справи без його участі від відповідача не надходило. В зв'язку з цим, у відповідності до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести розгляд справи у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивачів, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності на житло, що видане виконкомом Богородчанської селищної ради 18.09.2001 року. Згідно актів, складених депутатом селищної ради Н.Сидорик за участю сусідів позивача, відповідач у квартирі, що належить позивачам, фактично не проживає з 2000 року. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач з 2000 року виїхав на роботу за межі України і з того часу постійно проживає закордоном, протягом останніх 5-6 років за вказаною адресою не з'являється. Відповідно до встановлених даних, відповідач не проживає у квартирі позивача більше року, а позивачі не бажають надалі забезпечувати збереження реєстрації відповідача у їх житлі. Таким чином судом встановлено, що відповідач втратив право користування цим житлом. На підставі викладеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved