Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом в якому вказують, що 26.11.2010 року був оформлений договір купівлі - продажу частки квартири між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON], [PERSON] Відповідно до даного договору продавець продала 35 частки квартири спільного заселення [ADDRESS], [PERSON], придбав 34 частки цієї квартири, а [PERSON] 14 частки від цієї квартири. Дана квартира складається з 2 житлових кімнат розміром 28,8 кв.м., трьох вбудованих шаф, кухні, коридору туалету, балкону спільного користування загальною площею 45, 1 кв., а 35 частини квартири, що відчужувались по вище вказаному договору купівлі продажу складають одну житлову кімнату площею 11,7 кв.м. та вбудованої шафи, а також кухні, коридору, душової, туалету, що є приміщеннями спільного користування. Вказний договір був зареєстрований відповідно до витягу про держреєстрацію. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилось майно в виді частки приміщення спільного заселення. Позивач [PERSON] вказує, що не зміг отримати спадщину на вказане майно після його померлого батька в зв»язку з тим, що співвласники квартири спільного заселення відповідачі по справі заявили претензії посилаючись на те, що частки в квартирі не вірно визначені. В зв»язку з чим позивачі просять встановити факт належності [PERSON] 310 частки квартири спільного заселення та визнати за позивачами частки відповідно до розрахунку експерта. В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги підтримали просили суд їх задовольнити. Відповідачі позов не визнали та суду пояснили наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності їм на праві спільної часткової власності належить кожному [PERSON] і [PERSON] по 12 частині вказаної квартири. Вважають що перерахунок часток квартири призведе до змін в Державному реєстрі нерухомого майна та потягне фінансові витрати з їх сторони. Тому вимоги не підлягають задоволенню. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. Відповідно до договору купівлі - продажу частки квартири від 26.11.2010 року [PERSON] (продавець) та [PERSON] і [PERSON] ( покупці) уклали зазначений договір відповідно до якого [PERSON], продал 35 частини квартири спільного заселення за [ADDRESS], а [PERSON], купив 34 частки від цієї частини, а [PERSON] 14 частку від цієї частини квартири.( а.с. 21-22). Згідно свідоцтва про народження [PERSON]є рідним сином померлого [PERSON] який помер [INFO] . ( а.с. 24, 25). Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії підставою відмови послугувало те, що сума часток співвласників за реєстрацією в МРБТІ перевищує 11, що є помилкою та позбавляє можливості визначити об»єм спадкового майна.( а.с 18). Позивачі з цих підстав звернулись до експертної установи «Оцінка і право» з метою установити відповідність часток та усунути помилку МРБТІ щоб в подальшому оформити право власності після померлого [PERSON] Згідно проведеного експертного дослідження встановлено, що двом власникам [PERSON] та [PERSON] належить кімната житловою площею 11, 2 кв.м. та вбудована шафа площею 0,3 кв.м. Частина [PERSON] становить 34 частини від 25 ( у договорі купівлі-продажу від 26.11.2010 року реєстр № 2227 помилково вказано 35 частини) частка якого від всієї квартири спільного заселення становить 310 частини. Частина [PERSON] -14 від 25 частка якої від всієї квартири спільного заселення становить 110 частини. Отже у власності [PERSON] знаходиться 310 частини квартири спільного заселення № 619-620, а у власності [PERSON] знаходиться 110 частини квартири спільного заселення № 619-620. Загальна площа 25 частини квартири спільного заселення становить 17, 1 кв.м. з них житлова 11, 2 кв. загальна площа 35 частини квартири спільного заселення становить 28, 5 кв. м. житлова - 18, 3 кв. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. В судовому засіданні було встановлено, що частка відповідачів є більшою, оскільки вони займають кімнату розміром 17,1 кв., а частка померлого [PERSON] є меншою оскільки він займав кімнату площею 11, 2 кв. Суд врахувавши доводи позивачів заключення експерта прийшов до висновку, що встановлення часток відповідно тих які вказані в висновку не порушують прав відповідачів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі зазначаючи лише загальну позицію щодо предмету позову вказують що їх права порушено при цьому з боку відповідачів суду не було надано жодного переконливого доказу обставин, на які вони посилаються в поданому до суду запереченні. Судом була оголошена перерва, щоб надати можливість відповідачам проконсультуватись з спеціалістом та надати суду з цих підстав відповідні докази порушення їх права. Однак в судове засідання відповідачі повторно надали своє заперечення яке вже було досліджене в попередньому судовому засіданні разом з іншими письмовими доказами які були надані сторонами. Згідно до ст. 1261 ЦК України позивач є сином померлого [PERSON] і має право на спадкування за законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК). Підставами виникнення права спільної часткової власності, зокрема, можуть бути: придбання у власність майна двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; договір про спільну діяльність; домовленість подружжя шляхом укладення шлюбного договору вважати майно, набуте за час шлюбу, спільною частковою власністю; прийняття спадщини кількома спадкоємцями; передача займаних квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у порядку приватизації в спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у квартирі (будинку), житлових приміщеннях у гуртожитках. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Учасники спільної часткової власності мають право на частку у праві власності на майно (ч. 1 ст. 356 ЦК), а не на конкретно визначену частку в майні. Спільна часткова власність характеризується множинністю суб'єктів і єдністю об'єкта. Відповідно до цієї концепції кожному із співвласників спільної часткової власності не може належати частка самого майна. У постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-12цс13 зроблено висновок: «Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі». Враховуючи вище викладене суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Outcome: approved