Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою та просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Позивачі посилаються на те, що вони є співвласниками частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 23.06.2005. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS], - є будинком приватного житлового сектору, складається із трьох окремих квартир (які є окремими об'єктами права власності), мають спільне подвір'я. Позивачі зазначили, що на даний момент за вищевказаною адресою зареєстровано наступні особи: [PERSON] (мати [PERSON].), [PERSON] (син [PERSON].), [PERSON] (співвласник ж/б), [PERSON] (колишній чоловік [PERSON].), [PERSON], [PERSON] (донька [PERSON].), [PERSON] (син [PERSON].). Позивачі вказали, що з травня 2014 року відповідач [PERSON] у вищевказаному житловому будинку не проживає. Влітку 2014 року відповідач з'явився за вказаною вище квартирою та частково вивіз свої речі, повторно відповідач з'явився в серпні 2014 року з метою забрати документи, які знаходилися в будинку, та з того періоду відповідач не проживає за вказаною адресою та не повідомляв про своє нове місце проживання. Зазначили, що шлюб між [PERSON] та відповідачем розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2014. Вказали, що у зв'язку із тривалим не проживанням відповідача за вказаною адресою, було складено Акти не проживання особи за місцем реєстрації від 20.05.2017, 05.08.217, 17.11.2017. Позивачі пояснили, що 14.03.2015 між ними укладено шлюб, що пояснює про зміну прізвища [PERSON]. Посилаються на те, що відповідач самостійно виселився із житлового будинку, фактично ще перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з позивачем-1. В подальшому, вже не будучи членом родини власника, вчиняв дії, спрямовані на руйнування частин будинку (вибив стіну цокольного поверху (у підвалі), вчиняв бійку із співвласником житлового будинку, неодноразово ініціював конфлікти із матір'ю та сином позивача-1, маніпулював фактом своєї реєстрації з метою наклепу щодо зберігання зброї у будинку, окрім цього, жодних витрат на утримання житлового будинку та прилеглої території, поточного ремонту відповідач не несе. Ухвалою судді від 29.03.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.10.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 02.01.2019 на адресу суду від представника позивачів надійшло клопотання про доручення до справи доказів, обґрунтоване тим, що в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №760/8183/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання права власності на ј частину квартири за адресою: [ADDRESS], та усунення перешкод у користуванні приміщенням. За результатами розгляду цієї справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін судом було прийнято рішення від 10.10.2018 про відмову в задоволенні позову, та 12.11.2018 дане рішення суду набрало законної сили. Сторона позивача вважає, що вказане рішення суду має важливе значення при розгляді даної справи, оскільки, підтверджує відсутність у відповідача правових підстав користуватись квартирою за адресою: [ADDRESS] та відповідно бути зареєстрованим за даною адресою. Сторона позивача вказує, що про наявність вказаного рішення суду позивачам стало відомо після підготовчого судового засідання у справі №760/7403/18, оскільки надійшло на адресу представника позивача 19.12.2018. Позивачі в судове засідання не з'явилися, представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі та участі їх представника, проти заочного рішення не заперечують, позов підтримують. Відповідач у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, від представника третьої особи до суду 23.05.2018 надійшли пояснення, в яких зазначено, що Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація ознайомившись з позовною заявою [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить винести законне та обґрунтоване рішення і просить розглядати справу без участі їх представника, а також повідомили, що відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації не самостійним структурним підрозділом з правом юридичної особи, а отже не може бути стороною в справі. Врахувавши заяву представника позивачів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі за № 3518 від 23.06.2005 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON] та [PERSON], є співласниками частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про шлюб від 14.03.2015, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - [PERSON]. Позивачі, звертаючись до суду з позовом, вказали, що в належній їм квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрований колишній чоловік [PERSON] - [PERSON], однак, останній у вказаному житловому приміщенні не мешкає. Крім того, в матеріалах справи містяться Акти про не проживання особи за місцем реєстрації від 20.05.2017, 05.08.2017, 19.08.2017, 17.11.2017, якими підтверджується, що [PERSON] протягом останніх трьох років не проживає за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.10.2018, яке набрало законної сили 12.11.2018, у справі №760/8183/18, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовлено. Із вказаного рішення вбачається, що позивач просив виділити йому у власність ј частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірним житлом відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме: щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved