Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON], звернулись до суду із позовною заявою, де просять суд ухвалити рішення, яким усунути їм перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. Разом із власниками в квартирі зареєстровано місце постійного проживання [PERSON], який являється колишнім чоловіком позивача [PERSON] та батьком позивача [PERSON], та який з 2008 року в квартирі фактично не проживає та не приймає участі в утриманні житла, оплаті вартості комунальних послуг та проведенні ремонту. Позивачі зазначають, що місце фактичного перебування відповідача їм невідомо. Позивачі вказують, що вони мають намір продати належну їм квартиру, однак наявність факту реєстрації в ній відповідача перешкоджає продажу квартири. Підставою спору щодо зняття [PERSON] з реєстрації є захист права власності, у зв'язку із чим [PERSON] та [PERSON] і звернулись до суду. Позивачі, [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, їх представник, [PERSON], надав до суду клопотання, згідно якого просив суд розглянути справу без участі позивачів. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Представник третьої особи, ТОВ «Місто для людей Кременчук», в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, згідно наданих до суду пояснень, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи, Управління державної міграційної служби України в Полтавські області, в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників справи, на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 30 травня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночною О.В., та зареєстрованого в реєстрі за номером 7397, [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Право власності позивачів на вказане майно зареєстроване у КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за номером запису 8737 в книзі 59, що вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №926318 від 04 липня 2003 року. Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно довідки за вих..№627/36, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» 29 березня 2018 року, за адресою: квартира [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] (співвласник), [PERSON], [INFO] (син), [PERSON], [INFO] (колишній чоловік). Факт реєстрації відповідача [PERSON] за зазначеною адресою підтверджується також відповіддю Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №1947/01-27 від 13 квітня 2018 року. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі за адресою: квартира [ADDRESS] не проживає з 2009 року. Зазначений вище факт підтверджується актами про не проживання ТОВ «Місто для людей Кременчук» б/н від 12 червня 2017 року та б/н від 05 лютого 2018 року, засвідчений громадянами [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON], 1961 року народження, не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2009 року по теперішній час; акт підписаний фахівцем [PERSON] Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 28 жовтня 2008 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, позивач [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 жовтня 2008 року. Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власниками якого є позивачі, порушено право останніх на володіння та розпорядження своїм майном; [PERSON], будучи зареєстрованими у домоволодінні, власниками якого є позивачі, порушує їх права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає понад шість місяців. Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач, [PERSON], зареєстрований у квартирі [ADDRESS], власниками якого є позивачі. Однак, відповідач не проживає у зазначеному домоволодінні з 2009 року і по теперішній час. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному будинку понад шість місяців без поважних причин. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги доведений в судовому засіданні факт непроживання відповідача, [PERSON], в помешканні, власниками якого є позивачі, понад шість місяців без поважних причин, а також ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачам, як власникам житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними їм правами в зазначеній квартирі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в частині визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Оскільки, статтею 141 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved