Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, що мотивуючи його тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому на підставі державного акта серії ІІІ-ЧН № 009632 земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 7423887000:01:001:1924, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована в [ADDRESS] . Вони (позивачі) є спадкоємцями [PERSON] за заповітом, прийняли спадщину. Нотаріус відмовив їм (позивачам) у видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначену земельну ділянку. [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати за ними право власності по ? частини зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивачі та їх представник - адвокат Гунько О.Ю. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивачів. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер 7423887000:01:001:1924, яка розташована в [ADDRESS] , на його ім`я 22 червня 2002 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 009632, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 12, 13-14). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2016 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному, що підтверджується копією відповідного заповіту (а. с. 9). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за заповітом, на ім`я яких були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше спадкове майно, що підтверджується копією спадкової справи № 133/2017 до майна померлого [PERSON] (а. с. 45-47). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували у рівних частинах (по 1/2 частині кожен) після смерті [PERSON] земельну діляну, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 009632. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищезазначену спадкову земельну ділянку в зв`язку із тим, що державний акт серії ІІІ-ЧН № 009632 виготовлений у порушення вимог чинного на той час законодавства, а саме: державний акт був зареєстрований 22 червня 2002 року, а рішення № 69 Червонопартизанської сільської ради Носівського району Чернігівської області, на підставі якого [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку, прийнято 26 червня 2002 року, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 945/02-31 від 10 листопада 2020 року (а. с. 16) та копією відповідного державного акта (а.с. 12). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: approved