Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивачі просять визнати за ними, за набувальною давністю, право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 29,3 кв.м, в рівних частках кожному, посилаючись на те, що у 1978 році будинок №109 по вул. Леніна, с. Великополовецьке, Сквирського району, Київської області був наданий Великополовецькою школою-інтернат для проживання [PERSON], яка працювала головним бухгалтером цієї школи, і знятий з балансу в липні 1994 року. Позивачі та [PERSON] проживають у будинку з квітня 1994 року, проводять поточні та капітальні ремонти, сплачують комунальні послуги. 14.07.1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 03.02.1997 року [PERSON] померла. 21.08.2009 року [PERSON] оформила частину будинку, як квартиру №2 на себе і отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Позивачі в попереднєсудове засідання не зявилися, звернулися до суду з письмовими заявами, в яких просять ухвалити рішення в їх відсутності, позов підтримують. Відповідач у попереднє судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позов визнає, заперечень не має. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що у 1978 році будинок №109 по вул. Леніна, с. Великополовецьке, Сквирського району, Київської області був наданий Великополовецькою школою-інтернат для проживання [PERSON], яка працювала головним бухгалтером цієї школи, і знятий з балансу в липні 1994 року (а.с.20). Позивачі та [PERSON] проживають у будинку з квітня 1994 року, проводять поточні та капітальні ремонти, сплачують комунальні послуги (а.с.8,17-19). 14.07.1995 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). 03.02.1997 року [PERSON] померла (а.с.7). 21.08.2009 року [PERSON] оформила частину будинку, як квартиру №2 на себе і отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.12-16). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. За змістом ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ч.3 ст.397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. У звязку з наведеним вище, суд приходить до висновку про те, що в діях позивачів при вселенні в будинок №109, вул. Леніна, с.Великополовецьке, Сквирського району, Київської області, загальною площею 29,3 кв.м, була добросовісність, що є обовязковою умовою та юридично значимим фактором.

Outcome: approved