Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом та просять визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/3 частину, за кожним, житлового будинку № 95 (загальною площею 52,30 кв.м, житловою площею 15,9 кв.м) із господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: вул.Середня (колишня вулиця Леніна), с.Велика Каратуль, Переяслав-Хмельницький район, Київська область, а також визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності, в порядку спадкування за законом після смерті 19.09.2004 їх матері [PERSON], на 1/9 частину за кожним спадкового майна, а саме вищевказаного житлового будинку. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 19 вересня 2004 року померла їх мати [PERSON]. Вони є спадкоємцями за законом першої черги. Позивач [PERSON] від прийняття спадщини не відмовлялась, подавши державному нотаріусу Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області відповідну заяву. Позивачі [PERSON] та [PERSON] заяв про прийняття спадщини не подавали, але на момент відкриття спадщини були неповнолітніми, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частину вказаного будинку, який належить спадкодавцю, та її дітям [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2000 року. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок нотаріусом їм було відмовлено, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно, а саме договору купівлі-продажу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просить його задовольнити. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявились, подали до канцелярії суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Представник відповідача Великокаратульської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в особі сільського голови в судове засідання не зявився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, наслідки визнання позову розяснені та зрозумілі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. За договором купівлі-продажу, що укладений 05.06.2000 року та посвідчений державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр № 1060, житловий будинок в с.Велика Каратуль Переяслав-Хмельницького району Київської області по вулиці Середня (колишня вулиця Леніна) № 95 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки частки за договором не визначені, що врегульовано ст.112 ЦК УРСР. За нормами ст.128 ЦК УРСР право власності у них на придбаний будинок виникло з моменту передачі речі, оскільки інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст.227 цього Кодексу договір було зареєстровано в Переяслав-Хмельницькому МБТІ, про що свідчить посвідчувальний напис на договорі. Оригінал договору втрачений. Посилання позивачів на ст.123 ЦК УРСР щодо визначення часток є помилковим, оскільки вказана норма була скасована (виключена) на підставі Закону України № 3718-12 від 16.12.1993. Відповідно до Закону України «Про власність», який втратив чинність на підставі Закону від 27.04.2007 № 997-V, в редакції що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу (ст.12), громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення угод. За нормою ст.13 цього Закону обєктом права власності є спірний будинок, а за нормою ст.17 придбаний будинок є їх спільною сумісною власністю, оскільки іншого не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (16.01.2003) щодо цивільних відносин в даному спорі застосовуються положення ЦК України. За нормою ст.368 ЦК України придбаний будинок є спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Частки сторін у ньому не визначені, але виходячи із змісту ст.370 ЦК України, частки співвласників є рівними. У даному випадку кожен із співвласників має право на 1/3 частину спірного майна. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі і на 1/3 частину спірного будинку. Право власності [PERSON] на будинок не визнано, оскільки втрачений правовстановлюючий документ, що у відповідності до ст.392 ЦК України, підлягає судовому захисту. З договору купівлі-продажу житлового будинку по вулиці Середня (колишня вулиця Леніна) № 95 в с.Велика Каратуль Переяслав-Хмельницького району Київської області, укладеного 05.06.2000 року та посвідченого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр № 1060, вбачається, що на підставі ст.ст.112, 128, 227 ЦК УРСР, ст.ст.13,17 Закону України «Про власність», ст.392 ЦК України слід визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на спірний будинок. 19 вересня 2004 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги. Від прийняття спадщини позивач [PERSON] не відмовлялась і прийняла її відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, подавши державному нотаріусу Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області відповідну заяву, про що свідчить спадкова справа № 673 за 2004 рік після смерті 19.09.2004 року [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] заяв про прийняття спадщини не подавали, але на момент відкриття спадщини були неповнолітніми, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину, що врегульовано ч.4 ст.1268 ЦК України. Оскільки один із співвласників спірного будинку помер, то відповідно до ст.370 ЦК України, суд встановлює, що кожному із співвласників належить 1/3 частина житлового будинку № 95 із господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: вул.Середня (колишня вулиця Леніна), с.Велика Каратуль, Переяслав-Хмельницький район, Київська область. Належна [PERSON] 1/3 частина вказаного житлового будинку успадковується її спадкоємцями за законом в рівних долях відповідно до вимог ст.1267 ЦК України. Відповідно до вимог п. 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. \~ \~ \~ \~ Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~ Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.112, 128, 227 ЦК УРСР, ст.ст.13, 17 Закону України «Про власність», ст. ст. 368, 370, 392, 1267, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved