Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивачка 31 січня 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.2-5). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [INFO] року померла мати позивачки - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS], що належали померлій на підставі договору на право будівлі домоволодіння та безстрокового користування земельною ділянкою від 21.05.1954 року та довідки про землекористування земельною ділянкою. Звернувшись в 2013 році до нотаріальної контори для належного прийняття спадщини після смерті матері, позивачка не змогла оформити належним чином спадкові права на домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS], так як мати за життя не зареєструвала за собою право власності на дане домоволодіння, у зв'язку із чим, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року, на житловий будинок [ADDRESS] земельну ділянку площею 0,0532 га з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 24 липня 2014 року залишено без розгляду позовні вимоги в частині заявлених вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.90). Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, в особі свого представника за довіреністю - Коваль С.В., в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Третя особа - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надіслала письмову заяву, в якій просила справу слухати без своєї присутності відповідно до діючого законодавства, у зв'язку із зайнятістю (а.с.38). Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст складений 26 серпня 2014 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). За змістом ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.05.1954 року, [PERSON] народилась [INFO] року у батьків [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №991. Після одруження із [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.71). 21 травня 1954 року [PERSON] на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, районним житловим управлінням виконкому Ленінської районної Ради депутатів трудящих було відведено земельну ділянку площею 532 кв.м. під індивідуальне будівництво житлового будинку у [ADDRESS], яку було перейменовано у «[ADDRESS]», а згодом перейменовано на «[ADDRESS]» (а.с.10-11,17,73,77,78,). В 1963 році було завершено будівництво домоволодіння [ADDRESS], про що свідчить висновок про реєстрацію домоволодіння від 12.08.1963 року, рішеннями виконкому Ленінської районної Ради депутатів трудящих від 06.08.1963 року про затвердження акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння по [ADDRESS], що належить [PERSON], акту прийняття індивідуального домоволодіння затвердженого виконкомом Ленінської районної Ради депутатів трудящих 06.08.1963 року (а.с.78,79,80,81-82). За адресою: [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON], [INFO]; [PERSON] була зареєстрована та проживала за даною адресою до [INFO] року (а.с.18). [PERSON] померла [INFO] року (а.с.7), після її смерті відкрилась спадщина нерухоме майно, а саме: домоволодіння [ADDRESS], яку у встановлений законом строк прийняла її спадкоємиця - [PERSON] (а.с.42). Але, державним нотаріусом Другої Дніпропетровської нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на домоволодіння [ADDRESS] (а.с.56). У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З статті 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право власності на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому слід визнати за позивачкою право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою : [ADDRESS], що складається із літ.А-1 житловий будинок, загальною площею 84,8 кв.м., житловою 58,1 кв.м., Б-літня кухня, В-гараж, Г -сарай, Д,Ж - вбиральня, Е -душ № 1-3, I вимощення, ворота, колонка, цоколь, огороджувальні елементи, трубопровід. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд вирішив стягнути із відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в сумі 3 095 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved