Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивачі в позовній заяві просять визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , посилаючись те, що вони є власниками зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 169-р та договору дарування частини квартири від 28 січня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Бєдновим О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 146. За вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі, який є колишнім власником вказаної квартири. Відповідач з 2010 повністю звільнив квартиру від своїх речей і меблі, але до теперішнього часу він так і не знявся з реєстраційного обліку в цій квартирі. Його реєстрація порушує їх права як власників вказаної квартири. Позивачі в судове засідання не з`явились, від них надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судова повістка про виклик до суду надсилалася йому за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання та повернулася до суду за відсутністю за адресою місця проживання за закінченням терміну зберігання. Іншої адреси відповідач суду не повідомляв. Відповідно до ст.128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 29.10.2019 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. Позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 169-р та договору дарування частини квартири від 28 січня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Бєдновим О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 146, належить квартира [ADDRESS] (а.с.6,7,8) Відповідно до довідки старшої по будинку від 27.09.2019, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за зазначеною адресою не проживає з 2000 року. /а.с.5/ Згідно довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 24.10.2019, [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . /а.с.11/ З договору дарування частини квартири від 28.01.2010 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] подарували належні їм, кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.02.1998 року по ј частині квартири за адресою [ADDRESS], а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар в рівних долях Ѕ частину вказаної квартири. / а.с. 7/ Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що право користуватись жилим приміщенням виникає та існує у особи за наявності права власності на квартиру (будинок) у цієї особи. Із припиненням права власності особи втрачається й її право користування цим жилим приміщенням. Отже, новий власник квартири через суд має право усувати усі перешкоди у користуванні своїм майном, зокрема визнавати осіб, які зареєстровані в ній, але не проживають, такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 328 ЦК України таке право власника виникає тоді, коли він набув право власності на підставах, що не заборонені законом, тобто на підставі договору дарування. В силу того, що відповідач, який є колишнім співвласником квартири, зареєстрований в зазначеній квартирі, але в ній не проживає, позивачі не можуть в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою. Припинення права власності відповідача на квартиру тягне і припинення права користування цією квартирою. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved