Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Бучацького районного суду від 12 липня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі; визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України, і призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. У відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України засудженого [PERSON] звільнено від призначеного покарання за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України на підставах, передбачених ст. 49 КК України. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. У відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України засудженого [PERSON] звільнено від призначеного покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України. Ухвалами Тернопільського апеляційного суду від 13.02.2019 року та Верховного Суду від 14.11.2019 року вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 липня 2018 року залишено без змін. [PERSON] є потерпілою особою у даній кримінальній справі, оскільки потерпілий [PERSON] , який загинув внаслідок вчинення відповідачами злочину, є її сином, а тому просить стягнути матеріальні витрати, які складаються із витрат на поховання та участь її у засіданнях Касаційного кримінального суду, в розмірі 3323,50 грн., а також стягнути моральну шкоду із [PERSON] в розмірі 400000 грн., з [PERSON] в розмірі 100000 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні просили позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди визнав. Щодо стягнення з нього моральної шкоди зазначив, що дану вимогу заперечує, сума, яку просить стягнути позивачка є надто великою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи в суді, шляхом оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Вироком Бучацького районного суду від 12 липня 2018 року, [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, виправдано; визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі; визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України, і призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. У відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України засудженого [PERSON] звільнено від призначеного покарання за ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України на підставах, передбачених ст. 49 КК України. [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, виправдано; визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 122 КК України, і призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. У відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України засудженого [PERSON] звільнено від призначеного покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України. Цим вироком також встановлено, що 13.06.2011 року близько 5 год., [PERSON] разом з [PERSON] , знаходились на території АЗС «ОККО», що в м. Бучач по вул.Галицькій, 157. В цей час на територію АЗС підійшов [PERSON] і між ним та [PERSON] , [PERSON] та ще однією особою (кримінальна справа стосовно якої зупинена) розпочався конфлікт, в ході якого [PERSON] реалізуючи свій злочинний намір, з мотивів помсти з метою направленою на спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень, діючи спільно із [PERSON] , та ще однією особою, усвідомлював протиправність їх спільних дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, без попередньої змови між собою, почав умисно спільно із [PERSON] та іншим чоловіком наносити [PERSON] , удари руками та ногами в різні частини його тіла, внаслідок чого спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді перелому альвеолярного відростка нижньої щелепи і травматичну втрату 3-го і 4-го лівих нижніх зубів згідно висновку експерта №111 від 19.09.2011 року, та які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого, більше 21 доби, розладу здоров`я. Крім цього, 13.06.2011 року близько 6 год., водій [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, сів за кермо автомобіля «Меrcedes-Benz-609 D», р.н. [NUMBER] та керуючи ним рухався вулицею Галицька в м.Бучач, чим порушив вимоги п. 2.9. (а) ПДР України, який забороняє водієві керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Виїхавши з території АЗС «ОККО» на проїзну частину вул. Галицька, до автомобіля «Mercedes-Benz-609 D» зі сторони водійської дверки підбіг [PERSON] , який схопився руками за його виступаючі частини, тобто створив небезпеку для руху водієві [PERSON] . Водій [PERSON] , з моменту виникнення для його руху небезпеки, не вживав заходів до зупинки керованого ним транспортного засобу, а продовжував рухатись транспортним засобом зі швидкістю 35-40 км/год, чим порушив вимоги п. 12.3. ПДР України. Проїхавши за межами салону автомобіля відстань понад 1200 м, навпроти буд. №132 вул. Галицька в м. Бучач, потерпілий [PERSON]. упав на проїзну частину і через його тіло був вчинений переїзд заднім лівим колесом автомобіля «Mercedes-Benz- 609D». Внаслідок переїзду через тіло колесом автомобіля, потерпілий [PERSON]. отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудей з численними двосторонніми переломами ребер та грудини, розривами легень, серця та грудного відділу аорти, що призвела до виникнення масивної внутрішньогрудної кровотечі, масивної крововтрати та спричинила його смерть на місці пригоди. Ухвалами Тернопільського апеляційного суду від 13.02.2019 року та Верховного Суду від 14.11.2019 року вирок Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 липня 2018 року залишено без змін. Потерпілою у даному кримінальному провадженні була визнана мати [PERSON] - позивачка по справі [PERSON] . Позивач [PERSON] , є пенсіонером за віком, що підтверджується довідкою про доходи № 6050060657421060, виданою 13.02.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України підставами звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У відповідності до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За загальним правилом, встановленим частиною 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Позивачка понесла витрати на поховання в розмірі 2809 грн., що підтверджується накладною № 17 від 14.06.2011 року. Крім того, позивачка понесла витрати на проїзд для участі у судових засіданнях Касаційного кримінального суду в розмірі 514,50 грн., що підтверджується проїзними документами № 523594, № 780352, №563149, №915993. Понесені витрати разом становлять 3323,50 грн. Частиною 1 ст.206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи наведене, те, що відповідач [PERSON] визнав позов в частині стягнення матеріальних збитків, суд прийшов до висновку, що в цій частині позов підлягає до задоволення. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Згідно п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Судом установлено, що внаслідок вчинених відповідачем [PERSON] кримінальних правопорушень, позивачці були завдані моральні (душевні) страждання, які викликані втратою рідної людини - сина, внаслідок позбавлення його життя, у зв`язку із чим порушився її звичайний і нормальний спосіб життя, вона відчували і відчуває сильні душевні страждання через невідновну втрату сина. Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Протее, розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення. Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем [PERSON] не надано суду жодних доказів на спростування своїх заперечень щодо стягнення з нього моральної шкоди на користь позивачки. Відтак, внаслідок події, яка мала місце 13.06.2011 року близько 6 години, по вули.Галицька в м.Бучач, загинув син позивачки [PERSON] . Суд зауважує, що загибель людини, неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся шляхом надіслання судом повісток за зареєстрованим місцем проживання, які повернулися до суду з відміткою «за не запитом», також відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошень на Веб порталі «Судова влада України», в судове засідання не з`явився, відзиву не подав. Вироком Бучацького районного суду від 12.07.2018 року встановлено винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. Вчинення кримінального правопорушення групою осіб. Згідно п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , що виразилися умисному спричиненні тілесних ушкоджень середньої тяжкості [PERSON] , сину позивачки, останній було завдано моральної шкоди. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Так, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] спричинено позивачці моральні страждання, які пов`язані зі смертю сина, та завдання останньому тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Визначаючи розмір моральної шкоди спричиненої позивачці [PERSON] , суд виходить із наступних обставин. Позивачка [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] , яка у зв`язку із смертю сина, що відбулась внаслідок протиправних дій [PERSON] та завдання йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості незадовго до його смерті спільно відповідачами, переживає постійні душевні страждання, вона втратила душевний спокій, весь час перебувала та перебуває у стані постійного напруження та стресу, суттєво були порушені її нормальні життєві зв`язки, вона змушена докладати значних зусиль для організації свого життя, смерть сина, горе та втрата викликає реакцію замикання від оточуючого середовища, зниження настрою, порушення сну. З цих підстав, враховуючи обсяг та глибину, спричинених фізичних та душевних страждань позивачки, враховуючи роль і ступінь кожного відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та заподіянні моральної шкоди, суд приходить до висновку, що справедливим може бути визначено розмір відшкодування відповідачем [PERSON] моральної шкоди позивачці [PERSON] у сумі 150000 грн. та відповідачем [PERSON] моральної шкоди у сумі 10000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved