Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третьої особи Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна, в якій позивачі просять суд: зняти арешт з квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1998 року, виданого ДКП «Мелітопольжитлосервіс», накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Пономарьової Л.В., серія та номер: АМ 662697, виданої 15.02.2010 року, реєстраційний номер обтяження: 9527710; зняти арешт з квартири [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1998 року, виданого ДКП «Мелітопольжитлосервіс», накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Пономарьової Л.В., серія та номер: АМ 630869, виданої 07.05.2010 року, реєстраційний номер обтяження: 9808487. Позов обґрунтовано тим, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Маючи намір розпорядися належними частинами квартири позивачам стало відомо, що на квартиру накладено арешт по виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №2-3472 від 15.09.2009 року, виданого Мелітопольським міськрайонним судом про стягнення в рівних долях з позивачів на користь КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області заборгованості по оплаті дольової участі у витратах з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 1505,23 грн., а також витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, в розмірі 30 грн., а всього 1535, 23 грн. Заборгованість позивачами погашена. Оскільки всі виконавчі провадження по відношенню до позивачів були завершені, а також те, що арешт з майна не знято, позивачі змушені звернутися до суду. 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Від представника третьої особи до суду надійшов відзив, відповідно до якого просять відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважають, що позивачами помилково залучено відділ державної виконавчої служби в якості відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Від сторін клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходили, тому суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступних висновків. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов`язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.01.1998 року /а.с.9/. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно встановлено, що на майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії 662697 від 15.02.2010 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області /а.с.13-14/. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно встановлено, що на майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії 630869 від 07.05.2010 року, виданої Відділом державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області /а.с.13-14/. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов`язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно зі ст. 50 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого, документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ст. 60 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.3 та ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом; у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається зі змісту відповіді наданої Мелітопольським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №18-28-38/16180 від 17.03.2021 року, у відділі перебувало на виконанні виконавче провадження №16156184 з примусового виконання виконавчого листа №2-3472 від 15.09.2009 року, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення в рівних долях з [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області заборгованості про оплаті дольової участі у витратах з утримання будинку та прибудинкової території. 08.06.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Виконавче провадження знищене за закінченням строків зберігання Станом на 16.03.2021 року будь-які відкритті виконавчі провадження відносно [PERSON] на примусовому виконанні у відділі не перебувають /а.с.11/. Відповідно до довідки бухгалтера КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 23.06.2021 за адресою: [ADDRESS] станом на 23.06.2021 року заборгованості не має /а.с.12/. Згідно п. 9.9. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року (діючого на момент виникнення спірних правовідносин), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Відповідно до п. 9.10. даного Наказу, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 01 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Таким чином, завершення виконавчого провадження та закінчення строків зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень є підставою для їх знищення. Як з`ясовано судом, на момент звернення позивача з цим позовом до суду, встановити обставини винесення постанов державними виконавцями Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на підставі якої було накладено арешт на належне позивачам, а також чи знімався цей арешт в разі закінчення виконавчого провадження, зважаючи на те, що боржники виконали рішення суду в повному обсязі, враховуючи надану відповідь КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області про відсутність у позивачів заборгованості по виконавчому листу, станом на 23.06.2021 року, в межах примусового виконання якого було накладено арешт, не виявляється за можливе, оскільки документи виконавчого провадження знищені. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов до Комунального підприємства «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третьої особи Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved