Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON], звернулись до суду із позовною заявою, якою просили суд стягнути із відповідача [PERSON] з Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» Дочірне підприємство «Харківський Облавтодор» на користь [PERSON], матеріальну шкоду у розмірі 93 139 грн. 50 коп. та витрати понесені за оплату дослідження у розмірі 1200 грн., на користь [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду у 10 000 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що 29 липня 2017 року близько 18.00 год., керуючи автомобілем «Ореl Vесtrа - В» держ. номер [NUMBER], позивачі їхали по автомобільній дорозі Золочів - Харків в районі зупинки «Чорноглазівка», потрапили у дорожньо-транспортну пригоду потрапили у дві великі ями, які не були помітні через наповненість дощовою водою. За даним фактом 30.07.2017 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 1201722031000382 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, за ознаками ч.1 ст.286 КК України. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 31.07.2017 року слідчого СВ Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] кримінальне провадження, внесені до ЄРДР за № 1201722031000382 від 30.07.2017 року було закрито, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Згідно звіту № 470/7 про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 21.09.2017 року, проведеного ФОП [PERSON] вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Opel Vectra - В» державний номер [NUMBER] становить 93 139 грн. 50 коп. На проведення дослідження мною було затрачено 1 200,00 грн. У судове засідання позивачі не зявились, враховуючи те, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, суд, враховуючи положення ст. 279 ЦПК України, вважає явку позивачів не обовязковою. Відповідач в особі представників у судове засідання зявився, подав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість. Зазначено, що відповідач не є власником автомобільної дороги, на якій мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю позивачів; вказана ділянка дороги після ДТП була обстежена комісією, яка встановила, що ДТП мало місце у зоні дії попереджуючого дорожнього знаку, дорога відповідає вимогам ДСТУ 3587-97; працівниками поліції не складались протоколи про порушення Державного стандарту при експлуатаційному утриманні, припис не надавався. Моральну шкоду відповідач вважає необґрунтованою через недоведеність вини відповідача. Вислухавши пояснення представників відповідача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 29 липня 2017 року близько 18.00 години автомобіль Opel Vectra B, державний номер [NUMBER], під керування позивача [PERSON], рухався автомобільною дорогою Золочів - Харків в районі зупинки «Чорноглазівка». У салоні автомобіля, крім позивача, знаходилась [PERSON] Під час руху, вказаний автомобіль потрапив у яму на дорозі, яку водій не помітив через її наповненість дощовою водою. Від потрапляння у яму, автомобіль несподівано змінив напрямок руху та вилетів з дороги. При зазначених обставинах названий автомобіль отримав механічні пошкодження, а позивачі тілесні ушкодження. За даним фактом 30.07.2017 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 1201722031000382 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, за ознаками ч.1 ст.286 КК України. В подальшому, назване кримінальне провадження постановою від 31.07.2017 року закрито за заявою потерпілої [PERSON] Вказані обставини представниками відповідача не заперечувались. Висновки комісії про відповідність стану дороги нормам ДСТУ, про який зазначено відповідачем у відзиву на позовну заяву та його представниками у судовому засіданні, спростовується наданими копіями документів зазначеного кримінального провадження, зокрема протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29.07.2017 року. Крім того, вказані обставини підтверджуються протоколами допиту свідка [PERSON] від 31.07.2017 року та свідка [PERSON] від 31.07.2017 року. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 29 липня 2017 року, приблизно о 18:00 годині на автомобільній дорозі Золочів-Харків за участю автомобіля Opel Vectra B, державний номер [NUMBER], під керування позивача [PERSON], сталася через яму на дорожньому покритті, яка була не помітна через наповненість дощовою водою. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, згідно ст. 22 ЦК України, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є, зокрема, втрати, які особа зазнала у зв'язку із пошкодженням речі. За приписами статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі - Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз'яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Статтею 10 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях. Частиною 3 статті 14 та частиною 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Згідно ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. За змістом ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух» власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Як встановлено п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. Вказані Правила є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів і користувачів (п. 1). Як стверджує відповідач, ДП «Харківський облавтодор» на підставі Договору № Т1-УТР/17 зі службою автомобільних доріг (замовник) (Додаток 1) п.2 здійснює експлуатаційне утримання автомобільної дороги Харків-Золочів, разом із тим, вказаний договір суду не надано. Безпосереднє обслуговування названої дороги здійснюється структурним підрозділом Золочівський райавтодор ДП «Харківський облавтодор», що визнано відповідачем у відзиві на позовну заяву та представниками у судовому засіданні. Згідно ч.3 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Відповідно до ст.ст.10,11 Закону України «Про автомобільні дороги» в реакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях. Основними обов'язками органу державного управління автомобільними дорогами загального користування, зокрема, є: розробка та реалізація заходів з безпеки дорожнього руху; забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів з нормативними технічними характеристиками і навантаженнями; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами; забезпечення технічного нагляду за станом автомобільних доріг; виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах і здійснення заходів щодо їх ліквідації; завчасне оповіщення користувачів автомобільних доріг про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів. На підставі ч. 1 ст. 13 Закону України «Про автомобільні дороги» орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за: стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом. Пункт 11 Постанови КМ України від 30 березня 1994 р. № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» визначає, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані, зокрема, відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів. За таких обставин, суд вважає, що яма на дорозі, яка була безпосередньою причиною ДТП, про яке йшлося вище, мала місце саме через дії (бездіяльність) відповідача, а тому, шкода, спричинена позивачам, має бути відшкодована саме відповідачем. Таким чином майнова шкода, завдана позивачу [PERSON] з вини відповідача, дії якого були неправомірними, між вказаними діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Оскільки встановлена вина зазначеної особи, то відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода відшкодовується винною особою на загальних підставах. Доказів, які б доводили, що шкоди завдано не з вини відповідача суду не надано. У п.13 Постанови № 4 від 01.03.2013 року роз'яснено, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Згідно ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Отже, відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакцій на час виникнення спірних правовідносин). Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Факт неправомірності володіння позивачем [PERSON] транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди судом не встановлено. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує ту обставину, що, згідно пояснень [PERSON], він керував автомобілем по автомобільній дорозі Золочів-Харків на швидкості не більше 80 кілометрів на годину. Разом із тим, вказана автомобільна дорога, на ділянці, на якій мало місце ДТП, має попереджувальні знаки 1.12 ділянка дороги з вибоїнами чи просіданнями дорожнього покриття на проїзній частині. Згідно п. 12.1 Правил дорожнього руху, водій, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу. Безпечна швидкість руху швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах. Враховуючи таке, суд вважає, що позивач мав би зменшити швидкість руху, однак не зробив цього, що збільшило розмір спричиненої шкоди. Разом із тим, суд враховує той факт, що яма, яка стала причиною ДТП, була наповнена водою, а тому не була та не могла бути врахована водієм як небезпечна перешкода. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Разом із тим, вказані обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обовязку відшкодувати спричинену шкоду у повному обсязі. На думку суду, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] пропорційно провині відповідача у розглядуваній ДТП у розмірі половини вартості відновлювальних робіт автомобілем [NUMBER]. Стосовно позовних вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди, суд, при вирішенні справи, керувався наступним. За ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обовязок відшкодування такої шкоди покладається на особу, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, за приписами ч.2 ст.1167 УК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини такої особи якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У звязку із наведеним, суд,

Outcome: partial