Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Сільвер Клас» (далі ТОВ «Сільвер Клас») та фізична особа-підприємець [PERSON] (далі ФОП [PERSON]А.) звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «Жилкомсервіс» про відшкодування шкоди. Під час розгляду позивачі неодноразово уточнювали позовні вимоги, зокрема, змінюючи склад відповідачів у справі. Та в редакції уточненої позовної заяви від 30.03.2016 року просили стягнути з відповідача [PERSON] збитки завдані затопленням приміщення, що належить ТОВ «Сільвер Клас» в розмірі 7633,27 грн., стягнути з відповідача [PERSON] збитки завдані затопленням меблів, що належать ФОП [PERSON] в розмірі 13\~783,01 грн., стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати на користь ТОВ «Сільвер Клас» в розмірі 3057,78 грн., стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати на користь ФОП [PERSON] в розмірі 2814,18 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що з 19 на 20 грудня 2013 року було затоплено приміщення, що належить ТОВ «Сільвер Клас», загальною площею 349,7 кв.м., та яке знаходиться на першому поверсі будинку по проспекту Маршала Жукова, 53. 23.12.2013 року було складено акт комісією у складі: начальника дільниці № 22 Комінтернівської філії Комунального підприємства «Жилкомсервіс», інженера та майстра Комунального підприємства «Жилкомсервіс», майстра Комунального підприємства «Харківводоканал». Як зазначено у вказаному акті «Причиною залиття, яке сталося в ніч з 19 на 20 грудня 2013 року, стало недбале ставлення мешканців другого поверху (залишена без нагляду пральна машина на кухні загального користування). Вказана пральна машина перебувала на кухні, яка є місцем загального користування для квартир №№ 51-59 по проспекту Маршала Жукова, 53. Внаслідок затоплення приміщення було зіпсовано стелю та стіни в кабінеті, а також стелю та стіну в коридорі. Стеля та стіни в кабінеті та коридорі мають сліди жовтого кольору від води, здуття фарби, відшарування штукатурки, зіпсовано офісні меблі серії «Аташе» торгової марки «MERX», що розташована в кабінеті та належить ФОП [PERSON], а саме письмовий стіл і тумба (артикули АТ103 та АТ211 каталогу виробника). [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та \~просив їх \~задовольнити \~у повному \~обсязі. В подальшому до судового засідання не зявлявся, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До судового засідання представник позивачів [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в редакції від 30.03.2016 року підтримала в повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. \~\~\~ В наданих до суду запереченнях зазначив, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та пояснив, що акт залиття був складений 23.12.2013 року комісією у складі: начальника дільниці №22 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» [PERSON], інженера дільниці № 22 [PERSON], майстра дільниці № 22 [PERSON], майстра Комунального підприємства «Харківводоканал» [PERSON] Жодного опитування мешканців другого поверху, щодо обставин та фактів повязаних з подією яка сталася, а ні уповноваженою особами потерпілої сторони, а ні посадовими особами, які складали акт не було проведено. Зазначений акт залиття, на який посилаються позивачі не містить всіх необхідних реквізитів, а також ідентифікуючі ознаки пральної машини, її безпосереднє розташування на кухні. Таким чином, вищезазначений акт від 23.12.2013 року складений з порушенням вимог «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», а отже, не є належним та допустимим доказом по справі. Також зазначив, що існують розбіжності та суперечності в даних, викладених у відповіді Комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 4532/0705 від 17.03.2014 року, та відповіді Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1790047 від 14.04.2014 року наданих директору ТОВ «Сільвер Клас» [PERSON] Відповідач вказав, що із змісту акту не вбачається, що саме він є особою, винною у залитті, що автоматично виключає його цивільно-правову відповідальність за шкоду, завдану позивачам залиттям їх приміщення. Крім того, в акті не міститься інформації з приводу пошкодження офісних меблів внаслідок залиття, що сталося 20.12.2013 року. З приводу позовних вимог позивачів про стягнення з нього процентів та трьох відсотків річних зазначив, що згідно до положень чинного законодавства вимоги ст. 625 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Також наголосив, що нарахування додаткових сум, в тому числі відсотків та інфляційних втрат на суми судових витрат, які були понесені сторонами в звязку з розглядом судової справи, в тому числі на суми витрат понесених за проведення судових експертиз. Тобто позовні вимог в цієї частині також не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні \~вимоги \~позивача підлягають \~частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень ТОВ «Сільвер Клас» № 4223-В-С від 14.11.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі 13.01.2009 року, ТОВ «Сільвер Клас» набуло право власності на нежитлові приміщення першого поверху №1-:-24 в житловому будинку літ. «А-5» загальною площею 349,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, пр. Жукова Маршала, 53 (т. 1 а.с. 5-6). З акту від 23.12.2013 року складеного комісією у складі: начальника дільниці № 22 Комінтернівської філії Комунального підприємства «Жилкомсервіс» [PERSON], майстра дільниці № 22 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» [PERSON], майстра Комунального підприємства «Харківводоканал» [PERSON] вбачається, що причиною залиття нежитлових приміщень першого та другого підїздів, що належать ТОВ «Сільвер Клас», яке сталося в ніч з 19 на 20 грудня 2013 року, стало недбале ставлення мешканців другого поверху (залишена без нагляду пральна машина на кухні загального користування) (т.1 а.с. 15). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф [PERSON] № 11372 від 24.12.2013 року вірогідний розмір завданої матеріальної шкоди унаслідок залиття приміщень «8» та «11» по пр. Маршала Жукова, 53 в м. Харкові, на момент проведення експертизи, становить 5184 грн., причину слідів залиття визначити не надається можливим (т.1 а.с. 184-194). Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф [PERSON] № 11464 від 29.01.2015 року розмір матеріальної шкоди, завданої власнику меблів внаслідок залиття приміщень, складає 9360,36 грн. (т.1 а.с. 227-235). Згідно до \~інформації наданої \~на \~запит \~суду \~Департаментом містобудування, архітектури та генерального плану № 2513/0/22-14 від \~20.10.2014 року, \~місцями \~загального \~користування \~(далі \~- МЗК) між \~квартирами \~№№ 51-59 по \~пр. Маршала Жукова, 53 є \~кухня \~№ LV, \~коридори №№ LIV, XVII, душові №№ LVI, LVIII загальною площею 40.1 кв.м. Квартири №№ 51-59 по пр. Маршала Жукова, 53 по праву власності з станом на 31.12.2012 року зареєстровані: - квартира №51 - \~[PERSON] на \~підставі \~договору купівлі-продажу, посвідчений 08.07.2004 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], № 2959, загальною площею 25,9 кв.м., \~частка МЗК 13/100; -\~квартира № 52 [PERSON], на \~підставі \~Свідоцтва \~про \~право власності, \~виданого \~25.11.2008 року відділом \~приватизації житлового \~фонду \~УКМтаП р.№ 3-08-294785П2, загальною площею 22,9 кв.м., \~частка МЗК 11/100; -\~квартира № 53 [PERSON] на \~підставі \~договору купівлі-продажу, посвідчений 09.04.2005 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], № 989, загальною площею 22,8 кв.м.,\~частка МЗК 11/100; -\~квартира № 54 [PERSON], [PERSON], \~на \~підставі\~Свідоцтва \~про \~право власності, \~виданого \~25.01.2012 року відділом \~приватизації житлового \~фонду \~УКМтаП р.№ 3-12-316279-Ц1, загальною площею 22,6 кв.м., \~частка МЗК 11/100; -квартира № 55 \~- право власності не оформлено, загальна площа 23,3 кв.м., \~частка МЗК 10/100; -\~квартира № 56 [PERSON], на \~підставі \~Свідоцтва \~про \~право власності, \~виданого \~30.03.1999 року відділом \~приватизації житлового \~фонду \~УКМтаП р.№ 3-99-169752, загальною площею 23,6 кв.м., \~частка МЗК 11/100; -\~квартира № 57 [PERSON] на \~підставі \~договору купівлі продажу, \~посвідченого 09.11.2004 року \~приватним \~нотаріусом ХМНО [PERSON] р.№ 5983, загальною площею 23,1 кв.м., \~частка МЗК 11/100; -\~квартира №58 - \~[PERSON], на \~підставі \~договору купівлі продажу, \~посвідченого 06.05.2008 року \~приватним \~нотаріусом \~ХМНО [PERSON] р.№ 3034, загальною площею 16,5 кв.м., \~частка МЗК 8/100; - квартира № 59 [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі Свідоцтва \~про \~право власності, виданого 18.01.1995 року відділом \~приватизації житлового \~фонду \~УКМтаП р.№ 3-95-36012, загальною площею 28,3 кв.м., \~частка МЗК 13/100 (т. 1 \~а.с. 163-165). Згідно до договору купівлі - продажу №Р10-176 від 02.02.1998 року, посвідченого на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», [PERSON], [PERSON], [PERSON] було продано, а [PERSON] придбано квартиру № 59 в м.Харкові по пр. Маршала Жукова, 53 (т. 2 а.с. 150). Відповідно до листа КП «Жилкомсервіс» № 13270/2/07-05 від 07.07.2015 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані проживаючими: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т. 2 а.с. 205). А також згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн щодо обєкта нерухомого майна від 11.09.2014 року[ADDRESS] в м.Харкові по пр. Маршала Жукова, 53 на підставі договору купівлі - продажу № 2111, виданий 30.08.2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (т. 1 а.с. 154). Допитаний у якості свідка за клопотанням представника відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він з кінця серпня 2013 року до весни 2015 року проживав за адресою: [INFO], та орендував зазначену квартиру у [PERSON]. З дозволу власника квартири ним на спільні кухні було встановлено належну йому пральну машину, яка була встановлена ним під час вселення та яку пізніше він забрав при його виселенні з зазначеної квартири. Вказана пральна машинка була ввімкнена в електричну мережу безпосередньо в його кімнаті, тому її міг вмикати тільки він або його дружина. Будь-яких течій та технічних несправностей за час користування зазначеної пральною машиною не було. Також зазначив, що на момент залиття, а саме 20.12.2013 року він мешкав у вищевказаній квартирі. Під час встановлення пральної машинки він її підключив до входів, що вже були вмонтовані на кухні. Інших пральних машин на кухні не було. Йому нещодавно стало відомо про залиття приміщення, яке відбулося в грудні 2013 року. Однак він вважає, що належна йому пральна машина не могла бути причиною залиття приміщення на першому поверсі, так як в грудні 2013 року в приміщенні, що знаходиться на першому поверсі проводилися ремонтні роботи, що й могло спричинити зазначене залиття. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона товаришує з відповідачем [PERSON], також вони є сусідками. Вона тривалий час мешкала в квартирі [ADDRESS], також їй відомо, що у [PERSON] є кімната в гуртожитку. Однак, з грудня 2013 року вона постійно мешкала [ADDRESS]. Також зазначила, що у [PERSON] є пральна машинка, однак чи перевозила вона майно з вул. Слинько до іншої квартири їй невідомо. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та їй відомо, що [PERSON] мешкає по вул. Слинько,2, разом з донькою та її сином, приблизно з 1985 року. Їй відомо, що у [PERSON] є квартира, яка розташована по пр. Маршала Жукова в м. Харкові, однак вона в ній не мешкає. Вказані обставини їй відомі зі слів [PERSON]. В судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома з [PERSON] та їй відомо, що у неї є кімната в гуртожитку по пр. Маршала Жукова в м. Харкові, зазначені обставини їй відомі зі слів [PERSON]. Також їй відомо, що [PERSON] з 1987 року постійно мешкає [ADDRESS]. Вона інколи буває вдома у [PERSON], за адресою вказаною вище, та у житловому приміщенні вона бачила особисті речі відповідача [PERSON], в тому числі і пральну машинку. Також зазначила, що їй невідомо чи знаходяться в квартирі по пр. Маршала Жукова будь-яке майно [PERSON]. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 316-319, 325, 386, 391 \~ЦК України, під правом\~власності слід розуміти право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тільки власникові у повній мірі належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, це означає, що власник повинен не лише користуватися майном, вилучати з нього корисні властивості, але й нести відповідальність перед суспільством за належне використання цих прав. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, власник майна не тільки має право на свій розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, але й повинен виконувати певні обов'язки, зокрема, утримувати майно, та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов'язаних із забезпеченням належного рівня безпеки. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992р. № 6 із змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були правомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності інших громадян. Статтею 322 ЦК України на власника майна покладається тягар його утримання та передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Під час розгляду справи судом було встановлено, та не заперечувалось відповідачем [PERSON], що на час затоплення приміщення належного позивачу ТОВ «Сільвер Клас», що відбулося 19-20 грудня 2013 року, він був орендарем квартири [ADDRESS], яка на праві власності належить [PERSON] Відповідач [PERSON], допитаний в судовому засіданні в якості свідка у справі підтвердив, що саме належна йому на праві приватної власності автоматична пральна машинка знаходилася приміщенні загального користування - кухні за адресою: м.Харків, пр. Маршала Жукова 53. Будь-які інші пральні машини у вищезазначеному приміщенні були відсутні. Отже, згідно вимог чинного цивільного законодавства України, відповідач [PERSON], який в судовому засіданні, допитаний в якості свідка, визнав себе власником пральної машинки, під час володіння та користування належним йому майном, повинен був вжити всіх необхідних заходів за для уникнення та попередження пошкодження житла та майна інших осіб. Вищевказаного обов'язку відповідач не виконав та не вжив всіх необхідних заходів для попередження пошкодження майна інших осіб під час експлуатації своєї пральної машини, внаслідок чого було пошкоджено майно позивачів. Згідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого визнаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними \~рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1166 ЦК України, встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності \~до зазначених норм Цивільного кодексу України при виникненні між сторонами деліктних правовідносин доведення відсутності вини у спричиненні шкоди є обовязком відповідача, вина заподіювана шкоди презюмується. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.\~ \~\~\~\~ З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] будь-яких доказів на підтвердження відсутності своєї вини в завданні шкоди позивачам надано не було. Згідно до ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 статті 10, ч.1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON], як власника обєкта заподіяння матеріальної шкоди, підлягає стягненню завдана позивачам шкода. З приводу заявлених позивачами вимог щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобовязання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. На \~підставі \~викладеного, оцінивши належність, допустимість, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд \~приходить до \~висновку, що позовні вимоги позивачів про \~стягнення з відповідача \~матеріальної шкоди обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню і з відповідача \~на \~користь \~позивача ТОВ «Сільвер Клас»\~підлягає стягненню матеріальна\~ шкода завдана залиттям приміщення у розмірі\~ 5184 грн., а також з відповідача необхідно стягнути на користь позивача ФОП [PERSON]\~матеріальну\~ шкоду завдану залиттям меблів\~у розмірі 9360,36 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На \~підтвердження \~понесених \~позивачем ТОВ «Сільвер Клас» судових витрат до суду \~надано копії \~платіжних доручень \~про \~сплату \~за розміщення оголошень в засобах масової інформації,\~витрат на проведення судової експертизи, судового \~збору, а позивачем ФОП [PERSON]\~надано докази оплати за проведення судової експертизи. Крім того, позивачами в позовній заяві на заявлену суму судових витрат, а саме стягнення з відповідача на користь ТОВ «Сільвер Клас» судових витрат в розмірі 3057,78 грн., та на користь ФОП [PERSON]\~в розмірі 2814,18 грн., нараховані три відсотка річних та інфляційні втрати. Відповідно до \~ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. \~До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Як вбачається з аналізу чинного цивільно-процесуального законодавства, а також практики застосування ст. 625 ЦК України, нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на судові витрати чинним законодавством не передбачена. Виходячи з наведеного, суд \~приходить до \~висновку, що \~позовні \~вимоги \~позивачів \~підлягають\~частковому задоволенню в частині \~стягнення з \~відповідача \~на користь ТОВ «Сільвер Клас» судових витрат в розмірі 3168,60 грн., та на користь ФОП [PERSON] судових витрат\~в розмірі 1845 грн. Під час розгляду цивільної справи представником позивача ТОВ «Сільвер Клас» - [PERSON] заявлено вимогу про прийняття окремої ухвали щодо притягнення до відповідальності посадової особи Комунального підприємства «Жилкомсервіс» за порушення інформаційного законодавства України, у звязку з чим суд вважає необхідним зазначити наступне. Частиною 1 ст. 211 ЦПК України встановлено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу. Згідно до приписів ст. 211 ЦПК України постановлення окремої ухвали є прерогативою суду та за наявності причин та умов, що обумовлюють її винесення, у звязку з чим, суд дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали щодо посадових осіб Комунального підприємства «Жилкомсервіс». На підставі викладеного,

Outcome: partial