Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлової квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . 17 жовтня 2003 року у вказаній житловій квартирі був зареєстрований відповідач [PERSON] . З 24 липня 2012 року він не проживає у даній квартирі, його речі та майно відсутні, оплату за комунальні послуги та інші послуги він не вносить. За вказаних обставин, [PERSON] просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 травня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Поставлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задоволити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивачки, проживає за адресою [ADDRESS] з 1985 року. Відповідача [PERSON] знає, він не проживає у квартирі позивачки давно, близько 89 років назад, його речей у квартирі немає, а перешкод у проживанні йому ніхто не чинить. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивачки, проживає за адресою [ADDRESS] з 1986 року. Відповідача [PERSON] знає, він є онуком позивачки. [PERSON] не проживає у квартирі позивачки давно, близько 9 років, його особистих речей у квартирі позивачки свідок не бачила. Перешкод у проживанні відповідачу ніхто не чинить. Суд, заслухавши позивачку, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 04 квітня 2000 року квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 24 вересня 2013 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Нечай Л. С. за реєстровим номером № 6 2064 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частку квартири після померлого [PERSON] на імя [PERSON] . Із будинкової книги прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 03 жовтня 2013 року товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Квартира розташована на 3 поверсі 9поверхового будинку, складається з 3 житлових кімнат. Житлова площа квартири 37,3 кв.м. Згідно довідки № 291, виданої 25 травня 2021 року ТзОВ «КоменергоТернопіль 3», [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , не проживає там згідно акту та свідчень сусідів. Відтак, в судовому засіданні були підтверджені доводи позивачки про те, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає більше року, оплату комунальних послуг та інших обов`язкових платежів не проводить. Будьяких перешкод, які б чинилися відповідачу у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Статтею 41 Конституції України закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будьякі угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будьякі дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивачки, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки останній не проживав у вказаному житловому будинку більше року. На підставі наведеного,

Outcome: approved