Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] 10.08.2020 року звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником автомобіля DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, VIN [NUMBER] , техпаспорт [NUMBER] , виданий 21.04.2018 року. 06.11.2019 року вона передала вказаний автомобіль [PERSON] у користування на умовах договору розстрочки (домашня угода) від 06.11.2019 року. Відповідно до умов договору [PERSON] мав їй виплачувати, починаючи з 06.11.2019 року на протязі 20 місяців суму у розмірі 2000 грн. на тиждень, 8000 грн. в місяць. Відповідно до абзацу 12 Договору право власності на автомобіль передається [PERSON] у тижневий строк після виплати ним вартості автомобілю у повному обсязі, що складає 160 000,00 грн. Однак, після укладання Договору та передачі авто [PERSON] за Актом приймання-передачі, він сплачував регулярні платежі не в повному обсязі та не з зазначеною у Договорі періодичністю. За період з 13.11.2019 р. (перший платіж) по 20.03.2020 р. (останній отриманий платіж) відповідач сплатив усього 18000 грн., більше грошей він не сплачує, сума, яка повинна бути сплачена складає 72000 грн., автомобіль досі знаходиться у користуванні відповідача. Згодом, після отримання останнього платежу, зв`язок з відповідачем було втрачено, він не відповідав на телефонні зв`язки. 03.07.2020 року нею від відповідача було отримано листа про відстрочення сплати щомісячних внесків за договором, також у листі було вказано про те, що він у разі незгоди від відстрочення сплати готовий повернути автомобіль, незадовго до цього відповідач вийшов на зв`язок, спілкувався, однак домовленості не виконував, від виконання конкретних дій ухилявся. На вказане звернення вона відповідала листом відповідачу пропозицією повернути автомобіль з відповідною комплектацією, одночасно провести огляд на станції технічного обслуговування для визначення суми, яку [PERSON] за домовленістю сторін повинен сплатити для відновлення технічного стану автомобіля та заміни витратних матеріалів після тривалого користування ним. Отримавши лист, відповідач не виконав ніяких дій, не вийшов на зв`язок, не надіслав письмову відповідь, що вимусило її звернутися до суду із даним позовом про витребування автомобіля. Позивач також зазначає, вона в зв`язку з неповерненням їй відповідачем автомобіля має право на відшкодування ним збитків у вигляді упущеної вигоди. Перед укладанням Договору купівлі-продажу у розстрочку, та не маючи наміру його укладати в майбутньому, 08.10.2019 року той самий автомобіль було передано відповідачу у платне користування за ціною 2000 грн. на тиждень. Грошові кошти він сплачував, претензій до нього не було, що підтверджується виписками з банку від 08.10., 16.10, 23.10, 25.10., 20.10., 01.11. Вона мала намір у надалі надавати автомобіль у платне користування та отримувати з цього прибуток, однак, коли відповідач, користуючись автомобілем певний строк та сумлінно виконуючи домовленості по користуванню, запропонував продати йому автомобіль в розсрочку на тих самих умовах регулярних виплат, вона пішла на поступки, та сторони уклали зазначений Договір. Відповідач послідовністю своїх дій створив ситуацію, коли автомобіль тривалий строк знаходиться у нього, за автомобіль не сплачуються грошові кошти, не сплачуються кошти за користування, не проводиться поточний ремонт/заміна витратних матеріалів, у листі-зверненні відповідач пропонує просто повернути автомобіль без сплати будь-яких коштів, чим порушуються її права та втрата нею грошових коштів. Умови виплат, на яких цей автомобіль передавався у платне користування відповідачу - це оплата у розмірі 2000 грн. на тиждень (разом 8000 грн. на місяць), що є по перше реальною ринковою ціною за користування легковим автомобілем, по друге є умовами, на які відповідач погодився, за якими автомобіль був фактично переданий відповідачу, та сумами, які реально він сплачував за користування автомобілем. Позивач зазначає у позові, що розрахунок суми упущеної вигоди виходить з наступного: 1) плата за користування автомобілем складає 2000 грн. на тиждень (8000 грн. на місяць); 2) автомобіль за Договором розстрочки було передано відповідачу 06.11.2019 року; 3) з 06.11.2019 року відповідачем було сплачено 18000 грн.; 4) за договором розстрочки автомобіль було передано 06.11.2019 року, з позовом вона звернулась до суду 10.08.2019 року; 5) періоди та суми, які мають бути сплачені: 06.11.19 - 06.12.19 = 8000 грн., 06.12.19 - 06.01.20 = 8000 грн., 06.01.20 - 06.02.20 = 8000 грн., 06.02.20 - 06.03.20 = 8000 грн., 06.03.20 - 06.04.20 = 8000 грн., 06.04.20 - 06.05.20 = 8000 грн., 06.05.20 - 06.06.20 = 8000 грн., 06.06.20 - 06.07.20 = 8000 грн., 06.07.20 - 06.08.20 = 8000 грн., загальна сума за 9 місяців: 72 000 грн., зараховуючи сплачені відповідачем кошти 18000 грн. загальна сума упущеної вигоди складає 54000 грн. ( 72000 - 18000 = 54000 грн.). Посилаючись на зазначене, позивач просить витребувати із незаконного володіння [PERSON] на свою користь автомобіль DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, VIN [NUMBER] , техпаспорт, номер [NUMBER] , виданий 21.04.2018 р., страховий поліс № ЕР146599703 від 24.04.2019 р., журнал технічного обслуговування автомобіля, ключі від автомобіля; стягнути з [PERSON] на її користь збитки у вигляді неотриманого доходу (упущеної вигоди) у розмірі 54000 грн. та понесені витрати по справі. Ухвалою судді від 01.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено строк на подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву. 15.12.2020 року до суду із відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, в якому він зазначив про свою незгоду з позовом позивача, посилаючись на відсутність підстав для її звернення з позовом до суду, вказав, що не заперечує проти повернення автомобіля DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , оскільки він ним не користується з березня 2020 року, так як термін дії водійського посвідчення закінчився, про що він повідомляв по телефону позивача, намагався вирішити питання мирним шляхом, просив надати відстрочку по сплаті за автомобіль або забрати авто, проте його прохання позивача не цікавили. Він вважає, що оскільки ним не сплачені кошти договір домашньої угоди вважається автоматично розірваним, не зважаючи на його письмове звернення, жодних дій щодо повернення автомобіля позивачем здійснено не було, вона була зацікавлена затягнути строки з повернення автомобіля, адже мала намір звернутися до суду з вимогою стягнення упущеної вигоди. У зверненні від 08.07.2020 року позивачем не запропоновано дату, місце та час передачі автомобіля, а також станцію технічного обслуговування щодо виявлення несправностей автомобіля, що говорить про несерйозність наміру позивача відносно повернення автомобіля. З березня 2020 року позивач не здійснила жодних дій, направлених на повернення свого автомобіля, який зберігався в його дворі, оскільки він на ньому не їздить, їй було відомо про його неможливість розрахуватися за автомобіль, проте вона не вчинила жодних дій, щоб не допустити виникнення упущеної вигоди, та не надала доказів розміру вказаної нею упущеної вигоди. Посилаючись на зазначене, відповідач просив розглянути справу з викликом сторін; укласти з позивачем мирову угоду на умовах: відстрочити йому сплату щомісячних внесків на період загальнонаціонального карантину та два місяці після закінчення карантину для пошуку роботи та подальшої виплати, залишити авто у користуванні; у позовних вимогах позивача відмовити. Дослідивши докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є власником автомобіля DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, VIN [NUMBER] , що підтверджується технічним паспортом [NUMBER] , виданим 21.04.2018 року. 06.11.2019 року [PERSON] передала автомобіль DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , [PERSON] у користування на умовах договору розстрочки (домашня угода) від 06.11.2019 року. Відповідно до умов договору [PERSON] купляє у [PERSON] на умовах розстрочки (на 20 місяців) автомобіль DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] . За умовами договору вартість даного автомобіля складає суму 160000,00 грн., еквіваленту 6400,00 доларів США, оплата за автомобіль здійснюється кожну середу кожного місяця, починаючи з 06.11.2019 року на протязі 20 місяців і складає 2000,00 грн. на тиждень, 8000,00 грн. в місяць. Відповідно до умов Договору продавець надає авто покупцю згідно акту приймання-передачі в технічно справному стані, передає ключі, технічний паспорт, страховий поліс, а також повну комплектацію, яка перебуває в автомобілі; у випадку припинення своєчасних виплат за договором, договір вважається автоматично розірваним стороною покупця і раніше виплачені грошові кошти покупцю не повертаються; перенесення строків оплати може бути тільки за погодженням з продавцем. Відповідно до абзацу 12 Договору, продавець після повного отримання суми зобов`язується зняти автомобіль з обліку в органах державної реєстрації та передати автомобіль покупцю для постановки на облік в тижневий термін. Відповідно до Акту приймання-передачі до договору домашньої угоди від 06.11.2019 року, [PERSON] прийняв від [PERSON] автомобіль DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , технічний паспорт [NUMBER] , страховий поліс ЕР146599703 від 24.04.2019 року, журнал технічного обслуговування автомобіля, ключі (брелок). Однак, після укладання Договору та передачі автомобіля [PERSON] за Актом приймання-передачі, відповідач сплачував регулярні платежі не в повному обсязі та не з зазначеною у Договорі періодичністю. За період з 13.11.2019 р. (перший платіж) по 20.03.2020 р. (останній отриманий платіж) відповідач сплатив усього 18000 грн., більше грошей він не сплачує, сума, яка повинна бути сплачена, складає 72000 грн., автомобіль досі знаходиться у користуванні відповідача. Згодом, після отримання останнього платежу, зв`язок з відповідачем було втрачено, він не відповідав на телефонні дзвінки. 03.07.2020 року [PERSON] від відповідача було отримано листа від 26.06.2020 року, в якому він повідомляв про те, що від незалежних від нього життєвих обставин - хвороби сина [PERSON] , [INFO] , запровадження загальнонаціонального карантину з 12.03.2020 року, він витратив всі свої грошові заощадження на лікування дитини та втратив роботу, що позбавило його можливості своєчасно сплачувати гроші згідно умов Договору домашньої угоди від 06.11.2019 року. В цьому листі [PERSON] з метою мирного вирішення даного питання пропонував відстрочити йому сплату щомісячних внесків за договором на період карантину та на два місяці після закінчення карантину; у разі незгоди просив зателефонувати йому для обговорення часу, дати та місця повернення автомобіля. На вказане звернення [PERSON] направила лист від 08.07.2020 року відповідачу з пропозицією повернути автомобіль з відповідною комплектацією, одночасно провести огляд на станції технічного обслуговування для визначення суми, яку [PERSON] за домовленістю сторін повинен сплатити для відновлення технічного стану автомобіля та заміни витратних матеріалів після тривалого користування ним. Отримавши лист, відповідач не виконав ніяких дій на його виконання, не надіслав письмову відповідь позивачу, що вимусило її звернутися до суду із даним позовом про витребування автомобіля. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності становить належність власнику права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Відповідно до ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Статтею 398 ЦК України передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 399 ЦК України, право володіння припиняється у разі: 1) відмови володільця від володіння майном; 2) витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; 3) знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Відповідно до ч.2 ст. 695 ЦК України, якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зважаючи на вищенаведені вимоги чинного законодавства, з урахуванням того, що відповідач не виконав умови договору щодо сплати грошовий коштів за переданий йому за договором автомобіль, який продовжує перебувати у нього, з урахуванням меж заявлених позовних х вимог, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про витребування із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] автомобіля DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , 2010 року випуску, VIN [NUMBER] , а також техпаспорта, номер [NUMBER] , виданого 21.04.2018 р.; страхового полісу № ЕР146599703 від 24.04.2019 р., журналу технічного обслуговування автомобіля, ключів від автомобіля. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, о соба, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2, 3 цієї статті, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Суд вважає також такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь збитків у вигляді неотриманого доходу, зважаючи на наступне. Встановлено, що перед укладанням Договору купівлі-продажу у розстрочку, та не маючи наміру його укладати в майбутньому, 08.10.2019 року цей же автомобіль DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , позивачем було передано відповідачу [PERSON] у платне користування за ціною 2000 грн. на тиждень. На виконання домовленості [PERSON] своєчасно сплачував грошові кошти, що підтверджується виписками з АТ КБ «Приватбанк» від 08.10.2019р., 16.10.2019р., 23.10.2019р., 25.10.2019р., 20.10.2019р., 01.11.2019р. Наявність зазначених відносин не спростована відповідачем. Позивач мала намір і надалі надавати автомобіль у платне користування та отримувати з цього прибуток, однак, коли відповідач, користуючись автомобілем певний строк та сумлінно виконуючи домовленості по користуванню, запропонував продати йому автомобіль в розсрочку на тих самих умовах регулярних виплат, вони уклали зазначений Договір. Умови виплат, на яких цей автомобіль передавався у платне користування відповідачу - це оплата у розмірі 2000 грн. на тиждень (разом 8000 грн. на місяць), що є умовами, на які відповідач погодився, за якими автомобіль був фактично переданий відповідачу, та підтверджується сумами, які реально він сплачував за користування автомобілем. Розрахунок суми упущеної вигоди, наданий позивачем та не спростований відповідачем, виходить з наступного: 1) плата за користування автомобілем складає 2000 грн. на тиждень (8000 грн. на місяць); 2) автомобіль за Договором розстрочки було передано відповідачу 06.11.2019 року; 3) з 06.11.2019 року відповідачем було сплачено 18000 грн.; 4) за договором розстрочки автомобіль було передано 06.11.2019 року, з позовом позивач звернулась до суду 10.08.2019 року; 5) періоди та суми, які мають бути сплачені: 06.11.19 - 06.12.19 = 8000 грн., 06.12.19 - 06.01.20 = 8000 грн., 06.01.20 - 06.02.20 = 8000 грн., 06.02.20 - 06.03.20 = 8000 грн., 06.03.20 - 06.04.20 = 8000 грн., 06.04.20 - 06.05.20 = 8000 грн., 06.05.20 - 06.06.20 = 8000 грн., 06.06.20 - 06.07.20 = 8000 грн., 06.07.20 - 06.08.20 = 8000 грн., загальна сума за 9 місяців: 72 000 грн. Враховуючи сплачені відповідачем кошти в сумі 18000 грн., загальна сума упущеної вигоди складає 54000 грн. ( 72000 - 18000 = 54000 грн.) і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Будь-яких доказів в спростування даних позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. У письмовому відзиві відповідача серед інших вимог просив укласти з позивачем мирову угоду на умовах: відстрочити йому сплату щомісячних внесків на період загальнонаціонального карантину та два місяці після закінчення карантину для пошуку роботи та подальшої виплати, залишити авто у користуванні. Разом з цим, умови укладання між сторонами мирової угоди передбачені ст. 207 ЦПК України, відповідно до якої - мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін, сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Разом з цим, спільна письмова заяву про укладення мирової угоди від сторін у даній справі до суду не надходила, що унеможливлює її затвердження судом. Одночасно з укладанням мирової угоди у відзиві відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , він не користується з березня 2020 року, так як термін дії водійського посвідчення закінчився, про що він повідомляв по телефону позивача, намагався вирішити питання мирним шляхом, просив надати відстрочку по сплаті за автомобіль або забрати авто, проте його прохання позивача не цікавили. Він вважає, що оскільки ним не сплачені кошти за автомобіль, договір домашньої угоди вважається автоматично розірваним, проте не зважаючи на його письмове звернення, жодних дій щодо повернення автомобіля позивачем здійснено не було, вона була зацікавлена затягнути строки з повернення автомобіля, адже мала намір звернутися до суду з вимогою стягнення упущеної вигоди. У зверненні від 08.07.2020 року позивачем не запропоновано дату, місце та час передачі автомобіля, а також станцію технічного обслуговування щодо виявлення несправностей автомобіля, що говорить про несерйозність наміру позивача відносно повернення автомобіля; з березня 2020 року позивач не здійснила жодних дій, направлених на повернення свого автомобіля, який зберігався в його дворі, їй було відомо про його неможливість розрахуватися за автомобіль та про те, що він ним не користується, проте вона не вчинила жодних дій, щоб не допустити виникнення упущеної вигоди, та не надала доказів розміру вказаної нею упущеної вигоди. Разом з цим, відповідачем не надано доказів цим твердженням та того, що позивач повідомлялася відповідачем про те, що він не користується автомобілем з причини закінчення терміну дії його водійського посвідчення та того, що автомобіль знаходиться на зберіганні у дворі будинку, де він проживає. Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів того, що після отримання від позивача письмової відповіді на звернення від 08.07.2020 року ним були здійснені будь-які заходи по поверненню позивачу автомобіля або її повідомлено у будь-який спосіб про неможливість здійснення запропонованих нею в цьому листі дій та заходів по поверненню автомобіля із зазначенням причин. Натомість з наданих позивачем суду письмових доказів, а саме Витягу з інтернету «Доказової бази по адміністративному правопорушенню» від 22.02.2021 року з фототаблицею вбачається, що автомобіль DAEWOO LANOS, державний номер [NUMBER] , був зафіксований інспектором з паркування [PERSON] як такий, що припаркований з порушенням п.33 знак 3.34. Правил дорожнього руху України, з накладенням штрафу за це порушення у розмірі 255,00 грн., що підтверджує користування зазначеним автомобілем [PERSON] , який у своєму відзиві на позов підтвердив місце знаходження цього автомобіля саме у нього. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати по справі - сплачений нею судовий збір в загальній сумі 1681 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved