Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовною заявою, де просять визнати відповідачку разом з неповнолітніми дітьми - [PERSON] та [PERSON]такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивують тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 березня 1998 року та свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] разом з іншими позивачами є співвласниками квартири [ADDRESS]. З відповідачем, [PERSON] він познайомився на початку 2007 року. На момент знайомства відповідач була розлучена та мала доньку від попереднього шлюбу [PERSON]. 23 листопада 2007 року він з [PERSON] уклав шлюб та [INFO] у них народилась спільна дитина - син [PERSON]. З метою поліпшення медичного обслуговування сім'ї та за умов зручності щодо вирішення побутових питань він разом з [PERSON], її донькою [PERSON] та їх сином [PERSON] зареєструвались за адресою: [ADDRESS]. Однак, з моменту знайомства та до часу розлучення він з відповідачкою [PERSON] жодного дня не проживали за місцем реєстрації, де на той час і по сьогоднішній день проживає його мати [PERSON]. Фактичним місцем їх проживання були наймані квартири в м. Олександрія. 12 жовтня 2011 року шлюб між ним та відповідачем [PERSON] було розірвано. [PERSON] зібравши усі свої та дитячі речі виселилась з найманої квартири до своїх батьків на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS], де і мешкає по цей час. З моменту добровільної зміни відповідачем місця проживання та до цього часу він неодноразово звертався до відповідача з вимогою знятись з реєстраційного обліку, але відповідач відмовилась. Реєстрація відповідачів у квартирі порушує їх права власників, оскільки вони не мають можливості розпорядитися своїм майном, також дана реєстрація відповідачів впливає на збільшення вартості комунальних платежів, а також ускладнює стосунки із співвласниками, так як [PERSON] постійно хвилюється через банківські вимоги, що надходять на дану адресу з погрозами про конфіскацію. Посилаючись на ст., ст. 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідачі, як члени сім'ї, не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, визнати їх втратившими право користування житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримав пояснивши, що відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу переїхала проживати до своїх батьків в с. Новий Стародуб. В квартирі [ADDRESS] вони були зареєстровані, але весь час проживали на орендованих квартирах. На визнані його сина [PERSON] втратившим право користування квартирою він не наполягає, хоч ввідповідач на теперішній час не надає йому змогу зустрічатись з сином, а просить визнати [PERSON] та її дочку [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. м. В вищевказаній квартирі майна відповідачів не має і ніколи не було. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник в судовому засіданні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові, а також пояснили, що відповідач [PERSON] з своєю донькою [PERSON] та [PERSON] з моменту реєстрації та по даний час в квартирі [ADDRESS] не проживали, їх особистого майна там немає. На теперішній час [PERSON] з дітьми проживає в с. Новий Стародуб. Реєстрація відповідачів впливає на збільшення вартості комунальних платежів, а також на дану адресу надходять банківські вимоги відповідачу [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням та розпискою до судової повістки. Про причини неявки суд не повідомила. Суд, з врахуванням думки позивачів ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Заслухавши пояснення позивачів, їх представника та свідка, дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивачі являються власниками трикімнатної квартири [ADDRESS], про що свідчить витяг № 37524424 з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 14.05.2015 р., а також свідоцтво про право власності на житло, свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.18, 10 - 12). У зазначеному жилому приміщенні крім власників квартири зареєстровані з 08.04.2009 року невістка - [PERSON] та з 31.01.2010 року її малолітня дочка -[PERSON], [INFO] та син [PERSON] та відповідачки - [PERSON], [INFO] (а.с. 17). Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.10.2011 р. шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою розірвано (а.с.13). Після розірвання шлюбу їх спільна дитина - син [PERSON], [INFO], залишився проживати з відповідачкою. З пояснень позивачів в судовому засіданні та з позовної заяви вбачається, що відповідач з дітьми за згодою позивачів, була зареєстрована в даній квартирі, тобто як член сім'ї власника, що підтверджується довідкою виданою КП «Житлогосп» (а.с.17). Згідно пояснень позивачів та свідка [PERSON], відповідач з моменту реєстрації, фактично у спірній квартирі не мешкала, особистих речей там не зберігала. Крім того, даний факт підтверджується актами - розпорядженнями від 22.05.2015 року та від 12.11 2015 року, де зазначено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають з 2009 року; їх особистих речей там немає (а.с.15, 16). Таким чином, судом встановлено, що у 2009 році відповідач та в 2010 році діти відповідачки були зареєстровані в квартирі [ADDRESS] та ця обставина перешкоджає позивачам вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належною їм на праві власності квартирою, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином судом встановлено, що після реєстрації відповідача та дітей в квартирі [ADDRESS] вони фактично там не проживали та відповідач не зверталась до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням. При цьому, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За положенням ч. 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права членів сім'ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст.405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, незалежного від того, що після розірвання шлюбу між сторонами спільна дитина залишилася проживати з матір'ю, вона не позбавлена права користуватися жилим приміщенням, яке належить батьку, а тому в позовних вимогах щодо визнання [PERSON], [INFO], втратившим право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: [ADDRESS] - необхідно відмовити. Враховуючи відсутність відповідачки та її неповнолітньої дочки [PERSON] за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідачки та її дочки [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє часткове підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачам в реалізації їх прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачки та її дочки [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: partial