Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за ними права власності на житловий будинок із господарчо-побутовими і допоміжними спорудами. В обґрунтування своїх вимог позивачі вказали на те, що вони потребуючи житла та маючи намір придбати його у приватну власність й дізнавшись про те, що по [ADDRESS] є житловий будинок із господарчо-побутовими і допоміжними спорудами, за яким ніхто не доглядає, оскільки попередній власник помер, а відповідачка - донька власника, яка є спадкоємицею спадкового майна померлого, тривалий час мешкає за межами селища, внаслідок чого будинок псується, вирішили його придбати. Після огляду домоволодіння, з її дозволу, позивачі домовилися із відповідачкою [PERSON] про купівлю-продаж вищевказаного нерухомого майна. 01.01.2016 року сторони домовилися про умови та ціну купівлі-продажу будинку, про що в простій письмовій формі було укладено попередній договір купівлі-продажу, нотаріальне посвідчення якого мало бути здійсненим не пізніше 01.06.2016 року. З метою виконання договору, обумовлену суму в розмірі 30000,00 гривень позивачі сплатили відповідачці, про що остання власноруч склала на їх ім'я розписку про отримання грошей та одночасно з цим надала дозвіл на проживання й проведення ремонту в будинку, оскільки через те, що в ньому значний час ніхто не мешкав будинок почав псуватися. Проте, від нотаріального посвідчення укладеного і по суті виконаного договору, як це передбачено пунктами 2.1 та 2.3 попереднього договору, відповідачка ухиляється. Після чергового звернення до неї з приводу нотаріального посвідчення угоди, позивачі дізналися про те, що вказане нерухоме майно належить померлому 13 серпня 2014 року батьку відповідачки [PERSON], спадщину після якого вона фактично прийняла в порядку статті 1268 ЦК України, але не здійснила переоформлення переходу права власності на своє ім'я. Крім того, відповідачкою було повідомлено про відсутність у неї оригіналів документів на вищевказаний житловий будинок, а земельна ділянка під ним взагалі не була оформлена, у зв'язку з чим сторони не мали змоги виготовити документи та нотаріально посвідчити угоду. Це і спонукало позивачів звернутися до суду з позовом, в якому вони просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнати за ними право власності на нерухоме майно. В попереднє судове засідання позивачі не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідачка в попереднє судове засідання не з'явилися,надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.22), який доводився відповідачці рідним батьком, та який 13.08.2014 року згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] помер [INFO] (а.с.9). Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його рідна донька [PERSON]. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4), на підставі свідоцтва про шлюб прізвище відповідачки «[PERSON]» змінено на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12). З розписки (а.с.20) та договору (а.с.17-19), досліджених в судовому засіданні вбачається, що 01 січня 2016 року між сторонами був укладений у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS], згідно з яким відповідачкою було продано будинок та отримано від позивачів кошти за цим договором в сумі 30000,00 грн., а також нею взято на себе зобов'язання у строк до 01.06.2016 року посвідчити договір нотаріально та здійснити у відповідних органах правовий перехід права власності. Проте, відповідачка від нотаріального посвідчення договору ухиляється, хоча і отримала кошти за продане майно та передала його позивачам в натурі. Інвентаризаційна вартість домоволодіння із господарчо-побутовими і допоміжними спорудами, проведена КП «Білокуракинське районне БТІ», станом на 25.04.2016 року, складає 46650,00 грн. (а.с. 23). Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Виходячи із встановлених обставин та положень законодавства, суд вважає, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу домоволодіння, що підтверджується розпискою наданою власноруч відповідачкою, а також відбулося повне виконання договору, проти чого не заперечує відповідач, що дає підстави для визнання укладеного договору дійсним. В результаті відмови відповідача від нотаріального посвідчення його продажу позивачам, для них настала непереборна та безповоротна втрата можливості належним чином посвідчити укладений з відповідачем договір. Згідно вимог ст. ст. 316, 317 ЦК України громадяни України можуть бути суб'єктами права власності на підставах, не заборонених законом. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ч.4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 174 цього Кодексу. Відповідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved