Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору дарування частки квартири недійсним та просили визнати недійсним договір дарування від 8 лютого 2010 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л.В., 2/5 частин квартири [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] повернути дарунок в натурі; стягнути з відповідача на їх користь витрати у зв'язку із сплатою державного ситав в сумі 248,60 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що спірний дарунок може бути безповоротно втрачений відповідачем, а також нею та її співмешканцем [PERSON] систематично вчиняється фізичне та психічне насильство відносно позивачів. У судовому засіданні позивач [PERSON], яка одночасно є представником позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому запереченні на позов від 26 травня 2014 року, яке долучено до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 08.02.2010 року між позивачами [PERSON], [PERSON] («Дарувальниками») та відповідачем [PERSON] («Обдаровуваною») був укладений Договір дарування 2/5 частин квартири [ADDRESS], що належала «Дарувальникам» на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 24.09.1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.09.1998 року № 1252, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 03.12.1998 року та КП «ВМБТІ» 02.02.2010 року за реєстровим № 621/36653 у реєстровій книзі № 408. Даний Договір дарування був посвідчений державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л.В. за реєстровим № 1-512 (а.с.14). Крім того, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 08.02.2010 року державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л.В. за реєстровим № 1-516 та зареєстрованого КП «ВМБТІ» 22.06.2010 року за реєстровим № 621/36653 у реєстровій книзі № 408, відповідач [PERSON] є власником 1/5 частки квартири [ADDRESS], та згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 24.09.1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.09.1998 року № 1252, зареєстрованого КП «ВООБТІ» 03.12.1998 року та КП «ВМБТІ» 02.02.2010 року за реєстровим № 621/36653 у реєстровій книзі № 408 (а.с.9), відповідач [PERSON] є власником 1/5 частки квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] є власником 1/5 частки квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 08.02.2010 року державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальською Л.В. за реєстровим № 1-518 та зареєстрованого КП «ВМБТІ» 22.06.2010 року за реєстровим № 621/36653 у реєстровій книзі № 408 (а.с.11). Таким чином, позивач [PERSON] є власником 1/5 частки квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] є власником 4/5 часток квартири [ADDRESS]. При цьому, позивач [PERSON], [INFO], є матір'ю відповідача [PERSON], [INFO], а позивач [PERSON], [INFO], є рідною сестрою відповідача [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Однак, насильство з боку відповідача [PERSON] та її співмешканця [PERSON], на яке посилаються позивачі [PERSON] та [PERSON], надаючи повідомлення ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 23.01.2014 року № 494вих. та від 29.05.2014 року № 3618вих., не мало місця на момент укладення оспорюваного правочину, а тому правові підстави для визнання його недійсним відповідно до ст. 231 ЦК України відсутні. Підстави ж, передбачені ст. 727 ЦК України, на окремі з яких посилаються позивачі [PERSON] та [PERSON] на обґрунтування своїх позовних вимог, є підставами розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, а не визнання його недійсним як заявлено позивачами. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому даний позов з огляду на обраний позивачами спосіб захисту не може бути задоволений. Посилання ж позивачів на ст. 724 ЦК України також не є піставою для задовлення позовних вимог, оскільки оспорюваний правочин не містить умови щодо передачі дарунку у майбутньому. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed