Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, яким просили: припинити право власності [PERSON] на 4/5 частки житлового будинку [ADDRESS] визнати за [PERSON] право власності на 596 кв.м. земельної ділянки [ADDRESS]; визнати за [PERSON] на 4/5 частки житлового будинку [ADDRESS] визнати за [PERSON] право власності на 150 кв.м. земельної ділянки [ADDRESS]. Позивачі посилаються на те, що виникла необхідність щодо поділу земельної ділянки та визнання права власності на нерухоме майно з метою подальшого користування та розпорядження нерухомим майном незалежно один від одного, однак позасудовим порядком вирішити вказане питання неможливо, оскільки відповідачем відмовлено у вирішенні цього питання. В ході розгляду справи позивачі подали уточнення позову щодо розмірів земельної ділянки, яка підлягає розділу, а саме визнати за [PERSON] право власності на 165кв.м. земельної ділянки та за [PERSON] 590 кв.м.. Також надали нову узгоджену схему поділу земельної ділянки. Позивач та представник позивача підтримали позовні заяву. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про даті, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючи факти та відповідні правовідносини. [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 4/5 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS] на підставі договору дарування частки житлового будинку від 04.12.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С. та зареєстрованого в реєстрі за №2504. Співвласником іншої частки цього житлового будинку (1/5 частки) є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Рудою О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1326. Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 29.12.2017 року за №3625 (а.с. 10, 37-39). Рішенням Миколаївської міської ради від 08.12.2016 року за №11/3 надано [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 746 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Приписами ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності з ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно із ч. 1 ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. За положеннями п. «в» ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 цієї статті, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України, право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Частиною 1 статті 347 цього Кодексу визначено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Враховуючі наявність узгодження між співвласниками щодо меж земельної ділянки та щодо часток житлового будинку, відсутність заперечень відповідача, неможливість вирішення спору в позасудовому порядку, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 346-347, 355-357, 367-368, 372 Цивільного кодексу України та ст. 89 Земельного кодексу України,

Outcome: approved