Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачам на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . 08 червня 2018 року сторони домовилися про купівлю-продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказаний будинок. Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачам у власність обумовлене договором нерухоме майно та документи на будинок, а [PERSON] та [PERSON] прийняли його та фактично вступили у володіння та користування цим майном. Позивачі також домовилися з відповідачами, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивачі неодноразово зв`язувалися з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але останні не однократно відмовлялися від зустрічі, у зв`язку з відсутністю вільного часу. Таким чином позивачі вважають, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. Позивачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивачів - адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вони просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідачам на праві приватної власності належить житловий будинок № 70 , загальною площею 63,20 кв.м, житловою площею 55,30 кв.м , допоміжною площею 7,90 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . 08 червня 2018 року сторони домовилися про купівлю-продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказаний будинок. Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідачі передали позивачам у власність обумовлене договором нерухоме майно та документи на будинок, а [PERSON] та [PERSON] прийняли його та фактично вступили у володіння та користування цим майном. Позивачі також домовилися з відповідачами, що пізніше вони оформлять договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивачі неодноразово зв`язувалися з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але останні не однократно відмовлялися від зустрічі, у зв`язку з відсутністю вільного часу. Таким чином позивачі вважають, що відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідачі передали позивачам нерухоме майно, а позивачі прийняли його та сплатили належну суму. Таким чином позивачі правомірне володіють спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права. У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зав`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Частиною 3 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться зокрема на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved