Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачі звернулися до Южного міського суду Одеської області з позовом до Фонду Комунального майна Южненської міської ради Одеської області, Комунального підприємства «Готельно-житловий комплекс» про встановлення факту постійного проживання, визнання права користування та визнання права на приватизацію кімнати, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.05.2009 року [PERSON], як працівнику ДП МТП «Южний», на підставі рішення виконкому Южненської міської ради від 09.04.2009 року № 1741 було отримано Ордер на жилу площу в гуртожитку № 287, згідно якого родині [PERSON], яка складається з чоловіка - [PERSON], дружини [PERSON], та неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO], було надано право на зайняття жилої площі в гуртожитку, а саме кімнати [ADDRESS] у м. Южне Одеської області та в якої позивачі поживають з 2009 року до теперішнього часу. Вирішивши зареєструватись у спірній кімнаті, позивачі дізнались, що ордер, виданий ще у 2009 році, не є підставою для реєстрації їх місця проживання на даний час, тому [PERSON] 18.03.2014 року звернувся до Южненської міської ради Одеської області із заявою про видачу дублікату ордеру, на що було отримано відповідь від 31.03.2014 року, про те, що чинним законодавством не передбачено видачу дублікату ордеру та було рекомендовано звернутись до суду для встановлення права користування житловим приміщенням. В зв'язку з тим, що 28.03.2014 року Южненською міською радою було винесено Рішення № 1115-VI, яким було вирішено Фонду комунального майна Южненської міської ради дозволити проведення приватизації квартир та жилих приміщень, розташованих у гуртожитку, громадянам, які більше 5-ти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку та фактично проживають у ньому відповідно до вимог чинного законодавства України, позивачі, які проживають у вказаній кімнаті вже п'ять років (з квітня 2009 року) звернулися до Фонду комунального майна Южненської міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію житлового приміщення, але їм було в цьому відмовлено по причині того, що вони не скористалися правом вселення на надану житлову площу протягом 30 діб та не зареєструвалися за місцем наданої жилої площі у гуртожитку, тому ордер на житлову площу у гуртожитку з 16 червня 2009 року є не дійсним та втрачено право на реєстрацію за місцем наданої жилої площі у гуртожитку; згідно акту про не проживання у гуртожитку, складеного 17.04.2014 року, встановлено, що гр. [PERSON] та його родина з 15 травня 2009 року в кімнаті [NUMBER] не зареєстровані та фактично не проживають; згідно даних паспорту та довідкам, виданих КП «МЖКЦ» від 17.04.2014 р., встановлено, що громадянин [PERSON] зареєстрований та фактично проживав з сім'єю з 01.07.1998 по 25.03.2014 року за адресою: 65481, [ADDRESS]. Позивачі вважають, що обставини, нібито виявлені Фондом комунального майна Южненської міської ради не відповідають дійсності. Так, [PERSON] дійсно був зареєстрований за іншою адресою, проте з моменту вселення до гуртожитку, фактично за попередньою адресою вже не проживав. У самій же довідці з КП «МЖКЦ» зазначено лише про реєстрацію. Ніяких даних про адресу фактичного проживання [PERSON] не зазначено. Окрім цього, позивачі вважають складений Акт про не проживання родини [PERSON] у гуртожитку від 17.04.2014 року сумнівним, адже у акті зазначені мешканці будинку [ADDRESS] в м. Южне, [PERSON] та [PERSON] а також зазначено, що на підставі ст. 63 Конституції України від дачі пояснень відмовились, проте, для складення Акту про не проживання, пояснення сусідів не потребуються, від них потрібно лише отримати підписи, що певні особи дійсно не проживають, але в акті не має жодного підпису сусідів, або ж взагалі відомостей, що свої прізвища вони самостійно вписували до акту. Крім того, в акті не зазначено з якої дати родина не проживає у гуртожитку. Також в Акті про не проживання зазначено, що родина [PERSON] ніякої участі в утриманні житла не приймає, тоді як це спростовується доданими копіями квитанцій про оплату комунальних послуг за кожен місяць з квітня 2009 року. Окрім цього, за адресою реєстрації родина [PERSON] фактично не проживає з моменту вселення до кімнати у гуртожитку, тобто з квітня 2009 року, про що свідчить Акт про не проживання. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що позивачі, діями відповідачів, були позбавленні права на приватизацію кімнати, у якій вони проживають вже понад п'ять років, чим порушуються їх законні права та права та інтереси неповнолітньої дитини позивачів, останні просять суд встановити факт постійного проживання позивачів та їх неповнолітньої дитини у кімнаті [ADDRESS] у м. Южне Одеської області з квітня 2009 року та по теперішній час; визнати за ними право користування вказаною кімнатою та право на приватизацію її. Позивачі, представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача - Фонду Комунального майна Южненської міської ради Одеської області, в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу без участі представника Фонду Комунального майна Южненської міської ради Одеської області, при винесенні рішення покладався на розсуд суду. Представник відповідача - Комунального підприємства «Готельно-житловий комплекс», в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що позивачі порушили норми процесуального права, звернувшись до суду в порядку позовного провадження з вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення, яке повинно розглядатись в порядку окремого провадження. Крам того, відповідач зазначив, що сфера дії Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не поширюється на позивачів, які мешкають у гуртожитку без офіційної реєстрації місця проживання. Також представник відповідача вважає, що позивачі не скористалися своїм правом вселення на надану житлову площу у гуртожитку, яке є дійсним протягом 30 дім з дня отримання ордеру на жилу площу у гуртожитку, тому цей ордер не є дійсним та позивачами втрачено право на реєстрацію за місцем наданої житлової площі у гуртожитку. Крім того, представник відповідача зазначив, що згідно акту не проживання в гуртожитку від 17.04.2014 року позивачі в спірній кімнаті не проживають та не зареєстровані, тоді як вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеської області, в судовому засіданні заявлені позивачами позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши суду, що він особисто в складі комісії Служби проводив обстеження умов проживання позивачів за адресою [ADDRESS] та зазначив, що у вказаному житловому приміщенні дійсно проживають позивачі з неповнолітньою дитиною та в неї створені всі необхідні умови для належного проживання, виховання та розвитку дитини. Крім того, представник зазначив, що в разі відмови в задоволені позову будуть порушені права та інтереси неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Вислухавши сторони, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.05.2009 року [PERSON], як працівнику ДП МТП «Южний», на підставі рішення виконкому Южненської міської ради від 09.04.2009 року № 1741 було отримано Ордер на жилу площу в гуртожитку № 287, копія якого міститься в матеріалах справи, згідно якого родині [PERSON], яка складається з чоловіка - [PERSON], дружини [PERSON], та неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO], було надано право на зайняття жилої площі в гуртожитку, а саме кімнати [ADDRESS] у м. Южне Одеської області. З вищезазначеного часу позивачі постійно та безперервно користуються даним жилим приміщенням, роблять за власні кошти ремонтні та інші роботи з утримання квартири, щомісячно сплачують квартирну плату та комунальні послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про оплату, перша з яких датована квітнем 2009 року. Крім того, факт проживання позивачів в спірному житловому приміщенні підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON], яки пояснили, що є сусідами позивачів та підтвердили, що позивачі разом зі своєю неповнолітньою дитиною [PERSON] дійсно проживають з весни 2009 року в житловому приміщенні за адресою [ADDRESS], в якому знаходяться особисті речі позивачів та їх дитини, свідки їх постійно зустрічають в будинку та періодично бувають у позивачів у вказаній кімнаті. Також факт проживання позивачів у вказаному житловому приміщенні підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного посадовими особами Служби у справах дітей Южненської міської ради Одеської області, згідно якого в житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] постійно мешкають позивачі зі своєю неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], та в якому створені всі необхідні умови для належного проживання, виховання та розвитку дитини. Вирішивши зареєструватись у спірній кімнаті, позивачі дізнались, що ордер, виданий ще у 2009 році, не є підставою для реєстрації їх місця проживання на даний час, тому [PERSON] 18.03.2014 року звернувся до Южненської міської ради Одеської області із заявою про видачу дублікату ордеру, на що було отримано відповідь від 31.03.2014 року, про те, що чинним законодавством не передбачено видачу дублікату ордеру та було рекомендовано звернутись до суду для встановлення права користування житловим приміщенням. В зв'язку з тим, що 28.03.2014 року Южненською міською радою було винесено Рішення № 1115-VI, яким було вирішено Фонду комунального майна Южненської міської ради дозволити проведення приватизації квартир та жилих приміщень, розташованих у гуртожитку, громадянам, які більше 5-ти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку та фактично проживають у ньому відповідно до вимог чинного законодавства України, позивачі, які проживають у вказаній кімнаті вже п'ять років (з квітня 2009 року) звернулися до Фонду комунального майна Южненської міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію житлового приміщення, але їм було в цьому відмовлено. Суд критично ставиться до твердження представника відповідача - Комунального підприємства «Готельно-житловий комплекс», про те, що позивачі постійно мешкають за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS], адже це спростовується Актом про не проживання від 13.05.2014 року, затвердженим директором КП «МЖКЦ», згідно якого комісією встановлено, що позивачі у вказаній квартирі не проживають з квітня 2009 до теперішнього часу, особистих речей позивачів в даній квартирі не виявлено, що підтверджується свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, суд критично ставиться до доданого представником відповідача до матеріалів справи Акту про не проживання позивачів у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] від 17.04.2014 року, затвердженому директором КП «Готельно-житловий комплекс», адже в даному акті не зазначено з якої дати позивачі не проживають у гуртожитку, в акті вказано, що позивачі ніякої участі в утриманні житла не приймають, тоді як це спростовується наданим до суду квитанціями про оплату комунальних послуг. Крім того, у вказаному акті відсутні підписи сусідів позивачів та зазначено, що на підставі ст. 63 Конституції України останні від дачі пояснень відмовились, тоді як суд вважає, що для складення Акту про не проживання, пояснення сусідів не потребуються, від них потрібно лише отримати підписи, що певні особи дійсно не проживають. Враховуючи вищенаведене, суд не вважає наданий Акту про не проживання позивачів у житловому приміщенні від 17.04.2014 року належним та допустимим доказом по справі. Також суд критично ставиться до твердження представника відповідача про те, що ордер не є дійсним та позивачами втрачено право на реєстрацію за місцем наданої житлової площі у гуртожитку, адже відповідно до ст. 129 Житлового кодексу України ордер на жилу площу в гуртожитку є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, тоді як судом встановлено, що позивачі скористались своїм правом на вселення згідно вказаного ордеру у гуртожиток. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що необхідно встановити факт постійного проживання [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] у місті Южне Одеської області з квітня 2009 року до теперішнього часу, адже цей факт знайшов підтвердження під час судового розгляду. Крім того, судом не встановлені підстави для виселення позивачів з гуртожитку, передбачені ст. 132 Житлового кодексу України, адже позивач [PERSON] на законних підставах отримав ордер на жилу площу у гуртожитку, він продовжує працювати на підприємстві, яке видало вказаний ордер, що підтверджується довідкою ДП «МТП «Южний» від 28.04.2014 року, копія якої міститься в матеріалах справи. Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Крім того, суд враховує те, що у спірній кімнаті проживає неповнолітня дитина, отже позбавлення позивачів права користування кімнатою порушує законні права та інтереси неповнолітньої дитини. Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що необхідно визнати за [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON] право користування кімнатою [ADDRESS] у місті Южне Одеської області. Крім того, суд критично ставиться до твердження представника відповідача про те, що позивачі порушили норми процесуального права, звернувшись до суду в порядку позовного провадження з вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення, яке повинно розглядатись в порядку окремого провадження, адже в даному випадку вимога щодо встановлення такого факту пов'язана з вимогами, які розглядаються у порядку позовного провадження, тому суд вважає, що для захисту порушених прав та інтересів позивачів можливий одночасний розгляд в порядку позовного провадження заявлених позивачами позовних вимог, адже Цивільний процесуальний кодекс України не забороняє звернення до суду у порядку позовного провадження із об'єднанням вимог позовного та окремого проваджень. Що стосується позовних вимог щодо визнання за позивачами права на приватизацію кімнати, то суд вважає, що в задоволені цих позовних вимог необхідно відмовити, адже відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. вирішення питання про приватизацію житла відноситься до компетенції відповідних органів. На підставі викладеного, враховуючи те, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], постійно проживали у спірному житловому приміщенні з квітня 2009 року та по теперішній час, позбавлення позивачів права користування кімнатою порушує законні права та інтереси неповнолітньої дитини та судом не встановлені підстави для виселення позивачів з гуртожитку, суд приходить до висновку, що заявлений позов необхідно задовольнити частково, встановивши факт постійного проживання [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] у місті Южне Одеської області з квітня 2009 року до теперішнього часу та визнавши за ними права користування вказаною кімнатою.

Outcome: partial