Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 22.09.2007 року та витягом про державну реєстрацію. Відповідач [PERSON], син позивачів, зареєстрований за вказаною адресою з 14.02.2009 року, проте фактично в цьому будинку не проживав і не проживає. На думку позивачів, своїми діями відповідач порушує їх права, перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі, оскільки він, відповідач, не має права на жиле приміщення, але зареєстрований в ньому, хоча фактично в ньому не проживає тривалий час. Позивачі підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задовольнні. Пояснили, що вони є пенсіонерами та не спроможні сплачувати комунальні послуги, а відповідач в цьому будинку фактично не проживає, однак зареєстрований, добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку, що позбавляє їх можливості оформити субсидію на комунальні послуги. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, за адресою вказаною у позовній заяві, про що в справі є відповідні докази, причини неявки суду не повідомив, заперечень, пояснень щодо позову не надавав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.30). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийнявши до уваги заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивачі є власниками житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.09.2007 року, а також підтверджується витягом про державну реєстрацію (а.с.6-7, 8-9). Згідно довідки Болградської міської ради Одеської області № 1016 від 23.09.2014 року, відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 14 лютого 2009 року, але протягом останніх п'яти років за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом опиту сусідів № 60 від 22.09.2014 року (а.с.28-29). Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Враховуючи п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в якому надаються роз'яснення застосування ст. 71 ЖК, судом з'ясовані причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Разом з цим, згідно ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Частиною 3 ст. 405 ЦПК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку, що належить позивачам з 2009 року, тобто більше п'яти років без поважної причини. Майна відповідача в цьому будинку немає. Поштову кореспонденцію відповідач отримує за адресою:[ADDRESS] (а.с.23). З позовної заяви вбачається, що відповідач є сином позивачів. Проте, будь-яких прав на зазначений будинок відповідач не має. Після спливу тривалого часу відповідач відмовляється добровільно знатись з реєстрації, що порушує їх, позивачів, права та перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України підлягають задоволенню. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Outcome: approved