Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

позивачка [PERSON] 19.02.2020 р. звернулась в суд із позовом, у якому просить встановити факт проживання із відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2016 року до 14 листопада 2019 року . Окрім цього, у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю за час спільного проживання однією сім`єю без перебування у шлюбі, позивачка [PERSON] просить визнати за нею та відповідачем [PERSON] право приватної власності по 1/2 частини квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що вона із грудня 2015 року зустрічалась з відповідачем, а з вересня 2016 року вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі її бабці - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з відповідачем вони придбали майно для спільного проживання (меблі, побутову техніку, ліжко, кухонну техніку, сантехніку). Окрім цього, за період спільного проживання, вони час від часу проживали у її батьків чи батьків чоловіка, разом відпочивали із її родичами та родичами відповідача, мали спільних друзів. У період з вересня 2016 року по 14 листопада 2019 року вони проживали як чоловік та дружина, мали стосунки, притаманні подружжю, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, піклувалися один про одного, будували спільне життя разом. У 2017 році вона з відповідачем вирішили придбати за спільні кошти квартиру для подальшого проживання, як наслідок відповідач 15.09.2017 р. уклав із ТзОВ «Компанія управління активами «Приват Капітал» договір №БВ6998 купівлі-продажу цінних паперів та 04.01.2018 р. договір №БВ18/0104/8 купівлі - продажу цінних паперів відповідно до яких, ТОВ «Компанія управління активами «Приват Капітал» зобов`язалась передати у власність відповідача цільові забезпечені облігації, а останній зобов`язався оплатити їх і при погашені їх, набути право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 72,00 кв.м. Загалом за спірну квартиру сплачено 1 152 000,00 грн. З березня 2019 року по серпень 2019 р. спільно з відповідачем за кошти, зокрема з отриманої нею позики, робили ремонт в квартирі. У серпні 2019 р. вони переїхали у вказану квартиру та проживали разом до середини листопада 2019 року, 01.11.2019 р. за відповідачем було зареєстровано право власності на квартиру. Вказує, що для оплати половини вартості квартири та її ремонту, вона отримала у позику кошти в розмірі 500 000 грн., а також мати надала їй сімейні заощадження в розмірі 150 000,00 грн. З 14 листопада 2019 р. вона припинила проживати з відповідачем однією сім`єю, повернулась жити до своїх батьків, ключі від квартири залишились у відповідача. Із покликанням на ст.ст.60, 69, 70, 74 СК України та ст.ст. 368, 370 ЦК України, просить встановити факт її проживання з [PERSON] однією сім`ю без реєстрації шлюбу в період з вересня 2016 р. по 14 листопада 2019 р. та у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, набутою за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати за сторонами право власності по 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 05.03.2020 р. прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. Відповідно до ухвали від 19.03.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 15.04.2020 р. залучено до участі у справі прокуратуру Львівської області в інтересах держави в особі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 12.05.2020 р. до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області Кіх О.Г., у яких остання зазначає, що докази, на які покликається позивачка, не доводять факту проживання однією сім`єю із відповідачем, а відтак і не доведено, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. Відповідно до ухвали від 23.06.2020 р., судове засідання 08.07.2020 р. проводилось у режимі відеоконференції із Державною установою «Львівська установа виконання покарань (№19)» за участі відповідача [PERSON] . У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, що наведені у позовній заяві, надали пояснення, що відповідають її змісту. Просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог та надав пояснення про те, що він дійсно проживав однією сім`єю із позивачкою [PERSON] у період з вересня 2016 року до 14 листопада 2019 року. Щодо придбання спільної квартири вказав, що така була придбана за кошти позивачки, а також кошти його батьків. Представник третьої особи Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області Кіх О.Г. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, надала пояснення, аналогічні її письмовим поясненням, просила відмовити у задоволення позовних вимог. Прокурор Гарасимчук А.В. у судовому засіданні надав пояснення про те, що прокуратурою Львівської області здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12019140000000426 за підозрою [PERSON] та інших у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.255, 307 КК України. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 27.11.2019 р. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON] , з метою можливої конфіскації майна як виду покарання, яка є предметом вказаного позову. Окрім цього, зазначив, що допитані в ході досудового розслідування кримінального провадження свідки вказали, що не бачили того, що сторони спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , а в ході розгляду Львівським апеляційним судом апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова про обрання запобіжного заходу, батько [PERSON] надав пояснення про те, що спірна квартира придбана за кошти їх сім`ї, тобто не було повідомлено про спільне із [PERSON] придбання вказаного житла. Окрім цього, прокурор вказав, що на його письмові запити, отримано відповідь із ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» про те, що позивачка [PERSON] один раз 17.12.2019 р. відвідувала [PERSON] у даній установі, а під час розгляду справи заперечила факт її обізнаності про те, що [PERSON] перебуває під вартою. Усі вказані обставини свідчать про те, що метою даної позовної заяви є необхідність скасування арешту на спірну квартиру для уникнення можливості подальшої її конфіскації в дохід держави у разі визнання винним відповідача у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, тому просить відмовити у задоволенні таких. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною 2 статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 та 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із ч.1 ст.36 Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної вище норми, правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Згідно із роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, за відповідачем [PERSON] зареєстроване права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ6998 від 15.09.2017 р. із ТзОВ «Компанія управління активами «Приват Капітал» та договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ18/0104/8 від 04.01.2018 р. Вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №200772761 від 18.02.2020 р., дата державної реєстрації права власності 01.11.2019 р. (а.с.8-9, 10-11, 25). Згідно із платіжними дорученнями від 15.09.2017 р., 01.01.2018 р. та 26.06.2019 р., відповідачем [PERSON] сплачено всього 1 152 000 грн. вартості вищевказаної квартири (а.с.13,14,15). В ході розгляду справи встановлено, що у провадженні СУ ГУ НП у Львівській області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12019140000000426 від 24.04.2019 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.255, ч. 3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307, ч. 4 ст.28, ч. 2 ст.307 КК України. 26.11.2019 р. підозрюваного у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень [PERSON] затримано в порядку ст. 208 КПК України та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Окрім цього, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 27.11.2019 р. накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить відповідачу [PERSON] , з метою можливої конфіскації майна як виду покарання (а.с. 73-78). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка [PERSON] зазначила, що в період з вересня 2016 року до 14 листопада 2019 року вона із відповідачем [PERSON] проживали разом, як чоловік та жінка однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, у зв`язку з чим просить встановити факт їх проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також позивачка зазначала, що за час спільного проживання з відповідачем ними за спільні кошти придбано вищевказану квартиру за адресою: [ADDRESS] . У контексті спірних правовідносин, із врахуванням наведених норм, для визнання вказаної квартири спільним майном подружжя, позивачка [PERSON] повинна була довести існування між нею та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірної квартири за їх спільні сумісні кошти або спільною працею. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 р. у справі №61-13412св19. Допитана під час розгляду справи свідок [PERSON] надала пояснення про те, що вона товаришує із учасниками справи - [PERSON] та [PERSON] , зокрема вона їх познайомила. Вони дуже часто відпочивали в одній компанії, святкували різні свята. Свідок також пояснила, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю спочатку у квартирі бабусі [PERSON] у [ADDRESS] , а також час від часу проживали разом у батьків, а у 2019 році вони разом купили квартиру і проживали у цій квартирі разом до листопада 2019 року. Вказала, що їй відомо про те, що позивачка [PERSON] брала у кредит кошти для придбання квартири та ремонту у такій. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є батьками відповідача, у судовому засіданні надали показання про те, що позивачка [PERSON] та їх син [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільний побут, мали спільний бюджет. Ними спільно придбано квартиру [ADDRESS] . Для придбання вказаної квартири та ремонту у такій було витрачено кошти порівну сторонами - позивачці допомагали батьки, а також вона брала кредит у банку, а синові допомагали вони. Суд критично оцінює такі показання свідків, зокрема показання свідка [PERSON] про те, що квартира була придбана сторонами за кошти у рівних частках, оскільки такі твердження не узгоджуються із його показаннями, наданими в ході допиту його у якості свідка під час розгляду апеляційної скарги Львівським апеляційним судом на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова про обрання запобіжного заходу [PERSON] у вигляду тримання під вартою. Зокрема, свідок [PERSON] надав пояснення про те, що квартира [ADDRESS] , була придбана за кошти їх сім`ї. Жодним чином не було повідомлено суд апеляційної інстанції про придбання вказаної квартири спільно із позивачкою [PERSON] (а.с. 147 - диск із відеозаписом судового засідання). Окрім цього, пояснення позивачки [PERSON] та свідка [PERSON] щодо спільного проживання сім`ї [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , спростовуються показаннями свідка [PERSON] , яка надала пояснення про те, що вона проживає у будинку [ADDRESS] із 1988 року. Квартира [ADDRESS] знаходиться на одній сходовій клітці із її квартирою. Позивачка [PERSON] є внучкою власниці квартири, однак вона у такій не проживала. Тривалий час у квартирі проживав їх родич « [PERSON] », а в подальшому і по даний час у квартирі проживають квартиранти, інших мешканців квартири не пригадує. Позивачкою на підтвердження отриманих у позику коштів для придбання спірної квартири надано копію договору позики від 04.09.2017 р., відповідно до якого [PERSON] отримала у позику у [PERSON] 400 000 грн. та довідку ПАТ «Державний ощадний банк України», згідно із якою [PERSON] відкрито картковий рахунок та встановлено кредитну лінію на суму 70 000 грн. (а.с.16,17). Однак вказані документи на містять відомостей про те, що позивачка [PERSON] отримувала кошти у кредит саме для придбання квартири [ADDRESS] , не надано таких доказів і вході розгляду справи. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із врахуванням вищенаведеного, оскільки спірна квартира була придбана відповідачем [PERSON] , а позивачка всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не довела належними та допустимими доказами, не тільки факт проживання з відповідачем однією сім`єю на час придбання майна, а й той факт, що джерелом його набуття є їх спільні кошти з відповідачем або їхня спільна праця, тому квартира [ADDRESS] не є об`єктом спільної сумісної власності сторін, відтак і не підлягає поділу. Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: уразі задоволення позову -на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи наведені норми, у зв`язку з тим, що підстави для задоволення позову відсутні, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід відмовити позивачці і щодо стягнення з відповідача на її користь суми судового збору.

Outcome: dismissed