Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову, [PERSON] у позові зазначила, що відповідач в справі є батьком її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в справі у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання [PERSON] хоча має таку можливість. Тому вона просить суд стягувати з відповідача в справі на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ відповідача в справі, але не менш як 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі в суд позовної заяви до повноліття сина. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась заздалегідь надавши суду заяву у якій вона свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, у наданих поясненнях зазначено що [PERSON] не визнає що [PERSON], [INFO] є його сином, оскільки на прохання [PERSON] яке адресовано [PERSON], провести перевірку його та [PERSON] тканин шляхом генетичної ідентифікації, позивачка в справі відмовилась. Разом з тим [PERSON] заявив що крім його вагітної дружини з якою він одружений він має доньку яку фінансово утримує. Вивчивши матеріали цієї цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Оскільки справа розглядається за відсутності сторін, то у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON], а матірю [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та свідоцтвом про встановлення батьківства. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Стаття 180 Сімейного кодексу України покладає на батьків обовязок з утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач в справі стверджує, що в нього є вагітна дружина та донька яку він утримує, однак суду не надані докази, які можуть підтвердити дану обставину. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вище зазначені обставини, [PERSON] зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення останнім повноліття. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» а також ст. 27 Конвенції «Про права дитини» дає кожній дитині право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального, та соціального розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вимоги пояснень Цивільного процесуального кодексу України вказана позовна заява з іноземним елементом підсудна Жовтневому районному суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Адже відповідно до ч. 1 ст. 414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть предявлятися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. До того ж, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» № 2709-ІV від 23.06.2005, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо у справі про сплату аліментів або про визнання батьківства позивач має місце проживання в Україні. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки в справі, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок підлягає стягненню з відповідача в справі в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved