Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], вимоги якого були уточнені позивачкою в ході судового розгляду справи, та в якому позивачка просить надати їй дозвіл на оформлення та виготовлення паспорту, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України малолітнього сина [PERSON], а також надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього [PERSON] з матір'ю, без згоди та супроводу батька [PERSON] до Російської Федерації на період з 15 червня по 15 липня 2016 року. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого народилася зазначена дитина, яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач будь-якої участі у житті дитини не приймає та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, на звернення позивачки щодо надання дозволу на виїзд дитини закордон відповідає немотивованою відмовою, що зумовило звернення до суду. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. В судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування Арцизької районної державної адміністрації Одеської області Брусенський В.А. позов визнав та не заперечував проти його задоволення, висловивши думку що тимчасовий виїзд дитини за кордон буде відповідати її інтересам. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Правовідносини між сторонами по справі є сімейно-правовими та врегульовані положеннями Сімейного кодексу України. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON], який народився [INFO], відповідач [PERSON] є його батьком, а позивачка [PERSON] - матір'ю, шлюб між якими розірвано на підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 03 березня 2010 року (а.с. 6, 7). Розпорядженням Арцизької районної державної адміністрації Одеської області від 10.02.2014 року № 38/А-2014 року встановлена участь батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], який проживає окремо від батька, шляхом систематичних побачень кожного тижня з 09:00 до 16:00 годин в будь-який день за домовленістю батьків за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). З копії поштового повідомлення від 29.07.2015 року (а.с. 9) вбачається, що позивачка раніше зверталась до відповідача з приводу надання дозволу на оформлення проїзних документів для виїзду дитини за кордон. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 СК України). Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857 - ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, як зазначалося вище, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що між ними виникли вкрай неприязні стосунки, які унеможливлюють вирішення питання про виїзд дитини за кордон за взаємною згодою батьків, що обмежує право дитини на належне піклування про неї, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Заперечуючи проти пред'явленого позову, відповідач посилається на те, що позивачка не надає можливості бачитися з дитиною та приймати участь у його вихованні. Проте, жодного переконливого доказу своєї позиції відповідач суду не надав, а за переконанням суду вказана обставина не може бути підставою для обмеження дитини у її праві виїзду з матір'ю за кордон та такий спір може бути вирішений в позовному провадженні. Аналіз зібраних у справі доказів свідчить про те, що позивачка намагалась отримати від відповідача дозвіл на оформлення проїзних документів та виїзд дитини за кордон, проте, конфліктна ситуація, яка склалась між сторонами, унеможливлює отримання від останнього відповідного дозволу, що позбавляє дитину можливості виїхати за кордон, зокрема, з метою відпочинку та розширення світогляду, інтелектуального розвитку як особистості. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про те, що відмова відповідача є безпідставною. Створюючи дитині складнощі у виїзді за кордон з метою відпочинку, відповідач перешкоджає духовному й культурному розвитку дитини. Отже, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено будь-яких обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] Таким чином, враховуючи, що виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини, суд вважає за можливе та доцільне надати дозвіл [PERSON] на оформлення та виготовлення паспорту, проїзних та інших документів для тимчасового виїзду за межі України малолітнім [PERSON], а також надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON] до Російської Федерації на період з 15 червня по 15 липня 2016 року. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на оформлення документів для виїзду дитини за кордон та на тимчасовий виїзд дитини за кордон з матір'ю без згоди батька підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивачки щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки її позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним документом (а.с. 1), тому в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень. На підставі ст. ст. 19, 141, 150 - 153, 155 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постанови КМУ від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,

Outcome: approved