Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] в первісному позові вказала, що з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, що був розірваний 24.02.2016 року. В 2012 році, під час шлюбу, вони придбали автомобіль Citroen C4 VF7NCSFSOBY522516 білого кольору, легковий хечбек, державний номер [NUMBER] за 230\~000 грн. Після розлучення в добровільному порядку розділити вказане майно не виявилось можливим через те, що відповідач не погоджується на сплату позивачці грошової компенсації в рахунок вартості спірного майна. Посилаючись на те, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, позивачка просила визнати за [PERSON] право власності на автомобіль, припинити за [PERSON] право власності на автомобіль й стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію, що становить ? частку вартості автомобіля в розмірі 115\~000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги з урахуванням того, що без її відома відповідач продав спірний автомобіль та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 147\~250 грн. з урахуванням проведеної автотоварознавчої експертизи, що складає 50% від вартості автомобіля та судові витрати разом з витратами на проведення експертизи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково. Суду пояснив, що автомобіль CITROEN C4, був придбаний [PERSON] за 143\~200 грн. на підставі договору купівлі-продажу автомобіля № 37 від 02.08.2011 року, укладеного ТОВ «Шарм-Авто» та кредитного договору № 4579-009/11Р від 04.08.2011, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс-банк» на суму 114560 грн. з метою купівлі автомобілю. 25.01.2016 року [PERSON] виконав всі кредитні зобовязання перед ПАТ КБ «Правекс-Банк», а 06.05.2016 року продав транспортний засіб за 50\~000 грн. Оскільки ? частина від суми продажу автомобілю складає 25\~000 грн., розділити між подружжям автомобіль в натурі неможливо через його відсутність, відповідач визнає позов частково й погоджується сплатити позивачці 25\~000 грн., як ? частину від вартості проданого спільного майна подружжя. Суд, зясував позицію сторін, дослідив письмові докази по справі й дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково за наступними обставинами: Взаємовідносини між сторонами регулюються нормами статей 60, 65 ч. 4, 69, 70, 71 СК України, розясненнями Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.07 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». За ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного, побутового. Для укладання одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Договір, укладений одним з подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. За ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. За ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка, може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітній син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, який використовував їх у професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З досліджених у суді доказів, зокрема рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (а.с. 7-8) від 24.02.2016 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.08.2007 року, припинили фактично шлюбні відносини в серпні 2014 року й шлюб між ними розірваний 24.02.2016 року. Від шлюбу мають двох дітей (а.с. 9-10). В суді доведено сторонами, що 02.08.2011 року відповідач [PERSON] у ТОВ «Шарм-Авто» з наданням покупцю пакету документів для оформлення банківського кредиту на придбання автомобілю, придбав автомобіль С4 В7N1 16VTi марки Citroen колір Plate standard blanc banquise, іноземного виробництва вартістю 143\~200 грн. в тому числі з ПДВ 23\~866 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу автомобіля № 37 від 02.08.2011 року (а.с. 18-20). За кредитним договором № 4579-009/11Р від 04.08.2011 року [PERSON] з метою своєчасної оплати вартості автомобіля що купується, отримав у ПАТ КБ «Правекс-банк» кредит на загальну суму 114\~560 грн. (а.с. 21-24). За договором поруки № 4579-009/11Г від 04.08.2011 року (а.с. 73-74) позивачка [PERSON] була поручителем, що несла відповідальність перед ПАТ КБ «Правекс-банк» за виконання в повному обсязі [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 4579-009/11Р від 04.08.2011 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс-банком». За повідомленням ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 25.01.2016 року (а.с. 25) встановлено, що відповідач [PERSON] виконав всі зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим договір застави транспортного засобу марки «CITROEN» припинив свою дію. Таким чином, судом встановлено, що сторони в період шлюбу набули майно - автомобіль CITROEN, для придбання якого, відповідач [PERSON], діючи в інтересах сімї, уклав кредитний договір, а позивачка [PERSON] при цьому була його поручителем. Внаслідок чого доведено в суді, що придбаний шляхом оформлення кредиту автомобіль Citroen є спільною сумісною власністю подружжя, що не протиричить вимогам ст. 60 СК України. За ст. 69 СК України подружжя має право на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка [PERSON] в позові просить суд поділити таке майно з урахуванням вимог ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, а саме визнати автомобіль неподільною річчю й визнати за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль, а за нею таке право припинити й зобовязати відповідача сплатити їй грошову компенсацію, що становить ? частку вартості автомобіля, що складає за її уточненням 147\~250 грн. З нормативним обґрунтуванням вимог позивачки [PERSON] погодитись неможна за слідуючих підстав: Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.07 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання в спорах між подружжям про майно, необхідно зясовувати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, зясувати його джерело і час придбання. Замість частки у праві спільної сумісної власності на майно одному з подружжя, за його згодою, може бути присуджено грошову компенсацію, яку попередньо другий з подружжя повинний внести на депозитний рахунок суду. Згода другого з подружжя не потрібна у випадку, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне користування й володіння майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Ці правовідносини регулюються нормами ст. 365 ЦК України щодо припинення на вимогу інших співвласників майна права особи на частину в спільній власності за відсутності на це її згоди і бажання, тобто примусово. Проте, норми цієї статті й розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки в суді доведено, що після фактичного припинення шлюбних відносин (після серпня 2014 року) й після розірвання шлюбу (24.02.2016 року) відповідач [PERSON], виконавши зобовязання за кредитним договором, 06/05/2016 продав спірний автомобіль Citroen громадянці [PERSON] за 50\~000 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу транспортного засобу № 149/3/1444/2016 р. від 06.05.2016 (а.с. 78-79). Таким чином, розпорядившись майном, відповідач зробив неможливим розподіл транспортного засобу в натурі, а оскільки автомобіль, як річ трансформувався в наслідок його продажу у вигляд грошей, то суд дійшов висновку, що розподілу між сторонами в даному випадку підлягають грошові кошти, які отримав відповідач від продажу автомобіля. Саме за цих підстав, суд не може прийняти до уваги проведену за клопотанням позивачки [PERSON] автотоварознавчу експертизу (а.с. 101-129), оскільки майно вибуло з власності й користування відповідача. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позивачка, за вимогами ст.ст. 69, 70 СК України має право на ? частку грошових коштів в сумі 50\~000 грн., які підлягають розподілу між сторонами в рівних частках, тобто на користь позивачки необхідно стягнути з відповідача 25\~000 грн. При цьому, суд враховує, що позивачка при визначенні частки в обєкті права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає розподілу, не врахувала наявність в неї двох неповнолітніх дітей, а суд, з власної ініціативи не може вийти за межі позовних вимог. Також судом прийнято до уваги, що позивачка [PERSON], будучи обізнаною про продаж автомобіля відповідачем під час судового розгляду, не ставить питання про визнання договору купівлі-продажу спірного майна недійсним, а тому у суду немає підстав зясовувати законність продажу [PERSON] спірного майна й залучати покупців в якості третіх осіб при розгляді справи. При розподілі судових витрат по справі, судом враховане те, що ухвалою суду від 28.07.2017 року позивачці відстрочено сплату судового збору до постановлення судом судового рішення, враховані витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 600 грн. (а.с. 156), те, що позов підлягає частковому задоволенню. За ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, що дорівнюють пропорційно розміру задоволених позовних вимог (задоволені на 5.89%), пропорційно витратам за проведення експертизи в розмірі 35,34 грн., в дохід держави з [PERSON] підлягає стягненню - 37,69 грн., оскільки [PERSON] була відстрочена сплата судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial