Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] в липні 2015 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з вказаним вище позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання права власності на спадкове майно, визнання недійсним правочину про іпотеку. У позові посилалась на те, що з 10 січня 2003 року перебувала у шлюбі з [PERSON] 26 травня 2014 року її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку №2 по вул. Пирятинській в м.Чернівці, яка належала її чоловікові на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.01.2002 року. Інша половина будинку належала братові покійного чоловіка [PERSON] Окрім неї, спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка є ще його син [PERSON] Бажаючи оформити право на спадщину, вона своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як оригінал свідоцтва про право власності на будинок знаходиться у відповідача ПАТ КБ «Приват Банк». Крім того, будинковолодіння по вул.Пирятинській, 2 в м.Чернівці було передано відповідачу за договором іпотеки від 11 червня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та братом її покійного чоловіка [PERSON]. Вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.12.2008 року [PERSON] був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.ст.190, 357 ч.1,3,69,70 КК України. Вказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] в травні 2007 року, з метою отримання кредиту, шахрайським способом, викравши паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного коду, що належали його братові [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса, та підробивши підпис свого брата, отримав доручення, за яким [PERSON], ніби то, уповноважив [PERSON] передати в іпотеку належну йому на праві власності частину спірного будинковолодіння. Після чого [PERSON] отримав в Банку кредит в сумі 30050 доларів США під заставу всього будинковолодіння по вул.Пирятинській, 2 в м.Чернівці. Окрім цього, вироком суду встановлено, що її чоловік [PERSON] не мав ніяких боргових зобовязань перед відповідачем і не передавав в іпотеку своє майно, а нотаріально посвідчений договір іпотеки укладався без його відома та згоди. 11.08.2012 року [PERSON] помер. Таким чином, відмова банку видати їй правовстановлюючі документи на спірне майно, а також наявність договору іпотеки та арешт на майно перешкоджають їй в реалізації її спадкових прав, у звязку із чим, просила позов задовольнити у повному обсязі. Визнати за нею право власності на ? частини будинковолодіння по вул.Пирятинській, 2 в м.Чернівці, визнати недійсним договір іпотеки від 11.06.2007 року та виключити із Державного реєстру іпотек відомості про іпотечний договір. У свою чергу, третя особа на стороні позивача [PERSON] також звернувся до суду з аналогічними позовними вимогами до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсним договору іпотеки. У позові посилався на те, що після смерті свого батька [PERSON], він як спадкоємець першої черги, звернувся до нотконтори із заявою про прийняття спадщини. Але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкове майно - будинковолодіння по вул.Пирятинській, 2 в м.Чернівці, знаходиться в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 11 червня 2007 року. У звязку із цим, правовстановлюючі документи на будинок також знаходяться у відповідача. Наведені обставини перешкоджають реалізувати його спадкові права, у звязку із чим він звернувся до суду з позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Пояснила, що про шахрайські дії брата свого чоловіка вона нічого не знала, так як всім займався чоловік. Він був пенсіонером правоохоронних органів, тому у всьому розбирався сам. Так як чоловік помер раптово, їй нічого не відомо про обставини укладення договору іпотеки, його умови. Про все це вона дізналася лише коли звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. До подачі позову до суду зверталася до відповідача із заявою про видачу їй правовстановлюючих документів на будинок, але Банк їй відмовив у поверненні документів та запропонував викупити іншу частину будинку, яка належала братові покійного чоловіка. Проте коштів на погашення кредиту чи викуп будинку у неї немає. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Щодо задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечувала. Представник позивачки адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги своєї довірительки та просила їх задовольнити. Зазначила, що оскільки судом в ході розгляду кримінальної справи встановлено, що договір іпотеки укладений без згоди іншого співвласника майна, він є недійсним. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала, про що надала свої письмові заперечення, у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що як позов [PERSON], так і позов третьої особи [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що покійним [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало будинковолодіння по вул. Пирятинській, 2 в м.Чернівці (а.с.5-6,8). За нормами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. З наведеного слідує, що учасники права спільної часткової власності, як і індивідуальні власники, наділяються правами володіння, користування та розпорядження майном. Але оскільки право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною, а поширюється на усе спільне майно, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Здійснення права на засадах спільної згоди учасників має розглядатися як загальне правило, винятки з якого можуть встановлюватись законом. Отже, якщо інше не встановлено законом, учасники спільної часткової власності здійснюють свої права на засадах загальної згоди. Тому жоден з учасників самостійно не має права укладати правочини щодо спільного майна без згоди інших. Учасник спільної часткової власності, який має намір самостійно здійснювати усі правочини щодо своєї частки, має право вимагати її виділу у натурі (ст. 364 ЦК). Однак в порушення вказаних вимог Закону, [PERSON] 11 червня 2007 року у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором уклав від свого імені та від імені свого брата [PERSON] договір іпотеки, за умовами якого передав в іпотеку ЗАТ КБ «Приват Банк» будинок №2 по вул. Пирятинській в м.Чернівці. Договір підписаний представником ЗАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] від власного імені та за довіреністю від імені [PERSON] (а.с.45-49). Вироком Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.12.2008 року, яким [PERSON] засуджено за вчинення злочинів, передбачених ст.ст.357 ч.3, 358 ч.1, 358 ч.3 КК України, встановлено, що [PERSON] з метою отримання кредиту в Чернівецькій філії ЗАТ КБ «Приват Банк», використовуючи раніше викрадені ним паспорт громадянина України на імя «Воронки Валерія Івановича», та виступаючи від імені останнього, підробив довіреність на представництво інтересів, підробивши підпис брата. В подальшому, використовуючи вказану підроблену довіреність, [PERSON] отримав у ЗАТ КБ «Приват Банк» кредит під іпотеку будинку №2 по вул. Пирятинській в м.Чернівці. (а.с.21-33). Таким чином, вказаним вироком суду встановлено, що укладення договору іпотеки відбувалося без згоди іншого співвласника будинку, а саме [PERSON]. Законом України «Про іпотеку» визначено умови, за якими нерухоме майно може бути передано в іпотеку. Так, ст.6 вказаного Закону передбачено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Отже, закон чітко вимагає згоду усіх співвласників нерухомого майна на укладення договору іпотеки та передачу майна, що є у спільній сумісній власності. Разом з тим, судом встановлено, що оспорюваний договір іпотеки від 11.06.2007 року укладено без згоди іншого співвласника будинковолодіння по вул.Пирятинській, 2 в м.Чернівці [PERSON]. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що частки у спірному будинковолодінні в натурі не виділялися, а отже посилання представника відповідача на те, що договір іпотеки може бути визнано недійсним лише в частині передачі в іпотеку частки будинковолодіння, яке належало [PERSON], є необґрунтованим. Згідно вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені ст.203 ЦК України. Таким чином, враховуючи наведені вище фактичні обставини справи, досліджені письмові докази, а також зважаючи на вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний правочин договір іпотеки від 11.06.2007 року, не відповідає вимогам Закону України «Про іпотеку», нормам Цивільного кодексу, оскільки укладений без згоди усіх співвласників майна, що перебувало у спільній сумісній власності, а тому підлягає визнанню недійсним. У звязку із наведеним, обґрунтованою є позовна вимога [PERSON] та [PERSON] про виключення із Державного реєстру іпотек відомостей про іпотечний договір від 11.06.2007 року. Що ж стосується позовних вимог про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на ? частини житлового будинку по вул.Пирятинській, 2 в м.Чернівці, то слід зазначити наступне: Як вбачається із матеріалів справи, позивачка [PERSON] з 10 січня 2003 року перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с.7). [PERSON] був сином покійного [PERSON] (а.с.80). 26 травня 2014 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку №2 по вул.Пирятинській в м.Чернівці, яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.01.2002 року (а.с.5,8,41). З метою оформлення права на спадщину за законом, як позивачка [PERSON], так і [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами. Але нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у звязку із ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.44, 83). Із наданої на звернення [PERSON] до відповідача відповіді вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не може повернути оригінали правовстановлюючих документів на будинковолодіння по вул.Пирятинській, 2 в м.Чернівці, у звязку із наявною заборгованістю за кредитним договором (а.с.42,43). З наведеного слідує, що відповідачем не визнається право позивачів [PERSON] та [PERSON] на спадкування за законом після смерті [PERSON] За змістом ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Оскільки судом встановлено, що після смерті [PERSON] заповіту не залишилось, позивачі [PERSON] та [PERSON] є його спадкоємцями першої черги за законом. У звязку із цим, суд приходить до висновку, що за позивачами [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності на ? частину у спадковому майні будинковолодінні №2 по вул. Пирятинській в м.Чернівці у рівних частках. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачів, з відповідача підлягають стягненню й судові витрати, понесені позивачами у звязку із зверненням до суду з відповідними позовами.

Outcome: approved