Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту, договору поруки та припинення обтяження предмета іпотеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в 2017 році їй стало відомо, що 25.07.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ніби-то нею - [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11376531000. Однак, стверджує, що вона не підписувала цей договір, а підпис у ньому їй не належить, що підтверджується висновком експерта №6/6 від 26.06.2917 року. Відтак, оскільки на момент укладення спірного договору між сторонами не було узгоджено його істотних умов, цей договір є неукладеним. Крім того, 25 липня 2008 року між Банком та [PERSON] з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором вказаним вище укладено договір поруки №219881. Однак, цей договір є недійсним, адже кредитний договір позивач не підписувала, а відтак не давала згоди на його укладення. З урахуванням уточнених позовних вимог від 15.07.2019 року просить суд визнати договір про надання споживчого кредиту №11376531000 від 25.07.2008 року не укладеним; визнати недійсним договір поруки №219881 від 25.07.2008 року та припинити обтяження предмета іпотеки. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 07 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 18 жовтня 2018 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 30 листопада 2018 року відновлено провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову надавши пояснення про те, що позовна вимога про визнання договору неукладеним є неналежним способом захисту. Крім того, висновок експерта має оцінюватися судом у сукупності зі іншими доказами і не може бути визначальним в доказуванні того чи іншого факту. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи із таких мотивів та підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 25 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як кредитодавцем та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11376531000 (а.с.5-8). Згідно висновку експерта №2390 від 06 червня 2019 року (а.с.165-171) підпис від імені [PERSON] , розташований у рядках «позичальник: [PERSON] » договору про надання споживчого кредиту №11376531000 від 25 липня 2008 року; після основного тексту та в рядках «Позичальник: [PERSON] » графіку погашення кредиту до цього договору; в рядку «Позичальник додатку №2 до договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту»; перед друкованим записом «[PERSON] )» додатку № 3 до договору «Тарифи банку»; в рядку Клієнт» додаткової угоди №2 до Договору банківського рахунку № 179853 від 24 липня 2008 року; в рядку «Заставодавець:» акту перевірки зберігання і наявності предмета застав; від 09 січня 2009 р. виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжніх підписів [PERSON] Підпис від імені [PERSON] , розташований в рядку «Підпи: отримувача» заяви на видачу готівки №46 від 25 липня 2008р. виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Пунктом 1.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень передбачено, що відповідно до чинного законодавства за дорученням правоохоронних органів (у тому числі для вирішення питання про порушення адміністративної чи кримінальної справи) можуть виконуватись експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Результати експертних досліджень викладаються в письмових висновках експертних досліджень згідно з чиним законодавством України. Висновок спеціаліста відноситься до письмових доказів і містить у собі відомості про обставини справи, встановлені внаслідок проведених спеціалістом (експертом) досліджень з використанням його спеціальних знань, навичок та методів криміналістичного дослідження. Експертне почеркознавче дослідження оригінального примірника договору поруки проведено експертом спеціалізованої експертної установи за дорученням правоохоронного органу у встановленому порядку. Висновок експерта №2390 від 06 червня 2019 року отриманий у встановленому законодавством порядку, на підставі чого зазначений доказ є належним, допустимим та достовірним. Статтею 1055 ЦК України передбачено що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Оскільки, матеріалами справи встановлено, що позивач не підписувала спірного кредитного договору, не погоджувалася на його умови, а відтак відсутній вольовий критерій на його укладення, який виражав би бажання останньої досягти певної мети та набути для себе прав та обов`язків за договором. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, визнання правочину недійним, припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На думку суду, позивачем обрано належний спосіб захисту своїх прав, а відтак, позовна вимога про визнання кредитного договору не укладеним підлягає до задоволення. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором вказаним вище, 25 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір поруки №219881 (а.с.218). Також, 25 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як іпотекодержателем та [PERSON] , як іпотекодавцем, в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором вказаним вище, укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS] (а.с.220-221). Договір є правочином і на нього поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з приписами ч. 3ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішні йволі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу(ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки відповідно до ч. 1 ст.202, ч. 3 ст.203 ЦК України одним з головних елементів договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, спрямованій на настання певних наслідків, встановивши також, то оспорюваний договір поруки №219881 від 25 липня 2008 року є недійсним, адже судом встановлено, що кредитний договір, на забезпечення виконання якого укладено договір поруки, позивачка не підписувала, що відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог та визнання недійсним договору поруки. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочинне не створює юридичних наслідків, крім тих,що пов`язаніз його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне до договору поруки №219881 від 25.07.2008 року застосувати реституцію та припинити обтяження предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] . Поряд з тим, представник відповідача [PERSON] у заяві від 12 липня 2019 року просив суд застосувати строк позовної давності, оскільки, на його думку, позивач знала або могла дізнатися про порушення свого права ще у 2009 році коли банк надсилав на її адресу вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. За ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні позивачка надала пояснення про те, що про існування спірного кредитного договору вона дізналася у 2017 року, отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі, а відтак, пропустила строк звернення до суду із поважних причин, оскільки не підписуючи оспорюваний договір, не знала і не могла знати про його існування. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача, оскільки причини пропуску позивачкою строку звернення до суду є поважними, а тому такий слід поновити. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 740 грн.

Outcome: approved