Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просили усунути перешкоди, що вчиняються ним з боку відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], шляхом виселення останніх з будинку [ADDRESS] та зняття з реєстрації за вказаною адресою. Вимоги за позовом обґрунтовували тим, що 21 травня 2002 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку [ADDRESS]. У період з 2002 року по 2010 рік в даному будинку було зареєстровано 12 осіб. Оскільки позивачі були визнані спадкоємцями після смерті [PERSON], то 04.04.2012 року вони отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом та законом, згідно з яким стали власниками житлового будинку [ADDRESS]. Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.09.2010 року, яке залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 23.03.2011, вищевказаний договір дарування бу визнаний недійсним. Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідачі продовжують проживати у спірному будинку без належних правових підстав, чим порушують їх права приватної власності, то позивачі звернулись до суду із даним позовом. В судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтримали в частині виселення відповідачів, зазначивши, що на сьогодні відповідачі не є зареєстрованими в [ADDRESS], а тому такі вимоги ними не підтримуються. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 30.10.2014 року проти позову заперечував, посилаючись на неправомірні на його думку рішення судів, якими договір дарування було визнано недійсним, зазначив про чисельні скарги, що ним подано до різних інстанцій, у зв'язку з чим просив в позові відмовити. Решта відповідачів, крім [PERSON], [PERSON], які не зявились до суду, підтримали позицію представника. Відповідач Солом’янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві та третя особа Орган опіки та піклування Солом’янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явились, направили заяви про розгляд справи у їх відсутність. В судове засідання 11.11.2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, від [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, проте суд, з урахуванням думки представників позивачів, того, що сторони та їх представники надавали пояснення по суті справи в судовому засіданні 30.10.2014 року, а також того, що відповідач бере участь у справі через свого представника, вважає такі причини для відкладення судового розгляду неповажними та такими, що призводять до необґрунтованого розгляду справи, а тому вважає можливим завершити розгляд справи у відсутність відповідачів. Заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 21 травня 2002 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2010 року визнано недійсним даний договір дарування від 21 травня 2002 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]. Ухвалою Верховного Суду України від 23 березня 2011 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2010 року залишено без змін. 04 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом та законом, згідно з якими були визнані спадкоємцями житлового будинку [ADDRESS] по 1/2 частці кожний. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна 17 квітня 2012 року. У спірному житловому будинку у період з 2002 року по 2010 рік зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте згідно довідки ф№3 від 02.07.2014 року, яка подана стороною позивачів, у спірному будинку не зареєстровано жодного з учасників справи, а тому позивачі не підтримали вимоги про зняття з реєстраційного обліку відповідачів. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи те, що позивачі в судовому засіданні не підтримали вимоги щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку по будинку [ADDRESS], то суд вважає правильним відмовити в такій вимозі. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачі просили усунути перешкоди у користуванні власністю та виселити відповідачів із спірного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із положеннями ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, твердження відповідачів про те, що [PERSON] та члени його сім`ї поселились та проживали в спірному будинку, як члени сім`ї [PERSON], є помилковим, оскільки вони поселились після укладення договору дарування, який рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 вересня 2010 року був визнаний недійсним. На даний час співвласниками спірного будинку є [PERSON] та [PERSON], отже відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратили право користування спірним будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до остаточного висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог в частині виселення відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з будинку [ADDRESS] На підставі викладеного та

Outcome: partial