Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, відповідач будучи зареєстрованою за місцем проживання позивачів більше одного року за вказаною адресою фактично не проживає і тим самим створює співвласникам житла додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. У судове засідання позивачі не з'явились, попередньо надавши до суду заяви у яких позов підтримала повністю та просили розглянути справу без їх участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач та її представник у судове засідання не з'явились, не повідомивши про причини неявки та її поважність, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Від третьої особи: Служби у справах дітей Полтавської РДА до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не заперечуючи проти задоволення заявлених вимог. У судове засідання представник Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області не з»явився з невідомих суду підстав, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Враховуючи подані заяви, повторну неявку відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив: проводиться заочний розгляд справи. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право власності на майно (а.с. 15, 16). Також встановлено, що за адресою [ADDRESS], зареєстровано місце проживання відповідач, [PERSON], як колишньої дружини, позивача - [PERSON], шлюб між якими розірвано згідно рішення Полтавського районного суду від 25.09.2014, та починаючи із цієї дати, відповідач не проживає за зареєстрованим місцем, і це підтверджується Актом Супрунівської сільської ради Полтавського району від 13.10.2017 (а.с. 17, 18, 19). Отже, судом встановлено, факт того, що відповідач [PERSON] будучи зареєстрованою за адресою [ADDRESS], фактично не проживає з 2015 року, тобто більше одного року та у добровільному порядку не знялась з реєстраційного обліку за даною адресою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 статті 321 ЦК України, декларує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386, ст. 391 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд вважає, що позивачі як співвласники нерухомого майна, а саме: домоволодіння розташованого за адресою [ADDRESS], позбавлені можливості захистити своє порушене право щодо вільного розпорядження своїм майно у позасудовому порядку. Отже, єдиним способом зняти відповідача з реєстраційного обліку є визнання її в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: домоволодінням за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, який постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про-виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких підстав, суд оцінивши в повному об»ємі усі належні докази по справі, приходить до висновку, що Відповідач на час зверення позивачів до суду із даним позовом, а саме: 10.11.2017 р., - не являється членом сім'ї співвласників майна і не проживає за адресою [ADDRESS] з 2015 року тобто, понад один рік, а тому суд вважає, що гр. [PERSON] втратила право на користування домоволодінням, внаслідок її відсутності за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved