Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовними вимоги про встановлення факту належності та визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 52,9 кв.м. Дане майно належало батьку позивачів [PERSON], який помер [INFO], але не встиг скласти заповіт та через відсутність належним чином зареєстрованих правовстановлюючих документів позивачі не можуть прийняти спадщину нотаріальним шляхом, що змусило їх звернутися до суду з відповідним позовом. Позивачі у судове засідання не з'явилися, про час, місце та дату судового слухання справи повідомлялися належним чином, представили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник Випасненскої сільської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце судового слухання справи сповіщався, від Випасненської сільської ради до суду надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їхнього представника та винести обґрунтоване рішення. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис 01. За життя [PERSON] заповіт не складав. Єдиними спадкоємцями померлого за законом є позивачі, що підтверджується матеріалами справи. Дружина [PERSON], мати позивачів, померла [INFO]. У відповідності з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 73,6 кв.м., житловою площею 52,9 кв.м., який, згідно з довідкою Випасненської сільської ради від 05.06.2014 року, належить [PERSON] з 1980 року, обліковий рахунок в господарчій книзі № 2051. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З листа Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори від 31.05.2014 року вбачається, що 10.04.2013 року за заявами про прийняття спадщини позивачів була відкрита спадкова справа до майна померлого [PERSON] Однак, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно померлого, [INFO] позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутись до суду. Тобто, у встановлений законом шестимісячний позивачі звернулись до державного нотаріусу з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи, таким чином, факт прийняття спадщини спадкоємцями відбувся, тому позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини судом не можуть бути задоволені. За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»(п.п.23,24) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР реєстрації підлягали лише індивідуальні будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР (Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31.01.1966 року, втратила чинність 13.12.1995 року). Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося після закінчення будівництва шляхом здійснення відповідного запису у господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на ім'я забудовника (№ 2051). Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в частині встановлення факту належності та визнання права власності обґрунтованими та таким, що можуть бути задоволені.

Outcome: partial