Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом, у якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO], вказуючи, що між нею та відповідачем рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області 06 серпня 2013 року шлюб розірвано. З січня 2013 року відповідач донькою не цікавиться, з нею не бачився і не спілкувався без поважних причин, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання доньки. Жодного з покладених на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової чи будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Також просить стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до її повноліття. Вважає, що відповідач має змогу і може сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки, як їй відомо, працює за кордоном. Позивачка та її представник, адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві, при цьому не заперечували щодо заочного розгляду справи. Позивачка також пояснила, що протягом останніх шести років відповідач не бере жодної участі у вихованні дитини та не цікавиться нею. З часу розірвання шлюбу між нею та відповідачем він ні разу не приходив та не дзвонив до дитини, хоча вона ніколи не перешкоджала відповідачу у відвідуванні дитини, навпаки просила щоб приходив до дитини. ЇЇ неодноразові прохання матеріально допомогти дитині відповідач ігнорує та жодної допомоги не надає. Вона зверталася в орган опіки та піклування у зв'язку з того приводу, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився повторно, причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого позивачка, її представник та представник органу опіки та піклування в судовому засіданні не заперечували. Представник органу опіки та піклування Борщівської районної державної адміністрації Бородін М.О. в судовому засіданні вважає, що позов до задоволення не підлягає, оскільки комісією органу опіки та піклування не вдалося встановити причини, з яких відповідач не приймає участі у вихованні дитини. Пояснив, що позивачка зверталася до органу опіки та піклування щодо участі відповідача у вихованні дитини, однак, комісією було встановлено, що відповідач відсутній по місцю проживання і не вдалося з ним зустрітися. При цьому було з'ясовано, що саме позивачка займається вихованням та утриманням дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає по сусідству з позивачкою, через дорогу. Відколи позивачка та відповідач розірвали шлюб, не бачив, щоб відповідач приходив до дитини, хоча, як розповідала йому позивачка, вона не забороняє відповідачеві приходити до дитини, а навпаки, хоче щоб батько навідувався до дочки. На його запитання дочка сторін також казала йому, що батько до неї не приходить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є класним керівником дитини [PERSON], яка навчається у 1-му класі школи в с.Нивра За увесь час навчання дитини у школі батько ніколи не приходив до школи та не відвідував дочку. Дитиною опікуються мати та бабуся. Дитина ж уникає розмов про батька Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює вихователем у дитячому садку, який відвідувала дочка сторін по справі [PERSON] з 2014 року до 2017 року. За цей час батько дитини ніколи не відвідував її, завжди приходила мама або бабуся. Дитина про батька ніколи не розповідала. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти. 10 травня 2011 року між позивачкою [PERSON] (до реєстрації шлюбу - [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №27 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]). [PERSON] народилася [INFO] в с.Нивра Борщівського району Тернопільської області, і її батьками у свідоцтві про народження серії [NUMBER], актовий запис №07, виданому Ниврянською сільською радою Борщівського району Тернопільської області 22 листопада 2011 року, зазначені відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON]. 06 серпня 2013 року рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області (справа №594/1059/13-ц) шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки Ниврянського НВК «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад «Сонечко» дитина [PERSON] зарахована до даного закладу в 1 клас 30 серпня 2017 року. До того часу відвідувала ДНЗ «Сонечко» з 05 серпня 2014 року по 06 червня 2017 року. За час перебування дитини у навчально-виховному комплексі батько дитини жодного разу до навчального закладу не навідувався, не цікавився навчанням та поведінкою дитини навіть у телефонному режимі. На усі виховні заходи, загальношкільні свята дочку приводить позивачка. Зі слів дитини [PERSON] батько [PERSON] до неї не приїздить, не дзвонить, усі покупки здійснює мама. Згідно довідки Скала-Подільської селищної ради від 26 квітня 2018 року №333 та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного комісією Скала-Подільської селищної ради 26 квітня 2018, позивачка проживає в [ADDRESS] з дочкою [PERSON], батьками [PERSON], [PERSON], бабусею [PERSON] Батько дитини [PERSON] - [PERSON] з дочкою не проживає та участі у вихованні дитини не бере. За даними довідки Скала-Подільської селищної ради від 15 травня 2018 року №356 позивачка [PERSON] на даний час ніде не працює, на території с.Нивра не має у власності домоволодінь, земельних та майнових паїв, технічних засобів. Згідно листа служби у справах дітей Борщівської райдержадміністрації від 10 травня 2018 року №Ч16-112/3/4-11, адресованого позивачці, на її письмове звернення щодо проведення профілактичних бесід з [PERSON] з приводу невиконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини [PERSON] службою у справах дітей зазначено, що провести відповідну роботу із колишнім чоловіком позивачки [PERSON] не вдалося , оскільки за місцем реєстрації він не проживає. Зі слів сусідів [PERSON] перебуває на заробітках за кордоном. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення в інтересах дитини. Із досліджених у справі доказів суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] тривалий час, близько шести років, без поважних причин, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не виявляв і не виявляє щодо дочки батьківського піклування, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до забезпечення дитині необхідного матеріального забезпечення, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти. Відповідно до ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Борщівська районна державна адміністрація, що діє як орган опіки та піклування у своєму висновку від 09 серпня 2018 року, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], з посиланням на те, що оскільки невідомо де знаходиться відповідач на момент розгляду цивільної справи у суді, його стан здоров'я та матеріальний стан, не знайшли свого підтвердження факти, що батько дитини умисно нехтує своїми батьківськими обов'язками. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв'язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], оскільки судом встановлено, що відповідач після припинення подружніх відносин з позивачкою з дитиною не зустрічається, не спілкується, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, що свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини і є підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, на думку суду, з урахуванням усіх конкретних обставин справи він суперечить інтересам дитини та є недостатньо обгрунтованим. Щодо задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» з 1 липня 2018 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 1944,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення сплачений позивачкою судовий збір в сумі 704, 80 грн. в користь позивачки та судовий збір в сумі 704,80 грн. в дохід держави. На підставі ст.ст.164, 165, 166, 180-183, 192 СК України,

Outcome: approved