Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21 червня 2014 року, актовий запис №723; - стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 21 червня 2014 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них є дитина: [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося. Через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Кожний із них має різні характери, різні погляди на сімейне життя. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у них, як подружжя, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин. Саме таке відношення призвело до фактичного розпаду сім'ї. З відповідачем жодних відносин вона не підтримує і відновлювати їх не бажає. В судове засідання позивачка не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їхні права та взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 2014 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №723, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ № 098222 (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ГЮ №231727 (а.с.8) сторони мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їхньої дитини, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з квитанції №5 від 12.07.2017 року (а.с.1) позивачкою сплачено 640 грн. судового збору, які, на підставі вищевказаної статті, мають бути стягнуті з відповідача на користь позивачки. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved