Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовною заяою, в якій просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщення, а саме - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування посилаються, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2002 року, виданого Мелітопольською районною радою на підставі розпорядження від 25 грудня 2002 року №2567, позивачам належить на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] . Відповідач, [PERSON] , є колишнім співвласником вищезазначеної квартири. Відповідно до договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Бондар Т.І., [PERSON] 20 липня 2016 року подарував [PERSON] , належну йому на праві приватної власності 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , не проживає в квартирі [ADDRESS] з січня 2014 року. Реєстрація відповідача у будинку створює позивачам певні незручності: унеможливлює отримання субсидії на комунальні послуги, вільно розпоряджатися своїм майном. Вирішити в позасудовому порядку даний спір виявилося неможливим, оскільки місцеперебування відповідача невідомо, тому позивач вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивачів до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на задоволенні заявлених позовних вимог. У випадку неявки відповідача не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Судова повістка надсилалась йому за його зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , однак до суду повернувся конверт з відміткою працівника поштового звязку «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його та позивача відсутності та в зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вказні власниками квартири [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло від 25 грудня 2002 року, видана Мелітопольською районною радою на підставі розпорядження від 25 грудня 2002 року №2567 /а.с. 12/. Як вбачається з договору про визнання часток в спільній сумісній власності на кватиру, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Бондар Т.І. 20 липня 2016 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] /а.с.13-14/. Відповідно до договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Бондар Т.І., [PERSON] 20 липня 2016 року подарував [PERSON] , належну йому на праві приватної власності 1/4 частину квартири [ADDRESS] /а.с.15-16/. Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №229600587 від 26.10.2020 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на праві спільної часткової власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки Семенівської сільської ради від 28.08.2020 №1508, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.27/. Однак, відповідач, який, як вбачається з матеріалів справи, є колишнім співвласником квартири, що розпорядився своєю власністю на користь позивача, за вказаною вище адресою не мешкає з січня 2014 року, що підтверджується актом про не проживання від 05.08.2020 року, виданим виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Запорізької області /а.с. 21/. На даний час квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З вимог ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В частинах 1,2 ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Однак, у зв`язку з реєстрацією відповідача у належній позивачам квартирі, останні не можуть в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у належній позивачам квартирі, проте з січня 2014 року в квартирі не проживає, його речей та іншого майна в квартирі немає, до квартири він не з`являється, претензій щодо проживання в квартирі не пред`являє. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд визнає позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved