Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом 23.01.2019 та просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову вказували, що їм на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований [PERSON] колишній співмешканець [PERSON], який за вказаною адресою не проживає з 2016. \~ \~ \~ \~Факт реєстрації місця проживання відповідача у належній позивачам квартирі зумовлює нарахування комунальних платежів у завищеному розмірі, чим порушуються їх права. Відповідач участі в сплаті комунальних послуг не приймає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, хоча за вказаною адресою не проживає. Між ними та відповідачем відсутні будь-які домовленості щодо порядку користування вказаним житловим приміщенням. Позивачі до суду не зявилися, однак від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували (а.с. 29-30). Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 17), до суду повторно не зявився (а.с. 27, 33), про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, відзиву не подано. Третя особа Данилівська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області участь свого представника в судове засідання не забезпечила, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 32). У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає вимогам ч.4 ст. 223, 280-281 ЦПК України. Вказані обставини дають суду право розглядати справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (колишня с. Кіровка), Криворізького району Дніпропетровської області, належить на праві приватної власності, в рівних частках [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.02.2011 та витягом про державну реєстрацію прав № 29234875 від 09.03.2011 (а.с. 5-6). [PERSON] у квартирі позивачів зареєстрований, але з червня 2016 року у ній не проживає, що підтверджується довідкою Данилівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 03 від 09.01.2019, а також актом обстеження від 09.01.2019 посвідченим депутатом Данилівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 7, 9, 17). Як вказували позивачі, та не спростовано відповідачем, його реєстрація в квартирі позивачів була проведена за їх згоди, як співмешканця [PERSON] Відповідач не є членом сім`ї позивачів, вибув з вказаної квартири за власною волею, жодних перешкод йому не чинилося, будь-яких домовленостей між ним та позивачами щодо подальшого проживання у квартирі не укладалося, однак відповідач добровільно з реєстрації не знявся, про що вказували позивачі та не заперечив відповідач. Факт реєстрації [PERSON] у квартирі позивачів, порушує їх право власності, оскільки вони як власники будинку змушені сплачувати комунальні платежі нараховані на [PERSON], що є для них надмірним матеріальним тягарем. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспроюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 частини 3 статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до частини першої\~статті 383 ЦК України\~\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 395 ЦК України, речовими правами на чуже майно серед інших, є право користування чужим майном (сервітут). Згідно зі ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду та відповідно до ст. 406 ЦК України може припинятися у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно положень\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки відповідач, який зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, не є членом сім`ї позивачів, не проживає у житловому приміщенні належному позивачам більше 2 років без поважних причин, доказів протилежного суду не надано, підстава для його проживання у квартирі позивачів відпала, тому з метою захисту прав позивачів на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 11 в будинку № 5 по вул. Павлова, с. Данилівка (колишня Кіровка) Криворізького району Дніпропетровської області. Посилання позивача на ст. 71, 72 ЖК України, суд не бере до уваги, оскільки позивачі є власниками квартири, а тому спірні відносини підлягають врегулюванню саме нормами ст. 406, 391 ЦК України, а не ст. 71-72 ЖК Української РСР. Оскільки за подання позову до суду кожен із позивачів мав сплатити судовий збір в розмірі 768,40 грн., але судовий збір сплачено саме [PERSON] (а.с.1, 22), рішенням суду позовні вимоги задоволено, тому

Outcome: approved