Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , а після [PERSON] її син [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дочка [PERSON] . Нотаріус відмовив [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на частини зазначеного житлового будинку. Державний реєстратор відмовив [PERSON] у реєстрації права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, 1/4\~ частину зазначеного житлового будинку. У судове засідання позивачі не з`явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідками виконавчого комітету Носівської міської ради № 1136 від 18 травня 2018 року (а.с. 19) та комунального підприємства «Носівське бюро технічної інвентаризації» № 119 від 4 червня 2018 року (а.с. 24). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 13 березня 2019 року (а.с. 98), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилася, що підтверджується повідомленням Носівської районної державної нотаріальної контори № 357/01-16 від 13 березня 2019 року (а.с. 96). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , оскільки постійно проживала та була зареєстрована з ним на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Носівської міської ради № 1223 від 1 червня 2018 року (а.с. 18). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну йому 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , за життя заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 31 липня 2018 року (а.с. 80), а тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. З матеріалів справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи № 22/2018 до майна померлої [PERSON] (а.с. 75-83). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належну їй 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON] , на ім`я якої 2 березня 2017 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що підтверджується копією спадкової справи № 12/2017 до майна померлого [PERSON] (а.с. 100-103). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну йому 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на частини вищезазначеного житлового будинку, які належали [PERSON] та [PERSON] , в зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 892/02-31 від 18 червня 2018 року (а.с. 28) та № 427/02-31 від 22 червня 2018 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Чуєнко [PERSON] , який згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реєстрації за собою права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, по 1/4 частину вищезазначеного житлового будинку, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 428/01-16 від 22 червня 2018 року (а.с. 29). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 25-27). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 392, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

Outcome: approved