Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що позивачі є співвласниками у рівних долях квартири F [ADDRESS] (Леніна) в м. Токмак Запорізької області. Даний факт підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 15.01.1998 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.05.2016 року F 10757390, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2019 року F 153681757, договором дарування від 11.02.2019 року , витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.02.2019 року F 155723777. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 18.02.2019 року ОСББ «Вежа Добробуту» [ADDRESS] по вулиці Володимирська (Леніна) в м. Токмак Запорізької області зареєстрований громадянин: [PERSON], [INFO], але фактично не проживає за місцем реєстрації з 01.04.2016 року по теперішній час. Позивачі у судове засідання не зFявилися, подали до суду заяви, згідно з яких просять справу розглянути без її участі, заявлені вимоги підтримують. У разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечують проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зFявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України; відзив на позов не надав, клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України та ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивачі є співвласниками квартири F [ADDRESS] (Леніна) в м. Токмак Запорізької області, по 1/3 частці за кожним, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 15.01.1998 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.05.2016 року F 10757390, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2019 року F 153681757, договором дарування від 11.02.2019 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.02.2019 року F 155723777. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 18.02.2019 року ОСББ «Вежа Добробуту» [ADDRESS] по вулиці Володимирська (Леніна) в м. Токмак Запорізької області зареєстрований громадянин: [PERSON], [INFO], але фактично не проживає за місцем реєстрації з 01.04.2016 року по теперішній час. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 F475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів FF2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 F 5-рп/99. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є сином позивачів [PERSON] та [PERSON] Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімFї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Судом встановлено, що відповідач з 01.04.2016 року, в квартирі без поважних причин не проживає, однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, не приймає участі у витратах на утримання будинку, сплаті комунальних послуг, чим порушує права позивачів на володіння, користування і розпорядження належним їм майном. Відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» F5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 F1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд вважає, що є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі F6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, право відповідачем не оспорюється. Таким чином, позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved