Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , який згодом було уточнено. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . На теперішній час жодних відносин із відповідачем не підтримує, будь-якої участі у вихованні сина він не приймає. Оскільки фактичне місцеперебування відповідача їй невідомо, у неї немає можливості отримати від останнього згоду на надання дозволу на виїзд дітей через лінію зіткнення, оскільки позивачка та син є тимчасово переміщеними особами, а в м. Донецьку мешкають її батьки. Крім того, у позивачки у м. Донецьк є нерухоме майно. Просить надати [PERSON] дозвіл на виїзд дитини без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною 16 років. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, шляхом надання оголошення на веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, на адресу суду направила висновок органу опіки та піклування Маріупольської міських ради, справу просила розглядати без її участі. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у фактичних шлюбних відносинах. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] в м. Донецьку, батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] , виданого Приморським РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області 16.06.2017р. [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довідок від 29.09.2017р. №0000349674 та №0000349690 про взяття на облік особи, переміщеної, [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] перемістилася з тимчасово окупованої території м. Донецьк до м. Маріуполя Донецької області. Позивачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 30.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Мангушем А.М., зареєстрований в реєстрі №3055, право власності зареєстроване 10.08.2011 року в бюро технічної інвентаризації м. Донецька. Мати та бабуся позивачки зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] , вона підтримує дружні відносини із позивачкою [PERSON] приблизно 10 років. Зазначила, що [PERSON] у грудні 2016 року вийшла заміж за [PERSON] , а [INFO] у них народився син [PERSON] . Проживали вони за адресою: [ADDRESS] з вересня 2017 року. Вона неодноразово ходила до них в гості. Останній раз бачила [PERSON] в листопаді 2017 року, зі слів [PERSON] він поїхав. Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] , підтримує дружні відносини із сім`єю [PERSON] з листопада 2017 року. Зі слів [PERSON] та [PERSON] вони одружились у кінці жовтня 2017 року, йому також відомо, що вони проживали за адресою: [ADDRESS] , оскільки переїхали з м. Донецька. Зазначив, що [PERSON] поїхав від [PERSON] , вона осталась одна з дитиною, батько із ним не спілкується. Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 21.06.2019 року, вбачають неможливим надання позивачці [PERSON] дозвіл на тимчасовий дозвіл виїзд/в`їзд малолітньої дитини [PERSON] на тимчасово окуповану територію України в м. Донецьк Донецької області, через лінію зіткнення у межах Донецької області, до досягнення дитиною 16 років. Як встановлено у судовому засіданні позивач має намір організувати для неповнолітнього сина поїздки на багаторазові тимчасові виїзди до м. Донецьк через лінію зіткнення у межах Донецької області, яка тимчасово непідконтрольна Україні. Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно з пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14.04.2017 № 222-ог, в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57. Згідно з пунктом 5.1.2 вказаного Тимчасового порядку виїзд з неконтрольованої території громадян України які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред`явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Таким чином, виїзд з тимчасово неконтрольованої території на територію України не містить посилання на дотриманням Правил, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 № 57. Суд вважає, що оскільки неможливо передбачити режим роботи пунктів пропуску на лінії зіткнення в Донецькій області, в зв`язку з проведенням антитерористичної операції, визначити конкретні часові проміжки перебування в місті Донецьку Донецької області, яке розташоване за лінією зіткнення, позивача з її неповнолітнім сином також не є можливим. Об`єктивна неможливість отримання у відповідача письмової згоди на виїзд/в`їзд малолітньої дитини до міста проживання їхніх рідних та близьких, яким є місто Донецьк без супроводу батька, призводить до порушення прав позивача та її неповнолітньої дитини. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, а також узявши до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в`їзд/виїзд дитини через лінію зіткнення, мету поїздки (відвідування бабусі, матері), суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити та надати неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , дозвіл на в`їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію України в м. Донецьк Донецької області, через лінію зіткнення у межах Донецької області, у супроводі матері - [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON] , [INFO] , з моменту набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто до [INFO] . З урахуванням викладеного,

Outcome: approved