Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивачка 19.12.2018 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою. За змістом позовної заяви просить: - визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] : автомобіль марки ЗИЛ 130, вантажний самоскид-С, 1985 року випуску, об`єм двигуна - 6300 куб.см., номер кузова (шасі) 2431171; автомобіль марки Opel Vivaro, пасажирський-В, 2008 року випуску, об`єм двигуна - 1995 куб.см., номер кузова (шасі) W0LF7AHA69V615101; автомобільний причіп ВЕРДА 2, легковий-В, 2016 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] ; житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 52,2 кв.м., площа земельної ділянки 3 400 кв.м.; житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 72,8 кв.м., з відповідними побутовими, господарськими будівлями та спорудами, розташовані на земельній ділянці площею 583 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки 2310100000:07:065:0152; - поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 72,8 кв.м. з відповідними побутовими та господарськими будівлями та спорудами, розташовані на земельній ділянці площею 583 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки 2310100000:07:065:0152; - припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 72,8 кв.м. з відповідними побутовими та господарськими будівлями та спорудами, розташовані на земельній ділянці площею 583 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки 2310100000:07:065:0152; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобільний причіп марки ВЕРДА 2, легковий-В, 2016 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] ; - припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на автомобільний причіп марки ВЕРДА 2, легковий-В, 2016 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки Opel Vivaro, пасажирський-В, 2008 року випуску, об`єм двигуна - 1995 куб.см., номер кузова (шасі) W0LF7AHA69V615101; - припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на автомобіль марки Opel Vivaro, пасажирський-В, 2008 року випуску, об`єм двигуна - 1995 куб.см., номер кузова (шасі) W0LF7AHA69V615101; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки ЗИЛ 130, вантажний самоскид-С, 1985 року випуску, об`єм двигуна 6 300 куб.см., номер кузова (шасі) 2431171; - припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на автомобіль марки ЗИЛ 130, вантажний самоскид-С, 1985 року випуску, об`єм двигуна 6 300 куб.см., номер кузова (шасі) [NUMBER] ; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 46,4 кв.м., площа земельної ділянки 3 400 кв.м.; - припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 46,4 кв.м., площа земельної ділянки 3 400 кв.м.; - у зрівняння часток у спільній сумісній власності подружжя стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію у сумі 46 696,13 гривень; - стягнути з відповідача витрати по сплаті послуг на проведення оцінки вартості майна у сумі 1 600 гривень та витрати по сплаті судового збору; витрати, пов`язані з розглядом справи. За змістом позову, 02.06.2001 між сторонами у справі укладений шлюб. Подружжя має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2018 у справі №336/6461/17 шлюб між сторонами у справі розірвано, прізвище позивачки залишено без змін « [PERSON] ». Рухоме та нерухоме майно, про поділ якого заявлено позовні вимоги, за твердженням позивачки, набуто подружжям під час шлюбу. Загальна вартість спільного майна подружжя становить 781 996,93 гривень. Позивачка просить здійснити його поділ саме відповідно до заявлених вимог, із виплатою на її користь грошової компенсації у сумі 46 696,13 гривень. Зауважує, що заходи досудового врегулювання спору до вирішення спірних правовідносин між сторонами не призвели. З підстав, встановлених ст. 60-61, 69-71 СК України, ст. 368, 372 ЦК України, із посиланням на п. 22-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», [PERSON] просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 10.05.2019 справу прийнято до провадження судді Зарютіна П.В., визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 13.05.2019 заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявниці. Ухвалою суду від 04.07.2019 закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті, визначено дату, час і місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви у справі не подано. Представник позивачки в судовому засіданні не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення, що відповідають викладеним у позовній заяві. У зв`язку із неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, згідно з положеннями ст. 223, 280 ЦПК України, ухвалою суду від 11.10.2019 постановлено розглядати справу в заочному порядку. Відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 191 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не подав, поважних причин неподання суду не повідомив, тому суд за змістом ч.8 ст. 178, ч.2 ст. 191 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносинах. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м.Запоріжжя, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 02.06.2001 зареєстровано шлюб, актовий запис №247. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.09.2001. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/6461/17, пр. № 2/336/458/2018 від 11.06.2018, яке набрало законної сили 24.07.2018, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів задоволено, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя 02.06.2001, актовий запис 247, прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишено без змін Комличенко, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1200 грн. щомісяця, починаючи з 14.11.2017 до досягнення дитиною повноліття, розподілено судові витрати. Судом досліджено письмові докази на підтвердження виникнення права власності на спірні об`єкти нерухомого та рухомого майна, надані стороною позивача, та на підтвердження їх дійсної ринкової вартості. Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 05.06.2012, [PERSON] купила у продавця та прийняла у власність належний продавцю житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 72,8 кв.м., з відповідними побутовими та господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці, площею 583 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки 2310100000:07:065:0152. На зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок, житловою площею 53,3 кв.м., зазначений в плані літерою А, та господарські та побутові споруди та будівлі: Б літня кухня, В вбиральня, І замощення, 2 водопровід, 3 ворота, 4 хвіртка, 5, 6, 7 паркани. В п. 6 договору засвідчено згоду [PERSON] на придбання вищевказаного житлового будинку за ціну та на умовах, визначених договором. Згідно з п. 12 Договору, земельна ділянка, площею 0,0582 га, на якій розташований відчужуваний житловий будинок, не приватизована. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. за р.№3562 від 05.06.2012. Право власності [PERSON] на вказаний об`єкт нерухомості (п.15 Договору) виникло відповідно до ст. 334 ЦК України, тобто, з моменту державної реєстрації договору, яка підтверджена витягом про державну реєстрацію прав ТОВ «ЗМБТІ» №34425710 від 08.06.2012, реєстраційний номер 36539210, номер запису 30283 в книзі 174, рішення про державну реєстрацію від 08.06.2012. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно (довідка №9996288 від 11.10.2017), житловий будинок, реєстраційний номер майна 35580973, розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 46,4 кв.м., площа земельної ділянки 3\~400,00 кв.м., на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Моргуновим О.О. за р.№149 від 07.03.2012, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 26.03.2012. Матеріалами справи також підтверджено, що автомобіль марки ЗИЛ 130, вантажний самоскид-С, 1985 року випуску, об`єм двигуна - 6300 куб.см., номер кузова (шасі) 2431171 з 01.11.2013 зареєстрований на праві власності на [PERSON] . На праві власності відповідачу у справі належить автомобіль марки Opel Vivaro, пасажирський-В, 2008 року випуску, об`єм двигуна - 1995 куб.см., номер кузова (шасі) W0LF7AHA69V615101 з 16.01.2016, та автомобільний причіп ВЕРДА 2, причіп легковий-В, 2016 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] з 15.12.2016. Вказані відомості підтверджені відповіддю Головного сервісного центру МВС України від 12.10.2018 №31/692/аз на адвокатський запит щодо надання інформації про транспортні засоби, зареєстровані за [PERSON] , за період з 2001 по 2018 роки. Інформація зазначена станом на 11.10.2018 згідно з базою даних Єдиного державного реєстру МВС, на вказану дату ці транспортні засоби залишаються зареєстрованими на праві власності за [PERSON] . Матеріалами справи підтверджено, що, відповідно до довідки про ринкову вартість об`єкту нерухомості №8040/13 від 13.01.2018, виданої ТОВ «Земля плюс 2006», враховуючи технічний стан, ринкова вартість житлового будинку індивідуальної забудови, розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на 12.11.2018, складає без ПДВ 73\~154,00 гривень (сертифікат №744/18 від 18.09.2018, виданий Фондом державного майна України). Вартість оцінки 450,00 гривень. Згідно з довідкою про ринкову вартість об`єкту нерухомості №8069/12 від 12.12.2018, виданою ТОВ «Земля плюс 2006», враховуючи технічний стан, конструктивні та планувальні особливості об`єкта, середня ринкова вартість житлового будинку індивідуальної забудови, розташованого за адресою: [ADDRESS] , станом на 12.12.2018, складає без ПДВ 296\~641,00 гривень. Вартість оцінки 450,00 гривень. Відповідно до довідки №77/1 від 12.11.2018, виданої оцінювачем [PERSON] (сертифікат №273/17 від 07.04.2017, виданий Фондом державного майна України), станом на вказану дату ринкова вартість автомобілю марки ЗИЛ 130, 1985 року випуску, становить 2\~746,79 доларів США, що за курсом НБУ на 12.11.2018 дорівнює 76\~612,42 гривень. Згідно з довідкою №77/2 від 12.11.2018, виданої оцінювачем [PERSON] , станом на вказану дату ринкова вартість автомобілю марки Opel Vivaro, 2008 року випуску, становить 9 486 доларів США, що за курсом НБУ на 12.11.2018 дорівнює 264\~580,11 гривень. Відповідно до довідки №77/3 від 12.11.2018, виданої оцінювачем [PERSON] , станом на вказану дату приблизна вартість автомобільного причіпу ВЕРДА 2, 2016 року випуску, становить 71\~009,40 гривень. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру №77 ПП [PERSON] від 12.11.2018, [PERSON] сплачено за автотоварознавче дослідження №77 - 700,00 гривень. В цілому, підтверджена сума судових витрат на проведення оцінки рухомого та нерухомого майна становить 1\~600,00 гривень. До складу судових витрат позивачки включено: витрати по сплаті судового збору у сумі 3\~909,99 гривень, витрати за подання до суду заяви про забезпечення позову у сумі 352,40 гривень, вартість витрат на професійну правничу допомогу 1 500,00 гривень за складання позовної заяви та 1 000,00 гривень за кожне судове засідання. Доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду не надано. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За положеннями ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 ст. 386 ЦК України врегульовано, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постановах ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, та ВС від 05.09.2018 у справі № № 522/24628/16-ц (пр. № 61-3920св18 ). Згідно з ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як передбачено ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Крім того, на правовідносини, що виникли між сторонами, розповсюджуються й норми ст. 368, 372 ЦК України. Враховуючи заявлені позовні вимоги, надані докази, що підтверджують час набуття права власності сторонами на спірне майно, до складу спільного майна подружжя входить наступне майно: автомобіль марки ЗИЛ 130, вантажний самоскид-С, 1985 року випуску, об`єм двигуна - 6300 куб.см., номер кузова (шасі) 2431171; автомобіль марки Opel Vivaro, пасажирський-В, 2008 року випуску, об`єм двигуна - 1995 куб.см., номер кузова (шасі) W0LF7AHA69V615101; автомобільний причіп ВЕРДА 2, легковий-В, 2016 року випуску, номер кузова (шасі) [NUMBER] ; житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 52,2 кв.м., житловою площею 46,4 кв.м., площа земельної ділянки 3 400 кв.м. реєстраційний номер майна 35580973; житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 72,8 кв.м., з відповідними побутовими, господарськими будівлями та спорудами, реєстраційний номер нерухомого майна 36539210 (житловий будинок, житловою площею 53,3 кв.м., зазначений в плані літерою А, та господарські та побутові споруди та будівлі: Б літня кухня, В вбиральня, І замощення, 2 водопровід, 3 ворота, 4 хвіртка, 5, 6, 7 паркани), які розташовані на земельній ділянці площею 583 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки 2310100000:07:065:0152. Всі вказані об`єкти рухомого та нерухомого майна належать до спільної сумісної власності подружжя, виходячи з норм ст. 60-62 СК України, протилежного суду не доведено. Судом встановлено, що іншої домовленості між сторонами щодо порядку володіння, користування та розпорядження спірними об`єктами не було, шлюбного договору не укладено, тому, виходячи з принципу рівності часток, частки позивачки і відповідача в праві спільної сумісної власності у цьому майні є також рівними. Позивачка вважає, що можливо здійснити поділ спільного майна подружжя таким чином: - визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] причіп марки ВЕРДА 2, легковий-В, 2016 року випуску, припинивши за [PERSON] право спільної сумісної власності на вказане майно; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки Opel Vivaro, пасажирський-В, 2008 року випуску, автомобіль марки ЗИЛ [NUMBER] , вантажний самоскид-С, 1985 року випуску, житловий будинок [ADDRESS] , припинивши за [PERSON] право спільної сумісної власності на вказане майно. Крім того, у зрівняння часток у спільній сумісній власності подружжя, просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості її частки у майні у сумі 46 696,13 гривень, що відповідає змісту ч.1-4 ст. 364 ЦК України, виходячи із такого розрахунку: - вартість майна, яке переходить до особистої приватної власності [PERSON] , дорівнює 367\~650,40 гривень (71\~009,40 гривень + 296\~641,00 гривень); - вартість майна, яке переходить до особистої приватної власності [PERSON] , дорівнює 414\~346,53 гривень (76\~612,42 гривень + 264 580,11 гривень + 73 154,00 гривень); - загальна вартість спільного майна подружжя становить 781 996,93 гривень. Обставин, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 357 ЦК України, ч.ч.2, 3 ст. 70 СК України, що надали б змогу суду дійти висновку про наявність підстав для збільшення частки чоловіка чи дружини у праві спільної часткової власності, відступу від принципу рівності часток, не встановлено. Тому, здійснюючи поділ спільного майна подружжя, виходячи з презумпції рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, оскільки іншого не встановлено домовленістю між ними або законом, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, згідно з даними довідки про ринкову вартість об`єкту нерухомості №8069/12 від 12.12.2018, виданої ТОВ «Земля плюс 2006», та копії технічного паспорту на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на цій земельній ділянці самовільно збудовані сарай, літ.Д та душ, літ.Е (станом на 23.05.2012). Під на час розгляду справи судом стороною позивача належних, достовірних та допустимих доказів, що підтверджують набуття у передбачений законодавством спосіб права власності на ці складові домоволодіння не надано, тому до складу спільного майна подружжя ці побудови не відносяться, відповідно, їх поділ не здійснюється. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 1-3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У наведеному контексті суд дійшов висновку про задоволення позову. Обраний спосіб захисту відповідатиме вимогам ефективності надання захисту порушеного цивільного права кожної зі сторін спору. З урахуванням норми ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами у справі, у зв`язку із результатами її розгляду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений судовий збір у сумі 3\~909,99 гривень та інші судові витрати, пов`язані із оцінкою вартості спірного майна, у сумі 1\~600,00 гривень. Підстав для стягнення судових витрат за подання до суду заяви про забезпечення позову у сумі 352,40 гривень та вартості витрат на професійну правничу допомогу судом не встановлено. Так, згідно з ч.ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Оскільки в порушення ч.3 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України стороною позивача до закінчення судових дебатів не подано акту виконаних робіт із квитанціями про сплату відповідних послуг за надану правову допомогу, суд позбавлений можливості визначити співмірність сум правової допомоги, вказаних у розрахунку, із складністю справи; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторін. Тому, підстав для стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, що представляв інтереси позивачки під час розгляду справи, судом не встановлено.

Outcome: approved