Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Підсереднє» в якому просить розірвати договір оренди землі б/н від 05.09.2012 року, сторонами якого вказано [PERSON] та ПАТ «Підсереднє», зареєстрований у Відділі державної реєстрації Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, індексний номер: 35490902 від 01.06.2017, а також стягнути з відповідача судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 15 000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 6,1634 га., кадастровий номер 6321484200:02:000:0495, яка розташована на території Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР 062884, виданим Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області від 09.03.2005 року. 01.01.2007 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки строком на 10 років та підписано із ПАТ «Підсереднє», правонаступником якого є ПрАТ «Підсереднє», акт прийому-передачі земельної ділянки відповідно до договору оренди землі від 01.01.2007року. На час подання цього позову інших актів прийому-передачі, в тому числі актів, згідно яких її земельна ділянка поверталась в її володіння укладено із відповідачем не було. Позивачка зазначає, що після спливу строку оренди в 2017 році в неї із ПАТ «Підсереднє» виник спір щодо подальшого права користування її земельною ділянкою, який переріс в судову справу №616/294/17 про усунення перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою. В процесі зазначеного судового спору ПАТ «Підсереднє» самостійно, без її відома, зареєструвало інший договір оренди цієї земельної ділянки вже від 05.09.2012 року строком на 15 років. Позивачка вказує, що навіть відповідно до умов нового договору оренди землі від 05.09.2012 року, а саме - п.п. 9, 11 договору оренди, орендар не сплачує їй орендну плату за користування земельною ділянкою, що, на її думку, є підставою для розірвання цього договору. Крім того, позивачка зазначає, що 19.12.2019року нею було укладено із адвокатським бюро «Ігоря Прасолова» договір про надання їй професійної правничої допомоги. На час подання позову, орієнтовний розрахунок судових витрат складає близько 15000 гривень, яку позивачка просить стягнути з ПАТ «Підсереднє». Відповідач ПрАТ «Підсереднє» в установлений законом строк подав відзив на позов в якому проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в позові. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що 01.01.2007р. позивачка уклала з ВАТ «Підсереднє», правонаступником якого є ПрАТ «Підсереднє», договір оренди земельної ділянки строком на 10 років і, вважаючи що строк дії договору скінчився, в травні 2016 року повідомила підприємство про свій намір обробляти земельну ділянку самостійно та в березні 2017 року посіяла соняшник. Відповідач вказує, що позивачка у 2018 та 2019 роках самостійно продовжувала сіяти та вирощувати продукцію і тим самим порушила п. 29 договору оренди земельної ділянки, ст.ст. 24,25 Закону України «Про оренду землі», згідно яких вона була зобов`язана не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватись земельною ділянкою. Враховуючи, що з березня 2017 року та до теперішнього часу [PERSON] самостійно обробляла земельну ділянку кадастровий номер 6321484200:02:000:0495, ПрАТ«Підсереднє» не мало можливості виконувати умови договору оренди та відповідно і не сплатило орендну плату [PERSON] за період 2017-2019 роки в які підприємство не мало можливості користуватись земельною ділянкою. Також, відповідач заперечує проти вимог позивачки про стягнення 15000 грн витрат на правничу допомогу у зв`язку з тим, що такі витрати вважає необґрунтованими та безпідставними. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Крім того, позивач та її представник зазначили, що в 2017 році із відповідачем виник спір, був встановлений факт перешкод, цей факт мав короткочасний термін і вичерпався він судовою справою. Після цього одноразового конфлікту в кінці 2017 року, в 2018 та 2019 роках і до цього часу жодних конфліктів не було. Позивачка зазначила, що протягом 2018-2019 років не користувалась земельною ділянкою. Є зареєстрований договір оренди земельної ділянки і користувався відповідач чи не користувався це не відомо, але договір був укладений і є певні обов`язки , які сторони повинні були виконувати. Відповідач свої обов`язки зі сплати орендної плати за 2018 та 2019 роки не виконав. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Також, представник відповідача зазначив, що у зв`язку з тим, що у підприємства з позивачкою були судові спори, які остаточно вирішилися в вересні 2019 року, з 2017 року підприємство не сплачує орендну плату, оскільки [PERSON] не дотримується умов договору в частині того, що не дає користуватись земельною ділянкою, і, відповідно, були судові розгляди і до встановлення істини підприємство не сплачувало орендну плату. Розглянувши матеріали даної цивільної справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,1634 га, кадастровий номер 6321484200:02:000:0495, яка розташована на території Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР 062884, виданим Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області від 09.03.2005 року. 05.09.2012р. між [PERSON] (орендодавець) та Публічним акціонерним товариством «Підсереднє», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Підсереднє» (орендар) було укладено договір оренди землі, згідно п.п. 1,2 умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,1624 га, яка знаходиться на території Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області та належить орендодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР 062884, виданого Великобурлуцькою районною державною адміністрацією Харківської області 09.03.2005 року . Пунктами 9 та 10 договору оренди землі від 05.09.2012р. визначено, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щорічно орендну плату в розмірі, що в грошовому виразі становить 3% (3607 грн) від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки; за домовленістю сторін орендні платежі здійснюються у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Пунктом 11 договору оренди землі від 05.09.2012р. визначено, що орендна плата вноситься у такі строки: у грошовій формі - один раз на рік до 20 числа першого за звітним роком місяця, в натуральній - до 20 числа останнього у звітному році місяця. Згідно п. 8 умов договору оренди землі від 05.09.2012р. договір укладено на 15 років. Договір оренди землі від 05.09.2012р. зареєстровано у відділі Держкомзему у Великобурлуцькому районі Харківської області про що у книзі записів держаної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 24.12.2012р. за №632148424001981. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 24.12.2012р. [PERSON] (орендодавець) передала, а ПАТ «Підсереднє», правонаступником якого є ПрАТ «Підсереднє», у строкове платне користування земельну ділянку слільськогосподарського призначення загальною площею 6,1624 га, яка знаходиться на території Підсереднянської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, для використання згідно з цільовим призначенням та умовами договору. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, у 2018 у 2019 роках орендар (відповідач по справі) не сплачував орендодавцю (позивачка) орендну плату за договором оренди землі від 05.09.2012р. Суд зазначає, що Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі: є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у наступних постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо). Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду нагадує, що у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04.12.2019р. по справі №318/433/18. Як було встановлено судом, відповідач систематично, протягом 2018 та 2019 років не сплачував орендну плату за договором оренди землі від 05.09.2012р., що є істотним порушенням умов договору оренди землі та у відповідності до ст.ст. 611, 651 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання договору оренди землі від 05.09.2012р. Щодо посилань відповідача на те, що ПрАТ «Підсереднє» не користувалось орендованою земельною ділянкою з 2017 року оскільки [PERSON] перешкоджала підприємству користуватись нею і самостійно здійснювала її обробіток, а також на судові рішення щодо усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою за договором оренди землі від 05.09.2012р. суд зазначає наступне. Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14.12.2017р. по справі №616/294/17 у позові ПАТ «Підсереднє» до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою - відмовлено, зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Підсереднє» задоволено, визнано недійсним договір оренди землі від 05.09.2012р., укладений між [PERSON] та ПАТ «Підсереднє». Постановою Апеляційного суду Харківської області від 03.04.2018р., яке залишено без змін постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30.09.2019р., рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14.12.2017р. скасоване та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ «Підсереднє» задоволено, зобов`язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні ПАТ «Підсереднє» земельною ділянкою кадастровий номер 6321484200:02:000:0495, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі від 05.09.2012р. - відмовлено. Відповідно до ст.ст. 384, ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. За таких обставин [PERSON] з 03.04.2018р. - з дня прийняття судом апеляційної інстанції постанови у справі №616/294/17- зобов`язана була усунути перешкоди у користуванні ПАТ «Підсереднє» земельною ділянкою кадастровий номер 6321484200:02:000:0495. Відповідачем не надано, в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] у 2018 та 2019 роках не виконала постанови Апеляційного суду Харківської області від 03.04.2018р. по справі №616/294/17 та продовжувала перешкоджати у користуванні ПАТ «Підсереднє» земельною ділянкою кадастровий номер 6321484200:02:000:0495. Надані відповідачем акт про незаконність проведення весняно - польових робіт від 08.04.2017р., акт обстеження земельних ділянок, які перебувають в оренді ПАТ «Підсереднє» від 30.05.2017р. стосуються обставин здійснення [PERSON] перешкод у користуванні земельною ділянкою у 2017 році, які були предметом дослідження у справі №616/294/17. Надані відповідачем лист від 19.02.2020р. направлений ПрАт «Підсереднє» на адресу [PERSON] з повідомленням про те, що Верховним Судом 30.09.2019р. прийнята постанова у справі №616/294/17, а також з вимогою до [PERSON] не здійснювати перешкод в подальшому у користуванні орендованою земельною ділянкою, акт від 16.04.2020р. обстеження земельної ділянки кадастровий номер 6321484200:02:000:0495, яким встановлено, що на зазначеній земельній ділянці навесні 2020 року орендодавцем [PERSON] самовільно проведені польові роботи, а також відомості щодо реєстрації в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення щодо невиконання [PERSON] постанови Апеляційного суду Харківської області від 03.04.2018р. по справі №616/294/17 та постанови Верховного Суду від 30.09.2019р. також не свідчать про існування перешкод у користуванні ПАТ «Підсереднє» земельною ділянкою кадастровий номер 6321484200:02:000:0495 саме у 2018 та 2019 роках - на які посилається позивач, оскільки стосуються подій березня-квітня 2020 року. Суд зазначає, що за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Предметом спору у даній справі є розірвання договору, зокрема внаслідок істотного порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим предметом доказування у даній справі є встановлення всіх обставин, які вказують на наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення. Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вимога надати докази невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов`язань за угодою (ст. 610 ЦК України) покладається на позивача. Водночас, за приписами ст. 614 ЦК України тягар доказування відсутності своєї вини лежить на особі, яка порушила зобов`язання, отже, за принципом презумпції вини боржника в цивільно-правовому зобов`язанні, саме відповідач має надавати докази належного виконання ним покладених на нього обов`язків. Позивач вказував на порушення відповідачем зобов`язання щодо сплати орендної плати за землю, а відповідач не спростував цього факту належними доказами. Враховуючи вищевикладене, з огляду на систематичну несплату відповідачем орендної плати за договором оренди землі від 05.09.2012р., а саме - за 2018 та 2019 року, що є істотним порушенням умов договору оренди землі, а також те, що відповідач не надав суду належних доказів відсутності його вини у невиконанні умов договору оренди від 05.09.2012р., суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання договору оренди землі від 05.09.2012р. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, то витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 15000грн, суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних таінших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц. В обґрунтування витрат позивача на правничу допомогу позивач надала договір про надання професійної правничої допомоги від 19.12.2019р. укладений між нею та Адвокатським бюро «ІГОРЯ ПРАСОЛОВА» та ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1006309 від 19.12.2019р. Суд зазначає, що умовами договору про надання професійної правничої допомоги від 19.12.2019р. не визначено розміру гонорару адвоката, а лише зазначено визначення понять «гонорар» та «оплата послуг». При цьому, в матеріалах справи відсутній розрахунок гонорару, як відсутній і акт виконаних робіт, з якого б вбачалось, які саме послуги були надані адвокатом. Також позивачем не надано доказів, які підтверджують здійснення нею відповідних витрат. Враховуючи викладене, суд вражає необґрунтованими вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про відмову в їх задоволенні. З огляду на викладене,

Outcome: approved