Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому вказують, що [PERSON] 14 березня 2008 року був прийнятий на роботу в товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Буд» на посаду електромонтажника відповідно до наказу №82-к від 10 березня 2008 року, про що було зроблено запис за №14 в трудовій книжці серії АТ-VIII №5062960. 31 березня 2016 року його було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №52-к від 23 березня 2016 року. На день його звільнення відповідачем була нарахована та виплачена заробітна плата за фактично відпрацьований період часу. Однак при звільненні йому не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 112 днів і в добровільному порядку відповідач їх виплатити відмовляється. [PERSON] був прийнятий на роботу 06.08.2008 року до відповідача на посаду електромонтажника 4 розряду відповідно до наказу №240-к від 06 серпня 2008 року, про що був зроблений запис у трудовій книжці серії БТ-ІІ №4004495. 31 березня 2016 року його було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №52-к від 23 березня 2016 року. На день його звільнення відповідачем нарахована та виплачена заробітна плата за фактично відпрацьований період часу. Але при звільненні йому не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 99 днів і її сплатити відповідач в добровільному порядку відмовляється. [PERSON] був прийнятий на роботу до відповідача 14 березня 2008 року на посаду електромонтажника 4 розряду відповідно до наказу №82-к від 10 березня 2008 року, про що був зроблений запис в трудовій книжці серії БТ-ІІ №6518924. 31 березня 2016 року його було звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №52-к від 23 березня 2016 року. На день його звільнення відповідачем нарахована та виплачена заробітна плата за фактично відпрацьований період часу, однак при звільненні йому не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 120 днів і її виплатити відповідач відмовляється, мотивуючи це відсутністю грошових коштів. Просять суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Буд» на їх користь компенсацію за невикористану відпустку та моральну шкоду в сумі 500 грн. на кожного. У судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги уточнили, просили суд стягнути з ТОВ «Житло-Буд» на користь [PERSON] 2609,64 грн. в рахунок компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки виплати розрахункових у сумі 80063 грн. 16 коп., нарахування на заробітну плату у сумі 16412,94 грн. та моральну шкоду у сумі 1000 грн; на користь [PERSON] 1215,21 грн. в рахунок компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки виплати розрахункових у сумі 93819 грн. 48 коп., нарахування на заробітну плату у сумі 19232 грн.99 коп., та моральну шкоду у сумі 1000 грн.; на користь [PERSON] 2806,44 грн. в рахунок компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки виплати розрахункових у сумі 80063 грн. 16 коп., нарахування на заробітну плату у сумі 16412,94 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав письмові заперечення, в яких вказує, що дійсно позивачі працювали на посадах електромонтажників ТОВ «Житло-Буд». За період роботи в ТОВ «Житло-Буд» [PERSON] було нараховано 193 дні відпустки, з яких ним використано 80 днів, відповідно до наказів №191-к від 02.09.2010 року, №172-к від 30.07.2012 року, №28 к від 01.02.2013 року, №1-к від 02.01.2014 року, №155-к від 29.09.2015 року, №202-к від 08.12.2015 року. Кількість невикористаних днів відпустки на дату звільнення становила 113 днів. Відповідно до довідки, що надана бухгалтерією ТОВ «Житло-Буд» розмір середньоденної заробітної плати за останні 12 місяців, що передують звільненню, становив 203,41 грн. Враховуючи зазначені показники, [PERSON] було нараховано та сплачено в якості компенсації за невикористану відпустку грошові кошти у розмірі 22985,33 грн, в тому числі податки і збори, передбачені чинним законодавством України. За період роботи в ТОВ «Житло-Буд» [PERSON] було нараховано 184 дні відпустки, з яких ним використано 84 дні, відповідно до наказів №77-к від 14.04.2010 року, №109-к від 08.05.2012 року, №204 к від 14.10.2013 року, №80-к від 12.06.2014 року, №81-к від 29.05.2015 року, №31-к від 26.02.2016 року. Кількість невикористаних днів відпустки на дату звільнення становила 100 днів. Відповідно до довідки, що надана бухгалтерією ТОВ «Житло-Буд», розмір середньоденної заробітної плати за останні 12 місяців, що передують звільненню, становив 217,47 грн. Враховуючи зазначені показники, [PERSON] було нараховано та сплачено в якості компенсації за невикористану відпустку грошові кошти у розмірі 24449,80 грн, в тому числі податки і збори, передбачені чинним законодавством України. За період роботи в товаристві «Житло-Буд» позивачу [PERSON] було нараховано 193 дні відпустки, з яких ним використано 70 днів, відповідно до наказів №77-к від 14.04.2010 року, №109-к від 08.05.2012 року, №52 к від 07.03.2013 року, №28-к від 04.03.2014 року, №178-к від 10.11.2015 року. Кількість невикористаних днів відпустки на дату звільнення становила 123 дні. Відповідно до довідки, що надана бухгалтерією ТОВ «Житло-Буд», розмір середньоденної заробітної плати за останні 12 місяців, що передують звільненню, становив 198,07 грн. Враховуючи зазначені показники, [PERSON] було нараховано та сплачено в якості компенсації за невикористану відпустку грошові кошти у розмірі 24362,61 грн, у тому числі податки і збори, передбачені чинним законодавством України. Враховуючи те, що заборгованість перед позивачами відсутня, просять суд в задоволенні позовних вимог позивачів відмовити в повному обсязі. Зі згоди позивачів справа розглядається при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачів, заперечення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив, такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивач [PERSON] 14 березня 2008 року був прийнятий на роботу в товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Буд» на посаду електромонтажника відповідно до наказу №82-к від 10 березня 2008 року, про що було зроблено запис за №14 в трудовій книжці серії АТ-VIII №5062960. 31 березня 2016 року його було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №52-к від 23 березня 2016 року, про що був зроблений запис за №15 в трудовій книжці. На день його звільнення відповідачем була нарахована та виплачена заробітна плата за фактично відпрацьований період часу. Позивач [PERSON] був прийнятий на роботу в товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Буд» 06 серпня 2008 року на посаду електромонтажника 4 розряду відповідно до наказу №240-к від 06 серпня 2008 року, про що був зроблений запис у трудовій книжці серії БТ-ІІ №4004495. 31 березня 2016 року його було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №52-к від 23 березня 2016 року, про що також було зроблено запис у трудовій книжці. На день його звільнення відповідачем нарахована та виплачена заробітна плата за фактично відпрацьований період часу. Позивач [PERSON] був прийнятий на роботу в товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Буд» 14 березня 2008 року на посаду електромонтажника 4 розряду, відповідно до наказу №82-к від 10 березня 2008 року, про що був зроблений запис в трудовій книжці серії БТ-ІІ №6518924. 31 березня 2016 року його було звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №52-к від 23 березня 2016 року, про що був зроблений запис у трудовій книжці. На день його звільнення відповідачем булу нарахована та виплачена заробітна плата за фактично відпрацьований період часу. Згідно наказу №193-к від 02 вересня 2010 року «Про надання відпустки» позивачу [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 06.09.2010 року по 19.09.2010 року за період роботи з 12.01.2008 року до 12.08.2008 року. Відповідно до наказу №172-к від 30 липня 2012 року «Про надання відпустки» позивачу [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 01.08.2012 року по 14.08.2012 року за період роботи з 14.10.2008 року до 14.05.2009 року. Наказом №28-к від 01.02.2013 року [PERSON] надано чергову відпустку на 14 календарних днів з 01.02.2013 року по 14.02.2013 року за період роботи з 14.05.2009 року до 14.12.2009 року. Наказом №1-к від 02.01.2014 року [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 02.01.2014 року по 16.01.2014 року за період роботи з 14.12.2009 року до 14.07.2010 року. Наказом №155-к від 29 вересня 2015 року [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 01.10.2015 року по 15.10.2015 року за період роботи з 14.07.2010 року по 14.02.2011 року. Наказом №202-к від 08.12.2015 року [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 10 календарних днів з 04.01.2016 року по 14.01.2016 року за період роботи з 14.02.2011 року по 14.07.2011 року. Відповідно до наказу №77-к від 14.04.2010 року позивачу [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних дні з 16.04.2010 року по 29.04.2010 року за період роботи з 06.08.2008 року до 06.03.2009 року. Відповідно до наказу №109-к від 08.05.2012 року [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 17.05.2012 року по 30.05.2012 року за період роботи з 06.03.2009 року до 06.10.2009 року. Наказом №204-к від 14.10.2013 року [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 16.10.2013 року по 29.10.13 року за період роботи з 06.10.2009 року до 06.05.2010 року. Наказом №80 к від 12 червня 2014 року, [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 16.06.2014 року по 30.06.2014 року за період роботи з 06.05.2010 року до 06.12.2010 року. Наказом №81 к від 29 травня 2015 року [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 01.06.2015 року по 14.06.2015 року за період роботи з 06.12.2010 року до 06.07.2011 року. Наказом №31-к від 26.02.2016 року [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 01.03.2016 по 15.03.2016 рік за період роботи з 06.07.2011 по 06.02.2012 роки. Відповідно до наказу №77-к від 14 квітня 2010 року позивачу [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних дні з 16.04.2010 по 29.04.2010 за період роботи з 14.03.2008 року до 14.10.2008 року. Наказом №109-к від 08 травня 2012 року [PERSON] надано щорічну основну відпустку на 14 календарних днів з 17.05.2012 року по 30.05.2012 року за період роботи з 14.10.2008 року до 14.05.2009 року. Факт сплати компенсації за невикористанні відпустки підтверджується протоколами розрахунку відпусток №3361, №3589, №3359. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Нормою ч. 1 ст. 83 КзПП України встановлено, що в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Статтею 116 ч.1 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачі відповідно до вказаної статті в судовому засіданні будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог суду не надали, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed