Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON] - невідома позивачці особа. Оскільки відповідач зареєстрований у житловому приміщенні з 22.05.1996 року, однак його речі в квартирі відсутні, а позивачка жодного разу його не бачила, і ця особа їй невідома, [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням її квартири. Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Судом встановлено, що [ADDRESS], 1/2 якої належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Договору дарування квартири від 07.10.2005 року, а інша 1/2 належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2017 року. Відповідно до довідки про місце проживання та склад сім'ї №8056 від 06.11.2018 року виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 10.04.2002 року та [PERSON] з 22.05.1966 року. Як вбачається з Акту №117/1 від 09.11.2018 року про фактично проживаючих осіб, за адресою: [ADDRESS] фактично проживає [PERSON], в той час, як [PERSON] з 22.05.1996 року за вказаною адресою відсутній з 22.05.1996 року. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Нормою ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним право користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК УРСР). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказані правові висновки доцільно застосовувати і до правовідносин, що виникли між сторонами. В даному випадку, саме на позивачку покладено обов'язок довести факт відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Позивачка [PERSON] належними доказами довела, що [PERSON] з 22.05.1996 року не проживає за зазначеною адресою без поважних причин, що є підставою для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати на сплату судового збору у розмір 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved