Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернувшись в Рівненський районний суд Рівненської області з позовом 14.12.2020 р. до відповідача [PERSON] , просить розірвати шлюб, зареєстрований у Виконавчому комітеті Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що з 18.09.2015 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з позивачкою. Позивачці відомо, що відповідач працює водієм і може надавати матеріальну допомогу дитині, однак добровільно цього не робить. Нормальні подружні стосунки не склалися через різні погляди на життя. Вони близько року не проживають разом, не ведуть спільного господарства, внаслідок чого їх спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Вона неодноразово просила змінити відношення свого чоловіка до неї та сина, але він не реагував. 22.01.2021 р. ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання у справі з викликом учасників. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити. Просить не надавати строк для примирення. У судовому засіданні відповідач пояснює, що має бажання бути для дитини гарним батьком та матеріально забезпечувати сина. Позовні вимоги визнав повністю. Просить не надавати строк для примирення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 18.09.2015 року у Виконавчому комітеті Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 60 (Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 18.09.2015 р). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з`ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім`я розпалась остаточно, оскільки вони не проживають разом протягом тривалого часу, спільного господарства не ведуть, отже шлюб існує формально, суперечить інтересам сторін. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 04.12.2015 р. Виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Дитина проживає разом з позивачкою, що відповідачем не заперечується. Відповідач добровільно у достатньому розмірі не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідно до роз`яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Жодних об`єктивних доказів щодо зазначених обставин як позивачем, так і відповідачем не надано. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, аліменти з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки за її вибором на утримання дитини у частці від заробітку (доходу) відповідача. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Судом не встановлено обставин, за яких відповідач не мав би змоги сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі, який відповідачем визнається. У судовому засіданні відповідач пояснив, що працює водієм у приватного підприємця, є працездатним, позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення аліменти за рішенням суду в розмірі, заявленому позивачем - 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Суд зважає, що обов`язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, визначений розмір аліментів на дитину за вказаних умов є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін та дитини. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Враховуючи те, що позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 50 відсотків понесених нею документально підтверджених судових витрат на сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. У свою чергу з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. Відповіднодо пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved