Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрат, посилаючись на невиконання останнім грошових зобов`язань за рішенням суду, яке набрало законної сили. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року закрито підготовче засідання, перейдено до розгляду справи по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, їх представник подала до суду заяву про те, що не заперечує проти вирішення справи за її відсутності та в заочному порядку. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву суду не надав. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і сторона позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договорами відступлення права вимоги в розмірі 1 817 169 грн. 06 коп., три проценти річних в розмірі 37936 грн. 51 коп., пеню в розмірі 382451 грн. 86 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором відступлення права вимоги в розмірі 368388 грн. 62 коп., три проценти річних в розмірі 7690 грн. 73 коп., пеню в розмірі 77533 грн. 19 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором відступлення права вимоги в розмірі 371102 грн. 16 коп., три проценти річних в розмірі 7747 грн. 39 коп., пеню в розмірі 78104 грн. 30 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором відступлення права вимоги в розмірі 392292 грн. 87 коп., три проценти річних в розмірі 7222 грн. 47 коп., пеню в розмірі 71150 грн. 10 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором відступлення права вимоги в розмірі 392292 грн. 87 коп., три проценти річних в розмірі 7222 грн. 47 коп., пеню в розмірі 71150 грн. 10 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором відступлення права вимоги в розмірі 368388 грн. 62 коп., три проценти річних в розмірі 7690 грн. 73 коп., пеню в розмірі 77533 грн. 19 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором відступлення права вимоги в розмірі 368388 грн. 62 коп., три проценти річних в розмірі 7690 грн. 73 коп., пеню в розмірі 77533 грн. 19 коп. Позивачі вказують, що згадане рішення суду набрало законної сили 06 травня 2017 року, проте відповідачем не виконується, що останнім під час розгляду справи не спростовано. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Під час розгляду справи суду не надано стороною відповідача доказів виконання грошового зобов`язання згідно з заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року, а відтак за правилами частини другої статті 625 ЦК України на вимогу кредиторів він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved