Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до ПАТ «Дочірній банк Свердбанку Росії», Луцького відділення №1 ПАТ «Дочірній банк Свердбанку Росії» про розірвання кредитного договору та скасування неправомірно нарахованої пені і відсотків за користування кредитом. Позов обґрунтовують тим, що 13.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Дочірній банк Свердбанку Росії» був укладений кредитний договір №42198-ФО/2015/46. Згідно п. 9.3 та додатку №1 кредитного договору, [PERSON] була зобов'язана щомісячно до 13 числа кожного календарного місяця, погашати заборгованість за кредитом в розмірі 321,99 грн. Вказують, що 10.02.2016 року [PERSON] звернулась до відповідача з метою уточнення боргу за кредитним договором та сплати щомісячного платежу і їй повідомили, що до сплати винесена вся сума кредиту в розмірі 8861,00 грн. Проте, така сума заборгованості була їй не зрозуміла, в зв'язку з чим, 10.02.2016 року вона звернулась із запитом про надання виписки по позичковому рахунку, яку вона отримала лише 16.02.2016 року. Зазначають, що із отриманої виписки їм стало відомо, що банк, починаючи з 13.01.2016 року здійснює нарахування пені на усю суму кредиту, що суперечить умовам договору, у зв'язку з чим, 17.02.2016 року [PERSON] подала заяву до банку про скасування неправомірно нарахованої пені та з'ясування суми заборгованості перед банком, однак жодної відповіді вона не отримала. Вважають, що такі дії банку суперечать чинному законодавству та умовам кредитного договору і порушують їх права, а також завдають їм матеріальних та моральних збитків. При цьому, банк не повідомив [PERSON] в письмовій формі про дострокове погашення кредиту, не надав виписки по позичковому рахунку, що позбавило їх можливості повного погашення заборгованості за кредитом. Крім того, банк продовжує нараховувати пеню та відсотки за користуванням кредитом, що призводить до щоденного збільшення заборгованості. У зв'язку з чим, просять розірвати кредитний договір №42198-ФО/2015/46 від 13.01.2015 року, скасувати нараховану пеню, інші штрафні санкції та відсотки, що нараховуються банком з 13.01.2016 року по даний час, а також стягнути понесені судові витрати. В судовому засідання позивачі позовні вимоги уточнили в частині предмету позову та просили задовольнити заявлені вимоги до юридичної особи - ПАТ «Свербанк», в решті позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову із підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Дочірній банк Свердбанку Росії», правонаступником якого є ПАТ «Свербанк» був укладений кредитний договір №42198-ФО/2015/46, за умовами якого [PERSON] отримала кошти в сумі 8464,99 грн. під 33% річних та зобов'язалася повернути у повному обсязі не пізніше 12.01.2019 року (а.с. 15-18). Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Так, згідно п. 1.1. кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти, а позичальник - повернути кредит банку на умовах та в строки, визначені кредитним договором. Позичальник зобов'язується сплачувати банку проценти у розмірі, що зазначений у п. 1.2. кредитного договору (п. 6.1.) (а.с. 15). П. 2.5. кредитного договору передбачено, що позичальник повинен застрахувати свої життя, здоров'я та працездатність в страховій компанії. Відповідно до п. 10 договору добровільного страхування від нещасного випадку позичальника банку №343/14/НС/СБР/ЦЗ від 13.01.2015 р. «...відповідальність страховика на повну страхову суму починається з моменту внесення страхового платежу за перший період страхування на поточний рахунок страховика в АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ», зазначений в договорі, і діє до дати закінчення першого періоду страхування. В частині страхового покриття договір поновлює дію в момент внесення чергового страхового платежу і діє до дати закінчення відповідного періоду страхування...». Відповідно до додатку №1 договору страхування 2-й період дії договору починається з 13.01.2016 р. Кінцевим терміном сплати страхового платежу є 13.01.2016 р. При несплаті чергового страхового платежу в розмірі та в строки відповідно до договору, договір страхування вважається таким, що припинив свою дію з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем, вказаним як останній діючого періоду страхування. В порушення п. 2.5.3. кредитного договору позивач не надав банку документи, що підтверджують набуття чинності договору страхування. Відповідно до п. 6.9. кредитного договору у випадку порушення (невиконання/неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань, передбачених п. 2.5. цього договору (щодо страхування життя, здоров'я та працездатності) сторони погодили, що, починаючи з першого календарного числа місяця наступного за місяцем, в якому позичальником було порушено (не виконано/неналежно виконано) будь-яке з перелічених вище в цьому пункті договору зобов'язань, діюча процентна ставка за користування кредитом встановлюється в новому розмірі, а саме в розмірі, збільшеному на 2 (два) процентних пункти. Зазначеним пунктом позичальник погоджує зміну процентної ставки, що не потребує укладання додаткової угоди між сторонами цього договору. Таким чином, за умовами п. 6.9. кредитного договору банком правомірно було встановлено розмір процентної ставки за період з 01.02.2016 року по 16.02.2016 року на рівні 35 % річних. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] не здійснює платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, чим порушено п.1.1 та п. 6.1. кредитного договору, якими передбачено обов'язок позичальника сплатити банку кредит та проценти за користування кредитом щомісячно згідно графіку повернення кредиту. При цьому, відповідно до п. 10.1. кредитного договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу неустойку (пеню) у розмірі 0,2% від простроченої суми за кожен день прострочення будь-якого платежу, передбаченого цим договором. На думку суду, посилання позивачів на те, що банк використовує своє право щодо дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором та порушує умови п. 8.4., 8.5., 11.9 є безпідставним, оскільки ними не представлено жодних доказів звернення банку до [PERSON] з будь-яким повідомленням, вимогою чи листом про дострокове повернення повної суми заборгованості. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] порушила умови кредитного договору, а тому банком правомірно нараховані пеня та інші штрафні санкції. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Проте, позивачі всупереч ст. 60 ЦПК України не представили суду доказів та не довели неправомірності дій відповідача, що суперечать чинному законодавству та умовам кредитного договору. А тому, дослідивши та оцінивши зібрані та досліджені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають через їх безпідставність.

Outcome: dismissed