Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача в якому просять суд: визнати за [PERSON] право вимоги кредитора перед боржником [PERSON] підприємством «Прогресфарм» на грошові кошти, списані 19.03.2015 року з депозитних рахунків № 2620400011003 та 26252036737102 в ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» на загальну суму 185 839, 42 доларів США в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 1322-02-1 від 26.09.2012 року; визнати за [PERSON] право вимоги кредитора перед боржником приватним підприємством «Прогресфарм» на грошові кошти, списані 19.03.2015 року з депозитних рахунків № 26252036737102 та 26252036737102 в ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» на загальну суму 166 000 доларів США в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №393-02-1 від 14.03.2013 року; визнати за [PERSON] право вимоги кредитора перед боржником приватним підприємством «Прогресфарм» на грошові кошти, списані 19.03.2015 року з депозитних рахунків № 262040004904, №26252066020102, № 26252066020102 в ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» на загальну суму 415 613, 64 доларів США в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 1322-02-1 від 26.09.2012 року. Представник позивачів у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача до судового засіданні не зявився, але на адресу суду надіслав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, та просив слухати справу без його участі. Представник третьої особи ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» в особі Чорноморської філії ПАТ «[PERSON] Русь» в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ним оскаржено дійсність договорів поруки між позивачами по вказаній справі та ПАТ «Банк «[PERSON] Русь». Третя особа [PERSON] до судового засідання не зявилася, повідомлялася належним чином про час та місце слухання справи. В минулих судових засіданнях позовні вимоги [PERSON] не визнавала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду матеріали та докази, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. 05 лютого 2015 року між ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» в особі Заступника Голови Правління - керуючого Черноморською філією ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» та [PERSON] укладено договір поруки № 278-02-5. Відповідно до п.2.1. договору [PERSON] зобовязується солідарно та в обсязі 185 839, 42 доларів США відповідати перед банком за виконання ПП «Прогресфарм» зобовязань за кредитним договором № 1322-02-1. Аналогічний договір поруки між тими самими сторонами було укладено 05 лютого 2015 року за № 279-02-5 на суму 166 000 доларів США за виконання ПП «Прогресфарм» зобовязань за кредитним договором № 393-02-1. Аналогічний договір поруки укладено між ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» в особі Заступника Голови Правління - керуючого Черноморською філією ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» та [PERSON] 05 лютого 2015 року за № 280-02-5 на суму 415 613, 64 доларів США. В описаних вище договорах в п.3.1.1. зазначено, що у випадку невиконання ПП «Прогресфарм» зобовязань за кредитним договором у встановлений строк, кредитор надсилає поручителю повідомлення з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобовязання боржника за кредитним договором. 13.02.2015 року ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» позивачам надіслано повідомлення про те, що з 10 лютого 2015 року ПП «Прогресфарм» не виконуються умови кредитного договору в частині сплати основного боргу. 13.02.2015 року позивачі отримали від ПП «Прогресфарм» листи (вих. № 132/02/01 та № 132/02/02 від 13.02.2015 року) про виконання зобовязань за кредитом як поручителів, а також погашення існуючої заборгованості за графіком. В своїх листах ПП «Прогресфарм» посилалось на те, що, в звязку з тяжким фінансовим положенням, яке склалось в компанії «Прогресфарм» та з метою недопущення виникнення подальшої простроченої заборгованості по кредитному договору, просило позивачів погасити кредитну заборгованість ПП «Прогресфарм» по кредитним договорам № 1322-02-1 та № 393-02-1 наперед, відповідно в розмірах обмежених договорами поруки. В подальшому, в адресу ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» 19.03.2015 року з рахунків позивачів було списано грошові кошти в загальному розмірі 767453,06 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитом ПП «Прогресфарм», що підтверджується виписками по рахунках, меморіальними ордерами. Ч. 2 ст.1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Отже в момент зарахування депозитних коштів позивачів на користь ПП «Прогресфарм» ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» діяв в межах, дозволених та визначених законом. 19.03.2015 року ПП «Прогресфарм» отримало від ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» довідку про стан кредитних рахунків, згідно з якою вбачалось, що кошти, списані з наших депозитних рахунків було зараховано в якості погашення заборгованості за існуючим кредитом саме на суму 767453,06 доларів США. Приписами ст. 528 ЦК України визначено, що виконання обовязку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобовязання не випливає обовязок боржника виконати зобовязання особисто. У цьому разі кредитор зобовязаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. П.4.8. Кредитних договорів (в зміненій редакції) визначено, що треті особи (поручителі, заставодавці, іпотекодавці, гаранти) мають право здійснювати дострокове погашення існуючої кредитної заборгованості. При цьому необхідно узгодити такі дії з банком. Враховуючи те, що сам банк здійснював зарахування коштів в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості, такі дії вже були автоматично узгоджені з банком. Проте в подальшому 20 квітня 2015 року ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» надіслав на адресу позивачів повідомлення, яким правочини зі списання грошових коштів з рахунків визнано нікчемними. При цьому повідомляється, що грошові кошти, списані з рахунків, повернуто позивачам на наші рахунки. Твердження про повернення грошових коштів на рахунки позивачів не відповідає реальним обставинам, так як рахунки закрито, що підтверджується відповідними довідками. Так, відповідно до довідки (вих. № 470/01-7433 від 24.04.2015 року), наданою ПАТ «Банк «[PERSON] Русь», розрахунковий рахунок № 2620400011003 на імя [PERSON] закрито 24.04.2014 року. В ст.545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Так, ПП «Прогресфарм» 27.04.2015 року та 02.07.2015 року отримано нові довідки (вих. №№ 490/01-6878 та 869/01-7772) про стан кредитних рахунків, згідно з якою вбачалось, що кошти, списані з наших депозитних рахунків було зараховано в якості погашення заборгованості за існуючим кредитом саме на суму 767453,06 доларів США. 16.07.2015 року позивачами скеровано в адресу ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» листи, якими не визнано позицію банку, позивачі вважають належним боржником відносно списаних з депозитних рахунків ПП «Прогресфарм». При цьому позивачі є належними кредиторами відносно ПП «Прогресфарм» стосовно прав вимог списаних з наших депозитних рахунків на загальну суму 767453,06 доларів США. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. В силу ст. ст. 599, 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (власника рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом визначені поняття кредитора та грошового зобовязання, а саме: грошове зобовязання - зобовязання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника. Ст.514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.556 ЦК України зазначає, що після виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обовязок боржника. До поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобовязання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обовязку, що виконана ним. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 липня задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], визнано припиненими у зв*язку з повним виконанням договори поруки між ними та ПАТ «Банк «[PERSON] Русь», на виконання яких позивачами було погашено заборгованість приватного підприємства «Прогресфарм». Вказане рішення набрало законної сили 16.03.2017 року, та, відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставина виконання договорів поруки встановлена, та доказуванню не підлягає. Таким чином суд вважає позов законним та обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Outcome: approved