Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась в суду із позовною заявою до відповідача Мишковицької сільської ради про визнання права власності на 1/3 частину будинковолодіння, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON]. Позові вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на 1\\6 частину житлового будинку [ADDRESS] з надвірними побудовами та спорудами (будинковолодіння). Цю частку успадкувала його дружина і мати позивачки - [PERSON], однак своїх спадкових прав не оформила і [INFO] також померла. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить 1/3 частини вказаного будинковолодіння. Єдиним спадкувальником за заповітом цього майна є позивачка. Звернувшись у встановлений законом строк до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивачці було відмовлено оскільки право особистої власності на житловий будинок, видане на колгоспний двір, який поділений на п'ять членів цього двору, що суперечить інформаційній довідці про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації, де вказано, що будинковолодіння [ADDRESS] рахується за шістьма особами, по 1/6 частині за кожною особою. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та з мотивів, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву в якій клопоче про розгляд справи за його відсутності та зазначає, що проти задоволення позову не заперечує. Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на таке. З довідки № 903 від 12 листопада 2014 року, виданої виконкомом Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що станом на 01 липня 1990 року будинковолодіння по [ADDRESS] було колгоспним двором і його членами були [PERSON] (голова двору), [PERSON] (його дружина), [PERSON] (його дочка), [PERSON] (його зять), [PERSON] (його внучка), [PERSON] (його внучка). Вказане майно було створено до 15 квітня 1991 року, що стверджується фотокопією інформаційної довідки № 223 від 07 липня 2014 року, виданою Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується фотокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 серпня 1991; актовий запис № 18 здійснена у Мишковицькій сільській раді Тернопільського району Тернопільської області. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного суду України, котрі він виклав у своїй Постанові № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи принцип рівності часток усіх членів колгоспного двору, та зважаючи на те, що у суду відсутні відомості, що хто небуть із членів колгоспного двору втратив право на частку у його майні, до спадщини, котра відкрилась після смерті [PERSON] входила 1/6 частини вказаного будинковолодіння. На момент відкриття спадщини, тобто 09 серпня 1991 року, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року і саме ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після смерті [PERSON] Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. (ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 р.) За життя [PERSON] заповіту не складав, а отже має місце спадкування за законом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.) Отож, після смерті [PERSON] було два спадкувальники першої черги: це його дружина [PERSON] та дочка - [PERSON] Котрі в рівних частках отримали право на цю спадщину, тобто по 1/12 (1/6 : 2) кожна. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. (п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР) Таким чином, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, спадщину після померлого, [PERSON] прийняли його дружина, котра в результаті отримала 1/4 (1/6 + 1/12) та дочка [PERSON] частка якої також склала 1/4 (1/6 +1/12) зазначеного будинковолодіння. Однак ні мати ні дочка своїх спадкових прав на 1/12 частину вказаного будинковолодіння не оформили. [INFO] [PERSON] померла. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06 січня 2014 року, виданим Мишковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис № 01. На момент відкриття спадщини, тобто 04 січня 2014 року, діяв і продовжує діяти Цивільний кодекс України від 16 січня 2003 року (далі - ЦК України) і саме ним регулюються спірні правовідносини у частині, що стосується прийняття спадщини після смерті [PERSON] Після смерті останньої відкрилась спадщина, до якої, окрім іншого, входить 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS], загальною прощею 67,4 мІ (житловою - 39,7 мІ) з надвірними побудовами та спорудами. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 28 лютого 2005 року секретарем Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської, згідно якого належний їй на паві особистої власності житловий будинок [ADDRESS] заповіла позивачці. У подальшому позивачка, звернулась до державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом, однак постановою останнього № 2615/02-14 від 18 листопада 2014 року [PERSON] було відмовлено у вчинені такої нотаріальної дії оскільки право особистої власності на житловий будинок, видане на колгоспний двір, який поділений на п'ять членів цього двору, що суперечить інформаційній довідці про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації, де вказано, що будинковолодіння [ADDRESS] рахується за шістьма особами, по 1/6 частині за кожною особою. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Аналізуючи докази в їх сукупності суд прийшов до переконання, що позивачка набула право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину будинку [ADDRESS], з яких 1/12 частка після смерті батька - [PERSON], а 1/4 - після смерті матері [PERSON] однак можливості оформити на нього право власності та розпоряджатись ним позивачка позбавлена. Таке порушене право [PERSON] слід захистити шляхом визнання права власності на зазначене спадкове майно.

Outcome: approved