Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті Ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про надання дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позову, позивачка в справі у своїй позовній заяві зазначила, що з 1999 року по 2008 рік вона та відповідач по справі [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Через постійні сварки та скандали, а також жорстоке поводження нею відповідача [PERSON] їх сім'я в 2003 році розпалась і рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 квітня 2004 року її з відповідачем шлюб було розірвано у встановленому законом порядку. Після розірвання шлюбу їх з відповідачем неповнолітній син [PERSON], залишився мешкати разом із нею і знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Відповідач у вихованні та утриманні сина після розпаду сім'ї участі не приймає, жодних стосунків з сином не підтримує, уникає будь-якого спілкування з ним на протязі багатьох років. Вона одноособово матеріально забезпечує сина, піклується про його життя, здоров'я, навчання, розвиток. Також допомогу їй в утриманні дитини надає її матір [PERSON], яка постійно мешкає і працює в Італії. Враховуючи місце проживання її матері, вона має можливість і наміри періодично виїздити за межі України до держави Італії в гості до матері, а також для оздоровлення сина та розширення його кругозору. Вона має намір періодично тимчасово виїжджати разом з сином [PERSON], за кордон на оздоровлення, або надати можливість дитині виїжджати за межі України при наданні її згоди іншим особам на супровід дитини для виїзду за кордон для відпочинку, оздоровлення, розвитку. Діюче законодавство України передбачає, що для виїзду малолітньої, неповнолітньої дитини за кордон потрібна згода обох батьків. З урахуванням того, що батько дитини відповідач [PERSON] тривалий час не спілкується з дитиною та нею, позивачем, не приймає ніякої участі у вихованні дитини та її утриманні, його фактичне місце проживання та реєстрації їй не відомо, вона позбавлена можливості звернутися до відповідача для отримання від нього письмової згоди на виїзд дитини за межі України, що порушує її право та право її з відповідачем спільної неповнолітньої дитини [PERSON], на свободу пересування та право вільно залишати територію України і виїжджати за її межі. Порушення цього права вимагає захисту в судовому порядку. Можливість ухвалення рішення суду про дозвіл виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків прямо передбачена Законом. Тому вона просила суд постановити рішення яким надати дозвіл на виїзд за межі України строком до 01 вересня 2016 року громадянина України [PERSON] [INFO], який не досяг шістнадцяти річного віку, у супроводі матері [PERSON] [INFO], або у супроводі осіб, які уповноважені [PERSON] за нотаріально посвідченою згодою, які будуть супроводжувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну [PERSON] [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON]. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на зазначені вище факти. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи він був сповіщений судом належним чином. Про причину неявки до суду він не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті Ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Бондуровська М.В., у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи він був повідомлений належним чином, про причину своєї неявки він суд не сповістив. Судом в судовому засіданні встановлено що, з 1999 року по 2008 рік позивачка [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 21 квітня 2004 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON], залишився мешкати разом із позивачкою і знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Відповідач у вихованні та утриманні сина після розпаду сім'ї участі не приймає, жодних стосунків з сином не підтримує, уникає будь-якого спілкування з ним на протязі багатьох років. Допомогу в утриманні дитини позивачці надає її матір [PERSON], яка постійно мешкає і працює в Італії. Враховуючи місце проживання матері позивачки, остання має можливість і наміри періодично виїздити за межі України до держави Італії в гості до матері, а також для оздоровлення сина та розширення його кругозору. Батько дитини відповідач [PERSON] тривалий час не спілкується з дитиною та позивачкою, не приймає ніякої участі у вихованні дитини та її утриманні, його фактичне місце проживання та реєстрації не відомо, в зв'язку з чим позивачка позбавлена можливості звернутися до відповідача для отримання від нього письмової згоди на виїзд дитини за межі України, що порушує її право та право неповнолітньої дитини [PERSON], на свободу пересування та право вільно залишати територію України і виїжджати за її межі. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до частини 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. Якщо такої згоди один із батьків питання може бути вирішено в судовому порядку. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня М1995 року з наступними змінами та доповненням. Передбачено, що суд може видати дозвіл на оформлення документів та виїзд дитини на короткостроковий термін, необмежені кількістю поїздки, неодноразові поїздки на продовж більший строк: на рік, два, чи до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1, ч.2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з правами та обов'язками, покладеними на батьків, та відповідає інтересам дитини, тому суд вважає що відсутні обставини які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон, відповідно надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитині для виїзду за кордон без згоди батька відповідає інтересам дитини та вимогам законодавства. Відповідач не спілкується з сином та позивачкою у справі його місце проживання та реєстрації не відомо тому позивачка не має змоги отримати згоду відповідача на виїзд дитини за межі України, тому суд дійшов висновку що в інтересах дитини, для всебічного та гармонійного розвитку її особистості, можливості виїхати за межі держави Україна для оздоровлення, можливо надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України строком до 01 вересня 2016 року [PERSON] 19 червня 2000 року без згоди та супроводу батька. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників, тобто за згодою батька, у разі недосягнення дитиною 10 річного віку. За відсутністю згоди одного з батьків, зміна місця проживання та реєстрація такого місця може бути отримана за рішенням суду. Згідно ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 27 січня 1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи викладене, зважаючи необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для оздоровлення, суд вважає що позовні вимоги позивачки є у повній мірі обґрунтованими та доведеними матеріалами справи а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved