Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду, зазначаючи, що вони є співвласниками квартири № 7 в будинку 10«а» по вулиці Каліча Гора у місті Львові. Відповідач по справі [PERSON] та [PERSON] 22 грудня 2011 року уклали договір піднайму кімнати у вищевказаній квартирі площею 16,6 кв.м. Вважають, що договір піднайму є фіктивним, оскільки [PERSON] там взагалі не проживає, а тільки отримує поштову кореспонденцію. Просить суд визнати договір піднайму від 22 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним, зобовязати Галицький районний відділ м. Львова Державної міграційної служби України у Львівській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою:[INFO]«а»/7. Позивачі [PERSON], [PERSON]-Г. П., [PERSON]-О. П. повідомлені належним чином в судове засідання не зявилися, подали до суду заяву про слухання справи без їх участі(а.с.10). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що він дійсно не проживає за вказаною адресою, однак користується нею для отримання поштової кореспонденції. Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми або багатосторонніми (договори).(ч.1\~ст.203 ЦК України.) Згідно\~ст. 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Як роз'яснено в п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 29 вересня 2003 року № Г-25889 квартира за адресою: м.Львів, вул.Каліча Гора, 10«а»/7 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON]-Г. П., [PERSON]-О. П., [PERSON]Г.(а.с.5-8). 22 грудня 2011 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір піднайму житлового приміщення площею 16,6 кв.м. (а.с.4). За даними довідки №1773 від 11 червня 2015 року в квартирі зареєстрований окрім позивачів і відповідач (а.с.3). Враховуючи пояснення відповідача, що він у вказаній квартирі не проживає, з урахуванням вищезазначених норм права, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання правочину недійсним ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Однак, суд не вбачає можливим задовольнити вимоги про зобовязання Галицького районного відділу м. Львова Державної міграційної служби України у Львівській області про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, так як відділ не є відповідачем по справі. Оскільки, позивачами не заявлено вимоги щодо розподілу судових витрат, дане питання на підставі ст. 88 ЦПК України судом не вирішується.

Outcome: partial