Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася 05.02.2014 року до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним, посилаючись на те, що вона подарувала 27.07.2000 року своїй сусідці [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що при підписанні договору в нотаріальній конторі була впевнена, що вона укладає договір довічного утримання та відповідачка забезпечить її довічним утриманням та доглядом а квартира перейде у власність відповідачки лише після її смерті. В усній формі вони домовилися. Що відповідачка буде надавати їй належний догляд, прибирати,готувати їжу, прати, забезпечувати продуктами харчування,медикаментами, оплачувати комунальні послуги, вести домашнє господарство, допомагати матеріально. Позивачка також вказує, що договір вона підписала не читаючи, оскільки неграмотна, читати не вміє, не розуміє української мови, так як вона за національністю росіянка та в Україні проживає з 1989 року. Нотаріус договір не читала. Оспорюваний договір вчинений нею під впливом обману зі сторони відповідачки, так як вона, позивачка не мала наміру дарувати квартиру, відповідачка їй чужа людина, вона,позивачка іншого житла не має, а в той час залишилася самотньою та мала мізерну пенсію і тому погодилася на те. що відповідачка догляне її. Після укладення договору відповідачка та її мати надавали їй, позивачці допомогу в веденні господарства ,а в 2002 році відповідачка вийшла заміж та поїхала проживати за кордон зі своєю сім»єю. Після укладення договору вона, позивачка, проживає в спірній квартирі, здійснювала поточні ремонти. Відповідачка почала залякувати її, що вижене з квартири, забороняла спілкуватися з сусідами , не дивлячись на те. що вона, позивачка, потребувала допомоги. Іншого житла вона. Позивачка , не має, постійно проживає в спірній квартирі , родичів не має, потребує сторонньої допомоги. На даний час відповідачка зареєструвала у спірній квартирі [PERSON] свою подругу та має намір продати квартиру, про що говорить той факт , що в січні 2014 року в квартиру приходили оцінювачі. Позивачка вважає, що договір дарування вчинений нею під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах та в результаті обману, а тому з цих підстав просила визнати вказаний правочин недійсним, поновивши строк позовної давності. Позивачка [PERSON] та її представник за дорученням [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] з позовом не погодився та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що при укладенні правочину позивачці було роз»яснино умови договору, тому підстав для визнання його недійсним не вбачається. Окрім того представник відповідачки просив застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову в зв»язку з пропуском строку позовної давності та відсутністю причини на його поновлення. Представник Полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. суду пояснила, що договір дарування укладався між сторонами в нотаріальній конторі, у відповідності до Закону нотаріус вголос прочитала договір, роз»яснила його наслідки сторонам , отже позивачка знала про те. що вона подарувала свою квартиру без ніяких умов та домовленостей між сторонами договору. Позивачка власноручно підписала договір будучи здоровою, при добрій пам»яті. Третя особа [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] проти позову заперечували , та суду пояснювали, що підстав для визнання договору недійсним не вбачається , оскільки позивачка добровільно, без примусу уклала договір, тривалий час користувалася допомогою відповідачки як матеріального характеру так і моральною підтримкою. Відповідачка з 2000 року з дня укладення договору дарування здійснювала і здійснює оплату за комунальні послуги, якими сама не користується , а ними користується позивачка, провела заміну лічильників води та газу в квартирі. Відповідачка не мала обов»язку по утриманню позивачки за договором дарування , а лише здійснювала допомогу добровільно. Суд, заслухавши сторони , представників третіх осіб, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи , прийшов до висновку про відмову взадвооленні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2000 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , який посвідчено Ткаченко Н.В. державним нотаріусом Першої Полтавської держнотконтори 27.07.2000 року зареєстрований в реєстрі №4-1620. Ніяких додаткових мов за цим договором не було визначено. Відповідно до ст.203 ч.5 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Після укладення договору відповідачка [PERSON] зареєструвалась у спірній квартирі, уклала договори з усіма організаціями , які надають комунальні послуги та з ЖЕД №5 як власниця квартири, та сплачувала всі 13 років комунальні послуги та квартирну плату за проживання, як за себе так і за позивачку [PERSON] Про вказаний факт було відомо позивачці та про це вона не заперечувала в судовому засіданні. Як власниця квартири, відповідачка дозволила зареєструватися в квартирі в січні 2014 року третій особі [PERSON] Судом встановлено, що договір дарування був виконаний , тобто настали правові наслідки, які були обумовлені цим договором. Ст.717 ч.1 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) рнондає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність . Що і було вчинено сторонами. Згідно ст.717 ч.2 ЦК України договір, що встановлює обов»язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. В самому договорі від 27.07.2000 року не було передбачено ніяких обов2язків відповідачки перед позивачкою. Усна домовленість про надання якихось послуг між позивачкою та відповідачкою договором не підтверджена. Судом не встановлено факту обману при укладенні договору дарування, оскільки в судовому засіданні позивачка пояснила, що їй було відомо, що вона дарує квартиру,але вона сподівалася, що усна домовленість між нею та відповідачкою з приводу надання допомоги та догляду буде також виконуватися . В позові до суду позивачка зазначає, що вона уклала з відповідачкою договір дарування 27.07.2000 року . Отже позивачці було відомо, що нею укладено договір дарування , а не будь-який інший договір, тому суд вважає недоведеною ту обставину, що, що вона вчинила правочин в результаті обману чи помилки. Що стосується підстави визнання правочину недійсним в результаті укладення правочину під впливом тяжкої обставини для позивачки і на вкрай невигідних умовах, то суду не надано доказів вказаних підстав, ні доказів матеріального становища позивачки , ні не зазначено невигідних умов, які б були підставою для визнання договору дарування недійсним. У відповідності до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, як зазначено в ст.257 ЦК України. Позивачка не надала суду доказів того, що вона з поважних причин пропустила строк для звернення до суду. Зібрані по справі докази дають підстави суду для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed