Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім позивачів, зареєстровано також місце проживання відповідачів по справі, які не проживають за вказаною адресою з 2015 року, оскільки постійно проживають в Польщі та наміру повертатися в Україну не мають, а існування їх реєстрації порушує права позивачів як власників будинку, оскільки позивачі мають намір продати належний їм житловий будинок. Посилаючись на ст.ст.391, 405 ЦК України, просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Ухвалою суду від 12.09.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Під час підготовчого провадження, в судовому засіданні представник позивачів просив долучити до матеріалів справи копію договіру купівлі-продажу від 27.06.2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на вищевказане домоволодіння як на підтвердження позовних вимог та порушення права власності позивачів відповідачами, а також надав письмові пояснення відповідно до яких зазначив, що з вказаного договору купівлі-продажу вбачається обов`язок продавців знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою та звільнити приміщення від третіх осіб. Вважав, що власники житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , мають право вимагати усунення перешкод в користуванні належним їм майном та це є самостійною підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, посилаючись на ст.391 ЦК України, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Ухвалою суду від 12.11.2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду на 16.12.2019 року. Відповідачі в призначений час в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до наданого позивачами свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.07.2009 року виданого на підставі рішення виконкому Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області №43 від 29.04.2009 року, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23226545, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 25/100 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії від 07.07.2009 року, виданого на підставі рішення виконкому Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області №43 від 29.04.2009 року, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 75/100 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження за місцем реєстрації позивачів №б/н від 29.05.2019 року, відповідачі значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] ., проте фактично за вказаною адресою не проживають з 2015 року. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Білозерського районного нотаріального округу в Херсонської області Гребенюк Т.М. за №510, та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №171889827 від 27.06.2019 року, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила житловий будинок за вищевказаною адресою та право приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] з 27.06.2019 року. Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічні правові\~позиції Верховного\~Суду України\~та Верховного\~Суду викладені\~в постановах\~від 16\~листопада 2016\~року у справі № 6-709цс16, 25.07.2018 року у справі №638/13030/13-ц та 14.08.2019 року у справі №702/101/18, які відповідно до ст.417\~ЦПК України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , оскільки позивачами не доведено, що вони є власниками домоволодіння та реєстрація відповідачів порушує їх право власності, натомість судом встановлено, що право власності позивачів на домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , припинено 27.06.2019 року, тобто до звернення позивачів з відповідною позовною заявою до суду, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed