Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], в якому зазначили, що вони є співвласниками вказаної квартири, в якій залишився бути зареєстрованим колишній співвласник, який не проживає з 2008 року та до теперішнього часу. У зв'язку з наведеним просили визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не з'явилась, однак надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не сповістив про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються співвласниками квартири (по 1/6 частині кожному, [PERSON] - 2/6) [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності виданого 24.12.2007 року Фондом комунального майна м. Херсона на підставі розпорядження №22948-ж від 24.12.2007 року, зареєстрованого в Херсонському ДБТІ 15.01.2008 року за реєстровим номером [NUMBER] в книзі №201, а також на підставі свідоцтва виданого 16.09.2016 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. зареєстрованого в реєстрі за номером [NUMBER] та державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач - [PERSON] є колишнім чоловіком позивача по справі - [PERSON], що підтверджується копією заочного рішення по справі №2-4133/08 року про розірвання шлюбу, крім того є колишнім співвлісником. Відповідно до свідоцтва від 16.09.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Живцовою Н.М. на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу [PERSON] виявила бажання про залишення за собою не реалізованого майна, а саме 1/6 частини, що належало відповідачу [PERSON] на праві приватної спільної власності. Відповідно до довідки за №1196 від 21.09.2016 року виданої КП «Дніпровський», в квартирі [ADDRESS], значаться прописаними [PERSON], [PERSON], [PERSON], неповнолітня [PERSON], [PERSON], - співвласники, та [PERSON] - відповідач по справі, який є колишнім чоловіком [PERSON] та який з 2008 року в спірній квартирі не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі є співвласниками зазначеної квартири, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд.

Outcome: approved