Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 20.01.2009 року вони отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчених державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON], відповідно до яких отримали в спадщину по 1\\2 частці, кожен, спадкового майна [PERSON], померлого [INFO] року. Відповідно до вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом спадкове майно складається з 7\\50 часток житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель і споруд [ADDRESS], що належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 12.04.1990 року. Однак, державний нотаріус при видачі вказаних правоустановчих документів на спадщину помилково не зазначив порядок користування частиною житлового будинку, як це зазначено в договорі купівлі-продажу частини житлового будинку. Оскільки дані відомості фактично визначають про виділ майна в натурі, але в свідоцтвах про право на спадщину позивачів дана інформація відсутня, то дане унеможливлює користування частиною житлового будинку у відповідності до визначених кімнат та інших приміщень. Нотаріус порушив статтю 358 ЦК України, згідно якої кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Позивачі вказують, що діями нотаріуса порушені їх права, як власників частини домоволодіння, нотаріус не внесла всі відомості до свідоцтв про право на спадщину, не вказала порядку користування будинком та господарськими спорудами, побудовами, а тому позивачі просять суд зобов'язати відповідача внести зміни до свідоцтв про право на спадщину за законом від 20.01.2009 року, які надані спадкоємцям щодо майна померлого [PERSON], зобов'язати відповідача видати нові свідоцтва про право на спадщину за законом із визначенням в свідоцтвах про право на спадщину конкретного порядку користування частиною житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 20.04.1990 року, а саме зазначивши : І-А покупець буде користуватися частиною будинку з двох житлових кімнат 17,00 кв.м. та 14.10 кв.м. - зазначених в плані 6-2 та 6-3, кухні розміром 11,00 кв.м., зазначеної в плані 6-4, вх. крильце «а8», козирок «а2», сарай «Г», вбиральня «М», 1\\6 частина вбиральні «О» та «Н», що знаходяться в [ADDRESS]. Будинок вцілому має 204,8 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці розміром 3776 кв.м. з такими надвірними спорудами : чотири сараї, сарай літня кухня, три гаража, погребник з погребом, чотири вбиральні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, по день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив суду письмово викладене клопотання про розгляд даної справи без його участі, позов підтримав. Відповідач не направив до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали письмово викладені заперечення на позов, просили проводити розгляд даної справи за відсутності їхнього представника. Третя особа по справі не направила до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, жодних заяв, клопотань суду не подали. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали даної справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 20.04.1990 року було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] купив належні Об'єднанню «Білоцерківсільмаш» - 7/50 частин жилого будинку з частиною господарських споруд та побутових споруд та будівель в [ADDRESS], будинок вцілому має 204,8 кв.м. жилої площі і розташований на земельній ділянці розміром 3776 кв.м. з такими надвірними спорудами : чотири сараю, сарай літня кухня, три гаража, погребник з погребом, чотири вбиральні. В договорі зазначено, що покупець буде користуватися частиною будинку з двох жилих кімнат розміром 17,00 кв.м. та 14,10 кв.м., зазначених в плані 6-2 та 6-3, кухні розміром 11 кв.м., зазначеної в плані 6-4, вх.. крильце «а8», козирьок «а2», сарай «Г», вбиральня «М», 1\\6 частина вбир. «О» та «Н» (а.с.19-20). В судовому засіданні встановлено, що 20.01.2009 року державний нотаріус Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] посвідчила, що спадкоємцями за законом щодо спадкового майна [PERSON], який помер [INFO] року є його син [PERSON] та дочка [PERSON], по 1\\2 частині кожен. Спадкове майно на яке в указаній частці було видано свідоцтво про право на спадщину складається з 7\\50 часток житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель та споруд під [ADDRESS], який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 12.04.1990 року за реєстром №1-3011 та зареєстрованого в Білоцерківському МБТІ 12.04.1990 року за реєстровим №10736, в книзі № 91. До цілого дерев'яного, обкладеного цеглою житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, позначеного у плані літерою «А» примикають: сарай В,в,в\\п, сарай «Г», сарай «Д», гараж «И», погріб Е\\п, гараж «Ж», гараж «З», сарай «К», вбиральня Л,М,Н,О,П, огорожа 1-3. В зазначеному правовстановлюючому документі вказана житлова площа - 204,8 кв.м. Дані свідоцтва про право на спадщину за законом позивачі належно зареєстрували 20.02.2009 року , що підтверджується копіями свідоцтв та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.12,13) . Позивач в судовому засіданні вказала, що нотаріус не вірно оформила документи на спадкове майно, яке є окремим домоволодінням під №6, що вбачається з технічного паспорту на садибний житловий будинок і є зайвим зазначати в свідоцтві про право на спадщину характеристику всього будинку, вказувати загальну площу 204,8 кв.м. Нотаріус помилково не вказала в право установчих документах на спадщину порядку користування будинком, хоча такий порядок користування було визначено в договорі купівлі-продажу будинку. Крім того, позивач в судовому засіданні неодноразово вказувала, що вона з братом успадкували 7\\50 частин окремого всього домоволодіння, а не 7\\50 частин будинку з частиною господарських та побутових споруд та будівель. Відповідач в письмово викладених запереченнях зазначає, що інформація щодо конкретного користування житловим приміщенням, що міститься в договорі купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 12.04.1990 року за реєстровим № 1-3011 та зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 12.04.1990 року за реєстром № 10736, в книзі № 91 не вноситься до свідоцтва про право на спадщину, оскільки не була актуальною на день видачі свідоцтв про право на спадщину позивачам. Також, відповідач звертає увагу, що на день видачі свідоцтв про право на спадщину, як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] - площа приміщень зазначених на плані 6-2 та 6-3 відповідно складає 17,90 кв.м, 14,10 кв.м. площа кухні 7,00 кв.м, також зазначені інші приміщення: 6-4 кладова розміром 3,90 кв.м, 6-6 - ванна розміром 3,30 кв.м, які не зазначені у договорі купівлі-продажу, що посвідчував право власності спадкодавця на 7\\50 частин вказаного будинку. Крім того у технічному паспорті є відмітка про самовільно побудовану веранду - 5,50 кв.м, яка відноситься до цієї частини житлового будинку. Після проведення відповідних дій щодо узаконення самовільної прибудови, відомості про актуальні дані щодо характеристики житлового будинку не вносяться у раніше видані свідоцтва про право на спадщину. Також не видаються нові свідоцтва про право на спадщину, а тому відповідач вказує на безпідставність позовних вимог та просить відмовити в позові. Із матеріалів справи, а саме відповіді, яку надав відповідач на звернення позивачів 26.08.2015 року вбачається, що останні з посиланням на ст. 1300 ЦК України, просили внести зміни у їхні Свідоцтва про право на спадщину таким чином, щоб було зазначено інформацію щодо конкретного користування житловими та нежитловими приміщеннями. Листом №2020 відповідач роз'яснив та відмовив доповнювати свідоцтво про право на спадщину за законом інформацією щодо користування частиною спадкового майна, при тому ще й з внесенням нових технічних характеристик житлового будинку (а.с.21). При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.\Частина перша статті 1300 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1709-VII від 20.10.2014\. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже, даючи аналіз положень глави 89 Цивільного Кодексу України «Офрмлення права на спадщину» вбачається, що законодавцем не передбачено обов'язку нотаріуса чи уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування при оформленні спадкових прав спадкоємців визначати порядок користування спадковим майном. Нотаріус має визначити частки спадкоємців у спадщині. Слід звернути увагу, що згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 20980766 ви 19.11.2008, виданого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, [ADDRESS], для оформлення спадщини на 7/50 частин житлового будинку, що належали померлому [PERSON], вбачається, що житлова площа будинку змінилася з 204, 8 кв.м. на 220,6 кв. м., згідно рішення виконкому Білоцерківської міська ради Київської області № 452 від 03.12.2004 року та внаслідок самовільно прибудованого приміщення літ. «4-7» площею 12,0 кв.м., яке не зазначене в договорі купівлі-продажу вказаного житлового будинку тому що вважається самочинним будівництвом. Нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину зазначена характеристика всього житлового будинку, а не його частин, що спадкуються, оскільки нотаріус не визначає порядок користування майном між самими спадкоємцями та іншими співвласниками будинку. Крім того, державний нотаріус Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області не мав законних підстав вказувати нову загальну площу житлового будинку розміром 359,8 кв.м, що, фактично, означало б узаконити самовільну прибудову /добудову/, що суперечить законодавству України. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємці, до видачі Свідоцтва про право на спадщину, не укладали жодних угод про зміну розміру частки когось із співвласників, не укладали договір конкретного користування житловим будинком, будинок перебуває в спільній частковій власності семи осіб. Позивач в судовому засіданні не довела, що діями нотаріуса порушені її права та права позивача [PERSON], не довела і не аргументувала підстави для внесення змін до свідоцтв про право на спадщину в порядку ст. 1300 ЦК України . Згідно п.3ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а згідно ст.11 п.1 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивачі скористалися своїм правом на судовий захист, однак їхня позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Outcome: dismissed