Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду позовну заяву до Уманської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.04.2018 року. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Батьку позивачів [PERSON] . Рішенням Уманської міської ради депутатів трудящих № 350 від 02.07.1971 року була виділена земельна ділянка площею 500 кв.м по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. 09.09.1971 року між міськкомунгоспом та [PERSON] був нотаріально посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. 09.09.1974 року відділ комунального господарства виконкому Уманської міської ради депутатів трудящих видав дозвіл за № 117 на ім?я [PERSON] на будівництво житлового будинку та господарських споруд згідно типового проекту, після чого він з дружиною побудував житловий будинок з надвірними спорудами, що підтверджується технічним паспортом, характеристикою будинку, господарських будівель та споруд. Все життя батьки були зареєстровані та проживали у вказаному житловому будинку, проте, з невідомих позивачам причин батько не зареєстрував своє право власності на нього, що підтверджується Довідкою № 1814 від24.10.2018 року Уманського виробничого відділку КП «Черкаське обласне об?єднане бюро технічної інвентаризації. Вказану спадщину позивачі фактично прийняли після смерті свого батька, оскільки з самого народження та по даний час проживають у вказаному будинку, та у визначений законом строк звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини. 18.12.2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом у рівних частках на земельну ділянку по [ADDRESS] . Проте, постановою державного нотаріуса Уманської міської державної нотаріальної контори Кравець Г.В. від 18.12.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачам було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у праві власності житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки право власності за ним на вказаний будинок не було зареєстровано. Оскільки, на теперішній час це питання вирішити не можливо, адже право власності може зареєструвати лише власник, але в даному випадку він помер, то за вирішенням даного питання позивачі вимушені звернутися до суду, оскільки не можуть набути права власності на майно в порядку спадкування у встановленому законом порядку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , будучи повідомленими належним чином про підготовче засідання у справі - не з`явилась, проте надали до суду письмові заяви, в яких вказали, що позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. У заяві також вказали, що просять прийняти рішення в підготовчому засіданні та розглянути справу у їх відсутність. Представник відповідача - Уманської міської ради в підготовче засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання. Однак на адресу суду подав заяву, в якій вказано, що він просить розглянути справу у відсутність представника і проти задоволення позову не заперечує. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.04.2018 року, який є батьком позивачів [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.11.1970 року та Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.01.1979 року, відповідно. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Факт належності вище вказаного домоволодіння батьку позивачів підтверджується тим, що Рішенням Уманської міської ради депутатів трудящих № 350 від 02.07.1971 року була виділена земельна ділянка площею 500 кв.м по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. 09.09.1971 року між міськкомунгоспом та [PERSON] був нотаріально посвідчений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. 09.09.1974 року відділ комунального господарства виконкому Уманської міської ради депутатів трудящих видав дозвіл за № 117 на ім?я [PERSON] на будівництво житлового будинку та господарських споруд згідно типового проекту, після чого він з дружиною [PERSON] побудував житловий будинок з надвірними спорудами, що підтверджується технічним паспортом та характеристикою будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до Довідки № 293 та Довідки № 295 від 31.08.2019 року, виданих Виконавчим комітетом Уманської міської ради, батьки позивачів - [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , були зареєстровані по [ADDRESS] та проживали за вказаною адресою по день своєї смерті. Проте, за час проживання у вказаному житловому будинку, його власник [PERSON] не зареєстрував своє право власності на нього, що підтверджується Довідкою № 1814 від24.10.2018 року Уманського виробничого відділку КП «Черкаське обласне об?єднане бюро технічної інвентаризації. Вказану спадщину позивачі фактично прийняли після смерті свого батька, оскільки з самого народження та по даний час проживають у вказаному будинку, що підтверджується Довідкою № 292 та Довідкою № 294 від 31.08.2019 року, виданими Виконавчим комітетом Уманської міської ради, та у визначений законом строк звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини. 18.12.2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом у рівних частках на земельну ділянку по [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Уманської міської державної нотаріальної контори Кравець Г.В. від 18.12.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачам було відмовлено у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом у праві власності житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки право власності за ним на вказаний будинок не було зареєстровано. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини спадкоємцями встановлено строк у шість місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п.3.1. Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно п.23 постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За частиною 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для неприйняття визнання позову - не встановлено. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні підлягають задоволенню.

Outcome: approved