Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: [PERSON], [PERSON], Галицький ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області про зняття арешту з майна, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Вона, її чолові та син є співвласниками квартири [ADDRESS] У 2017 році їй стало відомо про те, що на вказану вище квартиру накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Пиця А.А. №АА783017 від 13.11.2007 року. Поряд з тим, у відомостях з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, власником їх квартири вказано [PERSON] Стверджує, що державним виконавцем здійснено помилку при накладенні арешту на майно - квартиру [ADDRESS], оскільки вона та члени її сім'ї набули право власності на неї 16 березня 2009 року шляхом приватизації, а відтак, квартира належала до державного житлового фонду і не могла перебувати у приватній власності, зокрема у власності [PERSON] Поряд з тим, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на яку постановою державного виконавця Пиць А.А. №АА783014 від 13.11.2007 року накладено арешт. Таким чином, вважає, що відсутні будь-які правові підстави у накладенні арешту на квартиру її сім'ї. Просить суд звільнити з-під арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця Галицького відділу ДВС ЛМУЮ №АА783017 від 13.11.2007 року, квартиру [ADDRESS] яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 28 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. У судове засідання сторони не з'явилися, від представника позивача [PERSON], третьої особи - державного виконавця Галицького ВДВС м.Львів та відповідачки [PERSON] надійшли клопотання про проведення розгляду справи без їх участі. Крім того, у письмових запереченнях відповідачка [PERSON] надала пояснення про те, що вона ніколи не була власником квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] жодним чином не порушила права позивачки, а відтак не може бути відповідачем у справі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи сторін та надані докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної вланості належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру [NUMBER], виданного Управлінням комунальної вланості департаменту економічної політики Львівської міської ради від 16 березня 2009 року №627-Ж-Г (а.с.6). Однак, на вказану вище квартиру державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ Пиць А.А. накладено арешт та оголошено заборону на її відчуження шляхом винесення постанови від 13 листопада 2007 року АА783017, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с.11-13). Як встановлено матеріалами справи, позивачка та члени її сім'ї не є боржниками у виконавчому провадженні, згідного якого внесено обтяження №6066711, а відтак накладення арешту на їх квартиру є протиправним та порушує право власності охоронюване законом. Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на вказану вище квартиру набуто позивачкою та членами її сім'ї у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Норами ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. З огляду на вказане вище, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки порушене право позивача підлягає судовому захисту, наявні законні підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності та звільнення належного їй та членам її сім'ї майна з-під арешту, оскільки, він накладений державним виконавцем помилково за відсутності правових підстав. Крім того, подальша заборона на відчуження квартири призведе до порушення права позивачки та її сім'ї, як співвласників, розпоряджатися нею, а відтак порушить їх право власності, що є непропорційним заходом спрямовуваним на досягнення легітимної мети та співмірним з нею.

Outcome: approved