Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду із указаним вище позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. В обгрунтування заявлених вимог позивачка покликається на те, що із 10 червня 2013 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який на даний час є нерозірваним. Від шлюбу сторони мають двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які постійно проживають разом із позивачкою. В даний час між сторонами склались неприязні відносини, внаслідок чого відповідач пішов проживати окремо від них і не бере участі у матеріальному забезпеченні дітей, а всі обов`язки по утриманні дітей змушена одноосібно виконувати лише позивачка. Також їй відомо, що відповідач має постійне місце праці та стабільний дохід, а тому має змогу утримувати дітей. Відтак просить вказаний позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн., які сплачені нею адвокату Шимчишин І.С. на виконання укладеного між ними договору про надання правничої допомоги №14/12 від 14.12.2020 року. Ухвалою судді від 19.01.2021 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судовому засіданні, яке призначене на 12.02.2021 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направивши клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, а проти заочного розгляду справи заперечень не висловила. Крім того, від позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог від 15.03.2021 року, в якій вона просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1500,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Однак, дана заява подана всупереч приписам п. 2 ч. 1 ст. 49 ЦПК України, оскільки була подана після початку першого судового засідання в справі, що розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, така заява подана без подання доказів направлення її копії відповідачу, що в силу вимог частини п`ятої статті 49 ЦПК України не може бути прийнята до розгляду та повертається заявнику, про що зазначається у рішенні суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подавав, а клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи те, що позивачка просить розглянути справу без її участі, а проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала, а відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України. Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 10 червня 2013 року сторони по справі зареєстрували шлюб, у якому перебувають згідно свідоцтва про шлюб від 10.06.2013 (а.с. 10). Від указаного шлюбу сторони мають двоє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що вбачається із наявних у справі свідоцтв про їх народження, де вони зазначені батьками дітей (а.с. 5, 6). Як убачається із наявних у справі довідок про реєстрацію місця проживання позивачки та її малолітніх дітей, що вони постійно проживають разом із матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] . Отже, судом встановлено, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, від якого мають двоє малолітніх дітей, які проживають з позивачкою, а доказів щодо утримання відповідачем своїх дітей до суду не надано. Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частини другої статті 182 СК України аліменти стягуються до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачка у поданій суду заяві просить стягувати з відповідача аліменти на дітей у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. В силу приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», що ухвалене у справі рішення повинне бути гранично повним, ясним, чітким. Резолютивна частина судового рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні та такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог (п. 8, п. 13 цієї Постанови). Згідно з нормами Сімейного кодексу України розмір аліментів на дітей визначається у частці від заробітку (доходу) платника аліментів (стаття 183) або у твердій грошовій сумі (стаття 184). Аналогічну правову позицію висловила колегія суддів Львівського апеляційного суду в постанові від 10 грудня 2020 року в справі № 439/566/20, зазначивши, що колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині визначення розміру присуджених аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, оскільки розмір аліментів на дітей визначається у частці від заробітку (доходу) платника аліментів або у твердій грошовій сумі, чого суд першої інстанції не врахував та не визначив розмір аліментів у відповідності до вимог закону. Відтак, ураховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітніх дітей, слід визначити аліменти у твердій грошовій сумі, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи із дати подання позовної заяви (29.12.2020) та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що повністю узгоджується з вищенаведними приписами норм чинного законодавства та судової практики їх застосування. Вирішуючи питання стягнення понесених позивачкою судових витрат у справі суд виходить із наступного. У поданій до суду позовній заяві від 22.12.2020 року позивачка зазначила про те, що вона понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн., які сплачені нею адвокату Шимчишин І.С. на виконання укладеного між ними договору про надання правничої допомоги №14/12 від 14.12.2020 року, які вона просить стягнути з відповідача на її користь. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Частиною першою статті 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Тобто, питання судових витрат вирішується процесуальним документом, яким закінчується розгляд справи по суті, за винятком коли сторона з поважних причин не може подати докази розміру понесених витрат і зробила про це заяву до закінчення судових дебатів. Згідно положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Проте, жодних доказів щодо понесення позивачкою зазначених витрат на професійну правничу допомогу нею не додано ні до позовної заяви, ні протягом усього часу розгляду цієї справи судом. Відтак, суд вважає доцільним відмовити позивачці у стягненні на її користь з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі нею не доведені. Окрім того, у відповідності до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. Ураховуючи викладене, та

Outcome: partial