Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивачі звернулись з позовом до відповідачів у якому просили визнати за ними в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] право власності на 11/25 частини земельної ділянки, площею 0,43626 Га, кадастровий номер [NUMBER], вартістю 191871,51 грн., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 10.04.2001 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. 04.04.2014 року [PERSON] та її син [PERSON] в рівних частинах отримали у спадщину за законом після смерті [PERSON], кожний по 1/8 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за вищезазначеною адресою. Відповідачам [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку та [PERSON] належить 1/4 частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Зазначили, що після смерті [PERSON] за попередньою домовленістю з іншими співвласниками будинок було реконструйовано, у зв'язку з чим розмір часток змінився. Для вступу у спадщину за законом позивачів та відповідачів було замовлено виготовлення схеми поділу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], для встановлення фактичного користування нею співвласниками. Відповідно до схеми [PERSON] використовував 436,26 кв.м. (0,43626 Га), що становить 11/25 частини земельної ділянки. Однак, державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що не визначено у державному акті , яка саме частка земельної ділянки належала померлому [INFO] [PERSON] З метою та необхідності вступу у спадщину, необхідно визначити розмір частки земельної ділянки спадкодавця, що розташована за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим позивачі просили позов задовольнити. Позивач [PERSON], яка також представляє інтереси позивача [PERSON] надала заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити та справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила справу розглядати без її участі. Третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Врахувавши заяви позивача [PERSON], яка є представником позивача [PERSON], відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], які належали йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 01.11.1995 року та державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий КМР 10.04.2001 року. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1261 ЦК України позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON], кожний по 1/8 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказане підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 04.04.2014 року, виданими державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори було відмовлено, у зв'язку з тим, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 10.04.2001 року, земельна ділянка загальною площею 0,1000 Га, що розташована за адресою: [ADDRESS], була передана [PERSON] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель у спільну приватну власності з гр. [PERSON] та [PERSON] і не визначено, яка саме частка земельної ділянки належала померлому [PERSON] Позивачі просили визнати за ними в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] право власності на 11/25 частини земельної ділянки, площею 0,43626 Га., кадастровий номер [NUMBER], вартістю 191871,51 грн., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 10.04.2001 року, на що слід зазначити наступне. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10.04.2001 року, земельна ділянка загальною площею 0,1000 Га, що розташована за адресою: [ADDRESS], була передана [PERSON], який помер [INFO], для обслуговування житлового будинку і господарських будівель у спільну приватну власності з гр. [PERSON] та [PERSON] Встановлено, що відповідач [PERSON] є власником іншої 1/2 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є власником 1/4 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Встановлено, що будинок розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці для обслуговування даного житлового будинку, загальною площею 0,1000 Га, за кадастровим номером [NUMBER], вартістю 551577,64 грн., яка є предметом спадкування. З метою та необхідності вступу у спадщину позивачів та у зв'язку з тим, що у державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER] від 10.04.2001 року не визначено, яка саме частка земельної ділянки належала померлому [PERSON], який помер [INFO], суд вважає за необхідне визначити розмір частки земельної ділянки спадкодавця, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Для вступу у спадщину за законом позивачів та відповідачів було замовлено виготовлення схеми поділу земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], з метою встановлення фактичного використання земельної ділянки. За час життя спадкодавця [PERSON] між співвласниками була домовленість про реконструкцію будинку та користування земельною ділянкою до визначених меж зазначених у схемі-поділі земельної ділянки. Відповідно до схеми [PERSON] використовував 436,26 кв.м. (0,43626 Га), що становить 11/25 частини земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно п.п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно п.п. 22 Постанови, суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про необхідність визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на 11/25 частини земельної ділянки, площею 0,43626 Га, кадастровий номер [NUMBER], вартістю 191871,51 грн., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 10.04.2001 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стаття 88 ЦПК України не передбачає солідарного стягнення судових витрат. Оскільки даний спір вирішено на користь позивачів, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачами, повинні бути відшкодовані відповідачами в рівних частинах, а саме стягненню підлягає сума судового збору 959,37 грн. з кожного.

Outcome: approved