Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до відповідача ПАТ «Енергетична компанія «Севастопольенерго» (далі Відповідач) про стягнення матеріальної і моральної шкоди внаслідок порушення прав споживача. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.10.2015 року цивільну справу було передано на розгляд до Веселинівського районного суду Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог Позивачі вказали, що на праві власності позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. З 2006 по 04 лютого 2013 року в указаній квартирі з дозволу власника, проживала сімя її родичів в складі 4 осіб: позивачі [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дружина) та їх неповнолітні діти [PERSON] та Марія. 10.06.2011 року між власником квартири [PERSON] та Відповідачем було укладено договір №220-54 про користування електричною енергією, згідно якого Відповідач зобовязано було надійно постачати споживачу електричну енергію у відповідних йому розмірах з гарантованих рівнем надійності, безпеки і якості, гарантувало безпечне користування послугами, повязаним з електропостачанням, нести відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну в розмірі і в порядку, визначених законодавством. 04.02.2013 року в м. Севастополь в квартирі [ADDRESS] з вини Відповідача в наслідок постачання електричної енергії неналежної якості, виникла пожежа, що привело до знищення майна, належного позивачам. Посилаючись на норми матеріального та процесуального права просили стягнути з Відповідача: на користь [PERSON] - 37513 гривень матеріальних збитків та 20000 гривень моральної шкоди; на користь [PERSON] 83537,50 гривень матеріальних збитків та 40000 гривень моральної шкоди; на користь [PERSON] - 20000 гривень моральної шкоди. В подальшому подали заяву та збільшили позовні вимоги, посилаючись на норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», просили стягнути з Відповідача: на користь [PERSON] 66672,86 гривень матеріальних збитків та 20000 гривень моральної шкоди; на користь [PERSON] 149215,82 гривень матеріальних збитків та 40000 гривень моральної шкоди; на користь [PERSON] - 20000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги в повному обсязі з тих же підстав, зокрема вказали, що 10.06.2011 року між власником квартири [PERSON] та Відповідачем було укладено договір №220-54 про користування електричною енергією, згідно якого Відповідач зобовязано було надійно постачати споживачу електричну енергію у відповідних йому розмірах з гарантованих рівнем надійності, безпеки і якості, гарантувало безпечне користування послугами, повязаним з електропостачанням, нести відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну в розмірі і в порядку, визначених законодавством. 04.02.2013 року в м. Севастополь в квартирі [ADDRESS] з вини Відповідача в наслідок постачання електричної енергії неналежної якості, виникла пожежа, що привело до знищення майна, належного позивачам. Факт виникнення пожежі і пошкодження майна з вини Відповідача підтверджується [PERSON] про пожежу від 04.02.2103 року, Постановою про закриття кримінального провадження від 18.03.2014 року, Висновком експерта №40 від 03.01.2014 року, Висновком судової металографічної експертизи №13/9 від 25.11.2013 року, показаннями свідків в кримінальному провадженні [PERSON] та [PERSON] Матеріальні збитки підтверджуються висновком судової будівельно-технічної експертизи №93 від 21.02.2014 року та висновком судової товарознавчої експертизи №420 від 12.04.2013 року. Представник Відповідача позовні вимоги не визначав, заперечував проти задоволення позову, надав письмові заперечення. В судовому засіданні зокрема зазначив, що з Відповідач не порушував умови договору №220-54 про користування електричною енергією, електроенергія постачалася належної якості. Також вказує, що позивачі не надали будь-якого документа, що підтверджував надання електроенергії неналежної якості. Позивачі не зверталися до Відповідача про надання інформації щодо якості електричної енергії, акт-претензій не складався щодо якості електричної енергії. Вказує, що позивачі не довели причинно-наслідковий зв'язок між дефектом в продукції та завданої шкоди майну. У висновку експерта №40 від 03.01.2014 року про причини пожежі немає категоричного твердження, що пожежа сталася в наслідок неналежної якості поставленої електроенергії. Також посилається на журнал дефектів та неполадок, оперативний журнал в яких не зафіксовано скарги на неякісну поставку електричної енергії по проспекту Гагаріна 10 в м. Севастополі та про будь-які неполадки за вказаною адресою. Щодо збільшення позовних вимог вказує, що [PERSON] України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» не може застосовуватися до вказаних правовідносин, так як [PERSON] застосовується щодо компенсацій громадян втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати щодо пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати та інше та які не мають разового характеру. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, заслухавши пояснення Позивачів та представника Відповідача, дійшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, щодо вимог [PERSON] та [PERSON], а в задоволені позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 28.12.2005 року і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.07.2014 року. 10.06.2011 року між власником вказаної квартири [PERSON] та Відповідачем було укладено договір №220-54 про користування електричною енергією. Відповідно до пунктів 1, 13, 19 вказаного договору, Відповідач бере на себе зобовязання надійно постачати Споживачеві ([PERSON]І.) електричну енергію у необхідних йому обсязі відповідно до потужностей 2,0 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобовязується оплачувати одержану електроенергію. Відповідач гарантує безпечне користування послугами, повязаним з електропостачанням, несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну в розмірі і в порядку, визначених законодавством. 04.02.2013 року в м. Севастополі в квартирі [ADDRESS] виникла пожежа, що призвело знищення пошкодження квартири та знищення іншого майна, що знаходилося в квартирі, що підтверджується актом про пожежу від 04.02.2013 року. Відповідно до висновку експерта №40 від 03.01.2014 року, причиною пожежі стало загорання деталей блоку живлення системного блоку компютера, яке стало ймовірно в результаті відєднання нульового проводу в електричному щиті або при підключенні до системи несиметричних (наприклад, однофазних) потужних споживачів, що утворюють сильне навантаження. Згідно висновку експерта №13/9 від 25.11.2013 року, оплавлень характерних для струмів короткого замикання на встановлених фрагментах електричної проводці не виявлено. Досліджуючи висновку експерта №40 від 03.01.2014 року в описові й частині якого зазначено, на сторінці 4 висновку, що «У момент огляду спеціалістом місця пригоди 04.02.2013 року, в підїзді проводилися ремонтні відновлювальні роботи електромережі в підїзді замінювалися електричні дроти». Також на сторінці 6-7 висновку зазначено: «Таким чином аналізуючи вище наведене слід зауважити, що при підвищенні напруги у електричній мережі, у даному випадку, відбулося загорання системного блоку компютера яке поширилося за межі корпуса та інші предмети ужитку. На підставі проведених досліджень встановлено, що причиною пожежі яка сталося 04.02.2013 року в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], стало загорання деталей блоку живлення системного блоку компютера, з переходом вогню до компютерного столу, книг та паперів від теплових проявів електричного струму при перевищені напруги яке стало ймовірно в результаті відєднання нульового проводу в електричному щиті або при підключенні до системи несиметричних (наприклад, однофазних) потужних споживачів, що утворюють сильне навантаження». Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Отже суд переконаний, що причиною пожежі став факт різкого перевищення напруги, а перевищення напруги сталося в результаті відєднання нульового проводу в електричному щиті або при підключенні до системи несиметричних потужних споживачів, за які в обох випадках несе відповідальність Відповідач. Причину короткого замикання в побутовому приладі експерт відхиляє на підставі висновку №13/9 від 25.11.2013 року, яким встановлено, що оплавлень характерних для струмів короткого замикання на встановлених фрагментах електричної проводці не виявлено. У висновку експерта №40 від 03.01.2014 року на сторінці 3 зазначено, що спеціаліст приймав участь у огляді місця події від 04.02.2013 року квартира [ADDRESS] та вказує, що проводилися відновлювальні роботи електромережі, замінювалися електричні дроти. Також спеціалісту не була представлена можливість до огляду електричного щита в підїзді де розташована квартира №40, у звязку з змінами, які були зроблені в результаті ремонтних робіт. Тому посилання представника на записи в журналах дефектів та неполадок з обладнанням, оперативного журналу, журналу заявок в яких відсутні будь-які відомості про неполадки роботи обладнання постачання електроенергії в будинку по проспекту Гагаріна 10 м. Севастополя, спростовується висновком експерта №40 від 03.01.2014 року. Постановою КМУ від 26 липня 1999 року №1357 (із змінами та доповненнями), затверджено Правила користування електричною енергією для населення (далі Постанова №1357). Ці правила регулюють відносини між громадянами та енергопостачальниками. Відповідно до п. 3 Постанови №1357 споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. У договорі обов'язково зазначається величина потужності, яка визначається виходячи з потужності наявних у споживача струмоприймачів. При цьому загальна потужність не може бути вищою за потужність, передбачену технічними умовами чи технічними характеристиками електромережі споживача (п. 4 Постанови №1357). Згідно п. 38 Постанови №1357 енергопостачальник зобов'язується: забезпечувати надійне постачання електричної енергії згідно з умовами ліцензій та договором; Відповідно до положень п.п. 41, 43 Постанови №1357 споживач електричної енергії має право на відшкодування згідно із законодавством збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, а енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. Закон України «Про електроенергетику» визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про електроенергетику» електропередавальні організації зобов'язані забезпечувати належний технічний стан та організацію експлуатації об'єктів електроенергетики відповідно до вимог нормативно-правових актів, нормативно-технічних документів, нормативних документів з питань технічної експлуатації електричних станцій і мереж та енергетичного обладнання, надійне та якісне постачання (транспортування) енергії згідно з умовами ліцензій та договорів. Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України «Про електроенергетику» захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України «Про захист прав споживачів», «Про захист економічної конкуренції»,\~«Про енергозбереження», іншими нормативно-правовими актами. Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Частиною 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно ст. 711 ЦК України, шкода завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням або смертю у звязку з придбанням товару, що має недолік, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкоджених речей. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №93 від 21.02.2014 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт квартири [ADDRESS], необхідних для усунення слідів пожежі, з урахуванням вартості робіт та матеріалів, відповідно до зведеного кошторисного розрахунку, складає 37513 гривень. Згідно висновку судової товарознавчої експертизи №420 від 12.04.2013 року, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику майна внаслідок пошкодження цього майна (при пожежі), складає 83537,50 гривень. Позивачі посилаючись на ст.ст. 1, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» збільшити розмір матеріальних збитків, які просять стягнути з Відповідача. З даного приводу суду зазначає, що відповідно до ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії;соціальні виплати; стипендії;заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. В даному випадку Відповідач не нараховував позивач будь-які доходи і не був зобовязаний їх виплати. [PERSON] не регулює правовідносини які виникли між позивачами та Відповідачем та не може бути застосований до цих правовідносин. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як на підставу матеріальних збитків позивачі надали висновки судової будівельно-технічної експертизи №93 від 21.02.2014 року та судової товарознавчої експертизи №420 від 12.04.2013 року, згідно яких вартість збитків складає 37513 гривень та 83537,50 гривень. Будь-яких інших доказів, що на момент розгляду справи розмір збитків змінився або позивачами самостійно зроблено відновлювальні роботи по приведенню квартири в первісний стан до пожежі та понесені на це витрати - доказів не надано. Судом було задоволено клопотання позивача [PERSON] про призначення комплексної товарознавчої будівельно-технічної експертизи. Листом від 24.05.2016 року Миколаївське відділення Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України повідомив, що не має можливості провести експертизу. Клопотань про призначення експертизи в іншій експертній установі від позивачів не надходило. Виходячи з вищенаведеного суд приймає як доказ на підтвердження розміру збитків, вартість ремонтно-відновлювальних робіт та розмір матеріальної шкоди визначені у висновках судової будівельно-технічної експертизи №93 від 21.02.2014 року та судової товарознавчої експертизи №420 від 12.04.2013 року. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право зокрема на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз'яснення пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода завдана майну [PERSON] шляхом пошкодження належній їй на праві власності квартири, а також пошкодження майна належного [PERSON], що знаходилося в квартирі [ADDRESS] в момент пожежі. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз'яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень для [PERSON] та 3000 гривень для [PERSON] є такою, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, при яких було спричинено моральну шкоду, і яка на думку суду, буде справедливою для обох сторін та достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку позивачі отримали внаслідок пошкодження їхнього майна. Щодо моральної шкоди [PERSON] та [PERSON], яку вони отримали внаслідок неможливості проживати в [INFO] та тривалим пошуком іншого житла, з даного приводу суд зазначає наступне. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції чинній на момент правовідносин) визначено терміни, що вживаються в такому значені: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, - є зокрема паспорт громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання. Відповідно до 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції чинній на момент правовідносин) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Виходячи з вищевикладеного [PERSON] та [PERSON] не довели ту обставину належними та допустимими доказами, що вони проживали за адресою [INFO]. Також слід зазначити, що [PERSON] згідно паспорту, місце проживання зареєстровано за адресою м. Севастополь, пр-т. Античний 8 кв. 57. Виходячи з наведено, в позовних вимогах [PERSON] та [PERSON], щодо стягнення моральної шкоди яку вони отримали внаслідок неможливості проживати в [INFO] та тривалим пошуком іншого житла слід відмовити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] просять стягнути на їх користь судові витрати повязані з явкою до суду, як на доказ надали розрахунок судових витрат до якого додали квитки на проїзд Київ-Вознесенськ, Вознесенськ-Київ, а щодо [PERSON] також чеки на придбання бензину, який він витратив на проїзд на автомобілі з м. Вознесенська до смт. Веселинове та у зворотній напрямок. З даного приводу суд зазначає, так як [PERSON] відмовлено в задоволені позову то і судові витрати теж не можуть бути задоволенні на його користь. Щодо судових витрат [PERSON] то в їх задоволені слід відмовити, так як квитки на проїзд Київ-Вознесенськ, Вознесенськ-Київ не відносяться то судових витрат, що повязані з явкою до суду, в матеріалах справи відсутні відомості, які б підтверджували, що [PERSON] проживає в м. Києві. Також звертаючись до суду [PERSON], а також [PERSON] зазначили в позові, що вони проживають в [INFO] (згідно паспорту [PERSON] зареєстрований у м. Вознесенськ), що також було підставою подачі позову саме до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав. Таким чином, з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1290 грн. 50 коп., що складає 1% від загальної суми задоволених вимог в розмірі 129050 грн. 50 коп.

Outcome: partial