Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою в якій просить визнати таким ,що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 24.04.2017 за реєстровим номером 2812, за кредитним договором від 15.06.2010 укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 64 517,30 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом складає 4 512, 60 грн., сума заборгованості за відстотками складає 55 356,26грн., сума пені 1 100,00 грн., сума заборгованості по штрафам (фіксована та відсоткова частини) - 3 548, 44 грн. Обгрунтування позиції сторін. В обгрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 24.04.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 2812, за кредитним договором від 15.06.2010 укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 64 517,30 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом складає 4 512, 60 грн., сума заборгованості за відсотками складає 55 356,26грн., сума пені и- 1 100,00 грн., сума заборгованості по штрафам (фіксована та відсоткова частини) - 3 548, 44 грн. На підставі вказаного виконавчого напису старшим державним виконавцем Жидачівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Прусік О.П. відкрито виконавче провадження № 54338854. Вважаючи що такий виконавчий напис не підлягає виконанню [PERSON] звернулася до суду із вимогою про його скасування, покликаючись на те, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не надав належної оцінки , що відповідно до умов кредитного договору від 15.06.2010, які викладено в умовах та правилах надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», де п. 8 .5 передбачено, що сторони домовились, що всі спори, розходження чи вимоги, які випливають з договору або у зв`язку із ним , а також такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним підлягають вирішенню в суді. Окрім того, нотаріус не надав належної оцінки тому факту, що стягнення здійснюється за період з 2010 по 2017 рік, що перевищує строк позовної давності, визначений ЦК України. А також, нотаріусом не перевірено факт безспірності заборгованості щодо якої здійснено виконавчий напис. 03.10.2017 на адресу суду надійшли заперечення (відзив) на позовну заяву, згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог просить відмовити, покликаючись на те, що позивачем не надано доказів, того, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом на розгляді були будь-які спори щодо суми заборгованості по даних зобов`язаннях, а нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку. Виконавчий напис було вчинено з дотриманням глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність: договір, розрахунок заборгованості. При цьому міститься посилання на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 20.05.2015 р. № 6-158цс15 та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.05.2018 у справі № 307/1580/17, ухвалу Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 р. у справі № 4890/2908/15-ц та від 18.05.2016 р. по справі № 6-6347св15, де суд вказав, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Позивач вважає, що розмір заборгованості перед Банком є спірним, але не обґрунтовує відсутність заборгованості або наявність заборгованості в меншому розмірі, не вказує сум, які ним були сплачені, не підтверджує факт погашення заборгованості. Стосовно твердження позивачки, що виконавчий напис вчинено поза межами позовної давності, відповідач зазначає, що із розрахунку заборгованості, колонка «Сума погашення за наданим кредитом» та виписки по рахунку слідує, що по 31.03.2016 здійснювалось погашення заборгованості, в тому числі з врахуванням договірного списання коштів. Таким чином, перебіг позовної давності починається з моменту останнього списання коштів з рахунків боржника. Отримання і користування відповідачем платіжними картками та користування кредитним лімітом підтверджується випискою по рахунку. З врахуванням наведеного, вважає позовні вимоги безпіставними та просить відмовити у задоволенні. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 15.09.2017 відкрито провадження по справі. Справу призначено до судового розгляду на 09.10.2017 /а.с. 15/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 09.10.2017 розгляд справи відкладено на 09.11.2017 у зв`язку із заявленим клопотанням представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкладення розгляду справи /а.с. 66-67/. 22.11.2017 справа знята з розгляду у зв`язку з технічними несправностями /а.с. 68/. 05.01.2018 справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді у нарадчій кімнаті у іншій справі /а.с. 70/. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28.08.2018 головуючим суддею визначено З.М. Коліщук /а.с.75/. 13.12.2018 справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по іншій справі /а.с.93/. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 06.08.2020 головуючим суддею визначено Р.Г. Равлінко /а.с.100/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 08.09.2020 /а.с.101-102/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 08.09.2020 справу розглядом відкладено на 02.12.2020 /а.с.112/. 02.12.2020 справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. /а.с.124/. 28.01.2021 протокольною ухвалою розгляд справи відкладено на 20.04.2021 у зв`язку з неявкою позивача та відповідача /а.с.131-132/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 20.04.2021 справу розглядом відкладено на 14.06.2021 у зв`язку з неявкою сторін /а.с. 145/. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката Цюмрака М.Д., надійшла заява в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує /а.с. 153/. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не подав. Від третьої особи, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності /а.с. 143/. Від третьої особи, Жидачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області , на адресу суду надійшло клопотання в якому просить розгляд справи проводити без їх представників /а.с.88/. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.04.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 2812, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за період з 15.06.2010 по 31.01.2017 грошових коштів у сумі 64 517, 30 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 512 грн. 60 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 55 356 грн. 26 коп., заборгованості з комісії та пені у розмірі 1 100 грн. 00 коп., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3 048 грн.44 коп./а.с.8/ Постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2017 ВП № 54338854 на підставі виконавчого напису від 24.04.2017 № 2812 виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А старшим державним виконавцем Жидачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Прусік О.П. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 2812 від 24.04.2017./а.с.9/ Згідно п. 8.5. Умов та правил надання банківських послуг сторони домовились, що всі спори, розходження чи вимоги, які випливають з договору або у зв`язку із ним , а також такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним підлягають вирішенню в суді. /а.с.10-11/ Норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус зобов`язаний: відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Аналогічні за змістом положення містяться у пункті 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 р. (далі Порядок). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно п.п.2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти, тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п.2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Пунктом 7 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, нотаріусу додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необгрунтованість вимог до боржника. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В спірному виконавчому написі не зазначено на підставі яких матеріалів, що були представлені Банком, він був вчинений. Крім того, згідно з позицією Верховного Суду України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, відповідно до якої можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Однією з підстав для задоволення позовних вимог в цій частині є недотримання порядку вчинення виконавчого напису. Отже враховуючи, що АТ «КБ «ПриватБанк» не дотримано порядок вчинення дій та подачі документів для вчинення виконавчого напису, позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню з тих причин, що відповідачем порушено вимогу щодо безспірності заборгованості. Щодо дотримання строків позовної давності, варто зазначити наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛзауважує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу»(див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява№14902/04,§ 570),«Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності прострочених щомісячних зобов`язань. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право відповідача вважається порушеним з моменту порушення позивачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позивачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від19 березня 2014 року у справі№ 6-20цс14,від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14,від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16і від14 грудня 2016 року у справі№ 6-2462цс16. Крім того, у виконавчому написі нотаріуса від 24.04.2017 вказано, що стягнення проводиться за період з 15.06.2010 по 31.01.2017, що суперечить встановленим ст. 88 Закону України «Про нотаріат» умовам вчинення виконавчого напису, а саме, щодо того, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити пеню та штраф, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Зважаючи на те, що виник спір з приводу розміру заборгованості, з врахуванням застосування строку позовної давності, відсутня одна з основних умов для вчинення виконавчого напису, а саме безспірність заборгованості. Така позиція відповідає правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 р. Відтак, покликання представника відповідача на ту обставину, що зі здійсненням платежів строк позовної давності переривався суд не приймає до уваги, оскільки строк позовної давності виникав щоразу у разі прострочення платежу. Окрім того, суд не бере до уваги постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.05.2018 у справі № 307/1580/17, ухвалу Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 р. у справі № 4890/2908/15-ц та від 18.05.2016 р. по справі № 6-6347св15, на які посилається відповідач у відзиві на позов, оскільки переглядом суду касаційної інстанції були справи спори в яких виникли не з аналогічних правовідносин. Суд вважає за необхідне також зазначити наступне. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1171 від 29.06.1999р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визначено, що для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 (яка набула чинності та є чинною донині) визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в тому числі в частині, доповнення Переліку новим розділом «2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1171 від 29.06.1999р. «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховувала обставини, що норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладеним у простій письмовій формі, вже не чинні. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до переконання, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. з порушенням вимог діючого законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved