Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою по [ADDRESS] . Позов обґрунтовують тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 червня 1993 року їм на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . 04.08.2005 року зі згоди співвласників квартири на правах члена сімї в квартирі була зареєстрована [PERSON] , яка є невісткою власників квартири. В той же час, [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з дня реєстрації. Прописка відповідачу була потрібна лише для оформлення документів, в квартирі вона ніколи не проживала та її речі в квартирі відсутні. Вже багато років відповідач проживає в Російській Федерації. Вирішити питання її добровільної виписки не має можливості, так як з відповідачем не має зв`язку. У зв`язку з тим, що в квартирі зареєстрована відповідач у них виникли труднощі щодо реалізації свого права власності та оформлення субсидії за комунальні послуги. Позивачі в судове засідання не з`явились, про час, місце і дату судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Представник позивачів в судове засідання не з`явились, про час, місце і дату судового засідання повідомлені належним чином, надала заяву про розгляд справи без її та позивачів участі, просила залишити клопотання про виклик свідків без розгляду, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, до суду повернулися конверти з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язок, щодо пересилання поштового відправлення», тому враховуючи приписи ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Враховуючи викладене, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не є власниками зазначеної квартири, є членом сім`ї позивача, зареєстрований за вказаною адресою, але з 2015 року не проживають за адресою реєстрації. Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України, у абз. 1 п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з ст. 72 Житлового кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За наведених обставин, відповідач на підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу, як такий, що був відсутній за місцем реєстрації понад встановлені строки, підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням, в судовому порядку. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.06.1993 року. Право власності зареєстровано у встановленому законом порядку. З довідки КП «Житлогосп» №105 від 08.04.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Згідно з актом-розпорядженням №214 від 08.04.2019 року складеного майстром дільниці, паспортистом в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] встановлено, що [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2005 року. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , без поважних причин не проживає в квартирі [ADDRESS] , можливість збереження жилого приміщення за відповідачем судом не встановлено, тому суд вважає, що реєстрація відповідача в квартирі за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачам в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved