Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

Позивачі звернулися до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідачів про припинення права власності відповідачів - [PERSON] та [PERSON] на належні їм по 1/3 частині житлового будинку [ADDRESS] з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами та визнання за позивачами права власності в рівних частках на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] в порядку набувальної давності. В обгрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом власниками житлового будинку [ADDRESS] були [PERSON] та відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по 1/3 частині кожний. Позивачі також зазначають, що [INFO] [PERSON] помер і право власності на належну йому 1/3 частину будинку отримали його діти, спадкоємці - [PERSON] , [PERSON] по 1/6 частині кожний та рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.06.2010 року за ними було визнано право власності на 1/3 частина будинку в порядку спадкування за законом. [INFO] [PERSON] помер та спадщину після нього прийняла його донька [PERSON] Позивачі вказують, що інші 2/3 частини спірного будинку на сьогоднішній день належать [PERSON] , [PERSON] , які з 1978 року жодних дій з приводу володіння, користування або розпорядження належним майном не вчиняли, в той час як позивачі з 1983 року відкрито володіють, користуються житловим будинком, несуть витрати, що пов`язані з його експлуатацією, сплатою необхідних платежів, в тому числі по оплаті земельного податку. У судовому засідання позивачі та їх представник підтримали позов у повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги. Відповідачі судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, а рішення прийняти за наявними матеріалами у справі. Суд, вислухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши матеріали справи вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом досліджено свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.01.1978 року згідно якого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями в рівних частках після смерті [PERSON] . Судом досліджено рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.06.2010 року згідно якого визнано за [PERSON] , [PERSON] право власності у рівних частках на 1/3 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Судом досліджено свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.12.2013 року згідно якого [PERSON] є спадкоємицею 1/6 частки житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд в праві приватної спільної часткової власності після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього кодексу. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду Як слідує із Узагальнення Верховного Суду України від 01.07.2014р. судової практики щодо права власності при розгляді цивільних справ, Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, п.п. 9,13: у Цивільному кодексі України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Отже, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Однак, позивачам було відомо про те, що 2/3 часток спірного будинку є власністю відповідачів. Та обставина, що власники тривалий час не брали участь в утриманні квартири для вирішення даного спору про визнання права власності за набувальною давністю значення не має. За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для застосування ст. 344 ЦК України, за наявних обставин не можна вважати, що позивач добросовісно заволодів чужим майном, а також не знав, що він володіє чужим майном. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню. Судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України, слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed