Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] дійсним. Позов обґрунтований такими обставинами. 09.02.1999 року Товарна біржа «[PERSON] універсальна біржа товарів та послуг» зареєструвала договір купівлі-продажу № 586 квартири [ADDRESS] між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності. 09.03.1999 року вказаний договір був зареєстрований [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості. На час укладення договору не існувало законодавчих обмежень на здійснення такого правочину біржами. Між продавцями та покупцями було досягнуто домовленості про всі істотні умови угоди і відбулося повне виконання договору. Позивачі сплатили відповідачам обумовлену договором вартість квартири. На цей час позивачі проживають у зазначеній квартирі, проте відсутність нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу не дає їм можливості розпорядитися своєю власністю на власний розсуд. В ході розгляду справи стало відомо, що 12 березня 1999 року відповідач [PERSON] померла, в звязку із чим 04 травня 2016 року судом було закрито провадження у цивільній справі в частині вимог до [PERSON]. Позивач [PERSON], яка діє в свої інтересах та інтересах [PERSON] на підставі довіреності №1-3515, посвідченої державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори [PERSON], в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача [PERSON], викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вивчивши письмові докази у справі, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні відносини, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено у судовому засіданні, 09 лютого 1999 року між [PERSON], [PERSON], з одного боку, та [PERSON], який діяв від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності серії ААР №692070 р №785, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] 08.02.1999 року, з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, житловою площею 41,1 кв.м., загальною площею 58,6 кв.м. Згідно з п. 3 цього договору квартира була продана за 7472 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання договору. Вказана квартира належала продавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло №3-13551, виданого УЖКХ [PERSON] міського виконавчого комітету 04.02.1999 року. Договір купівлі-продажу квартири відповідно до вимог, передбачених ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований на Товарній біржі «[PERSON] універсальна біржа товарів та послуг» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 586 від 09.02.1999 року. 09 березня 1999 року право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості під № 339 стр.181 кн. 296 пр. Оскільки спірні відносини між сторонами виникли у 1999 році, то враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, яка була чинна станом на 09.02.1999 року, тобто на дату укладення договору, передбачала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зазначена квартира була зареєстрована за позивачами відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вищезазначена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом встановлено, що позивачі проживають у спірній квартирі по теперішній час. З огляду на те, що сторонами договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, позивачі повністю виконали умови договору, сплативши відповідачу обумовлену вартість квартири, проте відповідач ухилився від нотаріального оформлення угоди, тому суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені.

Outcome: approved