Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вище вказаним позовом. Посилались на те, що їм на підставі свідоцтва про право власності на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], однак оригінал вказаного свідоцтва ними був втрачений та право власності на вказану квартиру було зареєстровано лише в ЧКОБТІ, а тому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про них як про власників вказаної квартири, у зв'язку з чим ДЖКГ ЧМР було відмовлено у видачі дублікату свідоцтва про право власності. Вказували на те, що в процесі проживання у вказаній вище квартирі з метою покращення житлових умов ними було проведено ремонт житлового приміщення та було встановлено не несучу гіпсокартонову перегородку в кімнаті 7-8 квартири [ADDRESS], внаслідок чого загальна площа квартири на момент звернення з позовом до суду становить 88,10 кв.м., в тому числі житлова 65,10 кв.м., що на 0,10 кв. м. менше ніж загальна площа квартири зазначена в копії правовстановлюючого документу. Посилались на те, що відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №62 від 22.01.2014 року, при встановлені вказаної гіпсокартонної перегородки не було порушено архітектурно-будівельних, санітарних та протипожежних норм. У зв'язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просили визнати за позивачами право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 88,10 кв.м., житловою 65,30 кв.м. Позивачі в судове засідання не з'явились, від їх представника до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги в новій редакції підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, окрім того [PERSON] 16.12.2013 року подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача Чернівецької міської ради та Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, вирішення спору по суті залишає на розсуд суду відповідно до вимог законодавства. Згідно ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 14.10.1996 року позивачам на праві власності належала квартира [ADDRESS], загальною площею 88,20 кв.м., окрім того вказане підтверджується довідкою ЧКОБТІ №2005 від 02.10.2013 року, інформація в якій актуальна станом на 23.12.2002 року (а/с9, 17) Як вбачається з копії сторінки з газети «Чернівці» позивачами було втрачено оригінал вказаного вище свідоцтва про право власності на житло у зв'язку з чим його слід вважати недійсним (а/с 10). Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до довідки ЧКОБТІ №2094 від 10.10.2013 року загальна площа квартири [ADDRESS] зменшилась на 0,10 кв. м. за рахунок незначних змін (а/с 16). Так, відповідно до положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з виписки з домової книги про склад сім'ями від 13.02.2001 року та довідки КЖРЕП №9 від 30.09.2013 року позивачі були зареєстровані за місце знаходження спірної квартири, зокрема [PERSON] з 18.05.1990 року та станом на 30.03.2013 року зареєстрована у вказаній квартирі як її власник, а також відповідно до довідки Першотравневої районної ради народних депутатів від 01.03.1996 року на її ім'я було відкрито особовий рахунок за адресою [ADDRESS](а/с 18,19, 20). Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Як вбачається з висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 22.01.2014 року При встановленні ненесучої гіпсокартонної перегородки в приміщенні кімнати поз. 7-8 квартири [ADDRESS], приміщення квартири відповідає вимогам п.п. 2,9;2,10;2,12;2,24;2,30;3,2;3,4;5,13;5,23; ДБН В.2.2-15-2005 « Житлові будинки. Основні положення», п. 1.4.3 Наказу №76 від 17.05.2005 року «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» і ».3.2 Наказу №127 від 24.05.2001 року зі змінами « Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна « і відповідає архітектурно-будівельним, санітарним та протипожежним нормам (а/с 60). Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Таким чином, враховуючи вище наведені встановлені судом обставини та норми права, суд вважає, що позивачами вірно обрано спосіб захисту своїх прав, позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved