Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять постановити рішення яким визнати за кожним них право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Свої вимоги мотивують тим, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті свого чоловіка (батька) [PERSON], померлого [INFO] року, проте не можуть у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права на спадщину, що відкрилася після смерті чоловіка (батька), оскільки за свого життя батько не отримав правовстановлюючого документу на свою 1/3 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та на 1/3 частку цього є домоволодіння, яку він успадкував після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO] року. На час смерті чоловіка (батька) та по теперішній час позивачі проживають та зареєстровані у зазначеному домоволодіння, а тому вважають, що спадщину вони прийняли шляхом постійного проживання та реєстрації разом зі спадкодавцем в спадковому домоволодінні. Позивачі в судове засідання не прибули, в позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.4). Відповідач позов визнав, про що надав заяву та просив справу розглянути у його відсутність (а.с.33). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] відносилось до суспільної групи колгоспний двір, до складу якого входили: [PERSON] - голова двору, члени двору: її син [PERSON] і невістка (дружина сина) [PERSON]. Кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/3 частці вищеназваного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому. Наведене підтверджується довідкою Калчівської сільської ради про склад і тип двору за № 47 від 01.04.2014 року (а.с.12), технічним паспортом на домоволодіння (а.с.13-15). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. За таких обставин, [PERSON], [PERSON] і [PERSON] належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] як членам колишнього колгоспного двору у рівних частках, кожному по 1/3 частці. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Спадщину, що відкрилася після її смерті, а саме 1/3 частку названого домоволодіння прийняв син [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 27.05.1960 року - а.с.11), шляхом вступу в управління та володіння спадковим майно, що вбачається з довідки Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області № 47 від 01.04.201(а.с.12). За повідомленням Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 21.07.2014 року за № 1254/01-16 спадкова справа до майна [PERSON], померлої [INFO] року - не заводилася, спадкоємці із заявою про прийняття спадщини в Болградську РДНК - не зверталися. Про що свідчить також Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 37919857 від 19.07.2014 року (а.с.21, 22). В силу вимог ст.ст. 529, 548 549 ЦК України (в редакції 1963 року) [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, фактом вступу в управління і володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину після своєї матері та успадкував 1/3 частку названого житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому. [INFO] року помер [PERSON], свідоцтво про смерть [NUMBER] (а.с.10). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого входить 2/3 (1/3 + 1/3) частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги є: - дружина [PERSON], свідоцтво про одруження [NUMBER] (а.с.6); - син [PERSON], свідоцтво про народження [NUMBER] (а.с.8); - донька [PERSON], свідоцтво про народження [NUMBER] та свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.31-32), тобто кожний з них має право на 2/9 частки (2/3 : 3) названого домоволодіння, що відповідає вимог ч.1 ст.1267 ЦК України, якою визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. На час смерті спадкодавця [PERSON], дружина [PERSON] і син [PERSON] були зареєстровані і проживали в спадковому домоволодінні разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою Калчівської сільської ради Болградського району Одеської області № 47 від 01.04.2014 (а.с.12). Згідно матеріалів спадкової справи № 109/2014 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємиця [PERSON] заявою від 07 квітня 2014 року відмовилася від прийняття спадщини на користь доньки [PERSON], [INFO] (а.с.26). Спадкоємиця [PERSON], яка не проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті, 07 квітня 2014 року подала заяву державному нотаріусу про прийняття спадщини після смерті батька, тобто в строк визначений законом (а.с.23-29) Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Крім того, ч.2 ст.1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну (ст.1275 ч.2 ЦК України). Однак, положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця (ст. 1275 ч.3 ЦК України). З огляду на викладене та аналізу правових норм, слідує, що позивачка [PERSON] втратила право на спадщину, оскільки в строк, визначений законом подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини на користь доньки [PERSON], а тому її вимоги про визнання за нею права власності на 1/3 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є безпідставними, та такими що не ґрунтуються на вимогах закону. Позовні вимоги [PERSON], також підлягають частковому задоволенню, оскільки він як спадкоємець першої черги за законом, після смерті батька, має право на 2/9 частки (2/3 : 3) названого житлового будинку, які він успадкував фактом постійно проживання та реєстрації разом зі спадкодавцем в спадковому домоволодінні.

Outcome: partial