Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивачі в особі представника [PERSON] звернулися до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на ту обставину, що відповідно до ухвали Машівського районного суду Полтавської області від 13.03.2013, 06.06.2013 року було задоволено позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо неправомірної бездіяльності державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби управління юстиції у Луганській області при виконанні виконавчого листа № 1-1, виданого 15.09.2001 року Машівським районним судом Полтавської області та залишені без змін ухвалами Апеляційним суду Полтавської області від 20.05.2013 року, 13.05.2013 р. Задовольняючи скарги та визнаючи неправомірною бездіяльність державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що ВДВС не було вжито всіх передбачених законом заходів примусового виконання судового рішення, наслідком чого є порушення прав стягувачів на відшкодування завданої злочином шкоди. Посилаючись на положення ст. ст. 1167, 1174 ЦК України, на те, що Ленінський ВДВС Луганського МУЮ умисно не виконав вирок Машівського районного суду Полтавської області та рішення Апеляційного суду Полтавської області, просили суд стягнути з відповідача - Ленінського ВДВС Луганського МУЮ на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] моральну шкоду в сумі 60 000 грн., а саме: на користь кожного з позивачів по 20000 грн., стягнути також судові витрати у розмірі 600 грн., юридичних послуг у розмірі по 3000 грн. на кожного. В судовому засіданні представник позивачів підтримала доводи позовної заяви. Згодом подала заяву про розгляд справи в її відсутність, просила позов задовольнити. Відповідач позов не визнав, надавши письмові заперечення проти позову (а.с. 44-49), просив відмовити в задоволенні позову. Згодом представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений. Представник третьої особи до суду не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений. При таких обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи та перевіривши надані докази в сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 13 березня 2013 року було визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції при виконанні виконавчого листа № 1-1, виданого 15.09.2011 року Машівським районним судом Полтавської області. Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 19 квітня 2013 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції при виконанні виконавчого листа № 1-1, виданого 15.09.2011 року Машівським районним судом Полтавської області, зобов'язано державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Луганського міського управління юстиції усунути порушення з приводу проведення виконавчих дій при виконанні виконавчого листа № 1-1, виданого 15.09.2011 року Машівським районним судом Полтавської області. Вказані ухвали залишені без змін ухвалами апеляційного суду Полтавської області (а.с. 9-14). Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як роз'яснено в п.п.3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавчу службу», шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно роз'яснень, викладених в п.28 постанови №6 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст.56 Конституції України, ст.11 Закону «Про державну виконавчу службу», ч.2 ст.87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень ст.ст.1173, 1174 ЦК України, і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Аналогічна позиція висловлена в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії, або бездіяльність органів посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», відповідно до яких, при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст.86 Закону України «Про виконавче провадження», і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. Згідно зі ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно Положення про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року №1232, Державне казначейство України є юридичною особою. Згідно ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Відповідно до п.8 ст.7, пунктів 1, 2 статті 23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначеними бюджетними призначеннями, які встановлюються ЗУ «Про Державний бюджет України». Отже, відшкодування громадянину шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тобто грошові суми відшкодовуються Державним казначейством України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Пунктом 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845, передбачено, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення своїх повноважень, стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 Порядку, до органу Державної казначейської служби України за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоди. Відповідно до пунктів 36, 37 Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Згідно з пунктом 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 року № 122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 року за № 524/6882 (в редакції Наказу Державного казначейства України від 30.11.2010 року №449), єдиний казначейський рахунок - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України. Тобто, повноваження та бюджетні призначення щодо відшкодування з єдиного казначейського рахунку шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб має виключно Державна казначейська служба України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається зі змісту позовних вимог, вимоги про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця, позивачем заявлені до відповідача Ленінського ВДВС Луганського МУЮ, тобто до неналежного відповідача. Позивачами та їх представником позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця до належного відповідача - Державного казначейства України або його територіального органу не заявлялись. Позивачами, їх представником не заявлялось клопотань відповідно до ст.33 ЦПК України під час розгляду справи в суді про залучення до участі у справі як співвідповідача Державного казначейства України або заміну відповідача і, відповідно, це питання судом не вирішувалось. Тож, суд вважає, що оскільки відповідно до вимог діючого цивільного процесуального законодавства суд з власної ініціативи позбавлений права залучати до участі у справі співвідповідачів, замінювати відповідачів в задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав заявлення їх до неналежного відповідача. Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed