Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивачка 9 листопада 2015 року звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Білозерський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та знаття з реєстрації за місцем проживання, мотивуючи його тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 6 червня 2007 року їй на праві приватної спільної власності належить 53/100 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. В зазначеній частині житлового будинку на сьогоднішній день зареєстрована [PERSON] (відповідачка по справі). З березня 2009 року в належній їй частині житлового будинку відповідачка, яка не є членом її сім`ї не проживає, участі в утриманні житла не приймає та ним не користується, комунальні послуги не сплачує, а отже втратила право користування 53/100 частинами житлового будинку. Даний факт підтверджується актом від 16.09.2015 року, складеним депутатом Токарівської сільської ради Білозерського району Херсонської області Волковою О.А. та затвердженим секретарем Токарівської сільської ради Білозерського району Херсонської області Смоленською О.М. Просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме 53/100 частинами житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та зобов`язати Білозерський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] В судове засідання позивачка не прибула, однак надала суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без її участі, крім того не заперечувала, щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду була належним чином повідомлена, а саме: через засоби масової інформації, про причини неявки суд не повідомила. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено, що: відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме № 15317796 від 03.08.2007 року, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 53/100 частин житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] Відповідно до довідки Токарівської сільської ради Херсонської області № 406д від 14.09.2015 року про склад сім`ї [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1987 року народження, яка не є родичкою [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак за зазначеною адресою не проживає. Згідно акту від 16.09.2015 року, складеного депутатом Токарівської сільської ради Білозерського району Херсонської області Волковою О.А. та затвердженого секретарем Токарівської сільської ради Білозерського району Херсонської області Смоленською О.М., [PERSON], 1987 року народження, за адресою: [ADDRESS] не проживає з березня 2009 року. Таким чином, відповідачка, яка не є членом сім'ї фактичного власника житла (позивачки), в спірній частині житлового будинку не проживає понад строк, протягом якого, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, за ними зберігається право на житло, тому, згідно до приписів ст. 72 ЖК України, остання втратила право користування спірним будинком. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК України, при вибутті наймача та членів його сім`ї на постійне місце проживання в інший населений пункт або інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті, вони втрачають право на користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зняття відповідачки з реєстрації за адресою: [ADDRESS], то вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного: Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, для зняття осіби з реєстраційного обліку, відповідному органу достатньо рішення суду про визнання особи такою, що втратила права користування житлом чи виселення, що набрало законної сили, та є підставою для його виконання шляхом зняття з реєстрації такої особи, а тому вимоги про зняття відповідачки з реєстраційного обліку є передчасними.

Outcome: approved