Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення суду від 05.06.2015 року вони набули право власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Республіканська, б. 57 кв. 98, в порядку спадкування за законом. Однак, відповідач [PERSON] не надає їм можливості користуватися вказаною квартирою, та не надає ключі від неї. Вказана спірна квартира є спільною частковою власністю і кожному із співвласників належить по 1/3 частині кожному, однак ними не визначений порядок користування квартирою загальною площею 42,71кв.м, яка в цілому складається з 2-х кімнат, а саме: 1-а кімната має площу 12,4кв.м, 2-а кімната 14,1кв.м, кухня-6,7кв.м, вбиральня-0,9кв.м, ванна кімната-2,0кв.м, коридор-5,8кв.м. Оскільки позивачі на теперішній час позбавлені можливості користуватися спірною квартирою і згоди між співвласниками у її користуванні не досягнуто, вони вимушені звернутися до суду та просять встановити порядок користування квартирою, виділивши їм у користування житлову кімнаті № 2 площею 14,1кв.м, а в користування відповідача житлову кімнату № 1 площею 12,4кв.м та залишити у загальному користуванні кухню-6,7кв.м, вбиральню-0,9кв.м, ванну кімнату-2,0кв.м, коридор-5,8кв.м. Стягнути з відповідача на їх користь понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору за подачу позову до суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] судове засідання не з»явилися. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Представник позивачів [PERSON], який діє на підставі договорів про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надав аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та суду пояснила, що вона не заперечує проти визначення порядку користування спірної квартирою за варіантом запропонованим позивачами. На теперішній час вона самостійно сплачує всі комунальні послуги по спірній квартирі, а за наданням ключів від квартири позивачі до неї не зверталися. Вважає, що позивачі неправомірно вимагають стягнути з неї сплачений при подачі позову до суду судовий збір, оскільки вона не заперечувала проти того, щоб цей спір було вирішено у добровільному порядку без судового рішення, але позивачі на власний розсуд звернулися до суду. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги визнала, але просила відмовити позивачам у задоволені їх вимоги щодо стягнення з відповідача судового збору з урахуванням того, що відповідач самостійно несе всі витрати зі сплати комунальних послуг. В подальшому представник відповідача в судове засідання не з»явилася. Відповідач [PERSON] не заперечувала щодо розгляду справи у відсутності її представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи і надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Положеннями статей 21,24,41 Конституції України, статей 319,358 ЦК України передбачено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом . Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч.3 ст. 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Сторонами в судовому засіданні визнано, а також підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(а.с.6-7) ту обставину, що позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира № 98, що розташована в будинку № 57 по вулиці Республіканській в м. Запоріжжі і кожному із співвласників належить по 1/3 частини цієї квартири. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Кожен із власників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У даній справі позивачами заявлені позовні вимоги саме про встановлення порядку користування, згідно належних їм на праві власності часток в квартирі. Оскільки частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними, то кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно, тобто право кожного із співвласників поширюється на квартиру в цілому, а не на певну її частину і з визначенням порядку користування сторонами квартирою право спільної часткової власності не припиняється, а тому визначення судом порядку користування квартирою через неможливість сторонами добровільно його узгодити не є порушенням права власності будь-кого із співвласників у разі встановлення користування ним кімнатою, меншою за площею, ніж ідеально припадає на нього. Згідно технічного паспорту на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], спірна квартира складається із двох ізольованих кімнат житловою площею 26,5кв.м, у тому числі: 1-а кімната 12,4кв.м, 2-а кімната 14,1кв.м, а також кухні -6,7кв.м, вбиральні-0,9кв.м, ванної кімнати-2,0кв.м, коридору-5,8кв.м(а.с.5). В судовому засіданні представник позивачів зазначив, що позивачі є братом та сестрою, а тому вони погоджуються з тим, що ним буде виділено у користування одну спільну кімнату площею 14,1кв.м та не вважають, що такий варіант створить дисбаланс між інтересами сторін. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог. При цьому суд також враховує повне визнання відповідачем позову в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідач та її представник заперечували проти стягнення на користь позивачів понесених судових витрат з оплати судового збору, посилаючись на те, що відповідач самостійно несе витрати з оплати комунальних послуг в спірній квартирі, вона не заперечувала щодо вирішення спору у добровільному порядку, та визнала у повному обсязі позов у суді. Ці обґрунтування суд не може взяти до уваги, оскільки процесуальним законом безумовно передбачено присудження судових витрат з другої сторони, стороні на користь якої ухвалено рішення при наявності їх документального підтвердження. Визнання відповідачем позову також не є підставою для звільнення його від судових витрат, про що маються відповідні розяснення, які містяться у п. 38 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», із змінами та доповненнями. Отже, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сума судового збору у розмірі по 275грн.60 коп. кожному, оскільки представником позивача в судовому засіданні було зазначено, що витрати по сплаті судового збору позивачі понесли у рівних частках.

Outcome: approved