Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позов про стягнення заборгованості та пені по аліментам, в обґрунтування якого вказала наступне. З 27.09.2016 вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання з ним має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого відповідач за рішенням суду від 15.04.2019 зобов`язаний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 15000грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Також на підставі рішення суду від 15.04.2019 відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 1000грн щомісяця до досягнення дитиною 3-х років. Однак відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 14225,70грн - на утримання сина, та 9483,75грн - на її утримання, а всього 23709,45грн, які вона просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того вважає, що відповідно до положень ст.196 СК України відповідач зобов`язаний сплатити на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 15.03.2019 по 31.12.2019, а саме: по аліментах на утримання дитини - 4380грн, по аліментах на її утримання - 2920грн, а всього 7300грн, які вона також просить стягнути з відповідача на свою користь. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач аліменти на дитину та її утримання не платить, інколи на її банківську картку надходять грошові кошти від [PERSON] - це мати відповідача. Але вона вважає, що це не аліменти, а фінансова допомога онукові від бабусі. Номер банківської картки для уплати на неї аліментів вона відповідачу не давала. Відповідач знав номер картки, бо вона була нею відкрита ще коли вони проживали разом. Представник позивача - адвокат Коваль В.І. просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] з позовом не згоден. Суду пояснив, що він не працює, інколи підробляє. Аліменти платить періодично, перераховуючи гроші на картку позивачки із картки своєї матері [PERSON] Номер картки для уплати аліментів дала йому сама позивачка. Спочатку до виконавчої служби він не носив квитанції про перерахування аліментів, тому що не знав, що це треба робити, а звернувся вже у березні місяці 2020 року. Просить врахувати ту суму аліментів, яку він сплатив позивачці. Пеню по аліментам він не може платити, бо не працює. Представник третьої особи Козін І.І. суду пояснила, що на виконанні знаходяться виконавчі листи про стягнення з відповідача аліментів на дитину та дружину. 13 березня 2020 року [PERSON] звернувся до виконавчої служби із заявою про здійснення перерахунку заборгованості по аліментам, надавши квитанції про сплату аліментів. На підставі цих квитанцій виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості по аліментам. При зверненні до виконавчої служби стягувач надавала довідку з реквізитами її банківського рахунку, на який необхідно перераховувати аліменти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішеннями Пирятинського районного суду Полтавської області від 15.04.2019 з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 15.03.2019 і до досягнення сином повноліття, а також стягнуто аліменти на дружину [PERSON] у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 15.03.2019 і до досягнення сином трирічного віку (а.с.9-11). За вказаними рішеннями відкриті виконавчі провадження (а.с.40-57, 82-83). Свої зобов`язання зі сплати аліментів відповідач здійснює недобросовісно, у зв`язку з чим згідно довідок Пирятинського районного відділу ДВС розмір заборгованості зі сплати аліментів на дитину за період з 15.03.2019 по 31.12.2019 становив 14225,70грн, на дружину - 9483,75грн (а.с.7-8), а всього сума боргу становила 23709,45грн. Саме такий розмір заборгованості по аліментам і просила стягнути позивачка при зверненні до суду. Під час розгляду справи державним виконавцем був здійснений перерахунок заборгованості по аліментам з урахуванням сплачених відповідачем сум. Після перерахунку розмір заборгованості зі сплати аліментів на дитину за період з 15.03.2019 по 31.12.2019 становить 8678,43грн, на дружину - 6067,02грн (а.с.78, 80). Однак позивач заперечує такий розмір заборгованості по аліментам. Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по аліментам суд зазначає наступне. Відповідно до ч.4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Отже за вказаною нормою матеріального права саме на державного виконавця покладений обов`язок обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів. У разі виникнення спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів такий спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч.8 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Отже вищевказаними нормами передбачений спосіб захисту прав у разі виникнення спору щодо розміру заборгованості шляхом звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.У такому разі справа не підлягатиме розгляду в порядку позовного провадження. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Підсумовуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по аліментам є безпідставними та в їх задоволенні слід відмовити, оскільки має місце невідповідність обраного позивачем способу свого захисту способам, визначеним законодавством. Щодо вимоги в частині стягнення пені по аліментам суд зазначає таке. Відповідно до статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинен виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. За загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо. За таких обставин суд вважає вимогу позивачки в частині стягнення пені по аліментам передчасною, оскільки залишається невирішеним питання щодо розміру заборгованості по аліментам (на яку повинна нараховуватися пеня), яке, як зазначено вище, за наявності спору має розглядатися в порядку судового контролю за виконанням судових рішень. Тому в задоволенні вимог про стягнення пені слід відмовити з указаних підстав. Отже, підсумовуючи все вище викладене, суд зазначає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed