Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на ? частини квартири [ADDRESS], про визнання недійсним дублікату свідоцтва про право власності на цю квартиру, про визнання недійсним постанови від 25.06.2009 р. про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу, акту передачі ? частини квартири стягувачеві нереалізованої з прилюдних торгів, свідоцтва про придбання майна, договору дарування спірної квартири і договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. В подальшому позивач змінила свої позовні вимоги і просила визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на спірну квартиру, про визнання права власності на ? частини спірної квартири та про витребування від добросовісного набувача [PERSON] [ADDRESS]. Позивач посилалась на те, що спірна квартира належала в рівних частинах їй та [PERSON], але останній незаконно отримав в 2009 р. дублікат свідоцтва про право власності на всю квартиру і подарував її [PERSON], який в свою чергу продав цю квартиру [PERSON], а останній в жовтні 2010 р. продав спірну квартиру відповідачу [PERSON] Стверджувала, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2007р. про стягнення з неї компенсації за належну [PERSON] ? частину спірної квартири було виконано в повному обсязі, але в цьому рішенні не було зазначено про припинення права власності [PERSON] на ? частину квартири і тому це рішення не було зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації м. Києва. Вказувала, що на підставі ст. 364 ЦК України вона отримала право власності на ? частину квартири, а на підставі ст. 387 ЦК України має право витребувати своє майно від [PERSON], яка є добросовісним набувачем спірної квартири. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, а представники відповідачів Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації і [PERSON] позов не визнали. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю і просив розглянути справу в його відсутність. Представник Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації стверджувала, що оспорюваний дублікат свідоцтва про право власності був виданий 27.07.2009 р. правомірно. Представник відповідача [PERSON] стверджував, що оспорюваний дублікат свідоцтва про право власності не є правочином і не може визнаватись недійсним, а визнання права власності за позивачем на підставі ст. 364 ЦК України є незаконним, оскільки боржник [PERSON] не може набути право власності до повної сплати грошової компенсації [PERSON] і, відповідно, права на витребування майна від добросовісного набувача [PERSON] позивач не має. Треті особи, повідомлені про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з'явились і заперечень проти позову не представили. Вислухавши пояснення представника сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва (т.1 а.с.12), 20.12.1999р. відділом приватизації Дарницької районної адміністрації у м. Києві було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] де співвласниками в рівних долях, тобто по ? частині, вказані [PERSON] і [PERSON] Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2007 р. було стягнуто з [PERSON] 286651 грн. на користь [PERSON] в якості грошової компенсації вартості ? частини [ADDRESS], чим фактично було виділено його частину із спільного майна. Рішення набрало законної сили, але право власності [PERSON] на ? частину спірної квартири у зв'язку зі стягненням на його користь компенсації припинено не було і за [PERSON] право власності на ? частини квартири, яка належала [PERSON] не визнавалось. З постанови Дарницького районного суду м. Києві (т.3 а.с.61) вбачається, що 26 січня 2005 року представнику [PERSON] було відмовлено Дарницькою районною державною адміністрацією у м. Києві у видачі дубліката свідоцтва про право власності на спірну квартиру і ця відмова була визнана судом правомірною. Як вбачається з заяви, розписки, свідоцтва (т.3 а.с.39,40,44,45), в липні 2009 року представник [PERSON] звернувся до відділу приватизації Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві з заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності на спірну квартиру у зв'язку з його втратою, а 27.07.2009р. розпорядженням відповідача Дарницькою районною державною адміністрацією у м. Києві дублікат свідоцтва був виданий (т.3 а.с.39). Постановою державного виконавця від 05.10.2007р. було відкрите виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 286651 грн. в якості грошової компенсації вартості ? частини [ADDRESS] (т.2 а.с.9). З листа ПП «Спеціалізоване підприємство юстиція» та копії свідоцтва про придбання майна від 30.09.2009 року вбачається, що стягнення в рахунок вказаної компенсації було звернуто відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві на належну [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]. 30.06.2009р. приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON], відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, на підставі акту № 71/11 про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, затвердженого відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції в м. Києві 25.06.2009 року було видано свідоцтво про придбання майна, зареєстроване в реєстрі за № 1205. У вказаному свідоцтві приватним нотаріусом посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності майно, яке складається з ? частини квартири [ADDRESS], і передано [PERSON] в рахунок погашення боргу на суму 286651 грн., що раніше належало [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право власності від 20.12.1999 року. Вказане свідоцтво про придбання майна було зареєстроване в Київському міському БТІ 03.07.2009 року. 27.08.2009 року Київським міським БТІ [PERSON] була видана довідка-характеристика для відчуження нерухомого майна - спірної квартири. В даній довідці зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]: ? частини йому належить на підставі свідоцтва про придбання майна від 30.06.2009року, а інша ? частина - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 20.12.1999 року. В подальшому, за договором дарування квартири від 31.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2833, [PERSON], від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу від 02.06.2009 року, діяв [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS]. 03.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 6085. 27.10.2010 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала спірну квартиру, уклавши договір купівлі-продажу квартири ВРВ № 048723, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 650. Як вбачається з паспорту (т.3 а.с.248), відповідач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідач Дарницька районна державна адміністрація у м. Києві видала дублікат свідоцтва про право власності в порушення вимог положення «Про порядок видачі дублікатів свідоцтв про право власності на нерухоме майно», що було підтверджено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2005р. (т.3 а.с.61), а тому вищевказаний дублікат слід визнати недійсним. При цьому, суд не приймає твердження представника відповідача [PERSON] в тій частині, що оспорюваний дублікат свідоцтва про право власності не є правочином, оскільки таке твердження суперечить вимогам ст.. 202 УПК України. Відповідно до вимог ст.. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частини із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частини із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або матеріальної компенсації вартості його частки. Судом же встановлено, що отримавши компенсацію за судовим рішенням у вигляді ? частини спірної квартири від [PERSON] [PERSON] втратив право власності на свою частину ? спірної квартири відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2007 року, оскільки це рішення суду про стягнення компенсації було фактично виконано. При цьому суд, суд не приймає тверджень представника відповідача [PERSON] в тій частині, що позивач після виконання рішення суду втратила право власності на ? частину спірної квартири і не набула право власності на іншу її частину відповідно до вимог ст. 182 ЦК України. Суд вважає, що відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника [PERSON], який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Крім того, сплативши компенсацію, позивач [PERSON] стала власником ? частини спірної квартири за судовим рішенням не зважаючи на те, що не встигла оформити на себе право власності в органах реєстрації, як це визначено у ст. 182 ЦК України. При цьому, суд не приймає тверджень представника відповідача [PERSON] в тій частині, що ст. 364 ЦК України не передбачає переходу права власності до боржника [PERSON] на ? частини квартири до того часу, поки остання не сплатить компенсації, оскільки це спростовується встановленим судом факту повного виконання позивачем рішення суду від 10.07.2007 року. Та обставина, що в ч. 2 ст. 364 ЦК України були внесенні зміни в лютому 2010р. (і набули чинності в березні 2010р.) не мають правового значення для вирішення спору, оскільки законодавець в попередній редакції цього Закону обумовив припинення частки з отриманням такої компенсації. Згідно ст.. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи те, що позивач після виконання рішення суду набула право власності на ? частину спірної квартири, а відповідачем [PERSON] це право не визнається, то позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню. Відповідно ст. 387 ЦК України, власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом же встановлено, що представник [PERSON] незаконно, без правової підстави заволодів належній позивачу ? частиною спірної квартири та уклав від імені [PERSON] договір дарування всієї квартири, а в подальшому спірна квартира була двічі перепродана. Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Судом встановлено, що належна позивачу на праві приватної власності ? частина спірної квартири вибула з володіння [PERSON] не з її волі, а після укладання незаконних договорів дарування і купівлі-продажу спірну квартиру отримала у власність відповідач [PERSON], яка не знала і не могла знати про те, що продавець [PERSON] не мав права відчужувати цю квартиру. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, то позивач має право витребувати спірну квартиру у [PERSON] Вирішуючи позов таким чином, суд відповідно ст. 88 ЦПК України вважає необхідним судові витрати, які понесла позивач в розмірі 6019,21 грн. (т.1 а.с.12, т.3 а.с. 21-25, т. 4 а.с.1), покласти на відповідачів шляхом стягнення з кожного по 2006,67 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved