Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача - [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що після розірвання шлюбу з відповідачем син проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Вони мають хороші житлово-побутові умови. Мати займається вихованням дитини. Син забезпечений окремим місцем для навчання та відпочинку, створені умови для його розвитку. Відповідач не цікавився життям сина, його здоров'ям, вихованням, не надаючи ніякої матеріальної допомоги, незважаючи на наявність рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 15 серпня 2005 року про стягнення аліментів на утримання сина, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною , не піклується про її фізичний та моральний розвиток. Протягом останніх декількох років позивачка наполягала на спілкування відповідача із сином та на утриманні його матеріально, але відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківського обов'язку, має заборгованість з виплати аліментів на утримання сина в сумі 57591,2 грн. Позивачка посилається , що відповідно до п. 2 ст. 164 СК України таке ставлення відповідача до сина є підставою для позбавлення його батьківських прав. У судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позовної заяви, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] з огляду на те, що відповідач протягом кількох років не піклується сином, аліменти на його утримання не сплачує, його розвитком не цікавиться. Син за станом здоров'я потребує лікування, знаходиться на обліку лікаря кардіолога з артеріальною гіпертензією. Через це позивачка звернулась до відповідача за допомогою, бо син потребував екстреного лікування, придбання ліків, більше тижня знаходився на стаціонарному лікуванні. Відповідач турботи за здоров'я сина не проявив, повідомив, що грошей він не має, у лікарні сина не відвідував. Надалі його здоров'ям та успіхами у школі не цікавився жодного разу. На думку позивачки, позбавлення відповідача батьківських прав дасть їй право на отримання державної допомоги для лікування та утримання сина. Крім того, позивачка повідомила, що син також не прагне спілкування з відповідачем , бо між ними не склалися відносини як у батька із сином. Позивачка має чоловіка у другому шлюбі, який фактично замінив [PERSON] батька. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Він підтвердив, що не утримує сина та не займається його вихованням через те, що син проживає в іншому населеному пункті. [PERSON] не має постійного місця роботи, проживає із співмешканкою та її донькою, яких і утримує. Відповідач визнав, що між ним та сином не склалися теплі стосунки. Так, відповідач не телефонує синові, не відвідує його ні в школі ні вдома. Щодо стану здоров'я сина він не цікавиться, тому що не має грошей на його лікування. Відповідач не заперечував, що перепони у спілкуванні із сином йому не чинять, але він не хоче виховувати та утримували сина. Стосовно заборгованості по аліментам відповідач пояснив, що має лише тимчасовий заробіток, тому платити йому немає з чого. Представник органу опіки вважає, що позов підлягає задоволенню, бо відповідач тривалий час фактично відмовився від утримання та виховання сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Надалі він своє ставлення до покладених на нього обов'язків не має наміру виконувати. Заслухавши пояснення сторін та вивчивши надані докази, суд встановив таке. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23 лютого 2004 року відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського районного управління юстиції в Донецькій області , батьком [PERSON] є [PERSON], мати - [PERSON]. а.с. 6 Позивачка розірвала шлюб із відповідачем , про що 12 лютого 2007 року зроблено актовий запис № 6 відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського районного управління юстиції Донецької області. а.с. 7 15 серпня 2005 року рішенням Олександрівського районного суду Донецької області з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно до повноліття дитини. За довідкою Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби від 9 березня 2017 року виконавчий лист надійшов до виконання у відділ ДВС 5 січня 2011 року з позначкою , що заборгованість по аліментам станом на 1 грудня 2010 року склала 13786,35 грн. Станом на 1 березня 2017 року заборгованість по аліментам склала 57591,2 грн. Заборгованість [PERSON] по аліментам на користь сина [PERSON] , [INFO] , станом на 1 лютого 2018 року склала 71464,45 грн., що підтверджено довідкою Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби від 5 лютого 2018 року ( а.с 39). Отже, відповідач протягом тривалого часу ухилявся від утримання дитини. За вказаний період він жодного місяця не сплачував аліментів на утримання сина [PERSON] . Актом вивчення побутових умов неповнолітнього [PERSON] від 8 грудня 2017 року, складеного класним керівником неповнолітнього, встановлено, що [PERSON] є учнем 9-Б класу ЗОШ № 32 м. Краматорська. Він проживає в [ADDRESS], разом з матір`ю , вітчимом, бабусею та молодшим братом. Неповнолітній забезпечений усім необхідним для розвитку та навчання. В сім'ї добрий психологічний клімат. Дані про склад сім'ї та місце проживання [PERSON] підтверджено також довідкою виконавчого комітету Шабельківської селищної ради м. Краматорська від 19 лютого 2018 року № 469 ( а.с.38). Як встановлено в судовому засіданні відповідач ніяким чином не приймав участь у забезпеченні сина [PERSON] житлом, предметами побуту, одягом, продуктами харчування та інше. За довідкою директора ЗОШ № 32 м. Краматорська від 5 лютого 2018 року, протягом 9 років навчання [PERSON] в школі, його батько - [PERSON] жодного разу не з'являвся у школі, не відвідував батьківські збори, не підтримував контакту з вчителями, адміністрацією школи , в тому числі у телефонному режимі. Батько взагалі не цікавиться шкільним життям своєї дитини. ( а.с 35). В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у кардіолога з діагнозом : синдром артеріальної гіпертензії. Вказане підтверджено довідкою лікаря Комунальної медичної установи « Дитяче територіальне медичне об'єднання» від 28 березня 2017 року (а.с.10). Незважаючи на наявну у неповнолітнього [PERSON] хворобу , відповідач не виявляв батьківської турботи до сина . Він не звертався за консультацією до лікаря, не давав коштів на лікування та харчування, не відвідував сина у лікарні під час його стаціонарного лікування. Отримавши звістку від позивачки про хворобу сина та необхідність термінового лікування, відповідач послався на відсутність у нього грошей і надалі жодного разу не зателефонував. Відповідач повністю підтвердив вказані обставини. Відповідач [PERSON] пояснив, що ще у 2011 році відмовився від утримання та виховання сина [PERSON], про що є його нотаріально завірена заява ( а.с.12). Отже, після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] повністю усунувся від виховання та утримання своєї дитини і не бажає в подальшому виконувати свій батьківський обов'язок, про що свідчать вищенаведені докази та пояснення учасників процесу. За місцем проживання [PERSON] характеризується задовільно. у характеристиці зазначено, що він проживає зі співмешканкою та її донькою, зарекомендував себе як дбайливий чоловік та батько, доброзичливий,працьовитий,відповідальний. Вироком Олександрівського районного суду Донецької області від 23 березня 2018 року [PERSON] визнаний винним у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту за ч. 1 ст. 309 КК України. За висновком органу опіки та піклування Олександрівської районної державної адміністрації від 6 березня 2018 № 0/15-167 батько дитини проживає окремо , не займається вихованням та утриманням сина. Має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина з 2010 року, а тому позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] є доцільним (а.с. 40-41) Приймаючи рішення суд виходить з того, що у відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний , духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитини» також покладає на кожного з батьків однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст.164 СК України,батько може бути позбавлений батьківських прав судом, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами у 2008 р. наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьківських права має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року з подальшими змінами у 2008 р. позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Суд вважає, що відповідач не був позбавлений можливості з 2007 року брати участь у вихованні свого сина, але він за цей період не вчинив жодних дій для відновлення відносин з дитиною, її матеріального забезпечення, виховання ,а тому суд розцінює його поведінку як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved