Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] 20.12.2016 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] в с. Олександрівка /Дмитрівська сільська рада/ Великописарівського району Сумської області у віці 66 років померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку /пай/ розміром 2,89 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗ «Зоря», яка розташована на території Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Вона являється спадкоємцем за законом першої черги як рідна дочка. Спадщину після смерті матері прийняла шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном відповідно до законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини. На даний час оформити спадщину у нотаріальному порядку неможливо через відсутність оригіналу сертифіката на право на земельну частку /пай/, в зв'язку з чим нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому визнати право власності за нею на дане майно можливо лише у судовому порядку. До того ж відповідно до свідоцтва про смерть померла є [PERSON] , проте як у сертифікаті на право на земельну частку /пай/ власника вказано - [PERSON]. Чому виникла така помилка, їй не відомо. Прохає визнати за нею право власності на майно у судовому порядку та встановити факт належності померлій сертифікату на право на земельну частку /пай/. Представник позивачки [PERSON], що діє на підставі довіреності /а.с.8-10/, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала аналогічні пояснення. Представник відповідача у судове засідання надав письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі /а.с.35/. Представник третьої особи [PERSON], що діє на підставі довіреності /а.с.36/, проти позову не заперечує. Суд з урахуванням думки представників позивача та третьої особи вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників та свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] у віці 66 років в с. Олександрівка Великописарівського району Сумської області, що підтверджено свідоцтвом про її смерть /а.с.11/. Після її смерті відкрилася спадщина на частку /пай/, яка перебуває у колективній власності у землі САПТЗТ «Зоря» розміром 2,89 в умовних кадастрових гектарах , що розташована у межах території Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області, що належить померлій на підставі втраченого сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія [NUMBER] зареєстрованого за [NUMBER] від 23.04.1996, в якому власника вказано «[PERSON]», вартість земельної частки /паю/ становить 16 144,00 гривень /а.с.12-16, 20,37/. Згідно довідки Дмитрівської сільської ради Великописарівського району Сумської області № 983 від 19.12.2016 [PERSON] була постійним жителем та зареєстрована в [ADDRESS] одна. Заповіт від її імені виконкомом Дмитрівської сільської ради не посвідчувався. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її донька [PERSON], розпорядившись будинком і особистими речами /а.с.21/. Оригінал сертифікату на право на земельну частку /пай/ втрачено, про що мається відповідне оголошення у місцевій газеті /а.с.22-23/. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], як донька, родинні стосунки підтвердженні /а.с.17-19/. Державний нотаріус Перлік Т.М. надав позивачці письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на земельну частку /пай/ через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадщину /а.с.24/. Згідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру заповіт від імені [PERSON] відсутній, спадкова справа після її смерті не реєструвалася /а.с.33-34/. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні кожен окремо, що в с. Олександрівка Великописарівського проживала мати позивачки [PERSON], яку по селу звали [PERSON], вона була глухонімою, а по документам ніхто не знав як її звати. Вона за життя працювала у колгоспі імені Леніна, який в подальшому був реорганізований в САПТЗТ «Зоря», КСП «Зоря» в с.Дмитрівка, отримала земельний пай. Документи в колгоспі теж велися на ім'я [PERSON]. Проте, іншої особи в селі - [PERSON], крім матері позивачки, не було. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В судовому засіданні доведений факт, що померлій [INFO] [PERSON] належить сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER], зареєстрований за [NUMBER] від 23.04.1996, виданий на ім'я [PERSON]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 1, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, вказаний в статті 21 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спадщина відкрилася [INFO] року після смерті матері позивачки [PERSON], тому при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти /в тому числі усиновлені/, подружжя і батьки померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-2 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог та визнання права власності на майно у порядку спадкування, оскільки у судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка є спадкоємцем першої черги за законом як донька померлої [PERSON], спадщину прийняла відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, але через відсутність оригіналу правоустановчого документу та розбіжностей в імені померлої оформити спадщину у нотаріуса неможливо. Тому суд дійшов висновку про можливість визнання права власності у судовому порядку.

Outcome: approved