Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, посилаючись, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.12.2010 року по вулиці Висока в смт.Рокитне Київської області з вини [PERSON], який перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі [PERSON] та керував належним останньому на праві власності силовим тягачем «МАN», д.н.з. [NUMBER], з напівпричепом-рефрижератором, д.н.з. [NUMBER], стався наїзд на гр.. [PERSON]. Від отриманих в результаті події тілесних ушкоджень останній помер на місці пригоди. Зазначають, що вироком Таращанського рай онного суду Київської області від 15.04.2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. На разі, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.03.2015 року вказаний вирок суду було скасовано та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі акту амністії за поданою ним заявою. Посилаються, що в результаті загибелі [PERSON] його матері [PERSON] та дружині - [PERSON] та двом їх спільним із загиблим дітям було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Завдану матеріальну шкоду, яку позивач [PERSON] просить стягнути із відповідача у справі - товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Проксіма», вона з урахуванням уточненої в судовому засіданні такої позовної вимоги оцінює в сумі 22666.30 грн., що становить вартість поховання [PERSON], поминальних обідів, надгробного пам'ятника, проведеної у кримінальному провадженні судової експертизи та пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди велосипеда. Заподіяну злочином моральну шкоду [PERSON] оцінює у сумі 300000.00 грн., 297450.00 грн. з яких просить стягнути з [PERSON], а 2550.00 грн. з ТзДВ «Страхова компанія «Проксіма». Позивач [PERSON], посилаючись на встановлений судом факт батьківства щодо її малолітніх дітей, вважає, що загибель [PERSON] призвела до втрати батька та годувальника її дітей, а відтак є необхідність у стягненні з [PERSON] на її користь матеріальної шкоди, заподіяної її дітям, шляхом стягнення з відповідача щомісячно 35% мінімальної заробітної плати на кожного з дітей до їх повноліття та на неї щомісячно в розмірі 30% мінімальної заробітної плати до повноліття сина - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги, посилаючись на викладені в позові обставини та просили їх задовольнити. Представник позивачів підтримав у судовому засіданні позицію своїх довірителів, пославшись також на викладені у позові обставини та підстави. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що він відшкодував [PERSON] 3000.00 грн. і вважає, що таким чином відшкодував заподіяну їй моральну шкоду. Шкоду [PERSON] він не зобов'язаний відшкодовувати, оскільки вона отримує допомогу на дітей по втраті годувальника, яка виплачується і за рахунок сплачуваних ним податків і що ним таким чином відшкодована така шкода. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник [PERSON] позицію свого довірителя підтримав та просив також у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подавши натомість до суду заперечення на позов, яким вважає недоведеною його вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а сам позов вважає необгрунтованим та просив у його задоволенні відмовити. Відповідач у справі - ТзДВ «Страхова компанія «Проксіма», будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, свого представника у судове засідання не направив та подав заперечення на позов, яким вважає заявлені до нього вимоги необґрунтованими та просив у їх задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, відповідача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав: В судовому засіданні встановлено, що 01.12.2010 року близько 21:00 години по вулиці Висока в смт.Рокитне Київської області з вини [PERSON], який перебував у трудових відносинах з відповідачем у справі [PERSON] та керував належним останньому на праві власності силовим тягачем «МАN», д.н.з. [NUMBER], з напівпричепом-рефрижератором, д.н.з. [NUMBER], та порушив під час руху автомобілем вимоги пунктів 1.3, 1.5, 2.3 б, 12.3 Правил дорожнього руху України, стався наїзд на гр.. [PERSON], який на час пригоди знаходився на проїзній частині дороги в лежачому положенні. Від отриманих в результаті події тяжких тілесних ушкоджень останній помер. Всі витрати по похованню [PERSON], поминальних обідів, встановленню надгробного пам'ятника та оплаті проведеної в рамках кримінального провадження щодо [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України судової експертизи понесла мати загиблого - [PERSON]. Загальна вартість понесених нею витрат становить 21076.23 грн.., що становить 8924.44 грн. витрат на поховання, 10000.00 грн. вартості пам'ятника надгробного, 2151.79 грн. вартості проведеної в рамках кримінального провадження судової експертизи. Розмір збитків від пошкодження велосипеда «Ардіс Славутич», який відповідно до оціночного акту відновленню не підлягає, становить 639.00 грн.. Відповідно до страхового полісу № ВС/7863664 від 30.01.2010 року відповідач у справі [PERSON] застрахував у ТзДВ «Страхова компанія «Проксіма» свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами. При цьому страховим полісом встановлений ліміт за заподіяну життю та здоров'ю шкоду в сумі 51000.00 грн., майну - 25000.00 грн.. Розмір франшизи становить 510.00 грн.. Про страховий випадок, наслідком якого є предмет даного спору, відповідач у справі - ТзДВ «Страхова компанія «Проксіма», дізналося після отримання копії позовної заяви у даній справі, а саме 05.06.2015 року. Позивач [PERSON] має двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьківство [PERSON] щодо яких було встановлено відповідно до рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 11.02.2011 року у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту батьківства. На час звернення до суду із вказаною заявою (31.01.2011 року) [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Рокитнянської районної державної адміністрації та отримувала допомогу на дітей як одинока мати 01.02.2006 року по 10.02.2011 року включно. З обліку знята 11.02.2011 року на підставі вказаного рішення Рокитнянського районного суду Київської області. Викладене підтверджується поясненнями у судовому засіданні сторін спору та їх представників, а також отриманими у справі письмовими доказами, якими є: ●Копія паспорта на імя [PERSON] серії [NUMBER], виданого 21.02.1997 року Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області; ●Копія свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER], відповідно до змісту якого він народився [INFO] і його матірю є [PERSON]; ●Лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] № 193 від 02.12.2010 року; ●Копія свідоцтва про смерть [PERSON], серії [NUMBER], відповідно до змісту якого останній помер [INFO] у віці 38 років; ●Акт судово-медичного обстеження трупа № 193 від 17.12.2010 року, відповідно до якого смерть [PERSON] настала внаслідок множинних переломів кісток скелета із пошкодженням внутрішніх органів, що призвело до шоку. При цьому травма, що спричинила смерть [PERSON], утворилася від дії тупого предмета (предметів), могла утворитися в результаті ДТП при наїзді транспортного засобу і при цьому потерпілий знаходився в горизонтальному чи близькому до нього положенні, а також, що мало місце волочіння тіла під днищем автомобіля по дорожньому покриттю у строк і при обставинах, що були зазначені у направленні; ●Копія виданого повторно свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER] від 05.03.2011 року, відповідно до якого батьком дитини значиться [PERSON]; ● Копія виданого повторно свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER] від 05.03.2011 року, відповідно до якого батьком дитини значиться [PERSON]; ●Вирок Таращанського районного суду Київської області від 15.04.2014 року у кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України, відповідно до висновку якого [PERSON] визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 01.12.2010 року близько 21:00 години по вулиці Висока в смт.Рокитне Київської області і внаслідок якої загинув гр.. [PERSON], [INFO], матір'ю якого є позивач у справі [PERSON]; ●Ухвала колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Київської області від 17.03.2015 року, відповідно до якої за результами розгляду заяви засудженого [PERSON] про застосування щодо нього акту амністії вирок Таращанського районного суду Київської області щодо його особи від 15.04.2014 року скасовано, а його самого звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст..ст.1, 6 Закону України «Про амністію у 2011 році»; ●Копія безстрокового трудового договору від 12.02.2007 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] прийнятий на роботу водієм; ●Копія довідки Білоцерківської ОДПІ про трудові відносини фізичної особи з платником податків, відповідно до змісту якої [PERSON] перебуває з 13.02.2007 року у трудових відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON]; ● Висновок спеціаліста № 2 від 06.01.2011 року; ●Страховий поліс № ВС/7863664, відповідно до змісту якого відповідач у справі [PERSON] застрахував у ТзДВ «Страхова компанія «Проксіма» свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами. При цьому страховим полісом встановлений ліміт за заподіяну життю та здоров'ю шкоду в сумі 51000.00 грн., майну - 25000.00 грн.. Розмір франшизи становить 510.00 грн.; ●Сукупність накладних, квитанцій та належним чином посвідчених довідок, відповідно до змісту яких загальна сума понесених [PERSON] матеріальних витрат у зв'язку із загибеллю [PERSON] становить 21076.23 грн.; ●Висновки судової комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 638-А від 06.08.2012 року, за якими: покази водія автомобіля ([PERSON].) щодо місця наїзду на потерпілого є технічно неспроможними; встановлене органом досудового слідства місце наїзду є технічно спроможним; в заданій дорожній ситуації водій автомобіля ([PERSON].) мав технічну можливість уникнути наїзду на потерпілого, що лежав на проїзній частині дороги в заданий момент виникнення небезпеки для його руху; дії водія не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України; ●Звіт № 21/07/15 про оцінку дорожнього велосипеда «ARDIS Славутич» від 10.07.2015 року, відповідно до якого сума матеріального збитку від пошкодження вказаного об'єкта становить 639.00 грн.; ●Копія накладної №26 від 26.08.2013 року про вартість пам'ятника надгробного, зі змісту якого вбачається, що остання видана [PERSON], а вартість пам'ятника становить вартість: стели в сумі 2900.00 грн., тумба в сумі 1500.00 грн., гробнички в сумі 600.00 грн., вази в сумі 450.00 грн., гравіровки пам'ятника в сумі 1000.00 грн., портрета в сумі 1200.00 грн., підпису пам'ятника в сумі 600.00 грн., гравіровки другої сторони пам'ятника в сумі 600.00 грн., перевезення пам'ятника в сумі 250.00 грн. та його установки в сумі 900.00 грн.; ●Довідки КП Білоцерківської міської ради «Спецкомбінат з надання ритуальних послуг» № № 28, 29 від 14.07.2015 року, відповідно до яких вартість гранітного пам'ятника на одне поховання становить станом на 01.07.2015 року відповідно 3960.00 та 6020.00 грн.; ●рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 11.02.2011 року у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту батьківства. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вина [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув [PERSON] та що спричинило позивачу у справі [PERSON] матеріальну та моральну шкоду, знайшла своє повне підтвердження у судовому засіданні з отриманих у справі письмових доказів, які на переконання суду є достатніми та належними і з приводу чого у суду немає жодних сумнівів. Доводи [PERSON] щодо необґрунтованості вимог позову та явної неправильності, невірності та недопустимості отриманих під час кримінального провадження щодо його особи за ч.2 ст.286 КК України доказів (протокол відтворення обстановки та обставин події від 14.07.2012 року, висновок судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 638-А від 06.08.2012 року), викладені у запереченні на позов з огляду на отримані у справі докази і, зокрема, з огляду на надані суду безпосередньо ним докази, свого належного підтвердження не знаходять, а тому судом до уваги не приймаються. У відповідності до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В даному випадку за заподіяну ДТП шкоду має відповідати власник транспортного засобу, яким керував [PERSON], а саме [PERSON]. Загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначають положення ст. 1166 ЦК України, за якими майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а остання звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Положення ст..1200 ЦК України, якими регулюється відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого передбачено, що право на відшкодування останньої мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Разом з тим, відповідно до положень ст..1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. З урахуванням наявних у справі доказів, зокрема, накладних, квитанцій та належним чином оформлених довідок ( а.с. 34, 36-39, 45 ), які суд вважає належними та достатніми, сума витрат на поховання (вартість одягу та взяття для померлого, труни та похоронних атрибутів, послуг церкви, послуг моргу ) та спорудження надгробного памятника, на відшкодування якої відповідно до ст..1201 ЦК України має позивач у справі [PERSON], складає 10980.00 грн.. При цьому, визначаючи до відшкодування суму витрат на вартість пам'ятника стандартного, суд виходить із загальних положень, викладених, зокрема, на офіційному сайті виробника пам'ятників надгробних «Майстерні «Укр-Монумент» (ukr-monument.com), що до комплекту пам'ятника стандартного відносяться зазначені у накладній № 26 від 26.08.2013 року стела, тумба, гробничка, гравіровка портрета та напису з фронтальної сторони пам'ятника. Також такими, що підлягають до відшкодування суд визнає витрати позивача [PERSON] по перевезенню та встановленню пам'ятника на могилі сина - [PERSON], оскільки такі дії передбачають використання відповідних транспортних та інших ресурсів, якими не володіє позивач і послугами яких вона фактично скористалася. Разом з тим, вирішуючи питання про відшкодування [PERSON] вказаної суми заподіяної матеріальної шкоди, що за її доводами становить розмір страхового відшкодування за рахунок визначеного нею відповідача у справі - ТзДВ «Страхова компанія «Проксіма», суд не знаходить підстав для задоволення такої вимоги з огляду на наступне. Так, згідно ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу. Згідно третьої статті цього Закону, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування за вимогами статті п'ять цього Закону є цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язаних з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» - страховим випадком є подія, в наслідок якої завдана шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка стала за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно статті 22 цього Закону шкодою заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті ДТП, є шкода ( в тому числі моральна шкода), пов'язана зі смертю потерпілого і при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до змісту ст.. 979 ЦК України та положень Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» право на одержання передбаченої договором страхової виплати має потерпілий, який є вигодонабувачем за договором страхування. У разі смерті потерпілого особи, які взяли на себе витрати з його поховання, мають право на відшкодування таких витрат (п. 27.1 ст.27 Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів»). При цьому під витратами на поховання маються на увазі витрати на забезпечення комплексу заходів та обов'язкових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Понесені на організацію поминального обіду затрати не відносяться до витрат з поховання, які відповідно до Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» відшкодовує страховик. Відповідно до ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані, зокрема, вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально, а також проінформувати один одного про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. Як слідує з письмових заперечень ТзДВ «Страхова компанія «Проксіма» на позовну заяву, страховик лише після отримання копії позовної заяви у даній цивільній справі, а саме 05.06.2015 року, дізнався про те, що під час дії договору 01.12.2010 року відбулася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, в результаті якої загинув [PERSON] і повідомлення від страхувальника - [PERSON] про страхову подію у страховика відсутнє. Належних та достатніх доказів протилежного сторонами та їх представниками у судовому засіданні суду не подано, а тому такі доводи відповідача з огляду на положення ст..60 ЦПК України беруться судом до уваги. Як роз'яснено в п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності / у передбачених випадках-МТСБУ/, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Зважаючи, що завдавачем шкоди є [PERSON], а відповідати за останню за вимогами ст.. 1187 ЦК України має відповідач у справі [PERSON], вимоги позивача [PERSON] до страховика про відшкодування шкоди таким чином не ґрунтуються на законі. На разі, така заявлена [PERSON] вимога до [PERSON] в сумі 510.00 грн., зважаючи, що останній відповідно до положень ст..1187 ЦК України має відповідати за заподіяння такої шкоди, підлягає задоволенню в повному обсязі. Інших вимог про відшкодування заподіяної ДТП матеріальної шкоди безпосереднього до завдавача шкоди [PERSON] чи [PERSON] позивач [PERSON] не заявляє. При визначенні дійсного розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу [PERSON], яка відповідно до положень чинного законодавства може бути стягнута на її користь з особи, що її завдала, суд бере до уваги лише вартість належним чином підтверджених та понесених нею витрат на поховання сина в сумі 8924.44 грн., вартість пам'ятника стандартного у місцевості Рокитнянського району Київської області в сумі 7950.00 грн., вартість оплаченої нею проведеної в рамках кримінального провадження судової експертизи в сумі 2151.79 грн. та розмір збитків від пошкодження під час пригоди належного їй велосипеда «Ардіс Славутич» в сумі 639.00 грн.. Відповідно до вимог ст..1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Виходячи із загальних засад відшкодування моральної шкоди, визначених ст.ст. 23, 1167 ЦК України, принципів розумності та справедливості, з врахуванням встановлених обставин справи щодо наявності та тривалості фізичних та моральних страждань позивача [PERSON] внаслідок смерті її сина, а відтак факту наявності такої шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням та вини заподіювача шкоди в її заподіянні, суд приходить до висновку про необхідність задоволення такої позовної вимоги [PERSON] до [PERSON] в сумі 250000.00 грн.. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача у справі - ТзДВ «Страхова компанія «Проксіма» моральної шкоди в сумі 2550.00 грн., то суд вважає, що остання не ґрунтується на законі і у задоволенні такої слід відмовити, оскільки відповідно до положень п. 22.3 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому, а, як встановлено судом, потерпілий за договором страхування загинув. Не вбачає суд також підстав і для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної смертю потерпілого. При цьому виходить із положень ст..1200 ЦК України, відповідно до яких право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Проте, як вбачається із отриманих у справі доказів, малолітні [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) народилися до смерті [PERSON], не перебували на його утриманні на час його смерті ([INFO]) та не мали права на одержання від нього утримання за час його життя і на що, зокрема, вказує рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 11.02.2011 року у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту батьківства (відповідно до якого факт батьківства [PERSON] щодо дітей позивача [PERSON] був встановлений вже після смерті останнього) та встановлена у судовому засіданні обставина, що на час звернення до суду із вказаною заявою (31.01.2011 року) [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Рокитнянської районної державної адміністрації та отримувала з 01.02.2006 року по 10.02.2011 року включно допомогу на дітей як одинока мати, а з обліку знята 11.02.2011 року на підставі вказаного рішення Рокитнянського районного суду Київської області. За викладеного позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial