Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на проживання в їх будинку та користування ним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що позивачам: [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить по 1/2 частині житловий будинку та господарських будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі зареєстровані у домоволодінні позивачів, однак жодного дня у ньому не проживали та не проживають більше трьох років, частки у майні будинку не мають. Місце перебування відповідачів невідоме, а тому позивачі просять визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Додатково пояснив, що він працював разом з [PERSON] та [PERSON], а тому він зареєстрував їх у належному йому житловому будинку по [ADDRESS]. Однак, відповідачі, будучи зареєстрованими за вказаною адресою, жодного дня у будинку не проживали. Домовленості між ним та відповідачами, щодо збереження права проживання у житловому будинку, розташованому по [ADDRESS], не було. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просить його задовольнити, а справу розглянути у її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду були повідомлені у встановленому порядку шляхом опублікування оголошення в газеті «Галичина», а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки не повідомили, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачів, ствердили, що відповідачів у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], жодного разу не бачили та останні там не проживають. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], опитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Судом встановлено, що рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.09.2009 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] (а.с. 6). А тому, [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) на праві приватної спільної часткової власності належать житловий будинок з господарськими будівлями (по 1/2 частині кожному), розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.02.2010 року (а.с. 4, 5), та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.06.2014 року (а.с. 30-31). Відповідно до адресних довідок Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківській області від 18.06.2014 року відповідачі: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22-25). Однак, відповідно до довідки Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 468 від 15.07.2014 року житловий будинок, який належить на праві власності [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка), помилково [ADDRESS], тоді як фактично знаходиться по [ADDRESS] (а.с. 56). А тому, у зв'язку проведенням зміни нумерації будинку, який належить позивачам, та відповідно до довідки Тлумацького РС УДМС в Івано-Франківській області від 23.07.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими по [ADDRESS] (а.с. 66) Отже, відповідачі зареєстровані у вказаному домоволодінні, однак, як стверджує позивач та свідки, жодного дня в будинку належному позивачам не проживали, участі у його утриманні не приймали, не оплачували комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б їм належали, в будинку не має. Дані обставини також підтверджуються довідкою Грушківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 399 від 11.06.2014 р. та актом обстеження матеріально-побутових умов господарства [PERSON] від 11.06.2014 року, в яких вказано, що відповідачі зареєстровані у домоволодінні позивачів, однак з часу реєстрації (18.05.2011 року) у даному господарстві не проживають (а.с. 7, 8). У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у окремих випадках, передбачених цією нормою, понад цей строк. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що відповідачі з моменту реєстрації у домоволодінні не проживали, тобто були відсутні більше шести місяців за місцем реєстрації без поважних причин, не подали суду доказів на спростування позовних вимог позивачів, оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачі втратили право на проживання та користування житловим будинком та господарськими будівлями позивачів, розташованими за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved