Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. Вимоги позову мотивовано тим, що батьки позивачів- Колбаско [PERSON] та [PERSON] володіли на праві власності кожний по житловим будинком в м. Винограді вул. Б.Бартока 13 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Виноградівськор державною нотаріальною конторою від 18 серпня 1954 р. за реєстром №2522. Згідно довідки Виноградівського РБТІ будинок будівництвом завершений, загальн корисна площа йото становить 98,3 кв.м., в тому числі житлова 69,5 кв.м. Батько позивачів [PERSON] помер 02.04.1992 р., а мати [PERSON] померла 03.11.1997 року. Позивачі поховали їх, і вступили в управління спадковим майном, забравши рухоме майно батьків до себе, а саме деякі меблі, картини, ікони, швейну машину і т.і. Заповітного розпорядження батьки не залишили і позивачі звернулись з заявою до Виноградівської нотаріальної контори про видачу їм свідоцтва про право на спадщин за законом. Виноградівська державна контора відмовила позивачам на підставі того, що позивачі не можуть представити оригінал правовстановлюючого документу щодо належносі спадкового майна спадкодавцям не дивлячись на те, що будинок зареєстровано з батьками згідно вищевказаного договору купівлі-продажу. Відповідачі по справі являються дітьми брата позивачів-Колбаско [PERSON] який помер 17 грудня 1993. На спадкове майно не претендують, не звертались із заявами про бажання прийняти спадщину. Позивачі [PERSON] та [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені своєчасно, в судове засідання не зявилися, однак до суду подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримують повністю та просять суд такі задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені своєчасно, в судове засідання не зявилися, однак до суду подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та про те, що не заперечують проти задоволення заявленого позову. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що батьки позивачів- Колбаско [PERSON] та [PERSON] володіли на праві власності кожний по житловим будинком в м. Винограді вул. Б.Бартока 13 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Виноградівськор державною нотаріальною конторою від 18 серпня 1954 р. за реєстром №2522. Згідно довідки Виноградівського РБТІ будинок будівництвом завершений, загальн корисна площа йото становить 98,3 кв.м., в тому числі житлова 69,5 кв.м. Батько позивачів [PERSON] помер 02.04.1992 р., а мати [PERSON] померла 03.11.1997 року. Позивачі поховали їх, і вступили в управління спадковим майном, забравши рухоме майно батьків до себе, а саме деякі меблі, картини, ікони, швейну машину і т.і. Заповітного розпорядження батьки не залишили і позивачі звернулись з заявою до Виноградівської нотаріальної контори про видачу їм свідоцтва про право на спадщин за законом. Виноградівська державна контора відмовила позивачам на підставі того, що позивачі не можуть представити оригінал правовстановлюючого документу щодо належносі спадкового майна спадкодавцям не дивлячись на те, що будинок зареєстровано з батьками згідно вищевказаного договору купівлі-продажу. Відповідачі по справі являються дітьми брата позивачів-Колбаско [PERSON] який помер 17 грудня 1993. На спадкове майно не претендують, не звертались із заявами про бажання прийняти спадщину. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Позивачка [PERSON], є спадкоємцем за заповітом всього майна померлого діда, Сокач Міклоша Ференцовича, що складається з житлового будинку в сел. Вилок, вул. Шевченка, 58 Виноградівського району. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved