Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. В позовній заяві посилались на те, що позивачам належить на праві спільної часткової приватної вланості об`єкт житлової нерухомості - будівля гуртожитку та нежитлові будівлі, загальною площею 1094,1 кв.м., розташований по [ADDRESS] . [PERSON] - власник 1/3 частини на підставі договору купівлі-продажу гуртожитку та нежитлових будівель; [PERSON] - власник 1/3 частини на підставі договору купівлі-продажу гуртожитку та нежитлових будівель; [PERSON] - власник 1/3 частини на підставі договору купівлі-продажу гуртожитку та нежитлових будівель. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року додатково встановлено, що гуртожиток не належить до комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська та не перебуває на балансі жодного комунального житлово-експлуатаційного підприємства підпорядкованого управлінню. До укладення договору купівлі-проваджу нерухомого майна гуртожиток належав Відкритому акціонерному товариству транспортного будівництва «Дніпротрансбуд», яке у 1994 році стало правонаступником Придніпровського державного спеціалізованого тресту транспортного будівництва «Дніпротрансбуд», та використовувався для проживання їх робітників у період роботи. На даний час правовий статус гуртожитку не змінено. Місце проживання відповідача було зареєстровано за адресою гуртожитку у кімнаті [ADDRESS] при невідомих обставинах. Правові підстави вселення, реєстрації та проживання відповідача у гуртожитку не відомі, відомості про видачу відповідного документу на вселення у позивачів відсутні. Відповідач не є та не був членом сім`ї позивачів, у трудових відносинах з ними не перебуває та не перебував. Більше 10 останніх років за місцем реєстрації відповідач не з`являється, участь в утриманні гуртожитку та прибудинкової території не бере. Теперішнє місцезнаходження відповідача невідоме. Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 27.09.2017 року квартального комітету встановлено, що відповідач фактично не проживає у кімнаті [ADDRESS] , з 01.05.2003 року. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2020 року справу було прийнято до провадження судді Лукінової К.С. та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2021 року було змінено позивача [PERSON] на його правонаступника - [PERSON] . Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, проте представник позивачів [PERSON] подав до суду заяву в якій він просив проводити розгляд справи без участі позивачів та їх представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, клопотань та відзиву до суду не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2021 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУДМС в Дніпропетровській області від 13.01.2021 року. Відповідно до копії договору купівлі-продажу серії ВЕМ №542883, зареєстрованого в реєстрі за №202 від 03.03.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С.О., [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 частки будівлі гуртожитку та нежитлові будівлі у [ADDRESS] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу серії ВЕТ №835311, зареєстрованого в реєстрі за №1542 від 15.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А., [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 частки та [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 частки будівлі гуртожитку та нежитлові будівлі у [ADDRESS] . Відповідно до копії договору дарування серії ННІ №006804, зареєстрованого в реєстрі за №661, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулінічем С.А., [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] належну йому на праві приватної власності 1/3 частини будівлі гуртожитку та нежитлових будівель, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] зареєстрований, проте у вказаній квартирі з 01 травня 2003 року не проживає, що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 27.09.2017 року, 31.01.2020 року, 23.09.2021, складеними мешканцями будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до статті 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Постановою Верховного Суду по справі № 200/17337/17 від 20.09.2021 року визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved