Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивачка 11 червня 2019 року звернулась до суду з вказаним позовом, поданим у подальшому у новій редакції, у якому просила зняти арешт, накладений постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Березанського РУЮ від 14 червня 2012 року, реєстраційний номер обтяження 12620718, та від 19 квітня 2012 року, реєстраційний номер обтяження 12620757, на все належне їй нерухоме майно, у межах виконавчого провадження №32256094 про стягнення з позивачки на користь УПФ в Березанському районі заборгованості в сумі 4010,30 грн. У обґрунтування позову зазначала, що під час примусового виконання вимоги Управління ПФУ у Березанському районі №Ф-94 від 03 квітня 2012 року про стягнення з позивачки на користь управління заборгованості в сумі 4010,30 грн. постановами державного виконавця ВДВС Березанського РУЮ Аветияна А.Е. №32256094 від 14 червня 2012 року та 19 квітня 2012 року накладено арешт на все нерухоме майно позивачки, у тому числі на належну їй квартиру [ADDRESS] . У 2012 році вказану заборгованість позивачкою сплачено у повному обсязі, у зв`язку з чим 17 грудня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Однак у порушення ст.50 вказаного закону державним виконавцем не зазначено у постанові про зняття арешту, накладеного на майно позивачки; на її письмову заяву державним виконавцем надано відповідь про неможливість зняття арешту з квартири, у зв`язку з чим вона не може розпоряджатися належним їй майном. Ухвалою суду від 23 липня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та (або) відзив на позовну заяву з доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи; третій особі запропоновано надати пояснення щодо позову чи відзиву не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали чи відзиву. Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року залучено до участі у справі замість первісного відповідача Очаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Позивач в установлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надав. Представник позивачки у наданій відповіді на відзив зазначила, що згідно з довідкою ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 27 серпня 2019 року стягувачем у зведеному виконавчому провадженні №32256904 від 19.04.2012 року, в межах якого накладено арешт на майно позивачки, є Управління Пенсійного фонду України в Березанському районі, а тому позов подано до належного відповідача. Представник відповідача клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надав. У наданому відзиві від 23 серпня 2019 року зазначив про обов`язок державного виконавця при закінченні виконавчого провадження зняти арешт, накладений на майно позивачки з метою забезпечення виконання вимоги №Ф-94 від 03 квітня 2012 року; посилаючись на відсутність реквізитів виконавчого документа та відомостей про стягувача у Витязі з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, доданому позивачкою до позовної заяви, вважав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області неналежним відповідачем у даній справі. Представник третьої особи пояснення щодо позову чи відзиву до суду не надав. У зв`язку з чим на підставі ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачці та членам її сім`ї на праві приватної спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 31 травня 2005 року (а.с.9), технічним паспортом на квартиру (а.с.10), свідоцтвом про шлюб позивачки (а.с.8). Як вбачається з довідок Березанського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, 19 квітня 2012 року постановами головного державного виконавця Березанського ВДВС Березанського РУЮ Аветисяна А.Е. відкрито виконавче провадження № 32256904 з примусового виконання вимоги №Ф-94 від 03 квітня 2012 року, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Березанському районі, про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача Управління Пенсійного фонду України в Березанському районі заборгованості в сумі 4010,30 грн., в межах якого накладено арешт на нерухоме майно позивачки. 20 квітня 2012 року виконавче провадження №32655661 приєднано до зведеного № 32256904 і 14 червня 2012 року накладено арешт на нерухоме майно позивачки (а.с.13, 52). Вказані постанови про накладення арешту були зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 14 червня 2012 року за № 12620718 та №12620757 (а.с.11). 17 жовтня 2012 року виконавче провадження №32256904 було завершено у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його заявою на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення документа), повторно до виконання виконавчий документ не пред`являвся (а.с.17, 52). Згідно з ч.2 статті 50 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час повернення виконавчого документа), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Проте накладений арешт державним виконавцем знятий не був. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на порушення її прав, як власника майна, захист яких передбачено ст.ст.321, 391 ЦК України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 368 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 59 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. На сьогодні позивачка має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арештів позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачки. 06 травня 2019 року позивачка звернулась до Березанського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області із письмовою заявою про зняття арешту з нерухомого майна, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що виконавче провадження фактично не виконано (а.с.17). Разом з тим, згідно з довідкою Березанського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 27 серпня 2019 року повторно до виконання виконавчий документ не пред`являвся, виконавче провадження №32256904 знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання на підставі п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25 грудня 2008 року (а.с.52). Довідками Очаківського об`єднаного управління ПФУ Миколаївської області, Головного управління ДФС у Миколаївській області підтверджується відсутність заборгованості у позивачки з платежів до Пенсійного фонду України та інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи (а.с.14-15). Виходячи з викладеного та враховуючи, що за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved