overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] в січні 2014 року звернулась до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 07.03.2003 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народилось двоє дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю та ведення спільного господарства. Вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав, вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.03.2003 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносин фактично припинені, сторони не ведуть спільного господарства, від надання строку на примирення відмовились. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітнім дітям, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] в січні 2014 року звернулась до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 15.12.2006 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народилось двоє дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через погіршення з боку відповідача ставлення до сім'ї, відсутність уваги, турбота та застосування до позивачки сили. Вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав, вважає, що збереження сім'ї є неможливим, оскільки в нього є інша дівчина. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.12.2006 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносин фактично припинені з травня 2012 року, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітнім дітям, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] в січні 2014 року звернулась до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 16.04.2005 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через різні характери та погляди на життя. Вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав, вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.04.2005 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносин фактично припинені з серпня 2010 року, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітнього сина, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] в січні 2014 року звернулась до суду з даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 25.05.2002 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через загострення суперечок, втрату почуття любові та взаєморозуміння. Вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнав, вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.05.2002 року. Від шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносин фактично припинені з серпня 2005 року, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам їх малолітньому сина, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася. В позовній заяві просить слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився та подав до суду заяву у якій визнає позовні вимоги у повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідно до ч.3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає, що наявні підстави для винесення рішення за результатами підготовчого провадження. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який в даний час перебуває на утриманні позивачки [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України\~ відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідач не надає позивачці матеріальної допомоги\~ на утримання дитини сторін.\~\~ Згідно вимог\~ ст. 181 СК України\~ [PERSON] має право на отримання аліментів від відповідача [PERSON] у частці від доходу відповідача, або у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Дане право [PERSON] порушується відповідачем, оскільки останній не утримує матеріально свою дитину. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2018 рік прожитковий\~ мінімум на\~дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2018 року складає 1860 гривні. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України\~ мати, батько мають рівні права та обовязки\~ щодо дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач нарівні з позивачкою зобов'язаний нести витрати на утримання дитини. Суд вважає, що позовні вимоги\~ [PERSON] слід задовольнити повністю. Згідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При визначенні часу з якого слід стягувати аліменти суд враховує, що заява надійшла до суду 22 січня 2018 року. Суд також вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 179 - 183, 186, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася та подала заяву у якій просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] , який був повідомлений про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ЦПК України, у судове засідання не з`явився. Суд визнав можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , дошлюбне прізвище [PERSON] , яка народилася [INFO] , зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Перковецької сільської ради Кельменецького району Чернівецької області 24 листопада 2017 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №09. Позивачка просить розірвати шлюб між сторонами. Вказані обставини стверджуються свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] виданим 24 листопада 2017 року на бланку серії [NUMBER] . Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. В порушення ст. 43 ЦПК України відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував можливість примирення. Крім того, відповідач не надав суду доказів, що між ним та позивачкою дійсно існують сімейні відносини як між подружжям. Враховуючи, що позивачка заперечує проти збереження сім`ї, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. Суд вважає, що у рішенні суду в даному випадку не може бути зазначено про вибір позивачкою прізвища. Зокрема вказівка про зазначення у рішенні суду про розірвання шлюбу про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, міститься у ч.8 ст. 294 ЦПК України. Стаття 294 ЦПК України встановлює порядок розгляду справ окремого провадження. Однак дана справа розглядається в порядку позовного провадження. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] в травні 2016 року предявила до суду позов до відповідач [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 18 серпня 2008 року, про що зроблено актовий запис № 02 Ступківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. У шлюбі 07 серпня 2008 року народився син [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначає, що внаслідок різних поглядів на життя та ведення спільного господарства між ними часто виникають сварки та непорозуміння, що спричинило те, що між ними припинились подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Проти примирення категорично заперечує, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі , не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Сторони вступили у зареєстрований шлюб 18 серпня 2008 року, про що зроблено актовий запис №02 Ступківською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області. Від шлюбу 07 серпня 2008 року народився син [PERSON] . Внаслідок різних поглядів на життя та ведення спільного господарства між сторонами постійно виникають сварки та непорозуміння, що спричинило те, що між ними припинились подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. При цьому, позивачка категорично заперечує проти примирення, мотивуючи своє рішення тим, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За вказаних обставин суд вважає що сімя сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] в червні 2014 року звернулася до суду із позовом, у якому прохала стягувати на її користь з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1\\4 частини усіх видів доходу, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-2). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 15 січня 2011 року вона перебуває у шлюбі з [PERSON], від якого має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, на його утриманні ніхто не перебуває, та те, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, прохає суд стягувати з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки, до досягнення нею повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням провести судове засідання в її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.12). Відповідач в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі. Справу прохав розглянути за його відсутністю (а.с. 13). З цих підстав суд, спираючись на норми ст. 197 ЦПК України, розглянув справу за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 15 січня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Дитина мешкає з позивачкою, відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст.182 СК України. Суд враховує, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, але матеріальної допомоги на її утримання не надає. Тому приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, як прохає позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved