Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Позивачка 19 лютого 2021 звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2000 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя у неї з відповідачем не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними поглядами на шлюб, сімейне життя та ведення спільного господарства, через що виникали сварки. Через постійні конфлікти і суперечки сумісне життя стало нестерпним. Їх шлюб носить лише формальний характер, сім`я фактично розпалась і примирення між ними неможливе. На підставі наведеного, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки вони виявилися людьми з різними поглядами на сімейне життя, через що постійно виникали сварки. Близько 2 років вони не підтримують подружніх відносин, а з травня 2021 року проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Вона втратила до відповідача хороші почуття, переконана, що їх шлюб розпався остаточно. Просить позов задовольнити. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав, зазначивши, що подружнє життя у позивачки з відповідачем не склалося, вже довгий час між ними немає взаєморозуміння, постійно виникали сварки, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав та зазначив, що дійсно між ним і позивачкою виникали сварки, вже близько року вони не підтримують подружніх відносин, однак вони проживають в одній квартирі, ведуть спільне господарство, він любить позивачку і хоче зберегти сім`ю. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на с вободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2000 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, близько двох років вони не підтримують подружніх відносин, з травня 2021 проживають окремо і не ведуть спільного господарства, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Суд намагався зберегти сім`ю сторін, у березні цього року надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 908 гривень судового збору. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved