Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» за участю третіх осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на кімнату за набувальною давністю. Свої вимоги мотивували тим, що проживають в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У 1997 року позивач [PERSON] приватизував 60% жилої площі спірної квартири, тобто кімнату площею 17 кв. м, у якій разом з ним проживала його мати - позивач [PERSON] . У кімнаті площею 12,5 кв. м проживав двоюрідний брат позивача [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] . З дня зняття з реєстрації померлого [PERSON] - 09 березня 2006 року - позивач [PERSON] до теперішнього часу проживає в кімнаті площею 12,5 кв. м разом з дружиною та двома малолітніми дітьми та сплачують за житлово-комунальні послуги, утримують кімнату у належному стані. Позивач [PERSON] є спадкоємцем п`ятої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем та вважається таким, що прийняв спадщину, так як не заявив відмову від неї. Крім того, він та його сім`я продовжує добросовісно, відкрито та безперервно володіти кімнатою, як своєю власною. У зв`язку з чим позивачі просили визнати право власності на кімнату площею 12,3 кв .м у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Під час розгляду справи позивачами неодноразово уточнено позовні вимоги - остаточно позов пред`явлено до Київської міської ради. Просили визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на набувальною давністю по 10/100 частини загальної площі квартири [ADDRESS] у [ADDRESS] , що не знаходиться у приватній власності, за кожним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 06 вересня 2017 року у задоволенні заяви позивачів про відвід головуючого судді Арапіної Н.Є. відмовлено. 07 травня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивачі підтримали позові вимоги. Дали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги та пояснення позивачів. Пояснив, що позивач [PERSON] перебуває на квартирному обліку для отримання житла. Сім`я Ткачових неодноразово зверталась до уповноважених органів стосовно спірної квартири. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] підтримав пояснення представника позивачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшов відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнано. Представник третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Яценюк Л.П. позовні вимоги не визнала. Пояснила, що квартира перебуває у комунальній власності. Позивачі самовільно зайняли кімнату площею 12,5 кв.м, яка залишилася після смерті [PERSON] , тому підстави для визнання право власності за набувальною давністю відсутні. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Згідно ордеру на житлове приміщення від 05 грудня 1990 року [PERSON] має право на заняття в порядку обміну жилого приміщення жилою площею 12,5 кв.м, яка складає з однієї кімнаті в комунальній квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17, том 1). 09 [INFO] року [PERSON] знятий з реєстрації у зв`язку зі смертю (а.с.93, т ом 1). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого органом по оформленню права власності на об`єкти нерухомого майна і житла 60/100 квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] (а.с.19, том 1). Згідно довідки комунального концерну «Центр комунального сервісу» за адресою: [ADDRESS] кв [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON] - власник особового рахунку, дружина [PERSON] , малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.14,15,20, 23,24,28, том 1). Згідно матеріалів квартирної справи позивач [PERSON] перебуває на квартирному обліку для отримання житла за місцем реєстрації у Дніпровському районі м. Києва з 22 листопада 2012 року у пільговій черзі за категорією «Ветерани виробництва» (а.с.159-222, том 2). Підставою для задоволення позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем п`ятої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем та вважається таким, що прийняв спадщину, так як не заявив відмову від неї. Крім того, позивачі продовжують добросовісно, відкрито та безперервно володіти кімнатою, як своєю власною: сплачують за житлово-комунальні послуги, утримують кімнату у належному стані. На підтвердження позовних вимог позивачами надано квитанції про сплату комунальних послуг (а.с.25-27, 178-229,том 1). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Представник відповідача Київської міської ради скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки наймачем кімнати площею 12.5 кв. м в спірній квартирі був [PERSON] , який помер [INFO] , про що позивачам достеменно відомо. Позивач [PERSON] є власником кімнати площею 17,00 кв. м , позивач [PERSON] зареєстрована у вказаному жилому приміщенні з 19 червня 1997 року, позивач [PERSON] - з 20 липня 2006 року. Відповідно до листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації кімната площею 12,5 кв. м самовільно зайнята позивачами. Кімната площею 12,5 кв. м перебувала у користуванні [PERSON] на підставі ордеру № 115999 від 05 грудня 1990 року. За життя [PERSON] не було використане право на приватизацію кімнати, кімната продовжує перебувати у власності териториальної громади м.Києва. Отже, позивачі, достовірно знаючи про належність до комунальної власності територіальної громади м. Києва спірного нерухомого майна - житлового приміщення, до якого позивачі вселилися і яким вони користуються без законних підстав. Позивачі повинні були усвідомлювати неправомірність свого володіння ним, що свідчить про недобросовісність такого володіння, а тому правові підстави для визнання за ними права власності за набувальною давністю відсутності (а.с.76-79, том 2). Представником позивачів [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] надано відповідь на відзив відповідача, в якому зазначив, що відповідачем визнано факт безперервного володіння позивачами спірною частиною квартири протягом 10 років (а.с.65-70, том 2). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Отже, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного документа, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування положень частини першої статті 344 ЦК України. Судом встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебуває в комунальній власності. На підставі ордеру на житлове приміщення від 05 грудня 1990 року кімната площею 12,5 кв.м належала [PERSON] в порядку обміну жилого приміщення. Після смерті [PERSON] позивачі вселилися у спірну кімнату без належних правових підстав. Зазначена кімната в приватну власність не передавалась, перебуває у володінні власника - територіальної громади м. Києва. Оскільки для набуття права власності на житло, яке перебуває у комунальній власності існує порядок приватизації житла, відсутні правові підстави для набуття права власності на спірну квартиру за набувальною власністю. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , до Київської міської ради за участю третіх осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права власності на кімнату за набувальною давністю слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed