Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати нікчемним заповіт, укладений [PERSON], який помер [INFO] року, що посвідчений 30 травня 2012 року секретарем Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №10. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька вона, як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу для оформлення права на спадщину, але їй було відмовлено та повідомлено, що в реєстрі спадкових справ зареєстрований заповіт на ім'я відповідачки [PERSON] з більш пізньою датою реєстрації, що відповідно до діючого законодавства усуває її від спадкування. Вважає, що зазначений заповіт має бути визнано нікчемним, тому що при його посвідченні секретарем Августівської сільської ради [PERSON]. були порушені положення чинного Цивільного кодексу України та інших нормативно-правових актів, які регламентують порядок укладення та посвідчення заповітів. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні на позові наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. При цьому пояснила, що останній час проживала та доглядала за батьком, у зв'язку з чим він склав на її ім'я заповіт, посвідчений секретарем Августівської сільської ради в присутності позивачки, яка власноручно зробила в ньому напис за батька. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до положень статей 1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно з нормами статі 1247 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року №3306/5, зареєстрованого в Мін'юсті України 14 листопада 2011 року за №1298/20036, загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заповіту складеного батьком сторін по справі - [PERSON], який помер [INFO] року, та посвідченого 30 травня 2012 року секретарем Августівської сільської ради Біляївського району, останній заповів все своє майно своїй доньці - відповідачці по справі [PERSON] Судом встановлено, що у спадкодавця незадовго до смерті почався психічний розлад: він перестав упізнавати людей, покидав дім на тривалий час, не контролював та не усвідомлював свої дії. Внаслідок цього, [PERSON] не міг сам прочитати заповіт та власноручно підписати його, що за нього зробила позивачка по справі [PERSON] у вигляду напису «…заповіт прочитаний мною уголос та підписаний власноручно…», сам підпис поставив померлий, руку якого підтримувала позивачка внаслідок тремтіння його рук. Ці факти сторонами визнаються та не оспорюються. Вказане також підтверджується випискою з журналу швидкої допомоги від 05.07.2012 року та направленням сільської лікарської амбулаторії ЗПСМ на госпіталізацію в ОПЛ №1 або №2 про те, що померлий [PERSON] на момент огляду вів себе неадекватно, погрожував покинути будинок, не взнавав доньок, погрожував їм ножем (а.с.7-8). Крім того, безпорадний стан покійного [PERSON] в судовому засіданні підтвердили допитані свідки [PERSON] та [PERSON]. - секретар Августівської сільської ради. Так, остання пояснила, що при посвідченні заповіту розуміла стан [PERSON] Якщо б вона знала, що заповіт буде оспорений, прийняла би всі міри для виконання вимог закону при посвідченні заповіту. Разом з тим, зазначений вище заповіт не містить запису про наявність свідків при його посвідченні, а також відповідного посвідчувального напису. Із змісту заповіту також вбачається , що в ньому відсутня відмітка про його складання на дому та не відповідають дійсності вказівки заповіту про те, що він прочитаний самим [PERSON] вголос, чим порушено вимоги закону, зокрема ст.1257 ЦК України щодо його форми та посвідчення. Так, відповідно до п.п.2.1, 2.3 гл.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 року №3306/5, зареєстрованого в Мін'юсті України 14 листопада 2011 року за №1298/20036 нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. При цьому в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України «Про нотаріат». У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування. Зазначені вимоги Порядку секретарем сільської ради не виконано. В оскаржуваному заповіті, який зі слів секретаря сільської ради [PERSON]. посвідчувався за місцем проживання заповідача, не зазначено місце вчинення заповіту та причини, з якої він вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Статтею 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізично вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Крім того, згідно п.1.4 гл.3 Порядку у разі, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім'я, по-батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Отже, секретарем Августівської сільської ради [PERSON]. не було дотримано встановленого Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, що дає підстави визнавати заповіт нікчемним. Окрім того, поясненнями позивачки також стверджується, що батько ніколи не вказував, що бажає заповісти все своє майно [PERSON], з якою був в поганих стосунках, при цьому в 2009 році склавши заповіт на її ім'я та ім'я [PERSON] Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частинами 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч.1 ст.1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі ст.215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Оскільки при розгляді справи судом встановлено не тільки те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, а й з порушення порядку при складанні та посвідченні заповіту, встановленого законодавством, то такий заповіт слід визнати нікчемним. З матеріалів спадкової справи, відкритої нотаріальною конторою після смерті спадкодавця [PERSON] вбачається, що сторони своєчасно прийняли спадщину після його смерті, звернувшись із відповідними заявами до нотаріуса протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Тим самим, позивачка має право оспорювання вказаного заповіту. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved