Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з уточненим позовом до [PERSON] до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області треті особи [PERSON], Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Дніпропетровської області про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. Позивачка у судове засідання не зявилася, але надала заяву в якій просила суд розглядати цивільну справу без її участі, уточненні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Представник Першої [PERSON] державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, раніше надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Представник управління Держгеокадастру у [PERSON] районі Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, раніше надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. [PERSON] та його представник у судове засідання не зявилися, про причини поважності своєї неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права (ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст. 64 ЦПК України). Речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи (ст. 66 ЦПК України). Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], є спадкоємцем за заповітом [PERSON], яка згідно із Свідоцтвом про смерть [PERSON] І-КИ №099705 померла 04 червня 2006 року, про що Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції Дніпропетровської області у Книзі реєстрації смертей 2006 року червня місяця 10 числа зроблено відповідний актовий запис за №4705. Згідно заповіту від 21.11.2001 року [PERSON] заповідала своє майно, де б воно не було і з чого не складалось своїй дочці позивачці по справі. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка прийняла спадщину шляхом подачі 02.12.2006 року до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори заяви про прийняття, що відповідає вимогам ст.ст. 1268-1270 ЦК України. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] нотаріус Першої [PERSON] державної нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, та розяснив необхідність надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. У 1998 році [PERSON] виключно за свої та мої кошти за Договорами купівлі-продажу від 24.06.1998р., посвідченими приватним нотаріусом [PERSON] іонного нотаріального округа [PERSON], та зареєстрованими в реєстрі за №1044, №1046, №1052, придбала три земельні ділянки площею 0,0403га, 0,1155га (земельні ділянки 39, 45) і 0,0680га, розташовані на території садового товариства «Здоров'я» Кіровської селищної Ради. Водночас із вказаними земельними ділянками [PERSON] за свої і мої кошти за Договорами купівлі-продажу від 24.06.1998 року, посвідченими приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округа [PERSON], та зареєстрованими реєстрі за №1048, №1050, придбала садовий будинок №39/45 на земельній ділянці площею 1155 кв.м. та садовий будинок незавершеного будівництва №50 готовності 58% на земельній ділянці площею 680 кв.м. за адресою: селище Кіровське Дніпропетровського району садове товариство «Здоров'я». Право власності [PERSON] 23.07.1998 року зареєструвала належним чином за діючим на той час законодавством в Новомосковському БТІ на садовий будинок №39/45, а садовий будинок завершеного будівництва №50 був узятий на облік в БТІ, про що була надана КП ДР ЇТІ» довідка від 06.08.2008 року за №1075. При переоформленні [PERSON] на себе прав на земельні ділянки, дві із придбаних трьох земельних ділянок площею 0,0403га та 0,1155га були об'єднані в земельну ділянку площею 0,1558га. Таким чином, [PERSON] отримала не три державних акта на землю, а два: [PERSON] акт на право приватної власності на землю Серії ДП Дн №0033742 на земельну ділянку площею 0,680га, розташовану на території с/т «Здоров'я» Кіровської селищної Ради для ведення садівництва та [PERSON] акт на право приватної власності на землю Серії ДП Дн №0033741 на земельну ділянку площею 0,1558га, розташовану на території с/т «Здоров'я» Кіровської селищної Ради для ведення садівництва. Зазначені державні акти були зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №3061 та за №3062 відповідно, та видані 28 липня 1998 року [PERSON] Кіровською селищною Радою. Згідно довідок №04251, №04252 від 08.08.2008 року на запити нотаріальної контори до ДРВ «Центр державного земельного кадастру» відносно наявності обмежень та обтяжень на вищевказані земельні ділянки, зокрема площею 9.1558га і площею 0,0680га, що розташовані в садовому товаристві «Здоров'я» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вбачається, що земельні ділянки значаться за померлою 04.06.2006 року [PERSON]. Згідно належно-завірених в Комунальному підприємстві Дніпропетровського району «Бюро технічною інвентаризації» інвентаризаційних справ №2647 і №2636, які заведені 16.04.1998 року в Новомосковському БТІ, [PERSON] придбала на підставі договорів купівлі-продажу вищевказані об'єкти. Як пояснила позивачка у судових засіданнях, протягом декілька років після придбання вказаного нерухомого майна також за кошти її матері та її добудовувався будинок №50, здійснювались до нього надвірні побудови, прибудови до будинку №39/45 і надвірні будови до нього та інше облаштування земельних ділянок, на яких вони знаходилися. Згодом означена будівля зареєстрована у реєстрі прав власності на майно - як дачний будинок №45. Її мати за життя не встигла оформити своє право на закінчений будівництвом будинок №50 з надвірними будовами, так як означене питання узяв на себе її (на той час) чоловік, завіривши її, що він візьме на себе підготовку всіх необхідних для цього документів, але матері необхідно видати довіреність на його знайому [PERSON], яка буде цим займатися. [PERSON] за довіреністю, посвідченої приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], отримала в технічні паспорти на будинки №45 і №50 на ім'я [PERSON] та віддала їх [PERSON] При цьому слід зазначити, що добудований садовий будинок 50 не був самочинним будівництвом, що прямо підтверджується його реєстрацією об'єкта права у реєстрі прав власності на нерухоме майно. У подальшому [PERSON] нібито уклав договори купівлі-продажу від 30.12.2004 р. зі [PERSON] Однак підписи у вказаних договорах були виконанні іншою особою, було встановлено рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 р. відповідно до висновку експерта Головного управління Міністерства внутрішніх справ УКраїни в Дніпропетровській області №70/04-617 від 18.09.2012 року, проведеного по кримінальній справі, яка порушена за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. І цей факт не потребує додаткового доказування. В ході розгляду вищевказаної кримінальної справи встановлено, що що відповідно до книги записів реєстрації державних актів на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, земельна ділянка №45, і земельна ділянка №50, які розташовані на території Кіровської селищної ради, с/т «Здоров'я» належать [PERSON] на підставі Договорів купівлі-продажу від 24.06.1998 року за №1052, за №1044, за 1046, на підставі Державного акту №033742 (площа 0,0680га), реєстраційний №3061 і на підставі Державного акту №033741 (площа 0,1558га), реєстраційний №3062. Оскільки договори купівлі-продажу з підробленими підписами [PERSON] не були засвідчені нотаріально, [PERSON] звернувся до суду 27.02.2006 року із позовом до [PERSON] за визнанням за ним права власності на придбані [PERSON] будинки та добудоване за її та її власні кошти та лише 07.03.2007 року він звернувся до третейського суді за визнанням права власності на земельні ділянки, що належали на праві власності [PERSON] Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2006р. було визнано дійсним договір купівлі-продажу будинків №45 і №50, розташованих в с/т «Здоров'я» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та визнано право власності на будинки за [PERSON] [PERSON] оформив на себе право власності на вказані садові будинки №45 та №50. Після смерті [PERSON] І А. Рішенням від 07.03.2007 року по справі №0703/07-19 третейський суддя Грамс В.А. визнав за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0680га та земельну ділянку площею 0,1558га, які розташовані в садовому товаристві «Здоров'я» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі цього рішення [PERSON] були видані [PERSON] районним відділом земельних ресурсів, правонаступником якого є Управління Держземагенства Дніпропетровського району Дніпропетровської області, державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,0680га та 0.1558га, яким було присвоєно кадастрові номери: 1221455400-01-012-0073 та 1221455400-01-012-0072, на яких знаходились садові будинки №50 та №45 відповідно. Якщо звернутись до плану зовнішніх меж земельної ділянки пл..0,0680га та пл..0.1558га в [PERSON] актах на право приватної власності на землю виданих моїй матері, та до плану меж земельної ділянки кадастровий номер 1221455400-01-012-0073 площею 0,0680га та плану меж земельної ділянки кадастровий номер 1221455400-01-012-0072 площею 0,1558га в [PERSON] актах на право власності на земельну ділянку виданих [PERSON]. вочевидь це одні і ті ж самі земельні ділянки: у них збігаються і площа і опис меж. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 38.09.2011 року, яке набрало чинності, визнано третейську угоду №0303/06-19 від 03.03.2006 року, укладену між [PERSON] та [PERSON], недійсною. Скасовано рішення третейського суду під головуванням судді Грамс В.А. від 07.03.2007 року по справі №0703/07-19. Таким чином, і рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.02.2006 року, яке було підставою для виникнення у [PERSON] права власності на дачний будинок №45 та садовий будинок №50 і рішення третейського суду під головуванням судді Грамс В.А. від 07.03.2007 року, яке було підставою для виникнення у [PERSON] права власності на земельні ділянки площею 0,0680га кадастровий номер 1221455400-01-012-0073 та площею 0,1558га кадастровий номер 1221455400-01-012-0072, недійсні, так як вони були скасовані. Шлюб між позивачкою та [PERSON] розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду від 28.08.2006 року по справі №2-1664/06, яке є чинним. 07.10.2006 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON]. На підставі згоди дружини від 26.10.2007 року [PERSON] на укладення іпотечних договорів, посвідчених 26.10.2007 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], [PERSON] маючи правовстановлюючі документи на дачний будинок №45, і садовий будинок №50, і земельні ділянки площею 0,1558га кадастровий номер 1221455400-01-012-0072 та площею 0,0680га кадастровий номер 1221455400-01-012-0073, що розташовані у с/т «Здоров'я» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, віддав в іпотеку [PERSON] вищепереліковане майно. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 року, яке ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишено без змін, визнано недійсними та скасовано державну реєстрацію державних актів на право власності на земельні ділянки площею 0,0680га кадастровий номер 1221455400-01-012-0073 та площею 0.1558га кадастровий номер 1221455400-01-012-0072, що розташовані в садовому товаристві «Здоров'я» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, серії ЯЕ №144764 та серія ЯЕ №144763 виданих [PERSON], зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів за №10712001639 та №10712001638; та скасовано державну реєстрацію на ім'я [PERSON] на будинок №45 та будинок №50, розташовані в садовому товаристві «Здоров'я» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зареєстрованих в Єдиному реєстрі прав власності за №14340551 та №14340603. Таким чином, у позивачки були всі правові підстави для визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно та припинення такого права у [PERSON], визнання недійсними державних актів на землю, визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. Однак за відсутності у позивачки відмови нотаріуса в оформленні спадщини після смерті [PERSON] вказаним рішенням апеляційна інстанція не визнала за позивачкою право власності вказані будинки №45 та №50 та земельні ділянки площею 0,1558га кадастровий номер 1221455400-01-012-0072 та площею 0,0680га кадастровий номер 1221455400-01-012-0073, що розташовані у садовому товаристві «Здоров'я» на території Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Тільки після того, як позивачка з рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області звернулася до нотаріальної контори, їй було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.04.2014 року №1933/02-31, в якій зазначалось, що за відсутності у спадкоємця необхідних документів необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в удовому порядку. Згідно із п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року ^868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових зав на нерухоме майно, є свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав нерухоме майно тощо. В п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при утвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю іншим правовстановлюючим документом. Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 року, яке набрало законної сили, був встановлений факт належності [PERSON]А вказаних земельних ділянок, підтвердження у спадкодавця таких прав не потрібно. Відповідно до листа Мін'юсту України від 21.02.2005 року №19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Громадяни України відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, відповідно до ст.158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України позивачка як особа визначена у заповіті своєї матері [PERSON] має право на спадкування. Відповідно до вимог ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності земельною ділянкою, якій вони розміщені. Суд не приймає до уваги доводи представника [PERSON] про заперечення позову на тій підставі, що майно, на яке позивачка просить суд визнати право власності, істотно збільшилося у своїй вартості у звязку з вкладенням в нього особистих коштів [PERSON], оскільки будь-які позовні вимоги з даного приводу не заявлялися. Таким чином, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3654,00 грн..

Outcome: approved