Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивачі, від імені та в інтересах яких діє адвокат Кулеба І.І., звернулися до суду із позовом до Скалатської об`єднаної територіальної громади (Скалатської міської ради) Підволочиського району Тернопільської області, про визнання за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності по 1/3 частці за кожним на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачів посилаються на те, що зазначене будинковолодіння відносилось до колгоспного двору і складалось з 3 членів сім`ї: [PERSON] - голова двору, разом з якою у відповідності до довідки, виданої Підволочиським державним архівом 13 липня 2020 року №454 станом на 1991 рік проживали [PERSON] , [PERSON] та, виходячи з рівності членів двору, їм належало по 1/3 частці майна. [PERSON] є дочкою [PERSON] , з 05 серпня 1992 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] , на час смерті матері ( [INFO] ), проживала разом із спадкодавцем та прийняла спадщину за заповітом, проте при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину їйвідмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із належністю будинковолодіння до колгоспного двору, форма власності якого не передбачена чинним законодавством. Враховуючи те, що в позасудовому порядку позивачі захистити свої права на мають можливості, просять позов задовольнити. Крім того представник позивача просить встановити факт, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки у документах, що підтверджують їх родинні відносини, допущені розбіжності. В судове засідання позивачі не з`явилися, їх представник - адвокат Кулеба І.І. подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача Скалатської міської ради Тернопільської області у судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнають, просять справу розглянути без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно довідки про технічний опис об`єкта нерухомого майна, виданої Підволочиським районним бюро технічної інвентаризації 29 квітня 2020 року № 136 та технічного паспорта на будинок на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 29 квітня 2020 рокужитловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , загальною площею 95,7 га, житловою площею 62,4 кв.м. зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності, виданого на підставі рішення виконкому Остап`євської Ради народних депутатів № 34 від 29 вересня 1992 року. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 вересня 1992 року, на підставі рішення виконкому Остап`євської сільської ради народних депутатів № 34 від 29 вересня 1992 року, жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 4-х членів, головою якого є [PERSON] . Згідно довідки, виданої Підволочиським районним державним архівом Підволочиської РДА в Тернопільській області 13 липня 2020 року № 454 по документах архівного фонду «Остапївська сільська рада» у погосподарських книгах с. Остап`є станом на 1991 рік значиться господарство [PERSON] , 1933 р.н., голова двору, разом з якою проживали: [PERSON] , 1986 року, онук, та [PERSON] , 1985 р.н., внук. З будинкової книги прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] убачається, що [PERSON] , 1961 р.н, зареєстрована за даною адресою 03 серпня 1992 року. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б)розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Таким чином судом встановлено, що у відповідності до даних положень [PERSON] , 1933 р.н., [PERSON] , [PERSON] , належало по 1/3 частці житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , як членам колгоспного двору. Розбіжність щодо кількості членів колгоспного двору пов`язана, з тим, що свідоцтво про право власності на колгоспний двір видане 30 вересня 1992 року, на час видачі якого у будинку була зареєстрована [PERSON] , дата реєстрації 03 серпня 1992 року. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Остап`ївською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 03 вересня 2015 року. У відповідності до довідки, виданої Скалатською міською радою № 446 на час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , онук. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області 08 лютого 2008 року, № 35, [PERSON] , [INFO] , заповіла належний їй житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] та усі грошові заощадження /грошові суми, відсотки і компенсацію/ у відповідних банківських установах, заповіла [PERSON] , [INFO] , а належну їй земельну ділянку площею 1,89 га, на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області заповіла - [PERSON] , [INFO] . Як убачається із постанови приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу Тернопільської області № 129/02-31 від 11 червня 2020 року згідно даних спадкової справи № 12/2016, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на підставі звернення [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 25 лютого 2016 року - спадкоємцем за заповітом щодо житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] є також [PERSON] , яка спадщину прийняла. Спадкоємців, які за законом мають право на обов`язкову частку, немає. Проте, при розгляді документів, поданих гр. [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , виявлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок зазначене будинковолодіння є колгоспним двором. У зв`язку з тим, що законодавством України така форма власності не передбачена та через відсутність належного правовстановлюючого документу на спадкове майне, що є необхідним для вчинення нотаріальної дії, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Таким чином судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] є членами колгоспного двору, оскільки до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в цьому майні, а тому мають право власності у розмірі по 1/3 частці житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , виходячи з рівності часток усіх членів двору, проте не можуть у позасудовому порядку здійснити реєстрацію належного їм майна. Крім того, позивачу [PERSON] належить 1/3 частка зазначеного будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , однаку зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на зазначене спадкове майно їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Також судом встановлена розбіжність у документах, що посвідчують родинні відносини між позивачем [PERSON] та її матір`ю [PERSON] . Так, у відповідності до свідоцтва про народження, [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00027017798 від 14 липня 2020 року убачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] одружились [INFO] , прізвище дружини після укладення шлюбу - [PERSON] Разом з тим, у відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 20 жовтня 1984 року прізвище позивача [PERSON] , [INFO] , змінено на [PERSON] внаслідок укладення шлюбу 20 жовтня 1984 року із [PERSON] . Згідно словника власних імен ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є похідними від імені [PERSON] . Разом з тим, із показів свідка [PERSON] , [PERSON] судом встановлено, що вони є сусідами [PERSON] , знали їх як «[PERSON]», ствердили, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , яку кликали і [PERSON] і [PERSON] . Твердження свідків не суперечать одне одному, підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи, а тому враховуються при ухваленні судового рішення . Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 ч.1 ст. 315 ЦК України суд розглядає заяви про встановлення факту родинних відносин. В п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» значиться, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. За вказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п.23Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30травня 2008року за № 7свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Уразі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог про визнання права власності, у зв`язку з чим право позивачів підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved