Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування виконкому [PERSON] міської ради про захист права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона має на праві приватної власності, згідно Свідоцтва № 11165 від 07.02.2007 року житлову квартиру, що розташована за адресою: м. покровськ Донецької області, мкр-н Лазурний, 60/12. Разом з нею у квартирі зареєстровані її син [PERSON], його жінка [PERSON], та їх діти син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які фактично не проживають за вказаною адресою з вересня 2015 року по теперішній час. Оскільки відповідачі фактично не проживають в квартирі понад один рік, просить визнати [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей [PERSON], 07.11.2007 року та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Покровськ Донецької області мкр-н Лазурний, 60/12 та зняти їх з реєстрації. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про день і час слухання справи повідомлялись належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. ( а. с. 25, 39,40). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Відповідно до ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що оскільки [PERSON] є співвласником спірної квартири, то заявлять вимоги про позбавлення осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням повинні [PERSON] та [PERSON] Співвласники житла мають рівні права щодо користування житловим приміщенням. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка по справі [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками житла - квартири, що розташована за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, мкр-н Лазурний[ADDRESS] . ( а. с. 17,18). Згідно довідки [PERSON] міської ради від 07.02.2017 року в квартирі № 12 в будинку № 60 на мкр-ні Лазурний м. Покровськ значаться зареєстровані [PERSON], її син [PERSON], невістка [PERSON], та онуки [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 05.08.2006 року,зареєстрованому відділом РАЦС по м. Красноармійську ( а.с. 12). Згідно акту від 15.02.2017 року за № 1171 відповідачі по справі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою : м. Покровськ, мкр-н Лазурний, 60/12, проте не проживають з серпня 2015 року по теперішній час ( а.с. 13). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корситування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] на праві приватної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: м. Красноармійськ, мкр-н Лазурний, 60/12 ( а.с. 16). Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Оскільки статтею 317 ЦК України \~ визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, задоволення вимог позивачки про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням призведуть до порушення норм матеріального права, фактично позбавивши власника права користування належним йому майном. Окрім того, суд зазначає, що право власника бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового помешкання, не обмежується нормами чинного законодавства. Статтею 156 ЖК України\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою\~ ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~ стаття 405 ЦК України . Відповідно до частини четвертої ст. 156 ЖК України\~ до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~ ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є співвласником житла, [PERSON] та неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] є членами сімї власника і, у звязку з цим, мають право на користування спірним жилим приміщенням. Позивачка не є одноосібним власником спірної квартири, а є лише співвласником квартири 1/2 її частки, яка є об»єктом приватної спільної сумісної власності ( а.с. 16), а отже не наділена правом ставити питання про визнання членів сімї іншого співвласника такими, що втратили право користування квартирою. Окрім того, позивачка не надала суду доказів, що їй з боку відповідачів чиняться перешкоди у користуванні її часткою у спірній квартирі, чи порушуються її права як співвласника. Вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів є похідними і задоволенню не підлягають. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] міської ради , третя особа: орган опіки та піклування виконкому [PERSON] міської ради про захист права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed