Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять визнати недійсною заяву [PERSON] № 326 від 09.04.2011 року про відмову від спадщини за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року; визнати недійсною заяву [PERSON] № 324 від 09.04.2011 року про відмову від спадщини за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.04.2011 року, видане державним нотаріусом Тетіївської державної нотаріальної контори Січкарук М.В. на ім?я спадкоємця [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 2-603; скасувати державну реєстрацію права власності за № 3679811 від 15.11.2013 року про реєстрацію за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер [NUMBER]; скасувати державну реєстрацію права власності за № [NUMBER] від 15.11.2013 року про реєстрацію за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер [NUMBER]. В обґрунтування своїх вимог вказують, що [INFO] року померла їх мати [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно - приватизована земельна ділянка площею 4,6921 га, кадастровий номер [NUMBER] та [NUMBER], яка розташована на території Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачі спадщину прийняли, проте своїми заяви до нотаріальної контори відкликали свої заяви про прийняття спадщини та відмовилися від своєї частини спадкового майна. Спадщину прийняв брат позивачів [PERSON], 22.04.2011 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку та 15.11.2013 року провів її державну реєстрацію. Позивачі вказують, що відмовилися від спадщини помилково. За домовленістю між спадкоємцями відповідач повинен був подарувати їм по 1/3 частині спадкової земельної ділянки. Але оскільки в Україні мораторій на продаж землі не скасований, позивачі не можуть скористатися своїм правом на володіння та користування землею. При відмові від спадщини вони до кінця не усвідомлювали своїх дій, а тому вказують, що помилилися щодо природи вчинюваного правочину. В 2017 році звернувшись повторно до нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері, їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки вони свої заяви про прийняття спадщини відкликали і повторно протягом шестимісячного строку до нотаріуса не зверталися. В судовому засіданні представник позивачів адвокат Неживок І.В. позов підтримав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Представник третьої особи Тетіївської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, до суду надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що позивачі після смерті їх матері [PERSON] протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, своїми заявами відкликали раніше подані заяви про прийняття спадщини та відмовилися від своєї частини спадкового майна і повторно із заявами про прийняття спадщини не зверталися, їх відмова є безумовною і беззастережною. Строк для прийняття або відмови у прийнятті спадщини встановлений законом у шість місяців є достатнім для виваженого прийняття рішення, а тому позивачі не могли помилитися у своїх діях. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, [INFO] року померла [PERSON] (а.с.11). Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого, крім іншого, входила приватизована земельна ділянка площею 4,6921 га, кадастровий номер [NUMBER] та [NUMBER], яка розташована на території Кошівської сільської ради Тетіївського району Київської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с12). Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON], [PERSON] - позивачі по справі (а.с.9,10), та [PERSON] - відповідач (а.с.61). Всі вони в передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме відповідно 19.03.2011 року, 25.03.2011 року та 09.04.2011 року звернулися до нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с 49,52). Проте 09.04.2011 року позивачі по справі, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 1273 ЦК України, подали нотаріусу заяви про відкликання поданих раніше заяв про прийняття спадщини та про відмову від належної їм частки спадкового майна матері (а.с. 50, 51). Повторно із заявами про прийняття спадщини вони не зверталися, що підтверджується копією спадкової справи № 102/2011 до майна померлої [INFO] року [PERSON], доданої до матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Частиною 6 ст. 1273 ЦК України передбачено, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. У ч. 5 ст. 1274 ЦК України закріплено, що відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов?язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Воля особи до вчинення правочину і результат правочину не узгоджуються в разі помилки, яка повинна мати істотне значення. До помилок, які мають істотне значення слід віднести помилку щодо змісту правочину, сторони правочину, предмету правочину, якості об'єкту, ціни, правової природи правочину тощо. Істотною може вважатись помилка, наслідки якої взагалі неможливо усунути або для їх усунення стороні, яка помилилась, необхідно нести значні витрати. Зі змісту заяв позивачів [PERSON] № 326 від 09.04.2011 року та [PERSON] № 324 від 09.04.2011 року про відмову від спадщини вбачається, що вони відмовляються від прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Зміст ст.ст. 225,229,230-235,1268, 1273 ЦК України та те, що їх відмова є безумовною та беззастережною їм нотаріусом роз?яснено, про що свідчить їх власноручний підпис. Тобто наведене свідчить про обізнаність [PERSON] та [PERSON] зі своїми спадковими правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї. Заяви про відмову від прийняття спадщини відповідають вимогам чинного законодавства, при їх складанні було дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, а тому відмови позивачів від спадщини є безумовними і беззастережними. З урахуванням зазначеного суд вважає, що позивачі відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що їх заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] від 09.04.2011 року були подані ними внаслідок помилки щодо природи вказаного правочину.

Outcome: dismissed