Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. За даною адресою перебуває на реєстраційному обліку їх онука [PERSON], яка з 2011 року за даною адресою не проживає, її особистих речей в будинку не має. Перебування відповідача на реєстраційному обліку у зазначеному будинку порушує права позивачів як власників. Просять суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.07.2018 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 23.03.1994 року, виданого на підставі розпорядження Фонду комунального майна м. Херсона [NUMBER] від 23.03.1994 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Васильковою О.В. є власниками квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в ХДБТІ 03.08.1994 року за № 18016 та 25.09.2009 року за № 18016. Відповідно до довідки №2710 від 14.06.2018 року та актів від 06.06.2018 року та 11.06.2018 року ТОВ «КП «Центр» за адресою: [ADDRESS], зареєстрована, але з 2011 року по теперішній час не проживає [PERSON], її особисті речі в квартирі відсутні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачами та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги в підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321,405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved