Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивачка 06.09.2019 року звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики 9000 грн., 3% річних від суми боргу, що з урахуванням індексу інфляції, складає 752.69 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 14.06.2017 року між нею та відповідачем укладено договір позики на суму 9000 грн. На підтвердження фактичного отримання вказаної суми позичальником було надано розписку від 14.06.2017 року. Згідно даного договору позики грошових коштів відповідач зобов`язувався повернути позивачу позику у розмірі 9000 грн. до 14.06.2018 року. Однак, в зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобов`язання не виконав, на її дзвінки не відповідає та уникає зустрічі. У зв`язку з цим позивачка просить стягнути з відповідача загальну суму боргу, яка станом на 02.09.2019 р. становить 9752,69 грн., а позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.09.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, поважних причин такого суду не повідомив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до ч.1 та 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Судом встановлено, що позивачка 14.06.2017 року надала відповідачу грошові кошти в сумі 9000 гривень, а відповідач зобов`язався повернути позивачці таку ж суму грошових коштів у строк до 14.06.2018 року, що стверджується договором позики грошових коштів від 14.06.2017 р. та розпискою від 14.06.2017 року /а.с. 7,8/. Згідно пункту 4 договору якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 (двох) процентів річних від простроченої суми. На даний час, відповідач не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, а тому [PERSON] не виконав своїх зобов`язань перед [PERSON] . Згідно даних Мінсоцполітики вбачається, що індекс споживчих цін (індекс інфляції) в Україні за період з 14.06.2018 р. по 02.09.2019 р. становить 108,03% (100.0% х 99,3% х 100,0% х 101,9% х 101,7% х 101,4% х 100,8% х 101,0% х 100,5% х 100,9% х 101,0% х 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7%), а тому інфляційні втрати становлять 722,70 грн. (9000 грн. х 108,03% : 100 % - 9000 грн.). Згідно договору позивач має право на 2% річних від простроченої суми, що становить 219,45 грн. ((2% х 9000 грн. х 445/кількість прострочених днів/) / 365 днів). Суд не приймає до уваги розрахунку наданого позивачем, так як з нього не вбачається який саме розмір становлять інфляційні втрати, а також, позивачем надано розрахунок з врахуванням 3% річних, що суперечить умовам договору, згідно якого, передбачено 2% річних від простроченої суми. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведене та не виходячи за межі заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 9752,69 грн., що складається з 722,70 грн. - інфляційних втрат та 29,99 - 2% річних від простроченої суми. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., який сплачено позивачем при зверненні із даним позовом до суду.

Outcome: approved