Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29.04.2015 року з відповідача в її (позивачки) користь постановлено стягувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі по 800 гривень щомісячно і до досягнення таким повноліття. Стверджує, що на даний час зросли витрати на утримання сина, а також збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, просила суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача в її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з 800 грн. на 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не зявилась, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги визнав частково. Згідний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в мінімальному розмірі, оскільки не має сталого доходу так як офіційно ніде не працевлаштований. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що підтверджується копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 30.04.2015 року. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO] Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її повному матеріальному утриманні, чого сторони не заперечили. Заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 29.04.2015 року ухвалено стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 800 грн. щомісячно, починаючи з 27.02.2015 року і до досягнення таким повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як відомо із змісту ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно із роз'ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка, як на підставу такого збільшення відповідно до ст.192 СК України, вказує на збільшення у 2018 році прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку в розрахунку на місяць, зростання витрат на утримання дитини, тощо. Суд приймає до уваги твердження позивачки про те, що з моменту винесення судового рішення погіршилося її матеріальне становище, так як в зв'язку з інфляційними процесами в державі зросли ціни на харчові та промислові продукти, ліки тощо, неодноразово підвищувався прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, дитина підростає та потребує у зв'язку з цим значно більших витрат на своє утримання. Слід зазначити те, що визначаючи розмір аліментів судом враховано матеріальне становище позивачки та відповідача, що весь тягар по утриманню дитини лежить на позивачці, також те, що відповідач є працездатним, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що обов'язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial