Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка 03 квітня 2014 року звернулась до суду з позовом з тих підстав, що разом з нею проживають неповнолітні дочки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, який не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей. Просила стягнути на їх утримання аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку(доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, до досягнення старшою дитиною повноліття, після чого - в розмірі ? частини доходу відповідача до досягнення повноліття меншою дочкою. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, просила задовольнити. Суду пояснила, що з 3 квітня 2014 року вони припинили спільне проживання, діти живуть разом з нею, відповідач відмовився надавати добровільно матеріальну допомогу на їх утримання. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, підтвердив факт проживання дітей з позивачкою після припинення шлюбних стосунків та відмову утримувати дітей добровільно. Матеріалами справи встановлено, що відповідач є батьком дітей: дочки [PERSON], [INFO] р.н., та дочки [PERSON], [INFO] р.н. Сторонами визнано, що діти проживають з позивачкою. Утримання дітей не потребує значних додаткових матеріальних витрат. Відповідач фізично здоровий, працездатний, працює, його дохід в середньому на місяць складає 9744,18грн. Добровільно сторони не дійшли згоди про участь відповідача в утриманні дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів визначається судом з урахуванням матеріального становища дитини та платника аліментів, а також з урахуванням стану здоров'я, наявності у нього інших осіб, яких він повинен утримувати. Отже, за встановлених судом обставин, з урахуванням кількості осіб, яких за законом повинен утримувати відповідач, та наявності у відповідача постійного значного доходу, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо розміру аліментів - 1/3 частина заробітку відповідача щомісяця на двох дітей, що в грошах складає 3248 грн, з урахуванням встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідають нагальним потребам дітей і не створюють передумови для використання аліментів на утримання й інших осіб, а тому визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права як його, так і інших осіб. Разом з тим, вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання меншої дочки в розмірі ? частини доходу відповідача щомісяця після досягнення старшою дитиною повноліття не відповідають вимогам ч.2, 3 ст. 183 СК України, оскільки з огляду на рівне право кожного утриманця на аліменти після досягнення старшою дитиною повноліття належить стягувати аліменти з вирахуванням рівної частки, що припадала на старшу дитину, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення аліментів на утримання молодшої дитини. Отже, за законом визначення розміру аліментів в розмірі іншому, ніж ? частина від присуджених за рішенням суду аліментів на 2 дітей, можливе лише після досягнення старшою дитиною повноліття. За таких підстав суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме, з відповідача належить стягнути на користь позивача на утримання обох дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення старшою дитиною повноліття, а після цього належить стягувати, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення аліментів на утримання дочки [PERSON], аліменти з вирахуванням рівної частки, що припадала на дочку [PERSON], що відповідає вимогам ст. 183 СК України та буде справедливим з огляду на право кожного утриманця на аліменти. Відповідно до ст.ст. 180, 182,183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 213-215, 367 ЦПК України, суд

Outcome: partial