Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.10.2015 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 2 лютого 2014 року помер її чоловік [PERSON], який за життя 23 грудня 2013 року уклав з відповідачем ТОВ «Компанія Суми-Агро» договір оренди земельної ділянки площею 2, 175 га, що належить йому в порядку спадкування після смерті 3 лютого 2013 року матері [PERSON], терміном на 20 років. Після смерті свого чоловіка вона є спадкоємцем першої черги за законом як дружина, 14 жовтня 2014 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на ? частину квартири [ADDRESS]. Також вона мала намір оформити спадкові права на вказану вище земельну ділянку, але при отриманні витягу з ДЗК їй стало відомо, що договір оренди земельної ділянки був зареєстрований Реєстраційною службою Великописарівського районного управління юстиції Сумської області лише 18 вересня 2015 року, тобто після смерті землевласника. Посилаючись на статті 125-126 ЗК України, вказує, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладання договору і його державної реєстрації. Тому вважає, що договір був зареєстрований після смерті землевласника, померлого 2 лютого 2013 року, 18 вересня 2015 року, в звязку з цим є підстави вважати договір оренди земельної ділянки недійсним. Після оформлення спадкових прав на земельну ділянку вона не зможе вільно розпорядитися земельною ділянкою через наявність укладеного договору оренди. Прохає визнати його недійсним у звязку з порушенням правил реєстрації. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що земельна ділянка належала матері її чоловіка і знаходилася в оренді в ТОВ «Компанія Суми-Агро». Після смерті свекрухи її чоловік прийняв спадщину, оформив в нотаріальному порядку та 23 грудня 2013 року уклав договір оренди земельної ділянки з колишнім орендарем, відповідачем по справі, терміном на 20 років. 2 лютого 2014 року чоловік раптово помер, вона після його смерті являється спадкоємцем за законом першої черги як дружина, спадщину прийняла у встановленому законом порядку. За 2013 та 2014 рік орендна плата за договором відповідачем була виплачена. За 2015 рік вона орендну плату не отримувала і не має такого наміру, так як в жовтні 2015 року їй стало відомо, що договір оренди земельної ділянки був зареєстрований після смерті її чоловіка, що не відповідає вимогам закону. Тому вважає, що договір оренди є недійсним та має намір після оформлення свого права вланості на спадкову земельну ділянку розпорядитися нею за власним розсудом. Якщо земельна ділянка буде в оренді у відповідача, вона цього зробити не зможе. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності /а.с.27-30/, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що доровір оренди земельної ділянки, укладений 23 грудня 2013 року між господарством та [PERSON] є дійсним, оскільки до цього вказана земельна ділянка знаходилася в оренді господарства, правовідносини продовжувалися як після смерті матері [PERSON], так і після його смерті. Смерть орендодавця не є підставою для припинення умов договору та його розірвання. Крім того, позивачка не повідомляла, що [PERSON] помер. Той факт, що договір був зареєстрований з запізненням, не є підставою для його розірвання. Орендна плата була виплачена за 2013-2014 роки, за 2015 рік вона нарахована, але не виплачена. Вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як її права нічим не порушені. Крім цього представник в судовому засіданні надав письмове заперечення проти позову, в якому вказано, що у господарства ТОВ «Компанія Суми-Агро» з 03.08.2008 року виникло право оренди на земельну ділянку площею 2, 175 га на умовах договору оренди від 04.03.2008 року, укладеного з власником [PERSON] та зареєстрованому в «Центрі ДЗК». Після смерті [PERSON] вказану земельну ділянку успадкував її син [PERSON] та уклав додаткову угоду /договір оренди земельної ділянки /земельного паю/ 23.12.2013 року, яка зареєстрована 18.09.2015 року в реєстраційній службі Великописарівського РУЮ Сумської області. 02.02.2014 року [PERSON] помер. Господарство не порушувало умов договору, виплачувало вчасно орендну плату, тобто підстави для припинення договірних умов відсутні. Той факт, що державна реєстрація договору проведена з запізненням, ніяким чином не порушує норми законодавства, тому позивачка і не наводить норми закону, на які слід посилатися при розгляді позову. Позивачка вказує, що вона є правонаступником [PERSON], але ж правонаступництво це перехід прав та обовязків від одного субєкта до іншого, до якого переходять усі права і обовязки того субєкта, якому вони належали раніше. В разі смерті орендодавця укладається додаткова угода до договору, якою змінюється сторона в договорі, відбувається перехід прав та обовязків, які вже існують. Заміна сторони в договорі самого орендного зобовязання не припиняє і не є підставою для зміни умов договору. При зміні сторін договір зберігає свою чинність. Достатньо до договору надати документ, який посвідчує перехід прав орендаря чи орендодавця у договорі оренди, і цього досить, щоб відбулася заміна сторони в зареєстрованому договорі оренди земельної ділянки. Крім того, позивачка не є власником даної земельної ділянки, відповідно до витягу з ДЗК власником земельної ділянки залишається [PERSON] Таким чином, позивачка не може звернутися до суду за захистом тих прав, яких ще не набула. Такі права є тільки у власника земельної ділянки. На підставі викладеного прохає відмовити у задоволенні позовних вимог /а.с.26, 38-41/. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінюючи докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 4 березня 2008 року між власником земельної ділянки [PERSON] /орендодавцем/ та ТОВ «Компанія Суми-Агро» /орендар/ укладений договір оренди земельної ділянки /земельного паю/, предметом договору є земельна ділянка загальною площею 2, 175 га, що розташована на території Добрянської сільської ради і належить [PERSON] на підставі державного акту серія ІІІ-СМ № 029707, строком на 25 років. Договір зареєстрований у Великописарівському відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель за № 040862809091 зроблений запис 03.11.2008 року /а.с.42/. 11 жовтня 2013 року [PERSON] видане приватним нотаріусом Великописарівського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], [INFO], померлої 03.02.2013 року, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 1754 га, розташовану на території Добрянської сільської ради /а.с.14-15/. 23 грудня 2013 року орендодавцем [PERSON] та орендарем ТОВ «Компанія Суми-Агро» підписаний договір оренди земельної ділянки /земельного паю/ строком на 20 років /а.с.6-9/. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 19 жовтня 2015 року на запит [PERSON], земельна ділянка площею 2, 1754 га належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину 11.10.2013 року № 1331, дата державної реєстрації земельної ділянки 02.10.2013 року, знаходиться в оренді ТОВ «Компанія Суми-Агро», 18 вересня 2015 року здійснена державна реєстраія речового права реєстраційною службою Великописарівського РУЮ /а.с.10-12, 14-15/. [PERSON] помер 2 лютого 2014 року у віці 52 років в м. Охтирка Сумської області, що підтверджено свідоцтвом про його смерть /а.с.13/. Позивачка [PERSON] являється дружиною померлого відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.18/. 14 жовтня 2014 року позивачка як спадкоємиця першої черги за законом отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області, реєстровий номер 1524, на ? частину квартири [ADDRESS] після смерті 2 лютого 2014 року [PERSON] /а.с.16-17/. Протягом 2012-2014 років орендна плата за договором оренди земельної ділянки орендарем виплачена, у 2015 році нараховано 3\~114, 87 гривні, але кошти не отримані, що підтверджено відповідними копіями відомостей /а.с.44-51/. Відповідно до статтей 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до частин 1, 3 Закону України «Про оренду землі» укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладання договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Статтею 17 вказаного Закону передбачено, що обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років /частина 1 статті 19 Закону України «Про оренду землі»/. Згідно статтей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування на право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яке оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини 1 статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір оренди земельної ділянки /земельного паю/ від 23.12.2013 року укладений у простій письмовій формі між власником земельної ділянки [PERSON] і господарством ТОВ «Компанія Суми-Агро» на умовах попереднього договору від 04.03.2008 року, підписаний сторонами, земельна ділянка знаходилася в користуванні Орендаря з 2008 року, нотаріально договір не посвідчений, державна реєстрація договору відбулася 18.09.2015 року, тобто на час розгляду справи договір є вчиненим. Позивач стверджує, що вказаний договір оренди земельної ділянки є недійсним, оскільки його державна реєстрація відбулася після смерті [PERSON]. Тому вона як спадкоємець [PERSON] /правонаступник/ вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав власника щоб мати можливість розпорядитися земельною ділянкою за власним розсудом. Проте, відповідно до вимог статті 125 ЗК України, на які посилається позивачка, вона не являється власником земельної ділянки, так як не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що належала її чоловіку, та не провела її державної реєстрації. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст. 1217 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.09 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в пункті 7 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом; пункті 8 - що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною /сторонами/ вимог, які встановлені ст. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину /ст.ст. 205-210, 640 ЦК тощо/. Згідно із статтями 210, 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вимога про визнання правочину /договору/ неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. Відповідно до частини 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідно до частини 1 статті 210 ЦК України оспорюваний договір оренди земельної ділянки /земельного паю/ від 23.12.2013 року є неукладеним. А так як він є неукладеним, то не може бути визнаний судом недійсним. На час звернення позивачки до суду з позовом договір оренди земельної ділянки був укладений, оскільки 18.09.2015 року відбулася державна реєстрація. Інших підстав, з яких договір оренди земельної ділянки може бути визнаний недійсним, судом не встановлено. Тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed