Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням -\~\~по вул.Монастирського,3 «а» в м.Бережани Тернопільської області. Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою. У даному житловому будинку зареєстрована внучка позивачки [PERSON] (д.п. [PERSON]) [PERSON]. В 2005 році відповідачка з власної ініціативи та свого бажання перейшла проживати у будинок до своєї матері. Крім цього позивачка зазначила, що у добровільному порядку відповідачка виписатись із житла не бажає, що створює їй перешкоди в оформленні субсидії для сплати комунальних послуг, а також реалізації наміру стосовно обміну чи продажу зазначеного житла. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві; дав пояснення, які за своїм змістом є аналогічними змісту позову. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позову не визнала в цілому, в його задоволенні просить відмовити. Поряд з цим визнала, що позивачка є власницею житлового будинку по вул. Монастирського, 3 «а» в м. Бережани Тернопільської області і з 1997 року вона (відповідач) є зареєстрованою, як проживаюча у зазначеному житлі. З 29 серпня 2005 року вона у цьому будинку дійсно не проживає і не користується, оскільки з цієї дати її мати вирішила проживати окремо від її батька (сина позивачки). На той час їй (відповідачці) вже виповнилося 14-ть років, прийнявши самостійне рішення проживати разом із мамою, а не з батьком. таким чином вона стала проживати з матір»ю по вул. Січових Стрільців 67/8 в м. Бережани Тернопільської області. Таке рішення було викликано тим, що батько мав нову сім»ю і жив в будинку позивачки, а вона (відповідачка), відчуваючи до батька з цього приводу неприязнь, не бажала жити разом з ним. В подальшому батьки розлучилися. Після одруження з 09 червня 2012 року вона (відповідачка) проживає із чоловіком та його родиною по вул. Шевченка, 116 в м.Бережани Тернопільської області, без реєстрації. Також повідомила, що за весь цей період вона не виявляла і не виявляє і на сьогоднішній день бажання проживати у житлі позивачки, оскільки продовжує перебуває із нею та батьком у неприязних стосунках, там живе друга сім»я її батька. Вважає, що ці обставини свідчать про поважність причин, внаслідок яких вона не користується спірним житлом. Поряд з цим визнала, що жодних перешкод зі сторони позивача в доступі до згаданого житла їй ніколи не чинилося, жодних спроб прийти і жити, тобто користуватися згаданим житлом вона ніколи не робила і на даний час не бажає. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки і підтверджує той факт, що відповідачка [PERSON] більше десяти років не проживає в будинку, що знаходиться за адресою вул. Монастирського, 3 «а» в м. Бережани Тернопільської області, тому, що батьки її розлучилися, а мати купила нову квартиру і вона проживає з нею, точна адреса їй не відома. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дала пояснення, які за своїм змістом є аналогічними тим, що дала свідок [PERSON] Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав: Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані стороною та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню Нормами ч.2 статті 405 Цивільного Кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку по вул. Монастирського, 3 «а» в м. Бережани Тернопільської області Тернопільської області. Відповідачка [PERSON], як онука позивачки і член її сім»ї є зареєстрованою (прописаною), як проживаюча у згаданому житлі, однак з серпня 2005 року, фактично не проживає за вказаною адресою й не користується таким житлом. Вказані факти визнані у судовому засіданні учасниками процесу, а також підтверджені показами допитаних у судовому засіданні вищезгаданих свідків й іншими, дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи. Посилання сторони відповідача, що вона з поважних причин не користувалася згаданим житлом судом не приймаються до уваги, оскільки відповідач з серпня 2005 року і на даний час не робила і як сама вона ствердила у судовому засіданні, зараз не має наміру робити спроби самостійно прийти до спірного житла та користуватися ним, до власника житла з вимогами про укладення угоди про користування спірним житлом не зверталася, під час відсутності у житлі плату за нього та комунальні послуги не вносила, жодних перешкод їй у доступі до житла чи у його користуванні ні позивачкою, ні будь-якими іншими особами не чинилося. . Тобто судом встановлено, що право відповідачки на користування згаданим житлом позивачкою, як власником порушене не було, залишила вона житло добровільно та за власною ініціативою. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачка [PERSON], без поважних причин понад один рік, без поважних причин не проживає у житловому будинку по вул. Монастирського, 3 «а» в м. Бережани Тернопільської області, а тому вона втратила право на користування зазначеним житлом. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved