overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивачка 01 грудня 2014 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що протягом двадцяти п'яти років відповідач почав зловживати спиртними напоями, вчиняє сварки. До судового засідання позивака надала суду свою заяв, кою просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістка з викликом у судове засідання та роз'яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно ч. 3 ст. 9 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Шлюб між відповідачем та позивачкою зареєстрований 19 вересня 1970 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 645, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а. с. 7 ). Позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачка та відповідач спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують.. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити собі прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивачка 01 жовтня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2010 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає в недостатньому розмірі. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Надійшла заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином. Надійшла заява в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2010 року (а.с.3), мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.4/, який проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а.с.5). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 01 жовтня 2014 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 243,60 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивачка 01 жовтня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2004 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з 2013 року. Позивач у судове засідання не з`явилася про день і час проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило. З письмової згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2004 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис за № 967 /а.с.4/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з 2013 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

Позивачка 01 жовтня 2021 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2017 року. Сімейне життя не склалося через відсутність порозуміння, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності сторін, які надали до суду заяви про розгляд справу за їхньої відсутності, позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.10.2017, актовий запис №6. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, про що свідчать заяви, які містяться в матеріалах справи. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд повертає їй дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

Позивачка 01 липня 2020 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2015 року. Сімейне життя не склалося через відсутність порозуміння, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Брушко І.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивачка пояснила, що відповідач на даний час має іншу сім`ю, виховує там дитину, тому категорично заперечує проти вжиття заходів щодо примирення та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03.10.2015, актовий запис №1223. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом, подружні відносини остаточно припинені і більше не відновлялись, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання позивачки відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд повертає їй дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивачка 01 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 01.05.2006 р. по листопад 2014 року. Від спільного життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Наразі шлюбні відносини між сторонами припинено, однак всупереч вимогам закону відповідач ухиляється від виконання обовязку щодо утримання дитини. Усі обовязки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Від позивача надійшла письмова заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.3), який знаходиться на утриманні матері. Згідно із ст..27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998, яка набула чинності для України 27.09.1991, батько (мати) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення ч.2 ст.51 Конституції України та ст..180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 01 листопада 2016 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, останній учасник бойових дій (а.с.16), судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачка 01 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому згідно уточнень вказала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2001 року по 20 жовтня 2015 року. Від сумісного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні матері. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання дітей до їх повноліття. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву визнав та не заперечував проти її задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2001 року по 20 жовтня 2015 року (а.с.6,7,9), мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.8,9/, які проживають з матір'ю і знаходяться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 1500 гривень щомісячно, на утримання дітей до їх повноліття, починаючи з 01 листопада 2016 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дітей, зобов'язаний їх матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 551,20 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивачка 01 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому згідно уточнень вказала, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. Від сумісного життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву визнав та не заперечував проти її задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.2), який знаходиться на утриманні матері. Згідно із ст..27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998, яка набула чинності для України 27.09.1991, батько (мати) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення ч.2 ст.51 Конституції України та ст..180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], починаючи з 01 листопада 2016 року до досягнення ним повноліття, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини, зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 551,20 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивачка 01 червня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вступила в шлюб з відповідачем 23 жовтня 2010 року. Шлюб зареєстровано Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №863. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з травня 2016 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 23 жовтня 2010 року. Шлюб був зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №863./а.с.4/ Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO]./а.с.6/ Встановлено також, що з травня 2016 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved