Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивачка 23.02.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Після зменшення позовних вимог 18.04.2018 р. просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 14796,73 грн. та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 28.05.2010 р. до 29.06.2017 р. працювала у відповідача продавцем 1 категорії ВКЦ «Княгинин». Ліквідатор [PERSON] наказом № 18 від 29.06.2017 р. незаконно звільнив її у числі 205 штатних працівників з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Однак, вона не зверталась до суду з позовом про поновлення на роботі. У порушення вимог ч.1 ст.47, ч.1 ст.116 КЗпП України відповідач у день звільнення не виплатив жодних належних їй від підприємства сум, а всього 14796,73 грн. заборгованості по заробітній платі, у тому числі компенсації за невикористану щорічну відпустку та вихідної допомоги, що підтверджується розрахунковим листком за червень 2017 р., до цього часу відповідач не повернув їй заборговані кошти. Вважає, що неправомірними діями відповідача, які виразились у непроведенні до цього часу розрахунку, їй спричинено моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї, втраті нормальних життєвих звязків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Спричинену моральну шкоду оцінює у 10000 грн. Позивачка у судове засідання не зявилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності та задовольнити уточнені позовні вимоги, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача не зявився ні в підготовче, ні в судове засідання, про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином за адресою місця знаходження юридичної особи, не повідомив суду про причини неявки свого представника, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах. Позивачка [PERSON] з 28.05.2010 р. до 29.06.2017 р. працювала у відповідача на Івано-Франківському обласному державному обєднанні спиртової та лікеро-горілчаної промисловості продавцем 1 категорії ВКЦ «Княгинин», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5-6). Наказом № 18 від 29.06.2017 р. ліквідатора [PERSON] позивачка звільнена з роботи на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Згідно розрахункового листка за червень 2017 р. борг відповідача перед позивачкою складає 14796,73 грн., у тому числі заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану щорічну відпустку та вихідна допомога (а.с.4). Відповідно до вимог ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.6 ст.36 та пунктах 1, 2, 6 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу. У відповідності з вимогами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні позивачки з роботи відповідач у порушення вказаних норм трудового законодавства у день звільнення не виплатив жодних належних їй від підприємства сум, до цього часу відповідач не повернув позивачці заборговані кошти. З урахуванням викладеного перша позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення. Заявлена позивачкою друга вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення. Встановлено, що неправомірними діями відповідача, які виразились у непроведенні з позивачкою до цього часу розрахунку, останній спричинено моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї, втраті нормальних життєвих звязків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з вимог розумності і справедливості, враховуючи характер неправомірних дій відповідача, глибину душевних страждань позивачки, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у 2000 грн., які слід стягнути з відповідача у користь. З відповідача слід стягнути у дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1409,60 грн. (по 704,80 грн. за кожну вимогу). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 44, 47, 116, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial