Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя посилаючись на те, що з вересня 2001 року вона проживала в цивільному шлюбі з відповідачем, який офіційно зареєстрували 19 листопада 2007 року в відділі РАЦС Чортківського РУЮ, актовий запис № 267. Проживали в будинку відповідача та вели спільне господарство. За період спільного проживання вона працювала, про що свідчить трудова книжка, у вільний час обробляла фото на ПК . 22 серпня 2009 року виїхала на роботу за кордон та перебуваючи за кордоном продовжувала матеріально забезпечувати відповідача, пересилала йому гроші, оскільки розраховувала на продовження спільного сімейного життя. Зокрема, нею було особисто зароблено та переказано відповідачу гроші в сумі 1900 євро на поїздку в Італію, оскільки в них була така домовленість. В липні 2013 року їй стало відомо, що кілька років відповідач проживає з іншою жінкою, а 29 жовтня 2012 року шлюб було розірвано, при цьому відповідач не повідомив її про це. Відповідач відмовляється повернути їй речі індивідуального користування та добровільно поділити спільно нажите майно, виділившимайна згідно вказаного в позовній заяві переліку. Крім того, ними за час спільного проживання придбано матеріалів на покрівлю будинку на загальну суму 24346 гривень та на придбання надмогильного пам»ятника за 6500 гривень, а всього на суму 30846 гривень. Крім того, у відповідача залишились її особисті речі, які просить зобов»язати повернути відповідача.Також нею придбано в Італії та передано чоловіку монітор - телевізор та ноутбук, а відповідачем мотоцикл «Ямаха». 28 жовтня 2014 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої вона просить збільшити позовні вимоги шляхом включення у поділ майна і земельних ділянок, які передані у приватну власність відповідача загальною площею площею 0,2759 га , в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1580 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1179 га, оскільки вважає їх спільною сумісною власністю подружжя. 21 листопада 2014 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, а саме провести поділ ? частини квартири [ADDRESS], визнавши його власником ?? частини зазначеної квартири. Представник [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги довірительки підтримує, просить задоволити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнає, просить в задоволенні відмовити. Представники [PERSON] - [PERSON], [PERSON] позов [PERSON] не визнають, просять у задоволенні відмовити за безпідставністю, зустрічний позов [PERSON] підтримують, просять задоволити. Вислухавши представників сторін, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови до задоволення не підлягають та в їх задоволенні слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог з наступних підстав: Сторони по справі - колишнє подружжя. Шлюб було укладено 19 грудня 2007 року та розірвано 29 жовтня 2012 року, що вбачається із рішення № 1916/2605/2012 Чортківського районного суду Тернопільської області. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 22 серпня 2009 року позивачка виїхала на заробітки за кордон та про вказаний факт не заперечували і представники відповідача [PERSON] В позовній заяві позивачка зазначає, що за час спільного проживання з відповідачем ними придбано майна (речей) на загальну суму 68633 гривні, витрачено кошти на покрівлю будинку [PERSON], в якому вони проживали вартістю 24346 гривень та придбано надмогильний пам»ятник на могилу батька [PERSON] на суму 6500 гривень, на що будо витрачено спільних коштів подружжя в сумі 30846 гривень. [PERSON] також в позовній заяві стверджує, що перебуваючи в Італії вона переказала відповідачу коштів на загальну суму 1900 євро (19722 гривні), вважаючи ці кошти набуті нею за час окремого проживання під час фактичного припинення шлюбних відносин і просить визнати їх її особистою приватною власністю. Також вказує, що нею придбано в Італії та передано [PERSON] монітор телевізора ЛСД з плоским екраном за 259,89 євро (2697,65 гривень) та ноутбук Асус чорного кольору, вартістю 569 євро (5906, 22 гривні) . Крім цього, відповідач не повернув їй також і її особисті речі згідно переліку позовної заяви, всього на 28634, 40 гривень. Суд зазначає, що жодних доказів наявності такого майна у [PERSON] суду не подано. Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що їм з сестрою та мамою на праві власності на підставі свідоцтва про право власності належала квартира [ADDRESS], яку вони продали 05 травня 2006 року за 31300 гривень та виручені кошти поділили порівну між ними. 14 червня 2006 року мама та сестра за виручені від продажу квартири кошти спільно купили однокімнатну квартиру [ADDRESS] по ? частині за 11100 гривень. Будь що пояснити з приводу придбання під час проживання у шлюбі сестрою з [PERSON] будь-якого майна пояснити детально не може. Аналогічні покази дала і будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] З поданих до позовної заяви письмових доказів, а саме документів грошових переказів в перекладі на українську мову вбачається тільки факт надсилання на ім.»я [PERSON] 08.10.2009 року 150 євро, 07.07.2010 року 1000 євро; 08.08.2010 року 650 євро; 28.12.2010 року 100 євро, однак жодних доказів, що [PERSON] отримав вказані кошти суду не подано, клопотань про витребування таких доказів позивачкою чи її представником не заявлялось. не заявлено. Аналогічно суд не може взяти до уваги, як доказ чеки про придбання монітору та ноутбука позивачкою в Італії, оскільки вказані документи підтверджують тільки факт придбання даного майна, однак з них не вбачається, хто його придбав та не має доказів того, що вказане майно було отримане саме [PERSON], а не іншою особою. Таким чином суд не може визнати такі докази належними та допустимими. Суд також зазначає, що ні позивачкою, ні відповідачем не надано суду доказів проживання у фактичних шлюбних відносинах з 2001 року, як вони про це вказують у своїх вимогах та заперечення, відсутні будь - які докази про наявність у відповідача [PERSON] особистих речей [PERSON] та іншого спільно нажитого майна. Нею не подано суду актів опису такого майна, складених компетентною комісією, чи будь - яких інших письмових доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. З договору дарування від 27 травня 2004 року ВВЕ № 054017 р. № 1364 та витягу про реєстрацію права власності на нерухому майно від 17.06.2004 року вбачається, що [PERSON] є власником домоволодіння по [ADDRESS] Даний договір посвідчений [PERSON], привітним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу 24.04.2004 року. Згідно довідки № 1019 від грудня 2007 року виданої виконкомом Горішньовигнанської сільської Ради вбачається, що станом на 01.01.2002 року згідно земельно-облікових документів в користуванні [PERSON] знаходилась земельна ділянка в с. Горішня Вигнанка Чортківського району загальною площею 0, 2759 га в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,1580 га, для ведення особистого селянського господарства 0,1179 га та з 07.05.2004 року згідно договору дарування вказана земельна ділянка перейшла у користування [PERSON]. Межі земельної ділянки не змінювались. З архівного витягу № 391 архівного відділу Чортківської РДА вбачається, що рішенням № 170 від 05 липня 2007 року Горішньовигнанської сільської Ради затверджено передачу у привітну власність [PERSON] земельних ділянок, розташованих на території Горішньовигнанської сільської Ради загальною площею 0,2759 га в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1580 га, для ведення особистого селянського господарства 0,1179 га. Таким чином, суд вважає, що дані земельні ділянки не можуть бути визнані спільним майном подружжя та поділу не підлягають. Відповідно суд також вважає, що ? частина квартири [ADDRESS], власником якої є [PERSON], а також мотоцикл «Ямаха», вартістю 11560 гривень, який придбав [PERSON] до реєстрації шлюбу, не можуть бути визнані спільним майном подружжя, оскільки придбані сторонами до реєстрації шлюбу, про що подано відповідні докази. Позивачкою [PERSON] також не надано суду доказів, які б підтверджували сам факт встановлення надмогильного пам»ятника та перекриття даху будинку, який належить на праві особистої приватної власності її колишньому чоловіку [PERSON] Не доведено, що ці факти взагалі мали місце і які докази підтверджують ці обставини. Відповідно до вимог статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи і є рівними перед законом. Відповідно до вимог частини 1, 4 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов»язки у шлюбі та сім»ї. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч.4 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім»я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог пункту 10 статті 7 Сімейного Кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов»язків подружжя. Відповідно до вимог ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляду за дітьми, хвороби тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають вірні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого Законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших особі, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином , суд вважає, що сторонами не надано суду доказів, які визначені законом і їх позовні вимоги не доведені жодними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність обставин, на які вони посилаються, як на підстави своїх вимог.

Outcome: dismissed