Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Вказана квартира є особистою власністю позивачки. 15 грудня 1997 року вказана квартира приватизована позивачкою, її батьками та її братом у спільну сумісну власність. 24 грудня 2002 року учасники спільної сумісної власності угодою визначили розміри часток в праві спільної власності, відповідно до якої позивачка стала власником ј частини вказаної квартири. 08 січня 2003 року брат позивачки подарував їй свою ј частину вказаної квартири. 17 травня 2007 року відповідно до договору довічного утримання батьки позивачки передали їй у власність Ѕ частину (по ј кожний) вказаної квартири. Таким чином вказана квартира стала особистою власністю позивачки, в якій залишились проживати її батьки: [PERSON] та [PERSON] 17 серпня 2002 року позивачка уклала шлюб з відповідачем та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , а [INFO] - народилася донька [PERSON] . Місце проживання позивачки, відповідача, їхніх дітей та батьків позивачки зареєстровано у квартирі [ADDRESS] . В лютому 2015 року позивачка, відповідач разом з дітьми виїхали до Канади без зняття з реєстрації місця їх проживання у квартирі [ADDRESS] , де фактично перебувають по цей час. З цього часу відповідач та діти в квартирі не мешкають, нею не користуються, у квартирі не з`являються. Відповідач не оплачує комунальні послуги, не бере участі у поточних ремонтах. В квартирі відсутні речі відповідача і дітей та, взагалі, відповідач втратив усякий інтерес до квартири, у якій зареєстроване його місце проживання. Таким чином, реєстрація місця проживання відповідача та дітей в квартирі позивачки є суто формальною. Оскільки вони понад один рік без поважних причин відсутні (не проживають) у квартирі, відповідач та діти, як члени сім`ї позивачки, вони втратили право користування цим житлом. Реєстрація місця проживання відповідача та дітей у квартирі позивачки змушує останню витрачати додаткові кошти на оплату комунальних послуг, які вона не споживає, і які розраховуються в залежності від зареєстрованих осіб (вивіз сміття, обслуговування будинку), а також вона позбавлена можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, що є порушенням права позивачки на достатній життєвий рівень. Крім того, реєстрація дітей у квартирі позивачки обмежує її право вільно розпорядитись своєю квартирою, оскільки, дізнавшись про реєстрацію в квартирі дітей, потенційні покупці втрачають інтерес купити квартиру позивачки. Відповідач не бажає добровільно зняти з реєстрації своє місце проживання і місце проживання дітей в квартирі позивачки. Тому захистити свої права позивачка може шляхом позбавлення відповідача та дітей права користування її квартирою. Позбавлення дітей права користування житловим приміщенням, в якому зареєстроване їх місце проживання, не призведе до зменшення або обмеження їхніх прав, оскільки діти проживають в Канаді разом з батьками в місті Ред Дір провінції Альберта , забезпечені всім необхідним для гідного існування та розвитку. Батьки належним чином виконують свої обов`язки щодо виховання та розвитку дитини. Діти навчаються у приватній середній школі міста Ред Дір . [PERSON] наразі є ученицею 2-го класу у Початковій школі Вест Парк, а [PERSON] наразі є учнем 7-го класу Середньої школи Вест Парк. Крім того, Генеральним консулом України в Едмонтоні (Канада) 08 серпня 2019 року прийнято рішення оформити документи відповідачу разом дітьми для залишення їх на постійне проживання в Канаді , що свідчить про стали сімейні зв`язки та повагу до дітей з боку відповідача. Тому немає підстав стверджувати, що позбавлення дітей [PERSON] та [PERSON] права користування житловим приміщенням, в якому зареєстроване їх місце проживання в м. Суми, призведе до порушень їхніх прав та суперечитиме їхнім інтересам. Посилаючись на зазначені обставини, просить позбавити [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] права користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 жовтня 2019 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 08 квітня 2020 року о 09 год. 30 хв. Доручено компетентному суду Канади вручити відповідачу [PERSON] , як законному представнику, який діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] копію позову з додатками до нього. 08 квітня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 05 травня 2020 року о 09 год 00 хв. в зв`язку з клопотанням представника третьої особи про відкладення. 04 травня 2020 року на адресу суду надійшов висновок Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, в якому зазначається, що вказаний позов підлягає задоволенню. 05 травня 2020 року в судове засідання сторони не з`явилися, від позивачки, представника позивачки надійшли письмові заяви, в яких просять слухати справу в їх відсутність, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає, з наслідками визнання позову ознайомлений, просить розглядати справу без його участі. Від представника третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника Управління, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією на свідоцтва про право власності на житло (а.с.10), та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11, 12, 13). З довідки Управління ЦНАП у м. Суми Сумської міської ради від 26 вересня 2019 року, яка видана [PERSON] , вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] (заявник), [PERSON] , [INFO] (чоловік), [PERSON] , [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (онук), [PERSON] , [INFO] (онука), [PERSON] , [INFO] (зять) (а.с.17). 17 серпня 2002 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.14). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.15, 16). Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Факт не проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , 2006 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження, за адресою: [ADDRESS] , понад один рік без поважних причин визнано відповідачем як особисто, так і як законним представником неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обов`язковою умовою виникнення права користування житлом членами сім`ї його власника є спільне проживання членів сім`ї з власником. Таким чином встановлено, що відповідачі понад один рік не мешкають у спірній квартирі без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідачів за іншою адресою та збереження у цей час за ними права користування житлом, суду не надано. Суд, вважає, що право позивачки на вільне користування та розпорядження належним їй житлом порушується та підлягає захисту. Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивачка чинить відповідачам перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved