Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, [PERSON], Державної казначейської служби України, товариства з обмеженою відповідальністю «ТВ-4» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, а саме просить спростувати відомості, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність, ділову репутацію позивачів, які були поширені відповідачами [PERSON] та УМВСУ в Тернопільській області шляхом надання відеоматеріалу відповідачу [PERSON] «ТВ-4». Зобовязати відповідачів [PERSON] та УМВСУ в Тернопільській області не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, шляхом публічного виступу в засобах масової інформації. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 7500,00 грн. моральної шкоди в частині поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить особу. Стягнути з відповідача Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку на користь позивача [PERSON] 7500,00 грн. моральної шкоди в частині порушення положень презумпції невинуватості. Стягнути з відповідача Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку на користь позивача [PERSON] 15000,00 грн. моральної шкоди в частині розкриття персональних даних останньої (а саме імя та прізвище на пластиковій картці банку). Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 28.07.2014р. працівниками СЗГ УМВСУ в Тернопільській області було підготовлено відеоматеріал з приводу затримання [PERSON] та [PERSON] за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого статтею 368 КК України. 01.08.2014р. в засобах масової інформації відповідач [PERSON] озвучив відеоматеріал, де розкрив персональні дані позивачів, чим принизив честь, гідність, ділову репутацію та заподіяв моральні та психічні страждання позивачам. Посилається на те, що відповідачами інформація розголошена шляхом оприлюднення у відеосюжеті банківської пластикової картки з прізвищем та іменем позивача [PERSON]. Вказана інформація порушила особисті немайнові права позивачів, що виражається у негативному упередженому ставленні до позивачів осіб, які побачили в ЗМІ відеоматеріал, щодо затримання позивачів за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого статтею 368 КК України. Вказують на те, що у звязку із неправомірним поширенням відповідачами недостовірної негативної інформації, позивачі знаходяться в стані постійного нервового напруження та стресу, у них різко знизилась працездатність, порушився сон. Ці обставини вплинули на повагу до них трудового колективу. Надав суду диск із записом вищезгаданого відеосюжету. В судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Представник відповідача УМВСУ в Тернопільській області в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, надав суду усні та письмові пояснення, суть яких зводиться до наступного. 28.07.2014р. працівниками УМВСУ в Тернопільській області було затримано позивачів за підозрою у вчиненні злочину передбаченого статтею 368 КК України. 29.07.2014р. позивачам повідомлено про підозру. 01.08.2014р. в телепередачі «Слід» на телеканалі ТВ-4 продемонстровано підготовлений працівниками СЗГ УМВСУ в Тернопільській області відеосюжет з приводу затримання ОЗГ в одному із сіл Збаразького району Тернопільської області, які вимагали неправомірну вигоду щодо позитивного вирішення питання про видачу земельних ділянок певній особі. У відеосюжеті міститься коментар начальника УБОЗ УМВСУ в Тернопільській області. Ні відео, ні коментар не розголосили жодної інформації з обмеженим доступом або персональних даних позивачів. В сюжеті згадується про сільського голову одного із сіл Збаразького району Тернопільської області. В Збаразькому районі 36 сільських голів, отже за даною інформацією неможливо ідентифікувати особу, про яку йдеться в сюжеті. Також позивачами не надано доказів наявності моральної шкоди, завданої УМВСУ в Тернопільській області. Надав суду диск із записом вищезгаданого відеосюжету. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ТВ-4» в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Надала суду усні пояснення, згідно яких між товариством з обмеженою відповідальністю «ТВ-4» та УМВСУ в Тернопільській області існують договірні відносини щодо телевізійного показу в ефірі ТВ-4 програми «Слід», виробленої Центром звязків із громадськістю УМВСУ в Тернопільській області. Відповідальність за інформацію, зміст, відео, достовірність, обєктивність програми несе УМВСУ в Тернопільській області. Надати суду запис відеосюжету не може, так як усі записи телепередач зберігаються протягом 14 днів. І в разі відсутності звернень протягом цього строку щодо цієї телепередачі, запис знищується. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань, пояснень суду не подавав. Відповідач [PERSON] казначейська служба України участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечила, хоча повідомлялась про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань, пояснень суду не подавала. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 11.01.2012р. між [PERSON] «ТВ-4», як Телекомпанією, та УМВСУ в Тернопільській області, як Партнером, укладено договір про надання права телевізійного показу телепродукції. За даним договором (п. 1) Телекомпанія отримує не ексклюзивне (не виняткове) право телевізійного показу у власному ефірі програми «Слід» Партнера. Виробник програм і власник телевізійних прав на показ - Партнер. Згідно п. 7 вищевказаного договору, відповідальність за програму (інформацію, зміст, відео, достовірність, обєктивність) несе Партнер. Договір діє до кінця 2012 року, однак за відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах (п. 8, 10 договору). Сторони договору підтвердили, що вищевказаний договір діє і по цей час, так як жодна із сторін не виявляла бажання припинити чи змінити договір. 01.08.2014р. в ефірі телекомпанії ТВ-4 відбулась трансляція програми «Слід», в якій поширена інформація про те, що співробітники ГУБОЗ УМВСУ в Тернопільській області викрили групу учасників із ознаками організованості, які налагодили корупційну схему збагачення за рахунок виділення земельних ділянок в елітному котеджному містечку поблизу обласного центру. В сюжеті йдеться про те, що організував незаконну діяльність сімейний підряд: батько голова сільської ради одного із населених пунктів Збаразького району, його дружина, донька та колишній зять. Спільники створили приватне підприємство, на яке перераховували грошові кошти, отримані злочинним шляхом. Начальник ГУБОЗ УМВСУ в Тернопільській області [PERSON] коментуючи відеосюжет повідомив, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що в одного із жителів Тернопільської області державний службовець через посередників вимагав неправомірну вигоду в сумі 12000,00 доларів США за виділення йому двох земельних ділянок загальною площею 0,24 га. В подальшому, голос за кадром повідомляє, що відносно зловмисників розпочато кримінальне провадження за ч. 3 статті 368 КК України. Спецпідрозділ ГУБОЗ «Сокіл» затримав батька, а згодом і доньку після отримання ними 12000,00 доларів США. У цей же час проводилось затримання інших учасників групи. Кошти, а також банківські картки, на які перераховувались кошти, вилучено. Далі, продовжуючи коментар, начальник ГУБОЗ УМВСУ в Тернопільській області [PERSON] повідомляє, що дані фігуранти затримані в порядку статті 208 КПК України, вирішується питання щодо обрання їм міри запобіжного заходу. [PERSON] цього проводяться заходи щодо встановлення інших фактів злочинної діяльності. На завершення сюжету глядачів інформують про номер телефону довіри з питань боротьби з корупцією ГУБОЗ МВС України. Згідно наданих позивачами та відповідачем УМВСУ в Тернопільській області записів вищевказаної програми, зображення затриманих осіб приховано таким чином, що ідентифікувати затриманих є неможливо. Різниця наданих сторонами записів в тому, що запис, наданий позивачами, не має ні логотипу телекомпанії, в ефірі якої здійснена трансляція, ні знаку телепрограми, однак, містить зображення іменної банківської картки із написом власника англійськими літерами OLHA KIN. Запис, наданий відповідачем УМВСУ в Тернопільській області має у лівому нижньому куті екрану знак телепрограми «Слід», однак не містить напису власника картки, так як дане місце заретушоване. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У статті 270 ЦК України вказано про те, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Згідно статті 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (стаття 280 ЦК України). Позивачами у позові та усних поясненнях наведено посилання на поширення вищевказаного сюжету на телеканалі ТВ-4 ([PERSON] «ТВ-4»). Про поширення цього ж відеоматеріалу на інших телеканалах, в мережі Інтернет тощо позивачами доказів не надано, позов до інших поширювачів не предявлено. А тому, судом оцінюється лише факт поширення вищевказаної інформації на телеканалі ТВ-4 в телепрограмі «Слід», яка вийшла в ефір 01.08.2014р. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» (надалі Постанова ПВСУ), позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 15 Постанови ПВСУ йдеться про те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. В судовому засіданні не здобуто доказів того, що поширена на телеканалі ТВ-4 в телепрограмі «Слід» інформація, яка вийшла в ефір 01.08.2014р., прямо чи опосередковано вказує саме на позивачів, а також, що поширення цієї інформації порушило особисті немайнові права позивачів. Судом не встановлено того, що в ефірі телеканалу ТВ-4 01.08.2014р. була саме версія відеосюжету, на якому можна побачити банківську картку із написом OLHA KIN. Даний запис, наданий позивачами, не має ні логотипу телекомпанії, в ефірі якої здійснена трансляція, ні знаку телепрограми. Позивач не інформував суд про те, звідки у нього даний запис. Відповідач [PERSON] «ТВ-4» листом від 09.11.2015р. за №92 із посиланням на ч. 4 статті 48 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» відмовив позивачу [PERSON] у наданні відеоматеріалу. Згідно ч. 4, 5 статті 48 Закону України «Про телебачення та радіомовлення», усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку. З огляду на ці положення Закону, а також на те, що позивач звернулась до телекомпанії більше, ніж через рік після трансляції телепередачі, відсутність у відповідача [PERSON] «ТВ-4» запису передачі є правомірною, а в суду відсутня можливість отримати відео із цього джерела, так як представник відповідача повідомила, що у звязку із відсутністю скарг щодо змісту телепередачі, відеоматеріал був знищений по минуванню 14 днів з дня виходу в ефір. В свою чергу відповідач УМВСУ в Тернопільській області, як виробник вищевказаної телепродукції програми «Слід», надав суду свою версію запису програми від 01.08.2014р., яка має у лівому нижньому куті екрану знак телепрограми «Слід», однак не містить напису власника картки, так як дане місце заретушоване. Тобто, єдиний фрагмент телепередачі зображення банківської картки із написом англійськими літерами імені та прізвища її власника, з яким можна повязати позивача [PERSON], заретушований. Іншої інформації, яка б безпосередньо чи опосередковано вказувала на позивачів, даний запис не містить. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які повідомили, що бачили в телепередачі на банківській картці прізвище та імя позивача [PERSON], суд оцінює критично, так як усі ці свідки є повязаними із позивачами родинними чи службовими відносинами. А саме, свідок [PERSON] працював наладчиком у [PERSON] «Інтелтех», у якому директором був позивач [PERSON] Свідок [PERSON] працював кухарем в кафе «Лемківський двір», який належить позивачу [PERSON] Свідок [PERSON] колишній чоловік позивача [PERSON] Свідок [PERSON] двоюрідний брат позивача [PERSON] Свідок [PERSON] працювала головним бухгалтером сільської ради, яку очолював позивач [PERSON], та директором комунального підприємства «Старозбаразьке», яке було підконтрольне позивачу [PERSON] (на той час сільському голові). Згідно статті 2 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. В судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що [PERSON] «ТВ-4», на замовлення УМВСУ в Тернопільській області, 01.08.2014р. в телепрограмі «Слід» поширило інформацію, яка порушує особисті немайнові права позивачів. Зокрема, жодних персональних даних позивачів вищезгаданий відеосюжет не поширював. Таким чином, вимога до УМВСУ в Тернопільській області про спростування відомостей, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність, ділову репутацію позивачів не підлягає до задоволення, так як поширена інформація не принижує честі, гідності, ділової репутації позивачів. Також слід зазначити, що згідно ч 4 статті 277 ЦК України, поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Згідно п. 11 Постанови ПВСУ, відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, є юридична особа, в якій вона працює. А тому, позов до фізичної особи [PERSON] є безпідставний, так як останній, коментуючи відеосюжет, поширював інформацію, як посадова особа УМВСУ в Тернопільській області (начальник ГУБОЗ УМВСУ в Тернопільській області). Отже, належним відповідачем є УМВСУ в Тернопільській області, яке є самостійним відповідачем у даній справі. Також не підлягає до задоволення вимога позивачів про відшкодування моральної шкоди, так як дана вимога є похідною від вимоги про спростування інформації (стаття 280 ЦК україни), у задоволенні якої відмовлено. Так як рішення ухвалено не на користь позивачів, судові витрати їм не відшкодовуються.

Outcome: dismissed