Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили визнати право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] , визнати право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] , визнати право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] . В обґрунтування позову зазначили, що 04.08.2008 відбувся договір купівлі-продажу за яким продавці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , продали свою чотирьох кімнатну квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] придбала дану квартиру. [PERSON] який діяв в інтересах [PERSON] свою частку грошових коштів забрав. 10.09.2008 вони придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору. Наведену квартиру оформили на [PERSON] . Факт спільного придбання даної квартири за спільні кошти підтверджується розпискою відповідача. Фактично квартирою користуються усі разом, тому раніше питання щодо власності не виникало. Позивачі обставині оформлення права власності раніше не надавали значення, однак наразі позивачі бажають продати свою частину квартири, а відповідач ухиляється від добровільного поділу квартири. Тому позивачі звернулися з даним позовом до суду. Як вбачається із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2020 справа надійшла у провадження судді Шелест І.М. 20.02.2020 ухвалою судді було відкрито загальне позовне провадження. 23.02.2021 ухвалою суду було відмовлено у прийнятті заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Левкова В.М. про визнання позовних вимог по цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на квартиру. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач своїм правом на поданням відзиву не скористався. Позивачі \~ [PERSON] , [PERSON] до суду не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник відповідача\~адвокат Левков В.М. надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та за наявними в справі доказами. Судом встановлено, що 04.08.2008 відбувся договір купівлі-продажу за яким продавці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який діяв в інтересах [PERSON] , продали свою чотирьох кімнатну квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] придбала дану квартиру загальна вартість якої, за домовленістю сторін склала 443 000, 00 грн (а.с. 23). Як зазначили позивачі [PERSON] який діяв в інтересах [PERSON] свою частку грошових коштів забрав, а частина коштів (43000,00 грн) пішла на погашення заборгованості з комунальних послуг. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 10.09.2008 відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору зареєстрованому в реєстрі № 2706, посвідчений приватним нотаріусом Яновою О.Ю. (а.с. 24). Вартість квартири [ADDRESS] склала 194 056, 00 грн. Відповідно до звіту з оцінки майна від 01.10.2019 квартири загальною площею 31,3 м2, за адресою: [ADDRESS] , вартість якої здійснена для суду, складає 298 400, 00 грн. У зв`язку з тим, що між сторонами стало питання щодо продажу квартири та поділу коштів, а відповідач ухиляється від добровільного поділу квартири, тому звернулись до суду за захистом свого права згідно\~ст.ст. 355-357 ЦК України. Частиною першою\~статті 41 Конституції України\~визначено, що право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Глава 24 ЦК України\~регламентує набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до положень\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 202 ЦК України\~під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до\~частини 3\~статті 640\~ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша\~статті 229 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Частиною першою статті 316\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс тощо). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і тощо). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Відповідно до частин 1, 2, 3\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Поняття спільної часткової власності визначено в частини 1статті 356\~ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Частиною 1статті 358 ЦК України\~встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Права власника жилого будинку, квартири визначені\~статтею 383 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що єдиним власником однокімнатної квартири загальною площею 31,3 м.кв за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2008, ареєстрованому в реєстрі № 2706, посвідчений приватним нотаріусом Яновою О.Ю. Позивачами не надано суду жодного належного доказу на підтвердження факту виникнення у них права власності на спірну квартиру. Враховуючи, що право власності на квартиру належить відповідачу з 2008 року, посилання позивачів у позові на те, що вони користуються вказаною квартирою - не є підставою для виникнення у них права власності на частку квартири. Посилання в позові на розписку відповідача, як на підтвердження факту спільного придбання наведеної квартири за спільні кошти, не є належним доказом на підтвердження факту виникнення у них права власності на частку квартири. За таких обставин, правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності по 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] за позивачами [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] в порядку\~ст. 357 ЦК України\~відсутні, а отже у задоволені позовних вимог, слід відмовити в повному обсязі. В ході розгляду справи представник відповідача - адвокат Левков В.М. подав заяву про визнання позову, проте без конкретизації обставин, які ним визнаються. Виходячи з положень ст. 206 ЦПК України визнання позову відповідачем не є безумовною підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, суд може постановити таке рішення лише за наявності для того законних підстав. Тому, суд не приймає визнання позову відповідачем у даній справі, оскільки визнання відповідачем позову прямо суперечить закону. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed