Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.09.2007 р. між кооперативом «Будівельник» (надалі - кооператив), в особі [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу конюшні, який був посвідчений приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу [PERSON] за № 2146. Правовою підставою укладення вказаного договору був Протокол зборів засновників кооперативу «Будівельник» № 56 від 03.09.2007 р. Проте позивачка, будучи засновником цього кооперативу, про проведення зборів не повідомлялась, участі в них не приймала, сам протокол не підписувала, а підпис у протоколі їй не належить. Вважає, що керівництво кооперативу підробило протокол з метою незаконного відчуження майна кооперативу, чим порушило її права як засновника кооперативу. Просила визнати недійсним рішення зборів засновників кооперативу « Будівельник» від 03.09.2007 р. та договір купівлі-продажу приміщення конюшні від 06.09.2007 р. Відповідно до Ухвали Тлумацького районного суду від 09.08.2013 р. уточнено анкетні дані позивачки та змінено прізвище позивачки з «[PERSON]» на «[PERSON]», у зв'язку з зміною прізвища після одруження. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 14.05.2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, залучено [PERSON], яка просила визнати недійсним рішення зборів засновників кооперативу « Будівельник» від 03.09.2007 р. та договір купівлі-продажу приміщення конюшні від 06.09.2007 р. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, подала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, а справу слухати без її участі. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явився двічі, причин відсутності не повідомив, доказів поважності причин відсутності в залі суду не надав. Виступаючи під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що зборів засновників, на яких приймалось рішення щодо продажу приміщення конюшні, не було взагалі. Засновники, в т.ч. його довірителька, не були обізнані про те, що кооператив відчужив зазначене приміщення, а Позивачка довідалась про продаж конюшні у листопаді-грудні 2010 р., після проведення інвентаризації. Вказав на те, що збори засновників кооперативу «Будівельник» (надалі - збори) від 03.09.2007 р. та договір купівлі-продажу приміщення конюшні від 06.09.2007 р. мають бути визнані недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки суперечать закону. Представник кооперативу «Будівельник» - Чаплінський І.М. в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу слухати без його участі. Під час судового розгляду повідомив, що про те, що приміщення конюшні продане, нинішній голова кооперативу [PERSON] довідався тільки в кінці 2010 року, коли проводилась інвентаризація. Відповідач [PERSON] та його представник- адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, просили відмовити в їх задоволенні. [PERSON] на адресу суду направив письмову заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Пояснив, що питання щодо продажу приміщення конюшні, він вирішував саме з [PERSON] Після досягнення згоди, він за домовленістю з [PERSON] в березні 2007 р. вніс до каси церкви 20 тис.грн., про що свідчить ордер, в якому призначення платежу зазначено: кошти від [PERSON] за продаж конюшні [PERSON] При внесенні ним грошей були присутні свідки та сам [PERSON] Оскільки в березні кооператив не мав оформленого права власності на конюшню, то між ним та кооперативом «Будівельник» договір купівлі-продажу конюшні був укладений лише 06.09.2007 р. Представником кооперативу була [PERSON] (матір позивачки), яка на той час була головою кооперативу. Договір оформлявся у нотаріуса, який перевірив повноваження сторін. Додатково зазначив, що він є добросовісним набувачем спірного приміщення. Після укладення договору купівлі-продажу він переоформив право власності на себе. З цього моменту відкрито здійснює свої права як власник: передав приміщення конюшні своєму сину в оренду, який несе витрати по його утриманню, в т.ч. сплачує за електропостачання, в 2009 р. звернувся до сільської ради з заявою про передачу земельної ділянки, на якій розташована конюшня, у власність, потім виготовив технічну документацію на цю ділянку, тощо. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] зазначив, що ні позивачкою, ні третьою особою з самостійними вимогами, по-перше, клопотання про поновлення строку позовної давності не заявлялось, хоча з моменту укладення договору купівлі-продажу пройшло майже 7 років, а по-друге, не було вказано точну дату, з якої вони довідались про продаж конюшні, оскільки ними вказувались різні дати: кінець 2009 р., 2010 р., 2013 р. Просив звернути увагу на те, що переобрання голови кооперативу (з [PERSON] на [PERSON]) відбулось у 2009 р., тому у будь-якому випадку кооператив мав провести інвентаризацію всього майна, передати матеріальні цінності та документи від одного керівника до іншого, тощо. При цьому неодмінно би був встановлений факт продажу конюшні. Крім того, зауважив, що ні кооперативом, ні його засновниками, не було надано жодних доказів, які би свідчили про капіталовкладення в приміщення конюшні або витрати на її утримання з 2007 р. по теперішній час. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] в судове засідання не з'явилась двічі, була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи. Виступаючи в судових засіданнях під час судового розгляду справи свої позовні вимоги підтримала, просила визнати недійсним рішення зборів засновників кооперативу « Будівельник» від 03.09.2007 р. та договір купівлі-продажу приміщення конюшні від 06.09.2007 р., оскільки збори щодо цього питання не проводились взагалі і вона на них присутня не була. Зазначила, що про спірний договір купівлі-продажу вона взнала восени 2013 р. Також, третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору - [PERSON], яка була допитана судом в якості свідка, повідомила, що [PERSON], являється її матір'ю та момент укладення оспорюваного договору була головою кооперативу. Проте, її матір жодних зборів засновників кооперативу не проводила, всією діяльністю кооперативу керував батько [PERSON] Зазначила, що про укладення договору купівлі-продажу конюшні її повідомив батько. Додала, що при проведенні інвентаризацій вона присутня не була, документи щодо цього питання підписувала за вказівкою батька. Щодо порядку проведення зборів засновників пояснила, що ніколи кооперативом на адресу засновників не направлялись (не вручались) письмові повідомлення про збори, оскільки всі вони є членами однієї сім'ї, кожного ранку зустрічались в магазині в м. Тлумач, який належить кооперативу, та обговорювали нагальні питання. Свідок [PERSON], який є рідним батьком позивачки та третьої особи, повідомив, що саме він заснував кооператив, в засновники якого включив членів своєї сім'ї та вніс за них відповідні внески. Пояснив, що всі рішення, навіть у той період, коли головою кооперативу була його дружина [PERSON], приймав він. З [PERSON] він домовлявся лише про оренду приміщення конюшні і, оскільки всі рахунки кооперативу були арештовані, зборами засновників кооперативу було прийнято рішення про передачу цього приміщення [PERSON] в оренду на 5 років, якщо останній внесе всю суму орендної плати - 20 тис. грн. в церковну касу, що і було зроблене [PERSON] Додав, що про те, що приміщення конюшні продане, він дізнався в грудні 2010 р., після того, як став головою кооперативу та провів інвентаризацію. Свідки [PERSON] (голова церковного комітету) та [PERSON] (касир церковної громади) пояснили, що [PERSON] та [PERSON] в березні 2007 р. приїхали в [ADDRESS], щоб передати гроші в сумі 20 тис. грн. за продану кооперативом «Будівельник» [PERSON] конюшню. Гроші платив [PERSON] в присутності [PERSON] Зазначили, що конюшня була продана [PERSON], а не передана в оренду. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], жителі [ADDRESS], пояснили, що всьому селу було відомо, що [PERSON] придбав приміщення конюшні. Повідомили, що літом 2007 р. їх підвозив у м. Тлумач [PERSON] Коли вони повернули на вул. Верховної Ради в м. Тлумачі, [PERSON] зупинився, бо побачив на вулиці [PERSON] та двох її дочок. Він вийшов на декілька хвилин з машин та розмовляв з ними. При цьому було чути, що він сварився, вказуючи на те, що ним куплена конюшня, передані гроші, а документів на приміщення все ще не має. При цьому жінки заспокоювали його та казали, що документи робляться. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Судом встановлено, що 06.09.2007 р. між кооперативом «Будівельник», в особі голови кооперативу [PERSON], та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу конюшні, який був посвідчений приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу [PERSON] за № 2146 (Т.1 а.с. 3). Даний договір був укладений на підставі Протоколу загальних зборів засновників № 56 від 03.09.2007 р. і підписаний [PERSON], яка на момент укладення договору була головою кооперативу та головою зборів засновників. Також спірний протокол зборів був підписаний секретарем зборів - [PERSON] На момент укладення спірного договору, відповідно до Статуту кооперативу, зареєстрованого в новій редакції державним реєстратором Тлумацької РДА 28.02.2006 р., засновниками кооперативу були: [PERSON] (батько позивачки), [PERSON] (матір позивачки), [PERSON] (позивачка), [PERSON] (брат позивачки), [PERSON] (сестра позивачки) (Т.1 а.с. 5-8). У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи кооперативу. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік. Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. Відповідно до ст. 9 Статуту кооперативу право розпорядження майном кооперативу належить тільки засновникам кооперативу. Права і обов'язки засновників передбачені ст. 13 Статут кооперативу, в т.ч. вони мають право приймати участь в управління справами кооперативу та одержувати інформацію про діяльність кооперативу, ознайомлюватись з даними бухгалтерського обліку, звітності та іншої статистичної інформації. Статтею 15 Статуту передбачено, що Загальні збори засновників кооперативу є вищим органом управління кооперативом, в період між зборами керування справами кооперативу здійснює Голова кооперативу. Загальні збори засновників кооперативу проводяться у строки, встановлені зборами, але не менше 4-х разів в рік. Позачергові збори проводяться по рішенню голови кооперативу або на вимогу 1/5 частини засновників кооперативу. Рішення на загальних зборах кооперативу приймається більшістю голосів відкритим голосуванням. Рішення зборів є правомочним при присутності на зборах 2/3 засновників кооперативу. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи 09/03-592 від 11.02.2014 р. (Т.1 а.с. 212-216), підпис від імені [PERSON] в графі: «Секретар зборів [PERSON]» у протоколі зборів засновників кооперативу «Будівельник» від 03.09.2007 р. № 56 виконаний не громадянкою [PERSON], а іншою особою. Ознак монтажу у протоколі зборів не виявлено. Під час судового засідання представник кооперативу «Будівельник» визнав, що в архіві документів кооперативу відсутні будь-які докази про підготовку та проведення позачергових зборів 03.09.2007 р., направлення членам кооперативу повідомлення про термін та місце проведення позачергових зборів, а також те, що збори фактично не проводились. Отже, при проведенні зборів засновників кооперативу 03.09.2007 р. порушено вимоги ст. ст. 12, 15 Закону України «Про кооперацію» та ст. 9, 13, 15 Статуту кооперативу. Таким чином неповідомлення засновників кооперативу про проведення зборів, відсутність доказів про наявність кворуму на зборах, доказів про фактичне проведення загальних зборів засновників є порушенням вимог законодавства та Статуту Кооперативу, і є підставою для визнання загальних зборів засновників кооперативу 03.09.2007р. недійсними. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Також, ст. 657 ЦК України встановлює, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерження в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересова особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки підставою для укладення оспорюваного договору купівлі-продажу конюшні від 06.09.2007 р. було рішення загальних зборів засновників кооперативу від 03.09.2007 р., оформлене Протоколом № 56, яке підлягає визнанню недійсним, то і сам договір купівлі-продажу конюшні, який був посвідчений приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу [PERSON] за № 2146, укладений 06.09.2007 р. між кооперативом «Будівельник», в особі голови кооперативу [PERSON], та [PERSON], підлягає визнанню недійсним. Проте, позовні вимоги [PERSON] та позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами: [PERSON] не можуть бути задоволені, оскільки цими сторонами пропущений строк позовної давності. Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 того ж кодексу встановлений трирічний строк загальної позовної давності. Перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). В судовому засіданні третя особа з самостійними вимогами: [PERSON] та представник позивачки [PERSON], зазначили, що про порушення своїх прав зазначені особи довідались не раніше грудня 2010 року. Проте, суд критично ставиться до цих тверджень, оскільки, як вбачається з Статуту кооперативу «Будівельник» та не заперечується сторонами по справі, засновниками даного кооперативу були та є на сьогоднішній момент виключно члени родини позивачки та третьої особи [PERSON] Так їх матір - [PERSON] на момент підписання спірного договору купівлі-продажу була одним із засновників кооперативу та головою кооперативу, а іншими засновниками кооперативу були батько позивачки та третьої особи, позивачка, брат та сестра (третя особа). Статтею ст. 13 Статуту кооперативу передбачено, що засновники мають право приймати участь в управління справами кооперативу та одержувати інформацію про діяльність кооперативу, ознайомлюватись з даними бухгалтерського обліку, звітності та іншої статистичної інформації, а статтею 15 Статуту, що Загальні збори засновників кооперативу проводяться у строки, встановлені зборами, але не менше 4-х разів в рік. Позачергові збори проводяться по рішенню голови кооперативу або на вимогу 1/5 частини засновників кооперативу. Отже, за період з вересня 2007 р. по липень 2013 р. (направлення позову до суду позивачкою), реалізуючи свої права як засновників кооперативу, позивачка та третя особа мали право поцікавитись справами кооперативу та мали можливість неодноразово дізнатись про наявність оспорюваного договору-купівлі конюшні, а також про підстави його укладення. Крім того, третя особа [PERSON], свідок [PERSON] (батько позивачки та третьої особи і голова кооперативу на даний час) та представник кооперативу Чаплінський І.М. стверджували, що про договір купівлі-продажу конюшні вони довідались після того, як було переобрано голову кооперативу. Згідно Протоколу № 3 від 15.12.2009 р., рішення про переобрання голови кооперативу з [PERSON] на [PERSON] було прийнято 15 грудня 2009 р. (Т.1 а.с. 240). В свою чергу, кооперативом «Будівельник» не надано переконливих доказів про те, що кооперативу з моменту укладення оспорюваного договору і по даний час не було відомо про укладення оспорюваного договору. Довідки, видані самим кооперативом про знаходження на його балансі приміщення конюшні та віднесення цього приміщення до основних засобів, належних кооперативу, не є беззаперечним та належним доказом того, що кооператив не відчужував вказане приміщення. Жодних доказів про те, що кооператив, будучи власником приміщення, ніс витрати по утриманню цього приміщення (н-д, оплата послуг з електропостачання, внесення плати за користування земельною ділянкою і т.п.) суду не надано. Суд критично відноситься до довідок №№ 23, 24 від 28.03.2014 р., звіту про фінансові результати за 2013 р., інвентаризаційних описів від 21.12.2010 р., 31.12.2013 р. (Т.1 а.с. 244-247), складених кооперативом «Будівельник», в яких відображено наявність конюшні на балансі кооперативу балансовою вартістю 36957,0 грн., оскільки вартість конюшні становила 8000,0 грн., про що зазначено як в договорі купівлі-продажу, так і Витязі з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.09.2007 р. (Т.1 а.с. 16 зворот). Жодних документів, які би свідчили про капіталовкладення в приміщення конюшні, кооперативом суду подано не було, проте, з незрозумілих причин її вартість, яка мала би зменшуватись, навпаки зросла. Крім того, як у кінці 2010 р., 2013 р., так і станом на 28.03.2014 р., згідно вищевказаних документів, вартість конюшні залишилась незмінною - 36957,0 грн. і амортизація не нараховувалась (довідка кооперативу «Будівельник» № 24 від 28.03.2014 р. Т.1 а.с. 242). Відповідач [PERSON], уклавши 06.09.2007 р. оспорюваний договір купівлі-продажу, зареєстрував за собою право власності на приміщення конюшні, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.10.2007 р. (Т.2 а.с. 11) та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.04.2014 р. (Т.2 а.с. 29), та продовжив відкрито користуватись придбаним приміщенням: передав приміщення конюшні своєму сину в оренду, який несе витрати по його утриманню з 20.11.2007 р., про що свідчить Довідка Тлумацького РЕМ ПАТ «Прикатраттяобленерго» від 11.04.2014 р. (Т.2 а.с. 27); в 2009 р. звернувся до сільської ради з заявою про передачу земельної ділянки, на якій розташована конюшня, у власність; 22.12.2010 р. отримав дозвіл на складання проекту землеустрою на цю ділянку, про що свідчить Довідка виконкому Тарасівської сільської ради Тлумацького району № 62/02-24 від 23.04.2014 р. (Т.2 а.с. 28). У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] просили суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, про що [PERSON] подав письмову заяву. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ч. 4 ЦК України). Таким чином, позивачкою [PERSON] та третьою особою з самостійними вимогами: [PERSON] пропущений строк звернення до суду з вимогою про визнання недійсним рішення засновників кооперативу «Будівельник» від 03.09.2007 р. та договору купівлі-продажу приміщення конюшні від 06.09.2007 р., що є підставою для відмови у задоволенні їх позовних вимог. Питання судових витрат по справі суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої при такому вирішенні спору судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивачки та третьої особи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed