Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом про стягнення з [PERSON] на їх користь за період з 26.11.2013 року по 30.04.2017 року суми індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі вироку Дніпровського районного суду м. Києва про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди в розмірі 261 337,73 грн. та 3% річних у розмірі 24 003,06 грн., а всього 285 340,79 грн. кожному. Мотивуючи вимоги тим, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року у справі №2604/28988/12 зокрема, задоволено частково цивільний позов потерпілих [PERSON] та [PERSON]. Стягнуто з засудженого [PERSON] на користь [PERSON] 30 570 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 200 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2 500 гривень витрат пов'язаних з правовою допомогою, стягнуто з засудженого [PERSON] на користь [PERSON] 30 570 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 200 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2 500 гривень витрат пов'язаних з правовою допомогою. Вирок набрав законної сили 25 листопада 2013 року. На підставі вироку 24 липня 2014 року Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м Києві винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень, які 31 липня 2014 року об'єднані в зведене виконавче провадження № 45194239 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] та держави грошових коштів в загальному розмірі 485 654,92 грн. Проте, станом на день звернення з даним позовом до суду, відповідачем не здійснено погашення боргу та не виконано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року у справі №2604/28988/12 в частині задоволеного цивільного позову. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивачі вважають, що з відповідача підлягає стягненню індекс інфляції та 3% річних за весь час прострочення зобов'язання, починаючи з наступного дня після набрання рішенням законної сили, тобто з 25 листопада 2013 року по день звернення до суду з даним позовом, в загальному розмірі по 285 340,79 грн. кожному позивачу. Оскільки досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивачі змушені звернутись з даним позовом до суду. У судове засіданні позивачі не з'явилась, надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи у їх відсутність, зі змісту заяв убачається, що [PERSON], [PERSON], позов підтримують та просять суд його задовольнити, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, у розумінні ст.ст. 74-76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності або заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.11.2013 року у справі №2604/28988/12, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України. Призначено [PERSON] покарання: за ч. 1 ст. 135 КК України - у виді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 286 КК України - у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Відповідно до ст.70 КК України призначено [PERSON] остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Строк відбування покарання [PERSON] обчислювати з 25 серпня 2010 року. Запобіжний захід [PERSON] до набрання вироком законної сили залишити без змін - у виді утримання під вартою. Цивільний позов потерпілих [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з засудженого [PERSON] на користь [PERSON] 30 570 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 200 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2 500 гривень витрат пов'язаних з правовою допомогою. Стягнуто з засудженого [PERSON] на користь [PERSON] 30 570 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 200 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2 500 гривень витрат пов'язаних з правовою допомогою. Цивільний позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. Стягнуто з засудженого [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] 15 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з [PERSON] судові витрати в розмірі 835 гривень 92 копійок за проведення автотехнічної експертизи № 440 ат від 17.09.2010 року та 3678,0 гривень за проведення повторної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1551/5289/12-52 від 25.05.2012 року, на користь КНДІСЕ м. Києва р/р № 31253272210699, ЄДРПОУ 25575285, МФО 821018, код (послуги експерта) 11521. (а.с. 7-9). Таким чином, даний вирок суду набрав законної сили 25.11.2013 року. З листа начальника Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Заєць А.М. від 16.05.2017 року № 28676 убачається, що у відділі виконавчої служби на виконання означеного вироку суду, знаходиться зведене виконавче провадження до складу якого входять три виконавчі документи щодо стягнення з [PERSON] боргу на загальну суму 481 141 грн., зокрема виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва №1/755/224/13 від 19.12.2013 року про стягнення на користь [PERSON] боргу у сумі 233 070,50 грн. та виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва №1/755/224/13 від 19.12.2013 року про стягнення на користь [PERSON] боргу у сумі 233 070,50 грн. Станом на 16.05.2017 року заборгованість за вказаним виконавчим провадженням не погашена, підтвердження щодо виконання боржником рішення відсутні (а.с. 10). Таким чином, за час примусового виконання вироку суду, в частині частково задоволеного цивільного позову, по виконавчим листам №1/755/224/13 виданим Дніпровським районним судом м. Києва 19.12.2013 року, відповідачем не було здійснено жодної виплати. Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов»язань є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За положеннгями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що даних того, що відповідачем здійснено погашення заборгованості у суду не має, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на корить позивачів інфляційної складової та 3% річних. Проте строк їх нарахування обраховується судом з 26.11.2013 року, тобто з наступної дати після набрання вироком суду законної сили, що відповідає положенням ст. 68 ЦПК України, по 30.04.2017 року (в межах заявлених вимог), що нараховані на суму боргу 233 070,50 грн. За даними розрахунку наданого позивачем, правильність якого перевірена судом, за період з 26.11.2013 року по 30.04.2017 року: сума індексу інфляції становить 28 174,00 грн. (233 070,5 грн. х 1,002 індекс інфляції - 233 070,5 грн./3О х 6) + 233 070,5 х 1,005 х 1,249 х 1,433 х 1,124 х 1,049 - 233 070,5 грн.), сума 3% річних - 24 003,06 грн. (233 070,5 грн. х 0,03 х 1253 днів прострочення : 365 днів/рік). З огляду на означене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути індекс інфляції без урахування суми основного боргу для запобігання його подвійного стягнення, а також 3 % річних за період з 26.11.2013 року по 30.04.2017 року у сумі по 52 177,06 грн. (28 174,00 грн. + 24 003,06 грн.) кожному. Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1280,00 грн. (640,00 грн. х 2)

Outcome: partial