Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися 29.11.2013 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на ? частку квартири. Позивачі просили суд: 1) припинити право [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS]; 2) визнати за ними право власності на ? вказаної квартири, яка належить відповідачу; 3) виплатити [PERSON] 23303,2 грн., внесених позивачами на депозитний рахунок суду; 4) стягнути з відповідача судовий збір на користь [PERSON] в сумі 154,05 грн., на користь [PERSON] в сумі 154,05 грн., на користь [PERSON] в сумі 154,05 грн. 18.12.2013 року позивачі подали до суду доповнення до первісної позовної заяви, просили суд, крім задоволення первісних позовних вимог: 1) стягнути з відповідача на користь [PERSON] 5050 грн. додаткових витрат по оплаті навчання та проживання в гуртожитку м. Полтави повнолітньої доньки [PERSON] за період з 01.09.2013 року по 27.07.2014 року; 2) стягнути з відповідача на користь [PERSON] судовий збір в сумі 229, 4 грн. 11.01.2014 року позивачі подали суду заяву, в якій змінили позовні вимоги, виклавши п. 4 своїх позовних вимог в новій редакції, просили стягнути з відповідача судовий збір на користь [PERSON] в сумі 462,43 грн., на користь [PERSON] в сумі 462,43 грн., на користь [PERSON] в сумі 462,43 грн. Ухвалою суду від 10.02.2014 року було роз'єднано позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності на ? частку квартири, визнання за позивачами права власності на ? частку квартири, виплату коштів у розмірі 23303,20 грн. і позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат по оплаті навчання та проживання у гуртожитку. 14.02.2014 року позивачі подали суду заяву про зміни до позовної заяви, виклавши п. 2 позовних вимог у новій редакції, просили суд визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частку, за [PERSON] право власності на 1/12 частку, за [PERSON] право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS], які належали відповідачу [PERSON] Позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги щодо припинення права власності відповідача на ? квартири, яка в даний час належить на праві спільної часткової власності позивачам і відповідачу (по ? частці кожному), і про визнання за ними права власності на частку квартири, що належить відповідачу тим, що, по-перше, частка відповідача у праві власності на квартиру у порівнянні з часткою відповідачів є незначною, крім того, ні частку позивачів, ні частку відповідача не можливо виділити в натурі, по-друге, спільне володіння і користування квартирою неможливе через протиправні дії відповідача; по-третє, припинення права власності відповідача на частку у спільному майні не завдасть йому істотної шкоди, так як у нього є однокімнатна квартира у селищі Оржиця. Позивачі роблять висновок, що наявність хоч однієї обставини, що передбачена у ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України є підставою для припинення права відповідача на частку у спільній квартирі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], позов підтримали в повному обсязі, посилалися на обставини, зазначені в позові, просили суд задовольнити їхні позовні вимоги в повному обсязі. При цьому зазначили, що позивачі не можуть спільно проживати у квартирі, оскільки відповідач постійно вчиняє з ними сварки та регулярно вживає алкоголь. Частка відповідача у квартирі є не значною. Окрім того, він може успадкувати квартиру, що належала його матері, яка знаходиться у смт.Оржиця і таким чином мати житло для проживання. Також позивачі мають намір виплатити відповідачеві вартість ? частки квартири, яку було завчасно оцінено експертною установою. Відповідач та його представник, позов не визнали, вказав, що підстав для задоволення позову немає. Свої заперечення мотивували тим, що позивачами не внесено на депозитний рахунок суду спірних коштів за частку квартири. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач унеможливлює спільне проживання та користування квартирою. Крім того, відповідач на праві власності не має іншого житла, позбавлення його ? частки квартири завдасть йому істотної шкоди. Заперечує вартість його частки, яка визначена відповідачами. Інші позивачі до суду не з»явились, у поданій заяві прохали слухання справи проводити без їх участі. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS], на другому поверсі двоповерхового будинку розташована чотирикімнатна житлова квартира, загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. (а.с.а.с. 16-17). Як вбачається з свідоцтва на право власності на житло від 15.11.2000 року, ця квартира належить на праві спільної власності таким особам: [PERSON] - ? частки, [PERSON] - ? частки, їхнім спільним дітям - [PERSON] - ? частки та [PERSON] - ? частки (а.с. 15). Згідно звіту про незалежну оцінку об'єкта нерухомого майна, вартість вказаної квартири, станом на 02.09.2013 року становить 77 344 грн. (а.с. 18-51). Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний згідно рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 07.09.2013 року (а.с. 57). У квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але позивачі фактично проживають за адресою: [ADDRESS], [PERSON] - з 20.04.1993 року, [PERSON] та [PERSON] - з 20.04.2013 року (а.с.а.с. 52-53). Позивачка [PERSON] зверталася до органів внутрішніх справ зі скаргами на неправомірні дії [PERSON] (а.с.а.с. 54-56), однак, доказів про притягнення [PERSON] до адміністративної чи до кримінальної відповідальності за неправомірні дії відносно [PERSON], чи відносно її доньок, суду не надано. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд не погоджується з твердженням позивачів про те, що частка відповідача є незначною. На думку суду, ? частку чотирикімнатної квартири, загальною площею 82,1 кв.м., житловою площею 50,3 кв.м. не можна вважати незначною. Позивачами не надано доказів того, що частка позивачів не може бути виділена в натурі, а також, що вказана квартира є неподільною. Відповідних висновків спеціалістів з даного приводу позивачами не надано. Позивачами не доведено, що спільне володіння і користування майном є неможливим. Суд критично оцінює висновки перевірок, здійснених працівниками органів внутрішніх справ, по фактах надходження повідомлень від позивачки [PERSON] про неправомірні дії відносно неї відповідача [PERSON] Доказів притягнення [PERSON] до адміністративної чи до кримінальної відповідальності за неправомірні дії відносно [PERSON], чи відносно її доньок, суд не має. В медичній карті стаціонарного хворого (а.с.а.с. 118-120) описані тілесні ушкодження, які були на тілі позивачки [PERSON] та встановлений відповідний медичний діагноз, про обставини їх отримання («побил муж [PERSON]») в картці зроблений запис зі слів самої позивачки. Окрім того, вказана картка датована періодом лікування з 21.06.2003 року по 03.07.2003 року. Суд також вважає, що припинення права власності відповідача на ? частку чотирикімнатної квартири завдасть істотну шкоду його інтересам. Успадкування відповідачем іншого житла не можна вважати підставою для висновку, що припинення права власності відповідача на ? частку чотирикімнатної квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам. Окрім того, за повідомленням Оржицької державної нотаріальної контори відповідач звернувся до неї із заявою від 21.09.2009 року про намір успадкувати майно після смерті своєї матері. Інших дій по спадкуванню будь-якого майна після смерті [PERSON] відповідачем не проведено. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Андрій Руденко проти України» від 21.12.2010 року (заява №3504105), який зазначив що, попередня сплата на депозитний рахунок вартості частки, була і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Позивачами не надані докази, що ними внесено вартість частки відповідача у власності на квартиру на депозитний рахунок суду, їх клопотання у судовому засіданні лише 25 березня 2014 року про надання такої можливості внести кошти на депозитний рахунок суду суперечить положенням ч.2 ст. 365 ЦК України та за час протягом якого справа слухається в суді ( з 29.11.2013 року) позивачі мали достатньо часу для внесення вказаних коштів. Також твердження позивачів, що відповідач у добровільному порядку не надає коштів на утримання їх повнолітньої дитини [PERSON] також не дають суду підстав для задоволення вказаного позову. Суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів з огляду на вищезазначені обставини. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь, якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed