Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка 17.11.2016 року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті її тітки (двоюрідної сестри батька) - [PERSON], яка померла [INFO], залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок в [ADDRESS]. Вказує, що будівництво вищевказаного будинку [PERSON] здійснювала на підставі рішення виконкому Судововишнянської міської Ради депутатів трудящих Мостиського району Львівської області № 101 від 17.10.1973 року та плану земельної ділянки, затвердженого районним архітектором 30.03.1976року, проте, до моменту смерті нею не було належно проведено державної реєстрації права власності на житловий будинок, у зв'язку з чим на зазначений будинок відсутні правовстановлюючі документи, зокрема Свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг про реєстрацію права власності. Стверджує, що за життя тітка склала заповіт від 06.06.2007року, посвідчений приватним нотаріусом Мостиського РНО Львівської області Тхір Н.П., яким усе своє майно заповіла їй (позивачці). У встановленому законом порядку вона зверталася до приватного нотаріуса Мостиського РНО Львівської області Пилюх Г.Р. за оформленням своїх прав. Однак, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Пилюх Г.Р. у судове засідання не з'явилася, проте подала до суду копію спадкової справи №32/2016, заведеної після смерті [PERSON], та заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.04.2016 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (тітки позивачки [PERSON].). До маси спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], проте право власності на дане майно належним чином спадкодавцем за життя оформлено не було, правовстановлюючі документи відсутні. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №32/2016, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р., спадкодавець [PERSON] за життя склала заповіт від 06.06.2007року, яким усе своє майно заповіла племінниці [PERSON] - позивачці у справі, яка спадщину прийняла, подавши відповідно до вимог ч.1 ст.1269 ЦК України у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] та претендують на таку, не має. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією рішення виконкому Судововишнянської міської Ради депутатів трудящих Мостиського району Львівської області № 101 від 17.10.1973 року; копією заповіту [PERSON] від 06.06.2007року; листом приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р. Вих.№263/02-14 від 26.10.2016року; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]; довідкою, виданою виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради №1514 від 19.04.2016року; копією спадкової справи №32/2016, заведеної після смерті [PERSON] у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р. та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст. 16 цього Кодексу, може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом усього майна своєї тітки [PERSON] та прийняв спадщину, спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає, а також з огляду на те, що спадкодавець [PERSON] на час своєї смерті була фактичним власником спірного будинковолодіння, право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивача, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Таким чином визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved