Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що вони разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживали в квартирі та є зареєстрованими за адресою [INFO], власником якої є [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення від 03.11.1997 року, виданого Бюро технічної інвентаризації ДМР. Квартира розташована на 3 поверсі 9-ти поверхового багатоквартирного житлового будинку. 28 серпня 2017 року в зазначеній квартирі сталася пожежа, внаслідок якої було фактично знищено усе рухоме майно, та значно пошкоджена квартира. Сімя позивачів залишилася без житла, одежі, меблі, побутової техніки, та інших необхідних речей, на цей час змушені мешкати у друзів та рідних. Причиною пожежі стала пожежа в квартирі відповідачів, що знаходиться на одному поверсі з квартирою позивачів через стіну, та полумя з цієї квартири перекинулося до них через балкон. На час початку пожежі відповідачі знаходилися у власній квартирі, та фактично за їх вини пожежа й почалася. Вартість матеріальних збитків, що призвели до завдання майнової шкоди внаслідок пошкодження від пожежі рухомого майна складає 268 207,70 грн. та 106 439,45 грн. внаслідок нанесених пошкоджень від пожежі конструктивним будівельним елементам квартири. З урахуванням уточнень (а.с.60-63), позивачі просять стягнути на користь [PERSON] з відповідачів 374647,15 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, оскільки самостійно вони не відшкодовують завдані збитки, та по 40000 грн. кожному з позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди, вирішити питання про стягнення судового збору. В судове засідання позивачі надали письмові заяви про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами та у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від них до суду не надходило. Статтею 157 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на пятнадцять днів. Крім того, однією з основних вимог до поведінки судді, закріплених у ст. 6 Закону України «Про статус суддів»: при здійсненні правосуддя дотримуватися вимог Конституції та законів України, забезпечувати повний, всебічний та обєктивний розгляд судових справ з дотриманням установлених законом строків. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001р. вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Із зазначеного слідує, що розгляд справи за відсутності відповідача не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, наведених рішень Європейського суду з прав людини, взявши до уваги заяви позивачів та з урахуванням того, що справа перебуває в провадженні суду значний час з 06.10.2017, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі та згідно правил ч.1 ст.76 ЦПК України, зі згоди позивачів суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази з увагою на їх належність та допустимість, проаналізувавши та оцінивши їх у сукупності та співставивши між собою та з позовними вимогами, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачі разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживали в квартирі та є зареєстрованими за адресою [INFO], що підтверджується копіями паспортів позивачів та довідкою про склад їх сімї (а.с.5,6, 7-зворот). Власником цієї квартири є позивач [PERSON], що підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 03.11.1997 року, виданого Бюро технічної інвентаризації ДМР (а.с.7). Відповідно до акту про пожежу б/н від 28.08.2017, складеного комісією Державної служби надзвичайних ситуацій, пожежа виникла 28.08.2017 о 16.40 в будинку №25 по пр. Героїв у м. Дніпрі та нею було пошкоджено квартири №№47,48,52,81,82 в цьому будинку, місцем виникнення пожежі є квартира №48, в якій проживали відповідачі, внаслідок пожежі знищено домашні речі в зазначених квартирах, в тому числі й у квартирі позивачів (а.с.8). Згідно висновку експертного дослідження№36/10.8/3 від 01.09.2017 року виконаного Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, осередком виникнення пожежі став балкон квартири №48 за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв б. 25. Причиною виникнення пожежі є занесення джерела запалювання до осередку виникнення пожежі (а.с.9-10). Згідно технічного висновку №90/2017 від 04.09.2017 року виконаного Дослідно - випробувальною лабораторією Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області встановлено, що пожежа яка виникла в житловому будинку виникла внаслідок занесення стороннього джерела запалювання. Занесення джерела запалювання відбулося внаслідок підпалу: полумя сірника, запальнички або інших джерел запалювання (а.с.11-13). Згідно Висновку про вартість матеріальних збитків від 05.09.2017 року, виконаного субєктом оціночної діяльності ПП «Експерт - Борисфен», вартість матеріальних збитків, що призвели до завдання майнової шкоди внаслідок пошкодження від пожежі рухомого майна складає 268207,70 грн. (а.с.14-45). Документи, які посвідчують кваліфікацію експерта: Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ №1649 від 30.06.2004 року, видане Придніпровською державною академією будівництва та архітектури (а.с.85), Свідоцтво про включення інформації про оцінювача до державного реєстру оцінювачів та субєктів оціночної діяльності №497 від 17.03.2014 року, видане Фондом державного майна України, Сертифікат №370/17 субєкта оціночної діяльності від 25.04.2017 року, виданий Фондом державного майна України (а.с.86), посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 472-ПК від 09.02.2017 року, видане Придніпровською державною академією будівництва та архітектури (а.с.34). Згідно Висновку про вартість збитків, що призвели до завдання майнової шкоди внаслідок нанесених пошкоджень від пожежі конструктивним будівельним елементам квартири від 05.09.2017 року, виконаного субєктом оціночної діяльності ПП «Експерт - Борисфен» вартість матеріальних збитків складає 106 439,45 грн. (а.с.64-126). Правовідносини, що виникли між сторонами, законодавчо врегульовані наступним чином. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для встановлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачі в судове засідання не з'являлися, суду не надано будь-яких доказів того, що пожежа відбулася не з їх вини, чи вони добровільно відшкодували збитки, тому суд позбавлений можливості врахувати інші докази та приймає до уваги лише докази, які містяться в матеріалах справи. В добровільному порядку відповідачі заподіяну шкоду відшкодовувати відмовляються. Отже, на відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача [PERSON] 374 647, 15 (триста сімдесят чотири тисячі шістсот сорок сім гривень п'ятнадцять копійок) грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пожежею, що складається з 268207,70 грн. вартість пошкодженого рухомого майна, яке перебувало в квартирі та 106439,45 грн. - вартості нанесених пошкоджень від пожежі конструктивним будівельним елементам квартири. Згідно ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. З огляду на вказане, розмір заподіяної матеріальної шкоди, що визначена як вартість знищених речей та вартість відновлювального ремонту, підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача [PERSON], як власника квартири. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому суттєвим є те, що зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, проте лише у випадку, коли це встановлено законом або договором. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно з п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода є категорією обєктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють субєктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності. Крім того, визначення поняття моральної шкоди саме через «втрати» підкреслює компенсаційну функцію інституту відшкодування такої шкоди й особливість саме як способу захисту цивільних прав. У той самий час виникнення моральної шкоди та її розмір значною мірою залежать від субєктивних особливостей фізичної особи. Субєктивність сприйняття є характерною рисою такої шкоди, що визнається судовою практикою багатьох розвинених країн, а також Європейським судом з прав людини. Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди, тобто у разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985 року деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Відповідно до змісту ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику як джерело права. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, тобто розмір компенсації моральної шкоди повинен бути відчутним для відповідача і водночас реальним за його фінансовими можливостями. Не можна допустити незначної компенсаційної суми, оскільки така сума може бути розцінена як сміхотворна серед оточення, в якому перебувають сторони правового конфлікту, що буде лише додатковим моральним приниженням для особи, яка звернулася до суду за захистом. Крім того, відчутний розмір моральної шкоди спонукатиме відповідача вживати заходів щодо зміни його поведінки та недопущення практики нехтування положеннями законодавства, оскільки є засобом попередження порушень прав інших осіб у подальшому. В даному випадку, з вини відповідачів пошкоджено майно позивача [PERSON], уся його сімя, в тому числі двоє неповнолітніх, не тільки позбавилися усіх необхідних їм речей, але й можливості проживати в належній йому квартирі та це становище триває значний час, оскільки на відновлення квартири потрібні значні кошти, через що вони змушені просити надати їм можливість проживати у третіх осіб. Безперечно, таке становище призвело до порушення життєвого устрою сімї позивачів, тобто позбавлення нормальних умов проживання, а також спричинило суттєві незручності, хвилювання та дискомфорт, що вказує на наявність підстав для захисту їх порушених прав у вигляді завдання моральної шкоди. Враховуючи характер завданої шкоди, ступінь вини відповідачів, негативних наслідків, завданих позивачам винними діями відповідачів, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачів по 40000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної пожежею. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, підлягають стягненню з відповідачів на користь [PERSON] витрати із сплати судового збору у розмірі 4386 грн. 48 коп. (які підтверджуються квитанціями - а.с.1, 57,58), на користь [PERSON] - у розмірі 640 грн. (які підтверджуються квитанцією а.с.59) в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved