Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовною заявою про визнання права власності на квартиру в порядку набувальної давності. В обґрунтування зазначено, що з 15.05.2001 року позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради від 19.07.2002 року [PERSON] як робітнику вказаного підприємства виділено квартиру [ADDRESS]. У тому ж році позивачі вселились в зазначену квартиру та мешкають в ній по цей час. У вересні 2005 року [PERSON] припинив трудові відносини з відповідачем. Рішенням суду від 11.06.2015 року за позивачами визнано право користування вказаною квартирою. Оскільки позивачі добросовісно заволоділи квартирою і продовжують відкрито та безперервно володіти нею протягом більш ніж 15 років, вони просять визнати за ними право власності на 1/3 частину квартиру за кожним в порядку набувальної давності. В судове засідання позивачі не зявились. Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачів, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити їх з підстав вказаних в матеріалах справи. Представник відповідача ПАТ «Запоріжнерудпром» в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що проти задоволення позову не заперечує. Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.2001 року власником квартири [ADDRESS] є ВАТ «Запоріжнерудпром». Згідно трудового контракту від 15.05.2001 року позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ВАТ «Запоріжнерудпром». Протоколом спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Запоріжнерудпром» від 22.05.2002 року вказана квартира була надана [PERSON] та його сімї у користування на строк дії трудового контракту. Вказане рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Запоріжнерудпром» затверджено розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради від 19.07.2002 року. Згідно наказу від 26.09.2005 року [PERSON] було звільнено з роботи з 01.12.2005 року. Після звільнення [PERSON] з роботи позивачі залишились мешкати в квартирі, договір найму житлового приміщення між ними та відповідачем не укладався, позивачі мешкають в квартирі по цей час, з ними укладені договори на надання комунальних послуг, які вони систематично сплачують. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2012 року за позивачами визнано право користування вказаним житловим приміщенням. Оскільки позивачі добросовісно заволоділи квартирою і продовжують відкрито та безперервно володіти нею протягом більш ніж 15 років, вони просять позовні вимоги задовольнити та визнати право власності на 1/3 частину квартиру за кожним з них в порядку набувальної давності. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Отже, враховуючи, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і понад 15 років продовжують відкрито, безперервно володіти квартирою № 13 в будинку № 13-А по вул. Новокузнецькій в м. Запоріжжі, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved