Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], Красноармійської міської ради третя особа: Управління Держземагентсва у Красноармійському районі Донецької області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог вказала, що її батькові [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка 0,0567 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі державного акту на право власності на землю, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 04251 від 06.08.2001 року, та житловий будинок, розташований за вказаною адресою. [INFO] помер батько позивачки , а [INFO] померла мати позивача [PERSON]. Після смерті батька її мати [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на момент його смерті, але не встигла переоформити на себе вищезазначене майно у зв»язку зі смертю. Вона як спадкоємиця першої черги звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщина, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім»я [PERSON]. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0, 567 га для будівництва та облуговуванння жилого будинку, господарських будівель, що розташовані в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] В судове засідання позивачка не з»явилась, просила справу слухати у її відсутність. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні ( а.с. 43). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, просила справу слухати у її відсутність, не заперечували проти задоволення позовних вимог ( а.с. 44). Представник відповідача Красноармійської міської ради в судове засідання не з»явився, просив справу слухати у відсутність представника, ухвалити рішення на розсуд суду ( а.с. 60). Представник третьої особи Управління Держземагентсва у Красноармійському районі просили справу слухати у відсутність представника ( а.с. 58). Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] є рідними сестрами та дітьми [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 11, 12, 13, 54). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0567 га та житлового будинку що розташовані за адресою: [ADDRESS]. ( а. с. 25-33). Після смерті [PERSON], який помер [INFO] ( а. с. 17) відкрилась спадщина у вигляді вищезазначених об»єктів нерухомості та в Красноармійській державні нотаріальній конторі 07.07.2012 року була проведена реєстрація спадкової справи згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 30980518 від 07.07.2012 року ( а.с. 18). Мати позивачки [PERSON] фактично прийняла спадщину, але не встигла оформити спадкові права у зв»язку зі смертю , яка настала [INFO] ( а.с. 15). Після смерті [PERSON] в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка [PERSON], [PERSON] звернулась із заявою про відмову від спадщини ( а.с. 50,51). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2014 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім»я [PERSON] ( а.с. 19). Відповідно до ст. 1258 та 1261 ЦК України позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги на спадок після смерті батьків, оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України « Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотраріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року та іншими нормативними актами. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачкою надані докази, підтверджуючі належність спадкодавцю на праві власності вищезазначені об»єкти нерухомості, а саме : - дозвіл на виконання робіт, виданого відділом комунального господарства Красноармійської міської ради [PERSON] для будівництва житлового будинку на земельній ділянці [ADDRESS] ( а.с. 20); - дозвіл № 7 від 06.04.1966 року про відвід для індивідуального будівництва земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] ( а.с. 21) - акт від 30.07.1966 року про виконані роботи з будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] ( а. с. 23); - акт від 02.04.1966 року про відвід земельної ділянки для індивідуального будівництва [PERSON] в [ADDRESS] ( а. с. 24). - Договір від 23.05.1966 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS], зареєстрований в реєстрі за № 20361 ( а. с. 25-27). - технічний паспорт на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 28-32); - державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданий Красноармійською міською радою 06.08.2001 року ( а. с. 33). Вище перелічені письмові докази підтверджують ті обставини, що спірний житловий будинок забудовувався у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, зокрема ЦК УРСР 1963 року та вищезазначеними підзаконними нормативними актами на підставі належних чином оформлених рішень, дозволів, проектів, технічної документації. На час завершення будівництва цивільні правовідносини регулювалися Цивільним Кодексом України, введеним в дію Указом Президії Верховної Ради УРСР від 09.12.1963р., номи якого не пов»язували виникнення права власності на збудований житловий будинок з державною реєстрацією такого права і не містило подібних вимог. Виходячи з викладеного, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] на час смерті, що настала [INFO] мав право власності на спірний житловий будинок, проте, належне йому право власності не зареєстрував у відповідності до вимог цивільного законодавства, яке змінилося. Не оформила свої спадкові права і спадкодавцеь [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, оскільки звернулась зі відповідною заявою до нотаріуса після смерті свого чоловіка [PERSON] Таким чином, відповідно до ст. 1218 ЦК України право власності на спірний будинок належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, а тому входить до складу спадщини. В силу ст. ст. 1222, 1223, 1258, 1261 ЦК України позивачка за законом є спадкоємицею першої черги і має право на спадкування спірного майна. У відповідності до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України позивачка у встановлений строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON], проте свідоцтво про право на спадщину їй не видано, що потягло необхідність звернення до суду . Судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначені норми права, а також обставини справи, суд приходить до висновку , що заявлені позивачкою позовні вимоги доведені належним чином вищевказаними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved