Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа: ПАТ «Страхова Група «ТАС», про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.12.2016 по вул. Благовісна у м. Черкаси, зі сторони вулиці Чекова у напрямку вул. В.Чорновола відбулася ДТП за участю т.з. «ВАЗ-2108», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та пішоходом [PERSON] Внаслідок вказаної ДТП пішохід [PERSON] загинула на місці пригоди. По вказаному факту було відкрито кримінальне провадження № 12016250000000377 та 24.05.2017 закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях водія ознак злочину. Вважають, що моральна шкода повинна бути відшкодована їм, як дітям померлої, яка пілягає у душевних стражданнях з приводу втрати близької людини, їх турбує безсоння, порушено їх нормальний спосіб життя, у зв'язку з чим, вони докладають неймовірні зусилля для його налагодження та організації. Розмір моральної шкоди у зв'язку із смертю матері їм визначити важко, проте відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести [PERSON] та [PERSON] Тому, просять суд стягнути на їх користь моральну шкоду, яку вони оцінюють з врахуванням суми, сплаченої страховою компанією (по 9600 грн. кожній), у розмірі по 100000 грн. кожній. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. До суду скеровано представником відповідача - адвокатом Руднічуком Д.В. відзив на позов, яким просить суд відмовити повністю в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Під час досудового розслідування було встановлено, що дії [PERSON] в момент перебування його за кермом були правомірними та не перебували у причинному зв'язку з ДТП, в той час як дії [PERSON] були прямим наслідком настання ДТП, які виражались у тому, що потерпіла у темному одязі, без жодних розпізнавальних знаків, не виділивши себе для своєчасного виявлення її іншими учасниками дорожнього руху, рухалась неосвітленою ділянкою проїзної частини назустріч руху ТЗ, чим порушила вимоги п.п. 4.1 та 4.4 ПДР, а тому органами досудового розслідування з вказаних підстав кримінальне провадження було закрито. Таким чином, 25.12.2016 [PERSON] не вчинив жодної протиправної дій, а його дії під час перебування за кермом автомобіля відповідали всім вимогам ПДР та не могли спричинити будь-якої шкоди. Отже, смерть [PERSON] не є наслідком протиправних дій [PERSON], а є наслідком протиправних дій самої [PERSON], які не перебувають у причинному зв'язку з її загибеллю. В судовому засіданні позивачі позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі, пояснивши суду, що, незалежно від вини [PERSON], ним повинно бути відшкодовано моральну шкоду через смерть їх матері. Крім того, погіршуючи ситуацію, повідач не допомагав жодним чином у похованні померлої. Всі витрати на поховання, організацію поминального обіду були сплачені позивачами і лише в березні 2018 році страхова компанія відповідача відшкодувала понесені витрати позивачами. Представник відповідача в судовому засіданні - адвокат Руднічук Д.В. позов не визнав, просив в позові відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Додав, що у діях його довірителя не вбачається шкоди та причинного з»вязку між протиправною дією та шкодою, а тому, відповідальність [PERSON] за його дії в цьому разі не виникає. Навпроти, відповідач вжив всіх можливих дій для того, щоб розвиток дорожньо-транспортної пригоди відбувся по-іншому, без постраждалих осіб, але через неможливість побачити [PERSON] внаслідок свідомого вчинення нею протиправних дій, уникнути зіткнення з останньої можливості не мав, що можно вважати непереборною силою. Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає наступне. Судом встановлено, що постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області, кримінальне провадження № 12016250000000377 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань25.12.2016, закрито у зв»язку з відсутністю в діях водія [PERSON], [INFO], складу вказаного кримінального правопорушення. Зокрема, в постанові зазначено, що в діях водія [PERSON] відстуні будь-які порушення вимог ПДР України, що могли б перебувати у причинному зв»язку з механізмом викникнення та розвитку дорожньо-транспортної пригоди, а тому, в його діях відсутні ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. поряд з цим, оцінка дій потерпілої [PERSON] відповідно до вимог Правил дорожнього руху України дійсно не потребує застосування спеціальних пізнань в області автотехнічних досліджень, як на те вказують експерти. Є цілком очевидним, що вчинені нею дії, якими вона беззаперечно наражала себе на небезпеку, є прямим наслідком настання дорожньо-транспортної пригоди. Ці дії виражались в тому, що потерпіла у темну пору доби, будучи одягненою у темний одяг, будь-яким чином не виділивши себе для проїзної частини вул. Благовісна назустріч транспортному засобу. Тобто, своїми діями пішохід порушила вимоги п.п. 4.1 та 4.4. Правил дорожнього руху України. Як передбачено ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювана шкоди; в) наявність причинного зв'язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.? Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: а) наявність обставин непереборної сили; б) її надзвичайний характер; в) неможливість попередити за даних умов; г) причинний зв'язок між даною обставиною і завданою шкодою. У другому випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Так, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до ст. 13 ЦПК України цивільні справи розглядаються на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принципами судового доказування є обов'язковість доказування (оскільки всі обставини справи підлягають доказуванню, за винятком тих, які не підлягають доказуванню в силу закону); належність доказів; допустимість доказів; вільна оцінка доказів. Позивач повинен довести факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Закон покладає обов»язок доказування на сторони у справі. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв'язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Враховуючи, що судом на підставі наданих позивачами доказів не встановлений факт вчинення [PERSON] протиправної поведінки, наслідком якої стала смерть [PERSON], підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Outcome: dismissed