Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею та за відповідачем [PERSON] право власності по Ѕ частині за кожним на квартиру [ADDRESS] (а.с. 31-33). Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2000 року, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.10.2016 року. Позивачка зазначає, що з відповідачем проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, в період зареєстрованого шлюбу придбали за спільні сумісні кошти квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя. Спірне майно оформлене на відповідача, відповідно договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2008 року, тому виникла необхідність у подачі даного позову. Відповідно звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Консалтингова компанія Центру оцінки», вартість квартири становить 1 078 785 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 37, 38). Ухвалою суду від 10.07.2018 р. задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 59, 60). 26.07.2018 р. до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що спірна квартира [ADDRESS] на даний час є предметом іпотеки згідно договору № 78180 від 12.03.2008 р. укладеним з АКІБ «Укрсиббанк», в забезпечення повернення коштів за кредитним договором на суму 35 000 дол. США строком виконання до 20.03.2028 р., за яким позичальником є відповідач. Тому без згоди банку предмет іпотеки, на який накладена заборона на підставі Закону України «Про нотаріат», не може бути відчужений чи розділений у власності з іншими особами. Крім того, у спірній квартирі проживає відповідач із сином, позивачка не мешкає з ними понад чотири роки. Всю відповідальність за виховання, духовний розвиток, фінансове утримання за сина несе відповідач, який також несе витрати по оплаті за кредитними договорами по придбанню самої квартири, тому існують всі правові підстави для визнання за відповідачем права власності на 2/3 частки квартири (а.с. 66-68). Ухвалою суду від 31.07.2018 р. залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», як іпотекодержателя спірного нерухомого майна (а.с. 96, 97). Ухвалою суду від 31.07.2018 р. зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без руху з наданням відповідачу строку для усунення недоліків до 10.08.2018 р. (а.с. 100, 101). Відповідачем був поданий зустрічний позов про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі Ѕ частки залишку за кредитними зобов`язаннями на придбання квартири в сумі 85 819 грн. та стягнення грошової компенсації за придбаний в шлюбі автомобіль SsangYongActуon, тип легковий універсал, 2008 року випуску, колір червоний, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що знаходиться у власності в [PERSON] в розмірі Ѕ середньої ринкової вартості транспортного засобу в сумі 101 975 грн. 15 коп. Вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що спірну квартиру не придбано за спільні кошти у повному обсязі, так як частина коштів отримана позивачем за зустрічним позовом за кредитним договором на суму 35 000 дол. США, еквівалентній сумі 176 750 грн., через що квартира є предметом іпотеки за іпотечним договором від 12.03.2008 року. За умовами кредитних договорів позивач зобов`язаний перед банком сплачувати платежі кредитної заборгованості відповідними частинами згідно графіку погашення кредиту до 20.03.2028 р. Через це квартира, як предмет іпотеки, не може бути без згоди банку будь яким чином відчужена чи розподілена у власності з іншими особами, що унеможливлює задоволення первісного позову до повних розрахунків позичальника по зобов`язаннях перед банком за кредитними договорами, за якими відповідачка є поручителем. Кошти за квартиру сплачував виключно позивач за зустрічним позовом. Шлюб з відповідачкою розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2016 р., проте фактично сімейні відносини між ними припинені з січня 2013 року. З вказаного часу - з січня 2013 року позивач сплачує кредитні зобов`язання особистими коштами. Згідно виписок банку станом на 23.01.2013 року сума боргу склала 171638 грн., які позивач сплатив самостійно, та станом на 16.07.2018 р. сплатив 51318 грн. і заборгованість становить 120320 грн. Зазначає, що спільним майном також є автомобіль SsangYongActуon, реєстраційний номер [NUMBER] , який придбано на ім`я відповідачки та знаходиться у її користуванні. Згідно висновку експерта № 345/18 від 14.09.2018 р. середня ринкова вартість вказаного транспортного засобу становить 203 950,30 грн., тому позивач має право на Ѕ частину грошової компенсації автомобіля у розмірі 101 975,15 грн. (а.с. 117-121). Ухвалою суду від 03.10.2018 р. вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про поділ майна подружжя об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про поділ майна подружжя (а.с. 148, 149). Ухвалою суду від 05.11.2018 року задоволено заяву представника позивачки за первісним позовом про забезпечення доказів (а.с. 163-165). Ухвалою суду від 14.01.2019 р. підготовче провадження у справі закрито та призначена справа до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19.02.2019 р. (а.с. 199, 200). 22.01.2019 р. до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи АТ «УкрСиббанк» Лютої В.В. , у яких просить розглянути справу без участі представника АТ «УкрСиббанк» за наявними у справі матеріалами. Зазначено, що 20.03.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11304861000, відповідно якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 35 000 дол. США строком повернення до 20.03.2028 р. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором прийнято в заставу нерухоме майно, згідно договору іпотеки № 78180 від 20.03.2008 р., яким є квартира [ADDRESS] . Станом на 17.01.2019 р. кредитний договір не погашено, іпотека є дійсною. Вирішення питання щодо обгрунтованості позовних вимог АТ «УкрСиббанк» залишає на розсуд суду (а.с. 211). В судовому засіданні позивачка [PERSON] , яка є відповідачкою за зустрічним позовом, та її представник підтримали основний позов з викладених у ньому підстав, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на його безпідставність. Відповідач [PERSON] , який є позивачем за зустрічним позовом, та його представник в судовому засіданні первісний позов визнали частково, а саме не заперечували проти визнання по [PERSON] права власності на 1/3 частку спірної квартири, підтримали зустрічний позов з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві та у відзиві на основний позов. Представник третьої особи АТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, попередньо подавала заяву про розгляд справи без участі представника АТ «УкрСиббанк». Суд, вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка - відповідачка за зустрічним позовом та відповідач - позивач за зустрічним позовом перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.2000 року (а.с. 8). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 13, 14). 20.03.2008 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., зареєстрований в реєстрі за № 1446, відповідно до якого відповідач за первісним позовом купив квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,40 кв.м., житловою - 42,20 кв.м. (а.с. 15-17). Отже, вищевказане спірне нерухоме майно придбане в період перебування сторін по справі в шлюбі. Відповідно положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому відповідач за основним позовом визнав в частині заявлених вимог щодо визнання за позивачкою права власності на 1/3 частку квартири. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, в даному випадку на відповідача. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідач за первісним позовом суду пояснив, що з часу укладення шлюбу у них з позивачкою в період спільного проживання був окремий бюджет, за придбання квартири [ADDRESS] він сплачував особисті кошти. Однак будь яких доказів щодо цього суду не надано. Відповідач просить визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири з посиланням на ст. 70 СК України, вказуючи, що з 2012 р. з ним постійно проживає їхній з позивачкою неповнолітній син, який перебуває на його повному забезпеченні. Позивачка при цьому пояснила, що участь у вихованні і утриманні дитини вона приймала, сина матеріально забезпечувала, купувала йому речі, оплачувала відпочинок дитини за кордоном, за рік навчання в ліцеї, син жив з нею періодично. Відповідно положень частин 2, 3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом безспірно встановлено, що [PERSON] не звертався до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їхнього сина та такого судового рішення не існує, суду також не надано жодних доказів на підтвердження факту ухилення позивачкою від участі в утриманні дитини, негативної поведінки [PERSON] , що завдавала б шкоди інтересам сім`ї. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного та беручи до уваги положення норм ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя. Будь яких угод, які б укладались між позивачкою та відповідачем про розміри внесених коштів чи визначення відповідних частин щодо власності при придбанні спірної квартири судом встановлено не було. Між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 20.03.2008 року було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11304861000 та Договір про надання споживчого кредиту № 11304880000, відповідно яких відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 35 000 дол. США, що в еквіваленті становило 176750 грн., строком повернення до 20.03.2028 р. (а.с. 71-81зв.). З пояснень сторін по справі, кредитні кошти були використані при купівлі спірної квартири. В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами 20.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 78180, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., зареєстрований в реєстрі за № 1448, предметом якого є трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 69-70). Також для забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 11304861000 від 20.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , як поручителем, 20 березня 2008 року укладено договір поруки № 182791 (а.с. 82). Заперечення відповідача за первісним позовом, як підставу для відмови у його задоволенні, факт перебування спірної квартири в іпотеці АТ «УкрСиббанк», суд до уваги прийняти не може, виходячи з наступного. Відповідно положень частин 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Отже, при визнанні за позивачкою права власності на Ѕ частку спірної квартири на [PERSON] покладаються зобов`язання, як іпотекодавця, за укладеним між відповідачем та АТ «УкрСиббанк» договором іпотеки. Враховуючи викладене, первісний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. З приводу зустрічного позову суд враховує наступне. Судом безспірно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з лютого 2012 року. Позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідачки Ѕ частки залишку заборгованості за період з 23.01.2013 р. по 16.07.2018 р. за кредитними зобов`язаннями на придбання квартири в сумі 85819 грн. Проте вказані вимоги є безпідставні, оскільки заборгованість по кредиту має сплачуватись банківській установі, як кредитодавцю. У разі сплати таких кредитних коштів однією зі сторін по справі з часу припинення ведення ними спільного господарства та у подальшому після розірвання шлюбу, а саме позивачем, як позичальником, та відповідачкою, як поручителем, кожен з них не позбавлений можливості звернутися до іншої сторони з вимогою про відшкодування в порядку регресу Ѕ частки сплачених коштів за вищевказаним кредитним договором, які були використані на купівлю спірної квартири, співласниками якої вони є. Отже, зустрічний позов у цій частині вимог задоволенню не підлягає. Як убачається з копії видаткової накладної № 271 від 16.08.2008 року, відповідачка [PERSON] придбала в Іноземного підприємства «АІС Автодом Столиця» транспортний засіб SsangYongActуon, номер кузова [NUMBER] (а.с. 136). Отже, автомобіль був набутий у період перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим є спільним майном подружжя. Спірний транспортний засіб знаходиться в користуванні відповідачки. Позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідачки Ѕ частку вартості транспортного засобу SsangYongActуon, в сумі 101 975 грн. 15 коп., при цьому на підтвердження вартості автомобіля надав висновок експерта № 345/18 судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі № 755/7610/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя складений 14.09.2018 року судовим експертом Коваль І.М., відповідно якого середня ринкова ціна автомобіля SsangYongActуon, реєстраційний номер [NUMBER] станом на дату проведення експертизи становить 203 950 грн. 30 коп. (а.с. 141-144). Суд приймає до уваги вказаний висновок судової автотоварознавчої експертизи та вважає, що зустрічний позов в частині вимог про відшкодування позивачу грошової компенсації в порядку поділу майна подружжя за придбаний в шлюбі автомобіль, який знаходиться у користуванні та володінні відповідачки, підлягає задоволенню. Відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивачки слід стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 8 810 грн. Враховуючи вимоги зустрічного позову у розмірі 187 794 грн. 15 коп. та стягнення з відповідачки суми 101 975 грн. 15 коп., що становить 54,30 % ціни позову, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 019 грн. 72 коп. Представником [PERSON] . [PERSON] суду подана заява від 26.03.2019 р. про розподіл витрат правничої допомоги з проханням надати можливість подати докази оплати витрат правничої допомоги відповідачем [PERSON] протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно положень ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України (а.с. 232-233).

Outcome: partial