Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати недійсним договір поруки від 18.07.2008 року №08302/1, укладений між відповідачем та позивачем [PERSON], в забезпечення кредитних зобовязань за кредитним договором від 10.07.2008 року №08302, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», а також визнати недійсним договір поруки від 18.07.2008 року №08302/2, укладений між відповідачем та позивачем [PERSON], в забезпечення кредитних зобовязань за кредитним договором від 10.07.2008 року №08302, укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та підтвердили обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10.07.2008 року відповідач надав [PERSON] за кредитним договором №08302 від 10.07.2008 кредит у сумі 85000,00 доларів США. Підготовкою документів щодо надання вказаного кредиту та оцінкою фінансового стану позичальника займалась старший спеціаліст [PERSON], а цей процес за посадовими функціями контролювала працююча на той час начальником відділу мікрокредитуванні бізнесу «Програма мікрокредитування» [PERSON] Внаслідок скарг від мешканців Херсона була назначена аудиторська перевірка ХФ КБ «ПриватБанк» щодо здійснення мікрокредитування клієнтів банку, з виїздом на місце ведення бізнесу, у тому числі перевірявся фінансовий стан та стан застав по кредиту, виданому [PERSON] В процесі перевірки [PERSON], відмовилася показувати перевіряю чому свою податкову та фінансову звітність, товарний залишок. Через те, що перевіряючому не сподобався фінансовий стан [PERSON], він почав звинувачувати позивачів, що кредит був виданий з порушеннями та почав погрожувати позивачам про звільнення з роботи, про початок службового розслідування, про те, що будуть докази співучасті з видачами незаконних кредитів, погрожував кримінальною відповідальністю. Позивачами були написані пояснювальні записки, як проводився аналіз фінансового стану позичальника [PERSON] Але ця інформація співробітника головного офісу ПАТ КБ « ПриватБанк» не влаштовувала і він почав висувати вимоги щодо надання особистої поруки позивачів за виконання кредитних зобовязань [PERSON] і внаслідок постійного примусу позивачі підписали договори поруки №08302/1 та №08302/2 тим самим числом, яким [PERSON] був підписаний кредитний договір тобто 10 липня 2008 року. Дані документи керівництво відповідача показало перевіряючим, та в електронному вигляді надіслали на адресу головного офісу банку до м.Дніпропетровськ. Після цих дій оригінали документів повернулися до позивачів які вони негайно знищили. З червня 2012 року з боку відповідача до позивачів, стали предявлятись вимоги щодо сплати заборгованості за кредитним договором №08302 від 10.07.2008 року, укладеним між [PERSON] та відповідачем, посилаючись на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 21 березня 2012 року по справі №2/0417/2598/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про стягнення заборгованості, з гідно висновків якого зобовязання позичальника були забезпеченні нібито шляхом укладання з відповідачами ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON], [PERSON] договору поруки від 20.10.2010 року № 167. За усними запитами до відповідача про надання копії договору поруки або предявити оригінал договору поруки, на підставі якого було прийняте згадане вище рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська,було відмовлено. Тому 27.09.2012 року позивачі\~звернулися до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з заявою про перегляд заочного рішення суду, а потім 04.10.2012 до Суворовського районного суду м.Херсона з позовною заявою про визнання договір поруки недійсними. Також було направлено до суду клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи оскільки позивачі вважали, що ці підписи були сфальсифіковані. За результатами експертизи яка було назначена у справі №668/7760/13ц підписи під договорами поруки зроблені особисто позивачами. Внаслідок вищезазначених обставин керівництво відповідача обмануло позивачів. Тобто було повернуто для знищення не всі екземпляри договорів поруки. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частина 5 статті 203 ЦК України вказує, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частина 3 ст.215 ЦК України передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин має бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Частина 1 ст.231 ЦК України передбачає, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. В даному випадку під обманом та насильством слід розуміти навмисні дії та обіцянки відповідача, які спонукали позивачів спочатку, під загрозою звільнення з роботи, а потім шляхом введення в оману, підписати оспорювані договори поруки. Згідно з частини 1 статті 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене та спираючись на те, що для прийняття необхідного рішення (визнання недійсними договорів поруки) наявні всі необхідні умови та підстави, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1,3,5, статті 203 ЦК України; відсутність волевиявлення учасника правочину, воно має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; наявність обману щодо обставин, які мають істотне значення; наявність застосування з боку відповідача психічного тиску на позивачів, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved