Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди посилаючись на те, що 26.07.2017 року [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER], по вулиці Небесної Сотні, 11 м. Чернівці, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Мазда», д.н.з. [NUMBER], під її керуванням, в результаті чого відповідачем було порушено п.10.1 Правил дорожнього руху та її транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.08.2017 року відповідача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 26.07.2017 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі марки «Мазда» було пошкоджено передні праві двері, задні праві двері, задній бампер, заднє праве крило, накладки порогу, праву міждверну стійку. Вона звернулась до ДП «АВТО ІНТЕРНЕШНЛ», яке повідомило про вартість відновлення пошкоджених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди деталей автомобіля марки «Мазда», а саме: згідно з рахунком-фактурою №1075934-РФ-050084 від 28.11.2017 року суму 38936,24 грн. та згідно з рахунком-фактурою №1075934-РФ-050086 від 28.11.2017 року суму 6080,68 грн., а всього сума відновлення становить 45016,92 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди в її транспортному засобі крім неї перебували її малолітні діти трирічного та восьмирічного віку. Неправомірні дії відповідача призвели до фізичних страждань не тільки її, а і її малолітніх дітей, що проявилися у стресі, душевних хвилюваннях через переживання щодо свого стану здоров'я та переживання щодо життя та стану здоров'я дітей. Стрес та потрясіння, які пережила вона та її діти в момент дорожньо-транспортної пригоди, протягом довгого періоду не давали її відновити душевну рівновагу. У дітей наслідком стресу був поганий сон, необґрунтований плач та напади страху, а вона змушена була вживати заспокійливі засоби. Вона, за рахунок свого особистого часу, всупереч інтересам своєї родини та дітей, організовувала ремонт пошкоджуваного транспортного засобу. А тому просила стягнути з відповідача на її користь у відшкодування матеріальної шкоди суму 45016,92 грн., у відшкодування моральної шкоди суму 10000,00 грн., а також понесені судові витрати, зокрема: витрати на оплату судового збору в сумі 1409,60 грн. та витрати на оплату правничої допомоги в сумі 3000,00 грн. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, оскільки на автомобілі позивачки були не тільки пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а й інші пошкодження, які не пов'язані з фактом дорожньо-транспортної пригоди. Він згоден відшкодувати лише франшизу в сумі 2000 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення. Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.08.2017 року (а.с.8) відповідача [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави за те, що він 26.07.2017 року, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21043», д.н.з. [NUMBER], по вулиці Небесної Сотні, 11 м. Чернівці, при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Мазда», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що рухався в попутному напрямку, чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху. Власником автомобіля марки «Мазда», д.н.з. [NUMBER], є позивачка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.9). Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №111448 від 26.07.2017 року (а.с.12) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Мазда», д.н.з. [NUMBER], завдано механічні пошкодження, зокрема: пошкоджено передні праві двері, задні праві двері, задній бампер з правого боку, заднє праве крило, накладки порогу, праву міждверну стійку. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст.7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. У відповідності до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон України № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України № 1961-IV) є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України № 1961-IV). Згідно зі ст. 3 Закону України № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов'язанні ним є страховик). Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована у «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК-4396742 від 21.07.2017 року, також передбачено франшизу у розмірі 2000 грн. З метою визначення розміру матеріального збитку, який був завданий позивачці [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 26.07.2017 року, «СК «ГЛОБУС» було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження суб'єкту оціночної діяльності [PERSON] Як вбачається з копії акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) на автомобілі марки «Мазда» були не тільки пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а й інші пошкодження, які не пов'язані з фактом дорожньо-транспортної пригоди (а.с.38-39). Відповідно до копії звіту №42-1344 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Мазда 6», д.н.з. [NUMBER], від 26.07.2017 року (а.с.32-46), вартість матеріального збитку на дату оцінки становить 19760,83 грн. Вказаний висновок спеціаліста позивачкою не оскаржувався, в результаті чого «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» здійснило страхове відшкодування позивачці [PERSON] в розмірі 17760,83 грн., що підтверджується повідомленням (а.с.31). З метою відновлення пошкодженого автомобіля, позивачка [PERSON] звернулась до ДП «АВТО ІНТЕРНЕШНЛ», яким було надано рахунки-фактури про вартість відновлення пошкоджених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди деталей автомобіля марки «Мазда», зокрема: рахунок-фактуру №1075934-РФ-050084 від 28.11.2017 року на суму 38936,24 грн. та рахунок-фактуру №1075934-РФ-050086 від 28.11.2017 року на суму 6080,68 грн., а всього сума відновлення становить 45016,92 грн. (а.с.10-11). Термін сплати за рахунками до 01.12.2017 року. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів про сплату нею коштів за відновлення автомобіля в сумі 45016,92 грн., оскільки рахунок-фактура не є доказом оплати коштів. Крім того, у рахунках-фактурах зазначено різні види робіт, що позбавляє суд можливості перевірити, які роботи проводились для відновлення автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а які - для відновлення інших пошкоджень, які не пов'язані з фактом дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки у відшкодування майнової шкоди суму 45016,92 грн., однак враховуючи, що страхове товариство виплатило позивачці суму в розмірі 17760,83 грн., а відповідно до звіту №42-1344 від 26.07.2017 року вартість матеріального збитку становить 19760,83 грн., а тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК-4396742 від 21.07.2017 року, франшизу у сумі 2000 грн., задовольнивши частково позовні вимоги щодо майнової шкоди. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як встановлено судом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 26.07.2017 року з вини відповідача [PERSON] позивачці [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що через неможливість використовувати автомобіль ускладнилось життя позивачки, порушився звичайний життєвий ритм, вона не мала змоги певний час використовувати свій власний транспорт, в момент ДТП в автомобілі перебували її малолітні діти, які також пережили стрес та потрясіння, що спричинило виникнення негативних наслідків та протягом довгого періоду позивачка не могла відновити душевну рівновагу, внаслідок чого переносила моральні страждання та змушена була вживати заспокійливі засоби. Суд вважає, що оскільки позивачці завдано моральної шкоди з вини відповідача, то він повинен її відшкодувати згідно з вимогами ст.ст.23 та 1167 ЦК України, а тому з відповідача на користь позивачки належить стягнути моральну шкоду, яку, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд оцінює в сумі 2000 грн., задовольнивши частково позовні вимоги в цій частині. Також, враховуючи розмір задоволеного позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору відповідно до задоволеної частини позовних вимог щодо відшкодування майнової та моральної шкоди в сумі 172,25 грн. (31,29 грн.+140,96 грн.). Що ж стосується витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., то слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 01.02.2018 року позивачка уклала з адвокатом [PERSON] договір про надання правової допомоги (а.с.13), відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Як вбачається з копії квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 01.05.2018 року відповідачка [PERSON] оплатила кошти в сумі 3000 грн. (а.с.13зв.). Згідно з ст. 12 ч.3, ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 141 ч.3 п. 4 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. На думку суду з зазначеним розміром судових витрат позивачки, які вона просить стягнути з відповідача, не можна погодитись, у зв'язку з тим, що розмір заявлених позивачкою витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того,

Outcome: partial