Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Черкаська районна державна нотаріальна контора, у якій просять суд: - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла матір позивачів - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , що належав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] від 20 лютого 1992 року, виданого виконавчим комітетом Черкаської Ради народних депутатів. Право власності на житловий будинок було зареєстроване в реєстрі прав власності на речові права. Земельна ділянка під домоволодінням площею 0,27 га не приватизована, виділена в користування [PERSON] згідно рішення Вергунівської сільської ради. Заповіту [PERSON] не залишила. Існувало троє спадкоємців [PERSON] першої черги за законом, а саме: сини [PERSON] та [PERSON] , а також донька [PERSON] . В установлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до Черкаської районної державної нотаріальної контори звернулися усі троє спадкоємців. На підставі поданих ними заяв заведена спадкова справа за № 25/1997. 18 квітня 2006 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори спадкоємцям було видано свідоцтва про право власності на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП «Прогрес» с. Доброводи Уманського району Черкаської області, розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах. На сьогодні неоформленим залишається житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] . 07 липня 2020 року Черкаська районна державна нотаріальна контора листом № 493/02-14 поінформувала позивачів про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа на спадковий будинок. За вказаних обставин позивачі були змушені звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 07 грудня 2020 року справу прийнято до свого провадження, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 28 січня 2021 року. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 28 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 01 березня 2021 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. 01 березня 2021 року за клопотанням представника позивачів - адвоката Антонюк І.А. проведення розгляду справи відкладено до 07 квітня 2021 року. 07 квітня 2021 року сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися повторно. Представник позивачів - адвокат Антонюк І.А. подала до суду клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності та за відсутності її довірителів, в якій заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Представник відповідача - Вергунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області - про причини неявки суд не повідомив. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Черкаської районної державної нотаріальної контори скерував до суду письмову заяву, у якій просив справу слухати без представника нотаріальної контори, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, повторно не направив у судове засідання свого представника та не подав відзив, а представник позивачів не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 08 січня 1997 року Вергунівською сільською радою народних депутатів Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 2 /а.с. 11/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якої увійшли: - право на земельну ділянку частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП «Прогрес» с. Доброводи Уманського району Черкаської області, розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій на підставі сертифікату РН № 932170, виданого 20 лютого 2001 року згідно рішення Уманської райдержадміністрації від 05 березня 1997 року № 114 та зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів 27 лютого 2001 року за № 701 /а.с. 21, 22, 23, 64/; - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , що належав спадкодавиці [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № [NUMBER] від 20 лютого 1992 року, виданого виконавчим комітетом Черкаської Ради народних депутатів /а.с. 14/. З довідки Вергунівської сільської ради № 347 від 24 травня 2001 року вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] проживала та була прописаною в селі Нечаївка Черкаського району Черкаської області /а.с. 12/. Відповідно до довідок Вергунівської сільської ради № 25 від 19 січня 2004 року та № 612 від 28 лютого 2005 року, за померлою [PERSON] рахується житловий будинок в [ADDRESS] , в якому вона була прописана до дня смерті. Як на день смерті, так і на даний час, крім неї, у будинку ніхто не прописаний і не проживав /а.с. 13, 62/. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] існувало троє спадкоємців першої черги за законом, а саме: сини [PERSON] та [PERSON] , а також донька [PERSON] . В установлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини усі вони звернулися до Черкаської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. На підставі поданих заяв заведена спадкова справа за № 25/1997 /а.с. 53,54, 55, 56, 57/. 18 квітня 2006 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Дмитренком Д.М. спадкоємцям були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну ділянку частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП «Прогрес» с. Доброводи Уманського району Черкаської області, розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій на підставі сертифікату РН № 932170, виданого 20 лютого 2001 року згідно рішення Уманської райдержадміністрації від 05 березня 1997 року № 114 та зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів 27 лютого 2001 року за № 701 /а.с. 21, 22, 23/. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заведено спадкову справу № 25/1997 на підставі заяв про прийняття спадщини, поданих від імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтва про право на законом на право на земельну частку (пай) видані на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 49/. При цьому, у матеріалах спадкової справи відсутні дані про посвідчені заповіти від імені [PERSON] , а також дані про осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині. Разом з тим, отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння по [ADDRESS] спадкоємці не змогли у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця, що підтверджено листом в.о. завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Починок Ю.В. № 493/02-14 від 07 липня 2020 року /а.с. 24-25/. За вказаних обставин позивачі не можуть реалізувати свої спадкові права. Водночас, судом встановлено, що 12 липня 2017 року спадкоємець [PERSON] за законом - її донька [PERSON] , [INFO] , померла в м. Апатити Мурманської області Російської Федерації, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04 серпня 2017 року Відділом РАЦС Адміністрації міста Апатити Мурманської області Російської Федерації /а.с. 73/. Відомості про прийняття спадщини спадкоємцями останньої у суду відсутні. Відтак, суд констатує, що Вергунівська сільська рада Черкаського району Черкаської області є належним відповідачем у даній справі. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з вимогами статті 524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 лютого 1950 року вбачається, що позивач у справі [PERSON] є сином [PERSON] /а.с. 60/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 вересня 1961 року встановлено, що позивач у справі [PERSON] є сином [PERSON] /а.с. 94/. Статтею 530 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року передбачено, що при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). За приписами ст. 548 та ст. 549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року таким, що відмовився від спадщини, вважався той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 561 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК УРСР від 18 липня 1963 року не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Зважаючи на те, що позивачі у справі відносяться до першої черги на спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , в установлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернулися до Черкаської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та 18 квітня 2006 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну ділянку частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колишнього КСП «Прогрес» с. Доброводи Уманського району Черкаської області, розміром 3,01 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, суд вважає доведеним, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері, однак оформити свої спадкові права вони не мають змоги через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на будинковолодіння, виданого на ім`я спадкодавиці, що підтверджено листом в.о. завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Починок Ю.В. № 493/02-14 від 07 липня 2020 року. При цьому, суд виходить з того, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння не є перешкодою для реалізації позивачами права на прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . З довідок Вергунівської сільської ради № 25 від 19 січня 2004 року та № 612 від 28 лютого 2005 року вбачається, що за померлою [PERSON] рахується житловий будинок в [ADDRESS] , в якому вона була прописана до дня смерті; як на день смерті, так і на даний час, крім неї, у будинку ніхто не прописаний і не проживає. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, тобто, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відтак, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки судом установлено, що позивачі не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у них немає, а тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, беручи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позивачі мають право успадкувати право власності на спірне спадкове майно як спадкоємці за законом, оскільки вони прийняли спадщину після смерті матері. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, позивач [PERSON] у позовних вимогах не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] витрат по сплаті судового збору, сплачених останнім при зверненні до суду з даним позовом. Разом з тим, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача [PERSON] , який звільнений від сплати судового збору, судовий збір в розмірі 840,80 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи наведене та

Outcome: approved