Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, у якому просять усунути перешкоди в користуванні належної їм власності , а саме: [ADDRESS] шляхом припинення права користування відповідачки [PERSON] жилим приміщенням цієї квартири, посилаючись на те, що вказана квартира була подарована їм в рівних частках згідно до нотаріально посвідченого договору дарування 16. 09. 2013 року громадянином [PERSON] . Але при оформленні квартири та прибудинкової території їм стало відомо, що за вказаною адресою значиться зареєстрованою стороння людина - [PERSON] , яка не вписана в особистий рахунок на цю квартиру і її місце знаходження не звісно. Також в квартирі відсутні її особисті речі. Остання не сплачує комунальні платежі , але водоканал та міське газове господарство продовжує нараховувати на ім'я відповідачки комунальні платежі. Для позивачів це являється додатковим фінансовим навантаженням. Отже, реєстрація відповідачки у належній їм квартирі чинить перешкоди позивачам у користуванні квартирою належним чином, оскільки не дозволяє їм розпоряджатися квартирою на свій розсуд та значно зменшує їхні законні права щодо її володіння. Відповідачка , будучи належним чином повідомленою про необхідність явки до судового засідання, про що свідчить особисто отримана нею 15. 01. 2014 року судова кореспонденція, до суду не з'явилася , про причини своєї неявки не повідомила , заяви про розгляд справи за її відсутності не надала . За таких підстав суд зі згоди представника позивачів [PERSON] , діючого за довіреністю, який надав відповідну письмову заяву, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Щодо письмового клопотання представника позивачів про розгляд справи за його відсутністю, то суд вважає за можливе погодитися із цим клопотанням і з приводу цього зазначає, що неявка осіб , які беруть участь у справі , належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи, являється їх волевиявленням, яка свідчить по відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому за таких підстав вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін за наданими матеріалами справи. Дослідивши надані матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно з вимогами статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі наданих суду доказів встановлено, що позивачам у відповідності до договору дарування від 16 вересня 2013 року належить на праві власності в рівних частках, а саме по 1/ 2 частці, квартира [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Алуштинського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1127 ( а.с. 10- 11). Згідно до адресної довідки відповідачка [PERSON] значиться зареєстрованою за вказаною адресою із 27. 08. 2009 року ( а.с. 12) і являється колишнім квартиронаймачем , що підтверджується довідкою Республіканського підприємства «Алуштинське ремонтно - будівельне управління» № 1729 від 18. 09. 2013 року ( а.с. 5). Позивачі у своєму позові зазначають, що відповідачка являється для них сторонньою людиною. Таким чином, будь - якого права на цю квартиру відповідачка не має. Доказів тому, що остання являється членом сім'ї колишнього власника цієї квартири [PERSON], який її подарив позивачам, матеріали справи не містять і позивачі такими даними не володіють. Отже, якщо остання являється членом сім'ї колишнього власника квартири [PERSON], то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, згідно до частини 1 ст. 156 Житлового Кодексу України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку ( квартирі) , що йому належить , користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту зазначених правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку ( квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. З цього питання існує усталена практика Верховного суду України. Так, відповідно до висновків , що містяться в ухвалах у справах : № 6- 10723св08, № 6- 2778св08, № 6- 55662св10, право члена сім'ї власника будинку ( квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком ( квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку ( квартири) права власності на цей будинок ( квартиру), а , отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком ( квартирою). Чинним законодавством України не передбачено перехід права та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом яленів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Отже, права членів сім'ї власника будинку ( квартири) на об'єкт власності є похідним від прав самого власника. Оскільки власник вказаної квартири [PERSON] подарив цю квартиру, отже, позбавився від свого права власності на неї, то якщо відповідачка являється членом його сім'ї, то вона також позбавилася права на користування цією квартирою. Отже, вимоги позивачів про усунення їм перешкод у користуванні вказаною квартирою саме шляхом припинення права відповідачки щодо користування неї являються обґрунтованими і заснованими на законі. Так, згідно до статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, захист права власності гарантується законом, який надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені також нормами статей 16 та 391 ЦК України. Права власника житлового будинку ( квартири) визначені статтею 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України , які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Отже, у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном , власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом припинення права користування житловим приміщенням. Таким чином, обраний позивачами спосіб захисту права власності шляхом припинення права користування [PERSON] жилим приміщенням вказаної квартири не суперечить закону. Такий висновок суду також узгоджується із позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ , який викладений у листі від 28. 01. 2013 року за № 24- 150/ 0/ 4- 13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав). Таким чином, з огляду на наведене, суд задовольняє позов у повному обсязі заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved