Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивачі звернулись до Шосткінського міськрайонного суду з вищевказаним позовом та посилаючись на ст. 19 ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 16,381,392 ЦК України, ст. 17, 19 ЗУ «Про власність», просять суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачами: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на вбудоване приміщення магазин загальною площею 68,2 кв. м., що знаходиться у житловому будинку [ADDRESS]. Позов мотивується тим, що позивачі згідно до Свідоцтва про право власності на житло, що видане органом приватизації- виробничим об`єднанням «Десна» 26.11.1993 р., є власниками квартири [ADDRESS]. Рішенням виконкому Шосткинської міської ради від 02.06.1995 року позивачам було надано дозвіл на переобладнання квартири під магазин із облаштування окремого входу. Після переобладнання під магазин «[INFO]» з окремим входом та автономним опаленням, дане нежиле приміщення на початку 1996 року було прийнято комісією до експлуатації, про складався Акт вводу в експлуатацію. Також отримано дозвіл № 110 на розміщення об`єктів торгівлі на підставі рішення виконкому Шосткинської міської ради № 99 від 21.03.1996 р. В 2014 році позивачі звернулись у відділ державної реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції для реєстрації права власності на спірний магазин, проте, отримали рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 23.07.2014 р. № 14625904, яке було зумовлено відсутністю оригіналу Акту прийняття нежилого приміщення (магазину «[INFO]») до експлуатації, який позивачами був втрачений разом з деякими іншими документами. В обґрунтування позову надано: копію Свідоцтва про право власності на житло, довідку про зареєстрованих осіб, копію рішення Шосткинського міськвиконкому № 192 від 09.06.1995 р., копію плану перебудови, дозвіл санстанції від 1995 року, копію медичного висновку головного державного санітарного лікаря № 4 від 28.03.1996 р., копія довідки СГПЧ-6 м. Шостка, копію рішення Шосткинського міськвиконкому № 231 від 30.08.2001 р., на влаштування автономного опалення, копію архівного витягу з рішення Шосткинського міськвиконкому № 99 від 21.03.1996 р., на дозвіл на розміщення об`єктів торгівлі та видачу ліцензії на торгівельну діяльність у сфері роздрібної торгівлі, копію рішення Шосткинського міськвиконкому № 110 на дозвіл на розміщення об`єктів торгівлі, копія рішення про відмову у державній реєстрації, копія технічного паспорту на приміщення магазину, копії паспортів позивачів, копію свідоцтва про одруження [PERSON], копія Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості майна. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, мотивуючи тими ж самими обставинами, пояснили, що оригінал Акту прийняття нежилого приміщення (магазину «[INFO]») до експлуатації, позивачами був втрачений разом з деякими іншими документами на початку 1996 року. Звернення до відповідних установ в тому числі й до Шосткинського міськвиконкому щодо отримання копії Акту прийняття нежилого приміщення (магазину «[INFO]») до експлуатації позитивних наслідків не дали у зв`язку з відсутністю архівних документів.Тому вважають за непотрібне заявляти клопотання про витребування копії акту прийняття нежилого приміщення (магазину «[INFO]») до експлуатації. Таким чином вважають, що їхні позовні вимоги повинні бути задоволені саме через суд. Представник відповідача та представник третьої особи відділ державної реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції проти позову не заперечують та просять розглянути справу без їх участі про що надали відповідні заяви. Суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача та 3-ї особи. Позивачі не заперечують. Вислухавши позивачів та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 328 ЦК право власностінабувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено в судовому засіданні відповідач не оспорює правовласності на об'єкт нерухомості, авідділом державної реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиціївідмовлено державній реєстрації з підстав, що не подано всіх необхідних документів для оформлення такого права, а саме Акту прийняття нежилого приміщення (магазину «[INFO]») до експлуатації. Тобто, фактично відсутнє невизнання (оспорювання) такого права. Частиною 1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом ( ч. 4 ст. 182 ЦК України). Для проведення державної реєстрації прав на новозбудоване або реконструйоване нерухоме майно необхідно підготувати та подати до органу Державної реєстраційної служби (за місцезнаходженням нерухомого майна) відповідний пакет документів, серед яких обв`язковим є подання документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат). Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. Тобто реєстрація права власності - це не виникнення самого права, а визнання і підтвердження такого права. Реєстрація права власності є похідною від встановлення фактів виникнення, переходу або припинення права. Таким чином, звернення позивачів до суду з даним позовом пов'язано не з оспоренням чи запереченням їх права власності відповідачем по справі, а з відмовою реєстраційної служби в реєстрації права власності на належне нерухоме майно, що не є підставою для визнання права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку з безпідставністю заявлених вимог.

Outcome: dismissed