Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача в якому просили визнати за ними в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на всі будівельні матеріали і обладнання, що використані в процесі будівництва житлового будинку площею основи (забудови) 194,6 кв.м., що позначений на плані технічного паспорту Київського міського БТІ від 23.09.2011 року літерою Д, та надвірних будівель і господарських споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] права забудовника, у тому числі з оформлення правової документації, щодо самочинно збудованого житлового будинку площею основи (забудови) 194,6 кв.м., що позначений на плані технічного паспорту Київського міського БТІ від 23.09.2011 року літерою Д, та надвірних будівель і господарських споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони є синами [PERSON], який помер [INFO]. Спадкоємцями за законом є позивачі та їх мати [PERSON] За життя, а саме 27.09.2016 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів позивачам. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1012 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та господарських споруд, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та самочинно збудований житловий будинок загальною площею 306,4 кв.м., житловою площею 158,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] У встановлений законом шестимісячний строк позивачі звернулись до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Мати позивачів [PERSON] також звернулась до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від обов'язкової частки у спадщини, а також про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. 17.09.2018 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом кожному по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,1012 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та господарських споруд, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 21.09.2018 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що позначений на плані технічного паспорту Київського міського БТІ від 23.09.2011 року літерою Д, оскільки він є самовільно збудованим, а також на житловий будинок площею 39,1 кв.м., власником якого був спадкодавець на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.10.1995 року під літ. А на плані чинного технічного паспорта не значиться. Зазначили, що самочинно збудований житловий будинок що позначений на плані технічного паспорту Київського міського БТІ від 23.09.2011 року літерою Д, був збудований батьком позивачів на місці старого будинку загальною площею 70,4 кв.м., жилою 39,1 кв.м., який належав батьку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.1999 року, зареєстрованого КМ БТІ 14.11.1999 року за №33772. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, що виготовлений 23.09.2011 року КМ БТІ за результатами проведення технічної інвентаризації, житловий будинок під літ. Д побудований у 2007 році загальною площею 306,4 кв.м., жилою 158,9 кв.м., сарай під літ. Б1 і гараж під літ б побудовані у 1997 році є самочинним будівництвом. На підставі викладеного вважають, що вони мають право на визнання за ними в порядку спадкування права власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з надвірними будівлями, а також на визнання за ними тих прав, які мав за життя їх батько, а саме права забудовника, у тому числі з оформлення правової документації щодо самочинно збудованого житлового будинку. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 13.12.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до розгляду у підготовче судове засідання. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Від позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач та представник позивача. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO] виданого Солом'янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, батько позивачів [PERSON] помер [INFO]. Спадкоємцями за законом є позивачі та їх мати - третя особа [PERSON] За життя, а саме 27.09.2016 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті та на те, що він за законом матиме право заповів позивачам [PERSON] та [PERSON] У встановлений законом шестимісячний строк позивачі звернулись до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Мати позивачів [PERSON] також звернулась до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від обов'язкової частки у спадщини, а також про відмову від отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа після смерті [PERSON] за №480/2018. Після смерті [PERSON], який помер [INFO] залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1012 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, надвірних будівель та господарських споруд, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та самочинно збудований житловий будинок загальною площею 306,4 кв.м., житловою площею 158,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Встановлено, що самочинно збудований житловий будинок був побудований батьком позивачів [PERSON] на місці старого будинку загальною площею 70,4 кв.м., жилою 39,1 кв.м., який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.1999 року, зареєстрованого КМ БТІ 14.11.1999 року за №33772. 17.09.2018 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий №9-393, на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1012 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 17.09.2018 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий №9-395, на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1012 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 21.09.2018 року державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що позначений на плані технічного паспорту Київського міського БТІ від 23.09.2011 року літерою Д, оскільки він є самовільно збудованим, а також на житловий будинок площею 39,1 кв.м., власником якого був спадкодавець на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.10.1995 року під літ. А, оскільки він на плані чинного технічного паспорта не значиться. Позивачі вважають, що вони мають право на визнання за ними в порядку спадкування права власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі будівництва житлового будинку з надвірними будівлями, а також на визнання за ними тих прав, які мав за життя їх батько, а саме права забудовника, у тому числі з оформлення правової документації щодо самочинно збудованого житлового будинку, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що згідно технічного паспорта на житловий будинок, що виготовлений 23.09.2011 року КМ БТІ за результатами проведення технічної інвентаризації, інвентаризаційна справа №20178, - житловий будинок під літ. Д побудований у 2007 році загальною площею 306,4 кв.м., жилою 158,9 кв.м., сарай під літ. Б1 і гараж під літ. Б побудовані в 1997 році є самочинним будівництвом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок неможливо, а потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкодавцем майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що Київська міська рада, відповідно до покладених на неї повноважень, не відслідковує порушення прав власників, суд вважає, що відповідач звільнений від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved