Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Під час розгляду справи позивачі уточнили свої вимоги, до участі у розгляді справи в якості відповідача було залучено [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] помер батько позивачів - [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшли транспортні засоби «Toyota Corola», д.н.з. [NUMBER], зареєстрований на [PERSON], та «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER], який був зареєстрований на ім'я [PERSON] Вказані транспортні засоби придбані під час перебування батька в шлюбі з відповідачем [PERSON] та є спільно нажитим майном подружжя. Після звернення до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва на право на спадщину позивачам стало відомо, що у листопаді 2013 року відповідач [PERSON] відчужила автомобіль «Toyota RAV4» на користь [PERSON], чим порушила права позивачів, як спадкоємців першої черги, на спадкування часток вказаного автомобіля. За таких обставин, з урахуванням уточненої позовної заяви від 23.01.2017, позивачі просили суд визнати недійним правочин від 12.11.2013 про перереєстрацію транспортного засобу «Toyota RAV4», 2008 року випуску, укладений між відповідачами, визнати за позивачами право власності кожної на 1/6 частину автомобіля &#171;Toyota Corola&#187;, д.н.з. [NUMBER], та на 1/6 частину автомобіля &#171;Toyota RAV4&#187;, д.н.з. [NUMBER]. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що автомобіль «Toyota RAV4» придбаний відповідачем за її особисті кошти та є її особистою приватною власністю, а тому не може бути предметом поділу у даній справі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову також заперечувала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 05.11.2013. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є доньками померлого [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Відповідно до копії свідоцтва про одруження від 28.11.2003 відповідач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] У відповідності до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 Цивільного кодексу України) За приписами ст. ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1258 ЦК України встановлена черговість спадкування за законом, а саме: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. При цьому, статтею 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] відкрилася спадщина щодо майна померлого [PERSON] 23.12.2013 до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася відповідач [PERSON] 20.01.2014 до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори надішли заяви про прийняття спадщини від позивачів. Родинний зв'язок між спадкодавцем та позивачами, а також між спадкодавцем та відповідачем підтверджений матеріалами спадкової справи. Відтак, із заявами про прийняття спадщини щодо майна померлого [PERSON] звернулися троє спадкоємців першої черги: дружина [PERSON], дочка [PERSON] та дочка [PERSON] Заяви від інших спадкоємців не надходили. До складу спадкового майна померлого [PERSON] увійшло, зокрема, наступне рухоме майно: автомобіль &#171;Toyota Corola&#187;, д.н.з. [NUMBER], 2013 року випуску, та автомобіль &#171;Toyota RAV4&#187;, д.н.з. [NUMBER], 2008 року випуску. Позивачі просять у судовому порядку визнати за собою право власності кожної з них на 1/6 частину вказаного спадкового майна, мотивуючи свої вимоги тим, що спірне майно було придбано спадкодавцем під час перебування в шлюбі з відповідачем [PERSON], а тому таке майно є одночасно об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено у листопаді 2003 року. Згідно з договором купівлі продажу №ВДзА-0002/235 від 22.08.2008, укладеного між ТОВ «ВіДі Автострада» та [PERSON], остання придбала у власність транспортний засіб «Toyota RAV4», кузов [NUMBER], 2008 року випуску. 09.08.2013 [PERSON] придбано у власність автомобіль марки &#171;Toyota Corola&#187;, д.н.з. [NUMBER], 2013 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] У відповідності до положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 57 Сімейного кодексу України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. За приписами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як встановлено судом, за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] було придбано два транспортні засоби. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач [PERSON] посилається на те, що автомобіль «Toyota RAV4» придбано за її особисті кошти, основна частина яких була взята в кредит. Так, як вбачається з договору купівлі-продажу від 22.08.2008, ціна продажу автомобіля «Toyota RAV4» склала 177268,00 грн., що на дату підписання дорівнювало 36541,82 доларів США. 18.09.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту №030/727700-KR на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого відповідач отримала у кредит грошові кошти у сумі 24257,00 доларів США для оплати придбаного автомобіля «Тoyota RAV4», 2008 року випуску. Згідно з довідкою ПАТ «Укрсоцбанк» №301.5-292/67-22077 від 11.11.2013, вищевказаний кредит погашений [PERSON] в повному обсязі. Разом з тим, з долучених до матеріалів справи копій квитанцій вбачається, що сума кредиту у розмірі 6657,18 доларів США та 4382,95 грн. (що еквівалентно на дату погашення 548,55 доларам США) погашена [PERSON] 08.11.2013, тобто після смерті [PERSON], тоді як інша сума кредиту погашалася відповідачем під час перебування у шлюбі. Доказів того, що вся сума кредиту погашена відповідачем за рахунок її особистих коштів матеріали справи не містять. Відтак, зважаючи на те, що 19,7% (7205,73 доларів США) від загальної вартості автомобіля (36541,82 доларів США) сплачені [PERSON] після смерті чоловіка за рахунок її особистих коштів, суд вважає, що 197/1000 частини спірного автомобіля є її особистою приватною власністю. Інша частина автомобіля (803/1000) є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Матеріалами справи підтверджено, що позивачі та відповідач [PERSON] своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Із заявами про прийняття спадщини звернулися лише спадкоємці першої черги, факт родинного зв'язку підтвердили належними доказами. Предметом розгляду в даній справі є 1/2 частина автомобіля &#171;Toyota Corola&#187;, д.н.з. [NUMBER], та частина автомобіля (40,15%) «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER]. Спадкоємців першої черги щодо майна померлого - троє, а тому їхні частки у спадковому майні є рівними. Під час розгляду справи судом встановлено, що 12.11.2013 [PERSON] здійснила відчуження автомобіля «Тoyota RAV4», 2008 року випуску, на користь своєї доньки - [PERSON] Продаж автомобіля відповідач здійснила без згоди позивачів, про його продаж їх не повідомила. Отже, враховуючи те, що спірний автомобіль «Тoyota RAV4» був об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], відчуження автомобіля здійснено [PERSON] проти волі інших спадкоємців, поділу у даному випадку підлягає вартість такого автомобіля. Статтею 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно з ч. 2 ст. 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В разі неможливості виділу цього майна в натурі він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Надання у володіння зазначеної частки в натурі у відповідності до ч. 2 ст. 183 цього Кодексу можливе лише за умови, що майно є подільним. Якщо надання частки є неможливим, співвласник вправі вимагати від інших співвласників її матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 183 ЦК України автомобіль, є неподільною річчю, як річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Таким чином, оскільки автомобіль є неподільною річчю, власником якого згідно чинного законодавства України може бути лише одна особа, суд вважає, що виділення часток автомобіля у володіння кожного із спадкоємців є неможливим та не вирішить даного спору по суті. Зважаючи на те, що автомобіль «Toyota Corola» знаходиться у користуванні відповідача [PERSON], її частка у спірному автомобілі складає 4/6 частини, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачів грошову компенсацію їх часток. За висновками про незалежну оцінку майна від 21.04.2018, складеними ТОВ «КОАПРИ Д» в особі оцінювача [PERSON], станом на 21.04.2018 ринкова вартість автомобіля &#171;Toyota Corola&#187;, д.н.з. [NUMBER], становить 225948,21 грн., ринкова вартість автомобіля &#171;Тoyota RAV4&#187;, д.н.з. [NUMBER], складає 317978,95 грн. Оцінивши вказані висновки, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про їх необґрунтованість чи неправильність, а тому приймає їх до уваги для визначення відповідної грошової компенсації. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та вирішує стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів грошову компенсацію за належні їм частки у спадковому майні після смерті [PERSON], а саме: по 37658,03 грн. за належну 1/6 частину у автомобілі «Toyota Corola» та по 42545,60 грн. за належну частку у розмірі 13,38% в автомобілі «Тoyota RAV4». Разом з тим, стягнення на користь позивачів грошової компенсації суд вважає достатнім способом захисту їх порушених прав та не вбачає підстав для визнання недійсним договору відчуження автомобіля «Тoyota RAV4». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у сумі 1604,08 грн. пропорційно розміру задоволених вимог. З викладеного,

Outcome: partial