Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивачка 16.07.2014 року звернулась з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 750 євро до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, однак заперечував проти їх стягнення у вказаному позивачкою розмірі 750 Євро, пояснюючи це тим, що відповідач на даний час проживає в Фінляндії, починаючи з 01.01.2014 року і по теперішній час є безробітним та щомісячно отримує допомогу з безробіття, яка з урахуванням сплачених податків становить 1300,00 Євро. При цьому останній винаймає квартиру в [ADDRESS], розмір орендної плати якої складає 895,15 Євро. Після сплати орендної плати у відповідача залишається сума грошових коштів у розмірі 400,00 Євро, яка не забезпечує відповідачу та його сину [PERSON], [INFO], який проживає разом з ним, мінімального прожиткового мінімуму для мешканців Фінляндії, який на дорослого становить 447,24 Євро, а на дитину до 10 років - 305,87 Євро. Разом з тим, як зазначав представник відповідача, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років в Україні з січня 2015 року становить 1286,00 грн., а тому 30 відсотків прожиткового мінімуму для сина відповідача на даний час складає 385,80 грн., проти стягнення яких він не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст.181,183,184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає на даний час з позивачкою окремо від відповідача. Позивачка не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, правила конвенції декларують, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3). Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно із ст. 184 СК України розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми, нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами, за відсутності постійного заробітку. Враховуючи те, що відповідач тимчасово не працює, але як батько зобов'язаний утримувати сина, та в судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти сплати відповідачем аліментів на утримання сина, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. При цьому суд критично відноситься до тверджень представника відповідача щодо недостатності після сплати орендної плати за квартиру у відповідача коштів для забезпечення проживання його малолітнього сина [PERSON], [INFO], на рівні мінімального прожиткового мінімуму для мешканців Фінляндії, оскільки таке забезпечення не є обов'язковим, а обов'язок щодо утримання останнього покладається також і на його матір - [PERSON] Крім того, виходячи витрат, які відповідач здійснюють на утримання себе та майна, вбачається, що він має в користуванні автомобіль, вартість оренди місця для якого входить до загальної оплати в розмірі 895,15 євро квартири, витрати на оренду якої, як випливає з умов договору, субсидуються, що, в свою чергу свідчить про більший рівень доходу, ніж той, який намагається показати відповідач, офіційні або за домовленістю джерела якого та загальний розмір неможливо встановити. Також відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами проживання сина [PERSON] разом з ним та здійснення витрат на його утримання. Однак, враховуючи також обов'язок позивачки, як матері утримувати свою дитину, та наявність обов'язку щодо утримання у відповідача ще й малолітнього сина [PERSON], [INFO], суд вбачає за можливе задовольнити позов частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі еквівалентному 300,00 євро по офіційному курсу НБУ щомісячно, починаючи з 16.07.2014 року до моменту досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач не надав переконливих доказів того, що він не здатний утримувати сина у вказаному розмірі. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

Outcome: partial