Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати [PERSON] ( [INFO] ) таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказано, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано шлюб, який був укладений зареєстрований 23.03.2017, що підтверджується рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20.12.2019. Позивач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 01.10.2003. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить іншому позивачу - [PERSON] , сину [PERSON] від першого шлюбу. За твердженням позивача, місце проживання позивачів зареєстровано в належній ним на праві власності квартирі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи за вих.№01-14/1904 від 20.04.2017 позивача-1, копією паспорта позивача-2, довідками ТОВ «Керуючої компанії «Домком Житомир» №563 від 04.09.2018 та №1804 від 24.11.2020. Також, в даній квартирі є зареєстрованим відповідач, що підтверджується довідками ТОВ «Керуючої компанії «Домком Житомир» №563 від 04.09.2018р. та №1804 від 24.11.2020 та карткою прописки. Останній являється колишнім членом сім`ї одного з співвласників - [PERSON] . При цьому, позивачі вказують, що відповідач фактично не проживає у квартирі з травня 2019 року. Будь-які домовленості про те, що відповідач буде проживати у даному помешканні, відсутні. Непроживання відповідача у квартирі, яка є власністю позивачів підтверджується актом від 04.07.2019 та актом від 23.11.2020 про непроживання [PERSON] , складеними комісією ТОВ «Керуюча Компанія «Домком Житомир». Крім того, відповідач із серпня 2018 року періодично вчиняв неправомірні дії відносно [PERSON] щодо домашнього насильства. З травня 2019 року, тобто ще до розлучення із нею, виїхав із квартири. Після цього декілька разів з`являвся з метою провокації сварок, вчинення неправомірних дій стосовно [PERSON] . Зазначене позивачі підтверджуєть зареєстрованими в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень заявами за №38174 від 05.08.2018, №12610 від 16.03.2019, №21946 від 06.05.2019, №31043 від 23.06.2019, рапортами із бази «Армор», листом Житомирського РВП за вих.133аз від 17.07.2019 та листом Житомирського РВП за вих.№236 а/з від 14.12.2020. Також позивачі вказують, що відносно [PERSON] складено адміністративний протокол за вчинення домашнього насильства та постановою Богунського районного суду м.Житомира від 24.09.2019 по справі №295/11333/19 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно [PERSON] . Посилаючись на зазначене, та на те, що відповідач вже тривалий час (1,5 роки) безпідставно зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , позивачі вказують, що їм як співвласникам квартири чиняться перешкоди у реалізації їх права власності, а також останні мають намір звернутись до органів соціального забезпечення з метою отримання субсидії на оплату комунальних послуг з утримання житлового приміщення. Тому просять визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 16.01.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено дату підготовчого судового засідання 17.03.2021. Відповідача по справі додатково повідомлено шляхом оголошення на офіційному сайті «Судова влада» (а.с.45). Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] значиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.41). 01.02.2021 від Управління ведення реєстру територіальної громади надійшов лист, де третя особа просить розглядати справу №295/15247/20 без її участі; при розгляді справи покладається на розсуд суду (а.с.46-47). 17.03.2021 від представника позивачів, адвоката Андрійчук Л.І., надійшло клопотання про доручення письмового доказу до матеріалів справи, а саме копії постанови Богунського районного суду м.Житомира від 24.09.2019 (а.с.55-56). В судове засідання 17.03.2021 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.51-53). 12.04.2021 від Управління ведення реєстру територіальної громади надійшов лист, де третя особа просить розглядати справу №295/15247/20 без її участі; при розгляді справи покладається на розсуд суду (а.с.59-60). Від представника позивачів [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання по справі 295/15247/20 без участі представника та позивачів по справі. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.62). 17.05.2021 в судове засідання відповідач не з`явився, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.53,58,61). Згідно з ч.3\~ст.131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною 1\~ст.280 ЦПК України\~встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин, що згідно ч.3\~ст.131 ЦПК України\~вважається неявкою без поважних причин; не подав відзив, а позивачами не заявлено заперечень проти заочного вирішення справи, суд дійшов висновку про існування всіх підстав для заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення без участі відповідача [PERSON] , беручи до уваги те, що він належним чином повідомлявся про дату, час та місце судових засідань за зареєстрованою адресою місця проживання та шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада», повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, тобто без поважних причин, від нього на адресу суду не надходило жодних клопотань, відзиву на позовну заяву. Поряд з цим, суд враховує складність справи, її важливість для позивачів, розумні строки розгляду. Згідно із ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано шлюб, який був укладений зареєстрований 23.03.2017, що підтверджується рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 20.12.2019 (а.с.9,10). Позивач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 01.10.2003. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить іншому позивачу - [PERSON] , сину [PERSON] від першого шлюбу (а.с.70,71). Місце проживання позивачів зареєстровано в належній ним на праві власності квартирі, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи за вих.№01-14/1904 від 20.04.2017 позивача-1, копією паспорта позивача-2, довідками ТОВ «Керуючої компанії «Домком Житомир» №563 від 04.09.2018 та №1804 від 24.11.2020. Також, в даній квартирі є зареєстрованим відповідач, що підтверджується довідками ТОВ «Керуючої компанії «Домком Житомир» №563 від 04.09.2018р. та №1804 від 24.11.2020 та карткою прописки (а.с.6,7,8,13,14,18). Факт непроживання відповідача у квартирі, яка є власністю позивачів, підтверджується актом від 04.07.2019 та актом від 23.11.2020 про непроживання [PERSON] , складеними комісією ТОВ «Керуюча Компанія «Домком Житомир» (а.с.15,19). Крім того, відповідач із серпня 2018 року періодично вчиняв неправомірні дії відносно [PERSON] щодо домашнього насильства, про що свідчать, зокрема, зареєстровані в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень заяви за №38174 від 05.08.2018, №12610 від 16.03.2019, №21946 від 06.05.2019, №31043 від 23.06.2019, рапорти із бази «Армор», лист Житомирського РВП за вих.133аз від 17.07.2019 та лист Житомирського РВП за вих.№236 а/з від 14.12.2020 (а.с26,27,28,29,56). З наведеного належить зробити висновок, що після розлучення з [PERSON] та вчинення низки протиправних дій щодо позивача [PERSON] , відповідач відповідних та достатніх дій для зняття з місця реєстрації за вказаною адресою не вчинив, фактично в квартирі не проживає та членом сім`ї позивачів не є. Статті 15\~та\~16\~ЦК\~України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті. Положеннями ст.41\~Конституції\~України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист\~прав\~людини і\~основоположних\~свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~ст.405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд встановив, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] більше одного року, позивачі є повноправними власниками даної квартири, вважають, що їх права порушуються та вимагають усунення такого порушення; підстав вважати, що відповідачу чиняться перешкоди у користування квартирою судом не встановлено, а тому заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах законодавства та підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved