Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користуванням житловим приміщенням. 05 грудня 1996 року був укладений договір купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4547, відповідно до якого [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивачка просить суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користуванням житловим приміщенням, так як вони у будинку за адресою: [ADDRESS] не проживали, не сплачували комунальні послуги та не брали участі в утриманні будинку; речей [PERSON], [PERSON] у відповідному будинку будинку немає; претензій до проживання в будинку [PERSON], [PERSON] ніколи не пред'являли. У судове засідання позивачка не з'явилась, але від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах (а.с.17). Відповідачі у судове засідання не з'явились. Судова повістка про виклик до суду надсилалась їм за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання: [ADDRESS], до суду повернувся лист разом із довідкою з відмоткою «повернуто за закінченням терміну зберігання», «за зазначеною адресою не проживає», тому неможливо встановити точне місце проживання відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за її відсутності та неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 386, ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 05 грудня 1996 року був укладений договір купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4547, відповідно до якого [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). В житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], що підтверджується довідкою, яка була наданою головою вуличного комітету (а.с.5), [PERSON], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.9), [PERSON], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.10). Відповідно до довідки №81 від 26.09.2014 року яка була наданою головою вуличного комітету, [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], проте за вказаною адресою проживають. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved