Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивачка, 04.12.2014 р., звернулася в суд із даним позовом. Позивачка - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Із змісту позовних вимог вбачається, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO]. Відповідач прочинаючи з червня 2013 року, проживає окремо в іншому місті та батьківських обов'язків, щодо сина не виконує. З 06.08.2014 року, відповідно до рішення Косівського районного суду відповідач повинен сплачувати аліменти, однак він ухиляється від своєчасної сплати аліментів. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 24.11.2014 року складає 7558,14 гривень. Просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітнього [PERSON] [INFO] Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає. Прокурор прокуратури Косівського району - Балашова Т.А., в судове засідання не з'явилася. Просила розглянути справу без її участі. Підтримує задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає позовні вимоги підставними, доведеними в судовому засіданні i такими, що підлягають до задоволення за таких підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в справі, [PERSON] являється батьком малолітнього [PERSON] [INFO] (а.с.6), що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Як вбачається із копії рішення Косівського районного суду від 11.10.2013 року (а.с.7-8) з відповідача, починаючи з 06.08.2013 року повинні стягуватися аліменти на утримання [PERSON]. Які сплачено тільки двічі у розмірі 408,90 грн. і 156,40 грн. (а.с.10). Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 24.11.2014 року складає 7558,14 гривень (а.с.13). на звернення позивачки, прокуратурою Шевченківського району Чернівецької області було розпочато кримінальне провадження стосовно відповідача за злісне ухилення від сплати аліментів (а.с.15). Згідно з копією заяви [PERSON] від 15.10.2013 року (а.с.11), вбачається, що відповідач відмовляється від батьківських прав з виховання і утримання свого малолітнього сина - [PERSON]. Відповідно до копії заяви від 23.10.2013 року (а.с.12) суд встановив, що відповідач звертався до комісії з питань захисту прав дітей Косівської райдержадміністрації із проханням звернутися до суду з клопотанням про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього [PERSON]. Відповідно до копії довідки про склад сім'ї № 2203 від 26.11.2014 року, виданої Кобаківською сільською радою (а.с.9), вбачається, що син [PERSON] проживає разом із позивачкою, яка здійснює догляд за дитиною до трьох років. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 2242 від 02.12.2014 року складеного Кобаківською сільською радою (а.с.16), що для неповнолітнього сина, який проживає у будинку матері створені всі необхідні умови для здоров'я та всебічного розвитку дитини. Стаття 51 Конституції України, а також статті 150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до їх повноліття. Крім цього, стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обов'язок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як встановлено в судовому засіданні відповідач умисно ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню і вихованню своєї малолітньої доньки. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Так, відповідно до частини 2 статті 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дитини, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по її вихованню. Аналізуючи вказану норму суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини є актом свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити в майбутньому. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, в ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітнього сина [PERSON] [INFO], оскільки протягом тривалого часу він не проявляв відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, принципу 6 Декларації прав дитини, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164, 165, 166, 182, 184 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та

Outcome: approved