Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначили, що за рішенням суду яке набрало законної сили з Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області на їх користь стягнуто грошові кошти за договором підряду. Посилаючись на те, що сума стягнутих за рішенням суду грошових коштів є меншою ніж ціна виконаних робіт за договором підряду, позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь в рівних частках решту суми за договором підряду з урахуванням курсової різниці та суми 3 % річних від простроченої заборгованості за період з 20 червня 2008 року по 30 червня 2015 року в загальному розмірі 3\~841\~677 гривень 50 копійок. Позивачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні підтримали вимоги заяви та просили задовольнити позов з викладених у ньому підстав, оскільки судовим рішенням, яким вже стягнуто на їх користь частину грошових коштів, встановлено загальну суму виконаних робіт і вона не підлягає доказуванню. Представники відповідача і прокурор, який вступив у дану справу на підставі статті 23 Закону України «Про прокуратуру» і статті 45 ЦПК України, в судовому засіданні заперечили проти вимог позову, посилаючись на те, що позивачами не надано доказів які б свідчили про обсяг виконаних ними робіт за договором підряду та документів з яких би вбачалось, що ті чи інші витрати дійсно були використані позивачами при виконанні умов договору підряду укладеного між сторонами. Також, посилаючись на неповажність причин пропуску позивачами строків звернення до суду, відповідач і прокурор просили застосувати строки позовної давності про що відповідач подав відповідне клопотання (а.с. 85 89). Вислухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON] і [PERSON], представників сторін, прокурора та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 23 серпня 2006 року між \~[PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та Крушинською сільською радою Васильківського району Київської області було укладено договір підряду, за яким замовник доручив, а підрядник забезпечив виконання будівельних робіт повязаних із будівництвом та оснащенням Фельдшерського-акушерського пункту площею 180 кв.м. за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Залізний Хутір, вул. Мічуріна (а.с. 22 -24). Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто з Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] заборгованість за договором підряду в розмірі 1 015\~454 гривні 09 копійок кожному (а.с. 155 162, 152 154). Як встановлено вказаним рішенням суду, за погодженими сільською радою кошторисами вартість будівництва складає за «сметным расчетом на общестроительные работы фельдшерсько-аккушерського пункта» 999 986 гривень 00 копійок і за «дополнением к сметному расчету» 1 438 986 гривень 00 копійок; зазначені розрахунки погоджені головою сільської ради, про що свідчить його підпис та печатка ради; фактичне виконання робіт на зазначену суму підтверджується актом прийому передачі виконаних робіт; отже, фактична погоджена заборгованість відповідача перед позивачами складає 2 438 972 гривень. Однак, відповідно до вимог статті 11 ЦПК України, судом було задоволено позовні вимоги на суму основного боргу в розмірі 1 593\~512 гривень 65 копійок, що менше суми погодженої сторонами, оскільки, використовуючи надане цивільним процесуальним законом право, позивачі визначили заборгованість за договором підряду саме у такому розмірі. Нормою частини третьої статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, коли судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, встановлено загальну суму заборгованості відповідача перед [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в розмірі 2 438 972 гривень, але стягнуто з цієї суми грошові кошти лише в розмірі 1 593\~512 гривень 65 копійок основного боргу, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] підлягає стягненню решта грошових коштів за договором підряду, а саме: 2 438 972 гривень 00 копійок 1 593\~512 гривень 65 копійок = 845\~459 гривень 35 копійок. Разом з цим, щодо позовних вимог [PERSON], суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 28 ЦК України, фізична особа набуває прав та обовязків і здійснює їх під своїм імям; імя фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. В судовому засіданні 17 листопада 2015 року головуючим у справі було встановлено особу позивача [PERSON] відповідно до його паспорта громадянина України, що відображено в журналі судового засідання (а.с. 166 167). При цьому, як встановлено судом Договір підряду від 23 серпня 2006 року укладено між \~[PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та Крушинською сільською радою Васильківського району Київської області. Згідно із статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Тобто, позивач [PERSON] не є стороною Договору підряду від 23 серпня 2006 року укладеного між \~[PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та Крушинською сільською радою Васильківського району Київської області. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року грошові кошти також стягувались на користь [PERSON], а не на користь [PERSON]. Частина перша статті 30 ЦПК України передбачає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам розяснено, що ЦПК України не передбачає можливості заміни позивача за ініціативою суду. При цьому, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного у статті 11 ЦПК України, суд не може замінити неналежного позивача належним. Таким чином, коли судом встановлено, що [PERSON] не є стороною Договору підряду від 23 серпня 2006 року укладеного між \~[PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та Крушинською сільською радою Васильківського району Київської області, суд приходить до висновку, що відповідач не має зобовязань перед позивачем [PERSON] за вказаним договором підряду, а тому в задоволенні позовних вимог останнього слід відмовити у звязку з їх безпідставністю і необґрунтованістю. Вирішуючи справу в частині вимог [PERSON], [PERSON] і [PERSON], суд виходить з наступного. Норми статей 256 і 257 ЦК України передбачають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, враховуючи положення наведених норм цивільного законодавства, строку виконання робіт, який пунктом 3 Договору підряду від 23 серпня 2006 року визначено у два роки з дня початку виконання робіт, тобто до 2008 року, а також дати фактичного виконання робіт 20 червня 2008 року, що підтверджується [PERSON] приймання-передачі робіт до Договору підряду від 23 серпня 2006 року, вбачається, що позовна давність за позовними вимогами спливла у 2011 році. Відбиток штампу вхідної кореспонденції Васильківського міськрайонного суду Київської області, що міститься на першому аркуші позовної заяви, свідчить про факт отримання позову 01 липня 2015 року за Вх. № 14011. Дана обставина вказує на те, що позивачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] пропустили встановлений законом строк позовної давності для захисту своїх цивільних прав. Стороною позивачів не наведено жодних причин з яких ними пропущено строк звернення до суду, а тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності пропущено через неповажні причини, оскільки судом не встановлено будь-яких обставин, які б обмежували позивачів у реалізації наданого їм права на звернення до суду за захистом своїх інтересів у строки встановлені законом. Навпаки, сторона позивачів вважає, що строк позовної давності ними не пропущений, оскільки початок перебігу строку позовної давності у даному випадку слід рахувати з 04 липня 2012 року, коли було постановлено судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] до Крушинської сільської ради про визнання договору недійсним, повернення безпідставно набутого майна та визнання права власності на нежитлове приміщення. При цьому, у свої доводах наведених в судовому засіданні щодо початку перебігу позовної давності саме від дати ухвалення суду від 04 липня 2012 року, представник позивачів суперечить власній позиції, оскільки ним в повному обсязі підтримано позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів в рівних частках решти суми за договором підряду з урахуванням курсової різниці та суми 3 % річних від простроченої заборгованості за період починаючи з 20 червня 2008 року. Тобто, цим самим, визначаючи ціну позову з урахуванням сум обрахованих за період саме з 20 червня 2008 року (з дати підписання [PERSON] приймання-передачі робіт до Договору підряду від 23 серпня 2006 року), а не з 04 липня 2012 року (дати постановлення судом рішення за вимогами до відповідача), сторона позивачів безпосередньо повязує початок перебігу позовної давності саме із датою виконання Договору підряду від 23 серпня 2006 року. Крім того, з мотивувальної частини рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2012 року, дослідженого судом під час розгляду справи в судовому засіданні, вбачається, що в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] до Крушинської сільської ради про визнання недійсним Договору підряду від 23 серпня 2006 року, зобовязання відповідача передати позивачам у їх спільну часткову вартість Фельдшерсько-акушерський пункт по вулиці Мічуріна в селі Залізний Хутір Васильківського району Київської області, загальною площею 180 кв.м. та визнання за останніми права спільної часткової власності на вказаний обєкт нерухомого майна в рівних частинах, було відмовлено саме у звязку з пропуском ними строку позовної давності, про що клопотав відповідач; також, суд не знайшов підстав для поновлення позивачам строку позовної давності (а.с. 79 81). Отже, суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] мали реальну можливість своєчасно у межах строку позовної давності звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільних прав. Норми частин 3 і 4 статті 267 ЦК України передбачають, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, будь-яких обставин поважності причин пропущення позовної давності, стороною позивачів не наведено та відповідних доказів цього суду не надано. Одночасно, слід звернути увагу на ту обставину, що під час розгляду цивільної справи за результатами якої рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 січня 2015 року стягнуто з Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] заборгованість за договором підряду, заяву про застосування позовної давності відповідач не подавав, а тому суд не вирішував питання про застосування строків позовної давності. За таких обставин, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] і [PERSON] слід відмовити саме з підстав спливу позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed