Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивачі звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/3 нежитлового приміщення, за адресою: Житомир, провул. Вацківський, 3 за кожним. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що 05.01.2017 р. між ними та Відповідачем був укладений договір, на виконання якого Відповідач 23.01.2017 р. за їх та його власні гроші придбав нежитлове приміщення, за адресою: м. Житомир, провул. Вацківський, 3, загальною площею 120,8 м. кв. за 1082848,00 грн. Під час оформлення вищевказаного договору Відповідач зазначив виключно себе покупцем даного майна не зважаючи на те, що за умовами вказаного договору був зобов'язаний зазначити, що позивачі та відповідач є покупцями та набувають право власності на приміщення в рівних частках. На час звернення до суду Відповідач відмовляється визнавати право власності позивачів на відповідні частки вищевказаного майна. Позивачі в судове засідання не з»явилися, однак надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність. Відповідач також подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій поясив, що обставини, зазначені в позові, він визнає. Проте вважє, що позов не підлягає задоволенню оскільки він не повинен нести витрати щодо оформлення права власності за позивачами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставин на підставі нижчезазначених доказів. Сторони 05.01.2017 р. уклали договір доручення, на виконання якого Відповідач зобов'язався укласти угоду про купівлю нежитлового приміщення, за адресою: м. Житомир, провул. Вацківський, 3, загальною площею 120,8 м. кв. вартістю, що не перевищує 1083000,00 грн. У договорі доручення зазначено наступне: - відповідач має право за власні кошти придбати відповідну частину майна; - майно придбане Відповідачем за власні кошти та за кошти Позивачів перебуває у спільній частковій власності сторін; - частки майна є пропорційними коштам, які витрачені на його придбання; - під час оформлення відповідного договору купівлі-продажу Відповідач зобов'язаний зазначити покупцями Позивачів. Відповідно до змісту розписки від 05.01.2017 р. Відповідач, отримав від Позивачів, для придбання нежитлового приміщення, за адресою: Житомир, провул. Вацківський , 3, загальною площею 120,8 м. кв., на виконання договору від 05.01.2017р., по 361000,00 грн від кожного, а всього 722000,00 грн. Відповідно до змісту Звіту від 23.01.2017 р. Відповідач, на виконання договору від 05.01.2017р., придбав за 1082848,00 грн. нежитлове приміщення, за адресою: м. Житомир, провул. Вацківський, 3, загальною площею 120,8 м. кв. Згідно змісту договору купівлі-продажу від 23.01.2017 р. (а.с. 13) та витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 14), покупцем нежитлового приміщення, за адресою: Житомир, провул. Вацківський, 3 зазначений тільки відповідач. З Повідомлення від 02.02.2017 р. вбачається, що відповідач зобов'язався у найкоротший термін виправити помилку в частині не зазначення позивачів покупцями вищевказаного майна. Проте, на час звернення до суду відповідач право власності позивачів не визнає та умови вищевказаного договору доручення не виконує. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини щодо права власності на спірне майно. Аргументи позивачів щодо виникнення у них права власності на нежитлове приміщення, за адресою: Житомир, провул. Вацківський, 3 суд оцінює як такі, що є підставою задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 1000 ЦК України передбачено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 16 ЦК України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Аргумент відповідача про відсутність підстав для задоволення позову в зв'язку з тим, що він не бажає нести додаткові витрати на оформлення права власності за позивачами є безпідставним, оскільки вищевказаний договір доручення не містить положень про розподіл витрат на оформлення права власності. Крім того, відповідно до статті 1000 ЦК України правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Таким чином, відповідач безпідставно не визнає права власності позивачів на нежитлове приміщення, за адресою: Житомир, провул. Вацківський , 3, що і призвело до звернення позивачів до суду за захистом свого права. Відповідно до ст.ст. 11, 16, 328, 392, 1000 ЦК України , які регулюють правовідносини між сторонами та

Outcome: approved