Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання права власності на грошові кошти - банківський вклад на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги (цесії), посилаючись на те що 27.02.2014 р. між позивачами та [PERSON] (надалі відповідач-1) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), згідно п.1 якого відповідач-1 (Цедент) відступив позивачам (Цесіонаріям), а Цесіонарії набули право вимоги, належне Цедентові, і стали кредиторамим за договором № 263/2200/675374 банківського вкладу (депозиту) «Форум-Макс» від 16 січня 2014 року, укладеним між відповідачем-1 і ПАТ «БАНК ФОРУМ». 10.06.2014 р. відповідач-1 надав позивачам письмове повідомлення «Про розірвання Договору», в якому зазначив, що він вважає помилковим укладання Договору, розриває його та вважає припиненим з 10.06.2014 р., а грошові кошти, право вимоги на які він раніше відступив, він вважає своєю власністю. На вказане пбвідомлення відповідача-1 позивачі заперечували та не погоджувались, з відповідачем-1 проводились перемовини щодо його неправомірної відмови від Договору, які виявились безрезультатними. Також відповідач-1 повідомив позивачам, що 07.01.2015 р. грошові кошти за договором № 263/2200/675374 банківського вкладу (депозиту) «Форум-Макс» від 16 січня 2014 року, укладеним ним з ПАТ «БАНК ФОРУМ», вона подарувала за договором дарування [PERSON] (надалі - відповідач-2) і що всі гроші переходять у її власність. Відповідач-2 повідомила, що право власності на грошові кошти належить саме їй, а тому нібито позивачі втратили право власності на вищевказані грошові кошти, заборонила звертатися до банку з приводу отримання вказаних коштів. Визнання права власності позивачів на вклад, яке позивачі набули відповідно до договору, та набуття ними статусу вкладників в сенсі п. 4 ч.1 ст. 2 Закону з 20.01.2014 р. тягне за собою правові наслідки для Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Форум», які згідно ст. 27 Закону визначають вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами. Тому позивачі вимушені звернутися до суду з позовом про визнання права власності на вклад, яке вони набули відповідно до договору. В судовому засіданні представник позивача, вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила на адресу суду заяву, в якій з позовом погодилась, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між позивачами та відповідачем-1 - [PERSON] 27.02.2014 р. був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) № 3. Згідно п. п. 1, 2 Договору в рахунок погашення заборгованості відповідача-1 (Цедента) перед позивачами (Цесіонаріями) в порядку та на умовах, визначених цим Договором, відповідач-1 відступив в певній частині позивачам, а позивачі набули в певній частині право вимоги грошових коштів, належне відповідачу-і, у зв'язку з чим позивачі стали кредиторами в певній частині, яка була зазначена в п. 2 Договору, за договором № 263/2200/675374 банківського вкладу (депозиту) «Форум-Макс» від 16 січня 2014 року, укладеним між відповідачем-1 і ПАТ «БАНК ФОРУМ» у м. Луганськ в особі директора відділення № 2200 «Луганська дирекція» ПАТ «БАНК ФОРУМ» зі всіма додатками, змінами та доповненнями до нього - з приводу отримання від Банку грошових коштів в гривні з рахунку, на якому обліковуються гроші, що вказані в договорі банківського вкладу: [NUMBER] (п. 2), що був відкритий відповідачем-1 в Банку згідно вказаного договору банківського вкладу. За вказаним Договором (п. 2) кожен з позивачів набув право вимагати від Банку сплатити суму боргу в розмірі: позивач-1 - 109 695,00 грн., який виник у зв'язку з наданням Цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договором з Банком; позивач-2 - 175 000,00 грн., який виник у зв'язку з наданням Цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договором з Банком; позивач-3 - 195 000,00 гри., який виник у зв'язку з наданням Цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договором з Банком; позивач-4 - 195 000,00 грн., який виник у зв'язку з наданням Цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договором з Банком; позивач-5 - 195 000,00 грн., який виник у зв'язку з наданням Цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договором з Банком; позивач-6 - 190 000,00 грн., який виник у зв'язку з наданням Цедентом Боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за Договором з Банком. Згідно п. З Договору із моменту підписання цього Договору Сторонами позивачі набули статусу вкладників у значенні цього терміна, що визначений в у пункті 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23.02.2012 року, а саме: «вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката». П. 4 Договору передбачено, що право власності на суму боргу (на грошові кошти), визначену у п. 2 цього Договору, перейшло від відповідача-1 до позивачів з моменту підписання цього Договору Сторонами, тобто з 27.02.2014 р. Право вимоги, що відступив відповідач-1 позивачам, підтверджується вищезазначеним Договором з Банком - згідно п. 5 Договору. 10.06.2014 р. відповідач-1 надав позивачам письмове повідомлення «Про розірвання Договору», в якому зазначив, що він вважає помилковим укладання Договору, розриває його та вважає припиненим з 10.06.2014 р. Також він повідомив позивачам, що у зв'язку з припиненням вказаного Договору грошові кошти, право вимоги на які він раніше відступив, він вважає своєю власністю (не визнає право власності позивачів на них у зв'язку з розірванням вказаного Договору), грошові кошти з банку має намір отримати самостійно, щодо погашення заборгованості пропонує розглянути інші варіанти. На вказане пбвідомлення відповідача-1 позивачі заперечували та не погоджувались з відповідачем-1 проводились перемовини щодо його неправомірної відмови від Договору, які виявились безрезультатними. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач-1 без відома позивачів самостійно звернувся до Банку з вимогами про видачу йому грошових коштів за вищевказаним Договором банківського вкладу, право власності на які він втратив 27.02.2014 р. Листом від 10.01.2015 р. відповідач повторно повідомив позивачів про розірвання Договору з 10.06.2014 p., надав копію виписки з Банку станом на 31.12.2014 р. по рахунку [NUMBER], відкритому згідно вказаного Договору банківського вкладу, де знаходяться грошові кошти в сумі 2 959 112,13 грн. Щодо погашення заборгованості знов запропонував розглянути інші варіанти. Також відповідач-1 повідомив позивачам, що 07.01.2015 р. грошові кошти за договором № 263/2200/675374 банківського вкладу (депозиту) «Форум-Макс» від 16 січня 2014 року, укладеного ним з ПАТ «БАНК ФОРУМ», він подарував відповідачу-2 - [PERSON] Крім того, 10.01.2015 р. відповідач-2 письмово повідомила позивачів, що 07.01.2015 р. між відповідачами було укладено договір дарування, згідно п.1 якого [PERSON] передала відповідачу-2 у власність грошові кошти за договором № 263/2200/675374 банківського вкладу (депозиту) «Форум-Макс» від 16 січня 2014 року, укладеним між [PERSON] і ПАТ «БАНК ФОРУМ» в гривні на суму 3 200 000,00 грн. та за договором № 263/2200/668728 банківського вкладу (депозиту) «Форум-Мікс» від 26 грудня 2013 року в доларах США на суму 100 000,00 доларів США. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором від 27.02.2014 року про відступлення права вимоги не встановлено право відповідача-1 відмовлятися від нього в односторонньому порядку. Нема такого права у відповідача і згідно закону. Згідно п. 9 Договору відповідач-1 мав право повідомити Банк про відступлення права вимоги. Неповідомлення відповідачем Банку про заміну кредитора у зобов'язанні або неодержання Банком такого повідомлення не є підставою для невиконання Банком свого обов'язку позивачам-1-6 або визнання Договору неукладеними або недійсними. П. 10 Договору передбачено, що він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Своєї згоди на розірвання Договору позивачі не надавали. Тобто, відповідач-1 необгрунтовано та безпідставно (неправомірно) в односторонньому порядку відмовився від Договору, порушив право власності на грошові кошти позивачів, неправомірно звернувся до Банку з вимогами про видачу грошових коштів, право власності на які з 27.02.2014 р. перейшло до позивачів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідача. Кожен із позивачів або відповідач щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Кожен із позивачів є власником вказаної частини вкладу і набув статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у пункті 4 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-V1 від 23.02.2012 року, а саме: «вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката». Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно ст. 16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З приводу договору дарування, який був укладений між відповідачами 07.01.2015 року - слід зазначити, що він є нікчемним з огляду на наступне: По перше, самим цим договором в п. 2 передбачено, що згідно ч. 5 ст. 719 ЦК України цей договір Сторони повинні нотаріально посвідчувати; По друге, п. З вказаного договору передбачено, що він буде вважатись укладеним та набере чинності з моменту нотаріального його посвідчення; По-третє, він укладено в простій письмовій формі. Таким чином, він є неукладеним. Ст. 220 ЦК України передбачено нікчемність договору з дефектом нотаріально посвідченої форми, а згідно ч. З ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, якими обґрунтовується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved