Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися з цивільним позовом до відповідача Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району, третя особа, що не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Пустомитівського нотаріального округу Вегера Н.Б., в якому просять визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на 1/4 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER] що знаходиться по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на 1/4 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, а саме: земельну ділянку під частиною житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до поданих заяв приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Вегерою Н.Б. відкрито спадкову справу, зареєстровану 02.08.2013 р. в спадковому реєстрі за номером 54836049. Однак, після подання заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що у нас як спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку. Свою відмову нотаріус обґрунтувала тим, що відповідно до п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру, тому нотаріус при видачі Свідоцтва на право на спадщину на земельну ділянку бере до уваги інформацію про державну реєстрацію речових прав на землю. З Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого [PERSON] 26 вересня 2000 року Зимноводівською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за номером 1216 видно, що власником земельної дідянки в с.Зимна Вода по вулиці Івасюка,18 в цілому був [PERSON] Це підтверджувалось витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою [ADDRESS], датованого 29.01.2014 року відповідно до якого станом на 29 січня 2014 року право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] і цілому було зареєстроване за [PERSON]. Цього дня була проведена первинна державна реєстрація речового права на земельну ділянку. Однак ще 2006 року одразу ж після розірвання шлюбу з їхнім батьком мама - [PERSON] звернулася з позовом про поділ спільного майна подружжя і визнала за собою право власності на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки та зареєструвала право власності на ділянку в установленому законом порядку у 2014 році. Вказане підтверджується рішенням Пустомитівського районного суд від 19 травня 2006 року. Лише в 2014 році [PERSON] провела державну реєстрацію своєї частки земельної ділянки відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно», що і підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності від 03.04.2014 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 8.07.2014 року. [PERSON] до смерті право власності на належну йому половину ділянки (1/2 частину) не перереєстрував, оскільки вважав, що автоматично є власником решти частини ділянки і в повторній реєстрації свого права власності не вбачав потреби. В такому випадку позивачі, вважають себе єдиними спадкоємцями першої черги по закону, кожний окремо мали б спадкувати в рівних частках по 1/4 частки після смерті батька (1/2:2), однак не можемо реалізувати своє право на спадщину з незалежних від них причин. У судове засідання позивачі не з'явився, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, однак подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує . Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданим приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Вегера Н.Б. Позивачі у цій справі звернувся до приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу Вегерою Н.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Вегера Н.Б. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що у нас як спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку. Свою відмову нотаріус обґрунтувала тим, що відповідно до п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру, тому нотаріус при видачі Свідоцтва на право на спадщину на земельну ділянку бере до уваги інформацію про державну реєстрацію речових прав на землю. З відповіді нотаріуса Н.Вегери вбачається, що останньою 2 серпня 2013 року була заведена спадкова справа за № 12/2013 на підставі заяв сина [PERSON] та доньки [PERSON] про прийняття спадщини за законом. В листі зазначено, що інших спадкоємців немає. З листа нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 01.08.2014 р. № 119/01- 16 вбачається, що видати свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на майно, на яке відсутні правовстановлюючі документи, не вбачається можливим. [PERSON] до смерті право власності на належну йому половину ділянки (1/2 частину) не перереєстрував, оскільки вважав, що автоматично є власником решти частини ділянки і в повторній реєстрації свого права власності не вбачав потреби. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Оскільки позивачі у строк встановлений законом вчинили відповідні дії, що свідчать про прийняття ними спадщини, вони фактично прийняли спадщину та набули право власності в порядку спадкування після смерті батька на спадкове майно, зокрема 1/2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER] що знаходиться по [ADDRESS] Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved