Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначають, що сторони були власниками 1/3 часток квартири [ADDRESS] , де і зареєстровані по теперішній час. У 2015 році [PERSON] виїхав на заробітки до іншої держави, свого майна не утримував, наміру повертатись не виказував. У 2019 році [PERSON] повернувся, з [PERSON] уклав договір дарування, яким передав безоплатно своїй матері [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] , однак знятися з реєстрації не встиг, знову виїхав за кордон. Позивачі стверджують, що [PERSON] із 15.05.2015 у вказаній квартирі не проживає, повертатись наміру не має, знятися з реєстрації змоги не має, адреса проживання [PERSON] за кордоном не відома. Позивачі змушені сплачувати кошти за комунальні послуги, позбавлені можливості зареєструвати в квартирі інших родичів. Факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом депутатів Михайлівської сільської ради про відсутність особи за місцем реєстрації від 08.07.2021. Позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою суду від 28.07.2021 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, через канцелярію Вільнянського районного суду Запорізької області подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, через канцелярію Вільнянського районного суду Запорізької області подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. За таких підстав, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачам та відповідачу на праві приватної спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом Орендного підприємства Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації № 22159753 від 16.03.2009 про реєстрацію права власності на нерухоме майно. З договору дарування частки квартири від 05.07.2019 вбачається, що [PERSON] передав безоплатно своїй матері [PERSON] , а [PERSON] , прийняла від свого сина [PERSON] у власність як дарунок 1/3 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 42,5 кв. м., житловою площею 28,1 кв. м., що підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 172726128 від 05.07.2019. Згідно довідки виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 02.07.2021 № 386, виданої [PERSON] вбачається, що він має склад сім`ї (зареєстрованих) брата- [PERSON] , [INFO] (зареєстрований, але не проживає з 2015 року). Згідно довідки виконавчого комітету Михайлівської сільської ради від 13.07.2021 № 02-18-03/11 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 15.05.2005 [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у житловому приміщенні, якщо інше не встановлено між власником житла або законом. Такий висновок зроблено Верховним Судом України у Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ (розділ «усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК)»). Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.11.2016 № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. ст. 150,156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач не проживає у вказаному будинку з поважних причин, а також те, що між ним та позивачами була якась інша угода щодо порядку користування зазначеним приміщенням в ході розгляду справи не було встановлено. Оскільки відповідач [PERSON] більше одного року у вказаній квартирі не проживає без поважних причин, суд приходить до висновку, що він втратив право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . За таких підстав, суд приходить до беззаперечного висновку, що обставини позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved