Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу. В підтвердження позовних вимог суду зазначила, що з 11 серпня 2009 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Шлюб реєстрували в Межиріцькій сільській раді Острозького району Рівненської області, актовий запис №5. Від спільного проживання є двоє дітей - доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя не склалося. Головними причинами розпаду сім'ї стали відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, постійні сварки та те, що відповідач не дбав про збереження та матеріальне забезпечення сім'ї, що в результаті призвело до того, що в травні 2015 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки. А тому, просить суд шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, оскільки сім'я розпалась остаточно, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. За даних обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній документів та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та заяву позивачки, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі ст.ст. 110,112 СК України і розгляд справи слід провести в порядку ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що 11 серпня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у Межиріцькій сільській раді Острозького району Рівненської області, актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від спільного проживання є двоє дітей - доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Сторони припинили спільне проживання та шлюбні стосунки, примирення неможливе, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, вважаючи, що сім'я розпалась остаточно, що підтвердила в поданій заяві. Подальше збереження шлюбу порушує, передбачене ст. 56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу, дійсно суперечить інтересам сторін, що має істотне значення і вимоги позову є обґрунтовані, а тому задовольняє позов. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою були понесені витрати пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 487,20 грн., що підтверджується квитанцією від 19.11.2015 року. Враховуючи наведене з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved