Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

позивачі звернулися до суду, посилаючись на ті обставини, що [INFO] померла їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на майно за законом. Будучи спадкоємцями першої черги, вони спадщину прийняли. За життя [PERSON] на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку під номером [ADDRESS]. Нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане майно. 1/2 частина будинку належала померлій на підставі договору купівлі-продажу та договору дарування, які були укладені 27 вересня 2008 року між померлою та відповідачами і містили положення про те, що сторонам зміст ст.ст. 118, 120, 121 ЗК України та ст. 377 ЦК України нотаріусом роз'яснено. Згідно рішення Миронівської міської ради 16 сесії 05 скликання від 18.10.2007 року № 548 [PERSON] та [PERSON] передана у власність земельна ділянка площею 0,0990 га, яка знаходиться в [ADDRESS] за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі цього рішення [PERSON] та [PERSON] 03 вересня 2010 року отримали державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 173662, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094901918. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконали умови договорів, не дотримались положень статей 118, 120, 121 ЗК України, ст. 377 ЦК України та не відчужили земельну ділянку на користь [PERSON], як власника 1/2 частини земельної ділянки. Вказані відповідачі до даного часу є власниками земельної ділянки площею 0,0990 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, співвласником якого вона являється з 2008 року. Оскільки їх мати при придбанні вказаної частини будинку набула права на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0990 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих в [ADDRESS], на якій розташований будинок, вони успадкували частину належного їй за життя будинку та мають право на спадкування 1/2 частини вказаної земельної ділянки, на якій він розміщений і яка необхідна для його обслуговування. Просили в судовому порядку визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 173662, виданий [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0990 га, яка знаходиться в [ADDRESS], має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094901918, скасувати державну реєстрацію вказаного державного акта на право власності на земельну ділянку, визнати за кожним з них право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки від 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0990 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті їх матері [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] заявлені вимоги уточнив. Підтримав вимоги про скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого відповідачам [PERSON] та [PERSON], та скасування його державної реєстрації. Крім вказаних вимог, просив в порядку спадкування за законом після смерті матері позивачів [PERSON] визнати за ними право користування 1/2 частиною земельної ділянки площею 0,0990 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті їх матері [PERSON] В поясненнях послався на обставини, викладені в поданій до суду заяві, та додатково пояснив, що уточнені позовні вимоги обґрунтовуються тим, що померлій на час смерті належало право користування частиною спірної земельної ділянки, а не право власності на неї. Представники відповідачів Миронівської міської ради Київської області та відділу Держземагенства України у Миронівському районі Київської області в судове засідання не з'явились. Представник відділу Держземагенства України у Миронівському районі Київської області подав заяву про розгляд справи без його участі. Міський голова Миронівської міської ради Київської області у поданій до суду заяві просив розглядати справу у відсутності представника міської ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки до суду не повідомили. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надали, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності даних відповідачів . Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. На підставі статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку під номером [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджені договором купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку від 27 вересня 2008 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON], договором дарування 1/6 частини вказаного житлового будинку від 27 вересня 2008 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідченими приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 20631728 та № 20631799 від 20 жовтня 2008 року, та довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 1051 від 27 березня 2014 року. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Положеннями ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Станом на час придбання у відповідачів 1/3 та 1/6 частини житлового будинку під номером [ADDRESS] земельна ділянка, на якій він був розташований, перебувала у користуванні відчужувачів частини будинку [PERSON] та [PERSON] В пункті 6 договору купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку від 27 вересня 2008 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем [PERSON] зазначено, що зміст ст.ст. 118, 120, 121 ЗК України та ст. 377 ЦК України сторонам нотаріусом роз'яснено. В пункті 5 договору дарування 1/6 частини житлового будинку від 27 вересня 2008 року, укладеного між [PERSON] та відповідачем [PERSON] зазначено, що зміст ст.ст. 118, 120, 121 ЗК України та ст. 377 ЦК України сторонам нотаріусом роз'яснено. Відповідно до положень ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України до [PERSON] як особи, яка набула право власності на 1/2 частину житловий будинок, приналежні до нього будівлі та споруди, перейшло право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попередніх землевласників. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 23 липня 2013 року відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Миронівського РУЮ Київської області. Позивачі є спадкоємцями померлої за законом у відповідності до ст. 1261 ЦК України, оскільки являються її дітьми. В підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи додані копії свідоцтва про народження кожного з них. Спадщину після смерті матері позивачі прийняли та оформили спадкові права на належну їй частку житлового будинку під номером [ADDRESS]. Кожний з позивачів отримав право власності на 1/4 частину даного будинку. Дані обставини підтверджені свідоцтвами про право на спадщину за законом, посвідченими приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] 07 лютого 2014 року, зареєстрованими в реєстрі за № 467 та № 469, Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 лютого 2014 року. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За положеннями ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Загальне правило ст. 1226 ЦК України вказує на те, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. На підставі вказаних правових норм позивачі після смерті матері успадкували, в тому числі, право користування земельною ділянкою, на якій розміщений будинок під номером [ADDRESS], прилеглі до нього будівлі та споруди, а також право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно ст. 86 ЗК земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. На підставі рішення Миронівської міської ради 16 сесії 05 скликання від 18.10.2007 № 548 [PERSON] та [PERSON] 03 вересня 2010 року отримали державний акт на право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0990 га, розташовану в [ADDRESS], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011094901918. Дані обставини підтверджені державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 173662, довідкою відділу Держземагенства України у Миронівському районі Київської області № 01-29/168 від 19 лютого 2014 року. Встановлено, що даний державний акт на право власності на земельну ділянку було виготовлено та видано після припинення права спільної власності [PERSON] на будинок під номером [ADDRESS] та після прийняття позивачами спадщини після смерті матері [PERSON] Видачею вказаного документа порушуються права позивачів на користування 1/2 частиною земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS], цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У позивачів виникли перешкоди з юридичним оформленням прав на землю. Виходячи з викладеного, даний державний акт на право власності на земельну ділянку не можливо розцінювати як такий, що відповідає вимогам закону в повній мірі. Даний державний акт на право власності на земельну ділянку не відповідає вимогам закону частково, виходячи з наступного. Державний акт на право власності на земельну ділянку підтверджує право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0990 га, розташовану в [ADDRESS], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідачів [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] являється власником 1/2 частини житлового будинку під номером [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджені довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 1051 від 27 березня 2014 року та правомірно отримав у спільну сумісну власність земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування даного житлового будинку, прилеглих до нього господарських будівель і споруд. Стаття 14 Конституції України передбачає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне правило закріплено в частині 1 статті 153 ЗК України, за якою власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. [PERSON] не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, яке він набув відповідно до закону. Його право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку площею 0,0990 га, розташовану в [ADDRESS], призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не припиняється. За загальним правилом державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий. Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 суд, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Рішення Миронівської міської ради 16 сесії 05 скликання від 18.10.2007 № 548, на підставі якого відповідачам [PERSON] та [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,0990 га, розташовану в [ADDRESS], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, суд вважає таким, що відповідає вимогам закону, оскільки на час його прийняття вказані особи мали право спільної сумісної власності на будинок під номером [ADDRESS]. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 202 ЗК України (в редакції на час реєстрації спірної земельної ділянки) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Статтею 204 ЗК України визначено, що ведення Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до закону. Відповідно до Указу Президента України від 05.10.2011 № 965/2011, який набрав чинності з 01.01.2013, повноваження Держземагенства в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинилися. Державний земельний кадастр функціонує паралельно із Державним реєстром речових прав на нерухоме майно. Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» № від 09.12.2010 № 1085/2010 було утворено Державну реєстраційну службу України. З 01.01.2013 набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державною фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З 2013 року державну реєстрацію прав на земельні ділянки здійснюється Укрдержреєстром, повноваження якого закріплено в Положенні, затвердженому Указом Президента України від 06.04.2011 № 401/2011. Відповідно до п. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об'єднання земельних ділянок або, якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. Реєстрація скасування ж майнових прав на земельну ділянку, в тому числі прав власності, відбувається в порядку, визначеному ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Щодо скасування запису про державну реєстрацію державного акта на право власності в книзі записів про державну реєстрацію державних актів про право власності на земельну ділянку суд зазначає, що порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1021, яка втратила чинність згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, якою затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру та взагалі не передбачено ведення вказаної книги. Оскільки, починаючи з 01.01.2013 органи Держземагентства позбавлені повноважень щодо реєстрації прав власності на землю та у зв'язку з втратою чинності Постанови КМУ № 1021 є неможливим скасування державної реєстрації державного акту, який визнано у судовому порядку недійсним чи незаконним. На підставі викладеного, ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 16, 337, 1216, 1218, 1225, 1261 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 86, 87, 89, 120, 152, 153, 158, 202, 204, 1225, 1226 Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»,

Outcome: dismissed