Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 000639 від 27.12.1999 року, виданого [PERSON] та припинення права власності на земельні ділянки, вказані в даному правовстановлюючому документі та визнання недійсним Державного\~ акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 000640 від 27.12.1999 року, виданого [PERSON] та припинення права власності на земельні ділянки, вказані в даному правовстановлюючому документі. Посилаються на те, що вони та відповідачі є власниками квартир у чотирьох квартирному житловому будинку [ADDRESS] . У 2020 році, маючи намір створити ОСББ та оформити право власності за останнім на земельну ділянку, закріплену за даним багатоквартирним будинком їм стало відомо, що власники квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] у 1999 році приватизували частину земельної ділянки, призначеної для обслуговування багатоквартирного будинку та оформили право власності на них. Вважають, що вказані державні акти на землю є незаконними, оскільки суперечать нормам Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України та підлягають визнанню недійсними. Так, власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 000639 від 27.12.1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №515 від 24.11.1999 року. Власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 000640 від 27.12.1999 року від 27.12.1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №482 від 27.10.1999 року. Будинок [ADDRESS] складається з чотирьох квартир. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будинки, споруди та прибудинкова територія визначаються співвласниками. Тобто, у разі приватизації громадянами квартир, земельна ділянка, як така що входить у житловий комплекс, може передаватись безоплатно у власність або надаватись у користування лише у спільну сумісну власність всім співвласникам квартир. Представник позивачів [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивачів та без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі\~ [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви в яких просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги визнають. Представник відповідача Хустської міської ради Сабадош М.І. подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги визнають. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідачі визнали, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] складається з чотирьох квартир. Згідно ст.89 Земельного кодексу України у спільній власності перебувають земельні ділянки співвласників житлового будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Згідно ст.42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, визначається співвласниками. Однак в порушення вказаних норм, власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 000639 від 27.12.1999р. Підстава видачі рішення виконавчого комітету Хустської міської ради № 515 від 24.11.1999р., та власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] , видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 000640 від 27.12.1999р. Підстава видачі рішення виконавчого комітету Хустської міської ради № 482 від 27.10.1999р. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним судом у постанові від 03.06.2020 р. по справі №560/1049/16-ц (провадження № 61-225св18). На підставі наведеного та

Outcome: approved