Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивачі у квітні 2015 року звернулися до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилались на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Крім них за вказаною адресою зареєстровані також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] являється колишнім чоловіком [PERSON] З 29 липня 2011 року після припинення фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та відповідачем [PERSON], останній, зібравши свої речі, пішов з місця реєстрації та без поважних на те причин з вказаного часу там не проживає. Зазначають, що реєстрація місця проживання [PERSON] в квартирі створює їм ряд перешкод та порушує їх право власності. Зокрема, відповідач не приймає участі у витратах по утриманню квартири, а також у звязку із реєстрацією відповідача вони не можуть оформити субсидію, що суттєво впливає на їх фінансове становище. У звязку із цим, просили позов задовольнити та визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №1 у будинку №7 по вул.Ставропольській в м.Чернівці. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені судом про місце та час розгляду справи. Від них через канцелярію суду надійшли заяви, у яких вони просили слухати справу у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Не заперечували щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи через публікацію в пресі оголошення. Причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивачі не заперечували проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що квартира №1, яка знаходиться в будинку №7 по вул.Ставропольській в м.Чернівці належить на праві власності позивачам [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.12.2006 року (а.с.8). Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно довідки ПП «Житлосервіс» від 26 березня 2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12). Як було встановлено судом, відповідач являється колишнім чоловіком [PERSON], оскільки рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 жовтня 2011 року їх шлюб розірвано (а.с.11). Після припинення фактичних шлюбних відносин [PERSON], зібравши свої речі, пішов з місця реєстрації та з вказаного часу там не проживає. Крім того, вказаний факт підтверджується довідками та актом ПП «Житлосервіс» від 26.03.2015 року, згідно яких, відповідач [PERSON] з 29 липня 2011 року по теперішній час в квартирі №1 не проживає (а.с.12-14). Стаття 405 Цивільного кодексу України, передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як було встановлено судом, жодної домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування спірним житлом укладено не було. Більше того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушує права позивачів, як власників житла, оскільки вони вимушені сплачувати за відповідача комунальні послуги, а також не мають змоги отримати субсидію. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved