Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договору іпотеки та кредитного договору припиненим. Позов мотивований тим, що 12.02.2008 року між [PERSON] , [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/4043/82/38020 на суму 15000 доларів США до 11.02.2018 року зі сплатою 14% річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та громадянкою [PERSON] укладено договір іпотеки № 014/4043/82/38020. Згідно п.1.1. вказаного договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя (банку), що витікають з кредитного договору, а також додаткових угод до нього. Предметом іпотеки за п.1.2. договору іпотеки, є нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який належить іпотекодавцю на праві власності. В подальшому, рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 16.04.2015 року у справі 301/721/15-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 8232 (вісім тисяч двісті тридцять два) доларів США. Відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іршавського районного управління юстиції Вішкі В.В. від 03.02.2016 року було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму боргу в повному обсязі. Таким чином, позивачі вважають, що враховуючи, що припинив свою дію як договір кредиту №014/4043/82/38020 від 12.02.2008 року, так договір іпотеки №014/4043/82/38020 від 12.02.2008 року, тобто договір іпотеки припинив свою дію з моменту припинення основного зобов`язання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Позивач [PERSON] та представник позивачів - адвокат Данканич В.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги зазначені в позові та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Представником позивача - адвокатом Данканич В.В. також було звернено увагу суду, що відповідно до рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 16.04.2015 року було проведено перерахунок суми заборгованості еквівалентно до національної валюти - гривні. Представник відповідача - адвокат Бойко О.М. в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не підтримує, просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі (а.с. 68), до суду подала відзив на позов відповідно якого представник відповідача зазначає, що 12 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/4043/82/38020 строком до 11.02.2018 року. Перед укладенням та підписанням договору Позичальник звернувся до Банку із заявою -анкетою на отримання кредиту, де в графі №1 «Відомості про кредит» власноручно зазначив відповідну суму кредиту, яку має намір отримати та обрав валюту - долар США. Своїм підписом під відповідним документом Позичальник засвідчив, що «ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, …». З врахуванням чого у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановленого Графіком погашення кредитної заборгованості. Відповідно до рішення Іршавського районного суду Закарпатської області у цивільній справі № 301/721/15-ц від 16.04.2015 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 8232 (вісім тисяч двісті тридцять два) доларів США (еквівалентно - 130 132, 93 грн.) та за сплачений позивачем судовий збір у розмірі - 1301,00грн. Позичальником - гр. [PERSON] - в 2016 році було сплачено до Банку заборгованість у розмірі - 130132, 93 грн. за КД № 014/4043/82/38020 від 12.02.2008р. при цьому відповідачем акцентовано увагу на той факт, що [PERSON] добровільно погасив заборгованість за КД, не у валюті кредиту, а в національній валюті України - гривні. 04.02.2016 р. / 11.02.2016 р. грошові кошти отримані від Позичальника були конвертовані у валюту кредиту (дол. США) та направлені кредитором на погашення заборгованості за тілом кредиту (3334, 45 дол. США), за відсотками (1779, 64 дол. США), всього - 5114, 09 дол. США. Таким чином Позичальником - гр. [PERSON] було частково виконано рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 16.04.2015 р., а залишок заборгованості за КД , встановлений судом становить - 3118, 14 дол. США. З чого слідує, що заборгованість за Кредитним договором погашена не була, тому банк продовжує нараховувати Позичальнику [PERSON] відсотки, пеню за порушення умов Кредитного договору №014/4043/82/38020 від 12.02.2008р. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу Гецко А.І. в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі ( а.с. 57). Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивачів - адвоката Данканич В.В., дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 12.02.2008 року між [PERSON] , [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/4043/82/38020 на суму 14705,88 доларів США до 11.02.2018 року зі сплатою 14% річних, з кінцевим терміном погашення 11.02.2018р (п.1.1.6 Договору, а.с.7). 12.02.2008 року було укладено Іпотечний договір №014/4043/82/380. Відповідно до п.1.2. даного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме : житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12-15). 23 жовтня 2008 року укладена додаткова угода №014/4043/82/38020-1 до договору іпотеки №014/4043/82/380, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , згідно якої сторони домовились внести доповнення до договору іпотеки № 014/4043/82/38020 від 12 лютого 2008 року з визначенням того, що предметом іпотеки є також земельна ділянка площею 0,1200 га. у межах згідно з планом, яка розташована в [ADDRESS] (а.с. 16). Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 16.04.2015 року у справі № 301/721/15-ц, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] був задоволений, а саме стягнуто солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 8232 доларів США 23 центів (130132 (сто тридцять тисяч сто тридцять дві гривень 93 копійок) та 1301 (одна тисяча триста одна) гривень судових витрат (а.с. 6). 15.01.2016 року ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» було подано заяву про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Іршавського районного суду у справі № 301/721/15-ц від 16.04.2015 року (а.с.19). Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.02.2016 року виконавче провадження примусового виконання за виконавчим листом №301/721/15-ц закінчено (а.с.20). Як вбачається з постанови державного виконавця Вішкі В.В. - [PERSON] в 2016 році було сплачено до Банку заборгованість в розмірі 130132 грн. 93 коп. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Як на підставу позову про визнання договору іпотеки та кредитного договору укладених між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , [PERSON] припиненим, позивачі посилаються на те, що Позичальником виконано зобов`язання в погашення боргу в повному обсязі за рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2015 року. Так, згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним. За змістом ст.11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Частиною другою статті 12 ЦК України передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом. Таким чином, навіть якщо кредитор не скористався своїм правом на проведення стягнення за виконавчим листом та задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», це не є підставою для припинення іпотеки. (Правова позиція Постанови ВСУ від 6-133цс17 від 22.02.2017 року). Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Аналогічна правова позиція висвітлена у Постанові Верховного суду України від 09.09.2015р. по справі №6-939цс15. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у 49 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби. У статті 49 Закону № 606-XIVзакріплено особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Аналогічна правова позиція висвітлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. по справі №761/12665/14-ц. Як встановлено в судовому засіданні згідно рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 16.04.2015 року у справі № 301/721/15-ц, копія якого знаходиться в матеріалах справи, позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був задоволений, а саме стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 8232 доларів США 23 центів (130132 (сто тридцять тисяч сто тридцять дві гривень 93 копійок) та 1301 (одна тисяча триста одна) гривень судових витрат. При цьому, суд бере до уваги також те, що сума заборгованості за кредитним договором в розмірі іноземної валюти, згідно вищевказаного рішення суду, в еквіваленті до суми в національній валюти не обраховувалась, і в резолютивній частині рішення суду відсутнє визначення суми боргу в еквіваленті долара США до гривні України. Згідно постанови державного виконавця від 03.02.2016 року позивачем [PERSON] сплачено суму боргу в розмірі 130 132 грн. 93 коп., з чого слідує, що заборгованість позивача [PERSON] по Кредитному договору 014/4043/82/38020 від 12.02.2008 року сплачена не в повному обсязі, а отже зобов`язання ним не виконане. Оскільки основне зобов`язання позичальником не виконане, суд вважає, що і законні підстави для припинення іпотечного договору відсутні. Одночасно суд звертає увагу сторін на той факт, що законодавством визначаються різні поняття, як «строк дії договору» так і «строк виконання зобов`язання». Строк укладеного між сторонами Кредитного договору, визначено п.1.1.6 даного договору, а саме до 11.02.2018 року. Строк дії договору іпотеки визначено п. 6.2, тобто діє до припинення основного зобов`язання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Враховуючи те, що обставини для припинення правовідносин за договором кредиту та договором іпотеки, зазначені позивачами, судом не встановлено, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed