Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] зазначила, що [INFO] померла її матір [PERSON], після смерті якої вона успадкувала 1/3 частку вищезазначеної квартири. Після смерті [PERSON] вона звернулась до відповідача [PERSON] з проханням виселитися з квартири та знятись з реєстрації з даної квартири, тому, що вона має намір продати квартиру, але відповідач виселятись не бажає, зазначаючи, що не має іншого житла. Позивач [PERSON] вважає, що відповідач порушує її право, тому вимагає виселити відповідача [PERSON] з належної позивачам квартири без надання йому іншого житлового приміщення та зобов'язати уповноважений орган Міграційної служби України зняти з реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала пред'явлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до статті 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Судом встановлено, що 08 грудня 2008 року видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS], власниками в рівних частках якої записані громадяни [PERSON], [PERSON] і [PERSON]; право власності зареєстровано у встановленому порядку (а.с. 14-15). Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], її донька [PERSON] успадкувала 1/3 частку квартири [ADDRESS] (а.с. 16-17). Відповідач [PERSON] зареєстрований і проживає в спірній квартирі з 20 квітня 1999 року, що підтверджується довідками (а.с. 13-28). Як вбачається з пояснень позивача [PERSON] у судовому засіданні, відповідач [PERSON] проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з її матір'ю [PERSON]. Вищенаведені фактичні обставини, які підтверджуються належними і допустимими доказами, вказують на те, що відповідач [PERSON] законно вселився в спірну квартиру за згодою співвласника [PERSON], з якою проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тобто вони постійно проживали разом і вели спільне господарство. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], відповідач [PERSON] продовжує проживати і користуватись спірною квартирою, а тому має такі ж права і обов'язки, як члени сім'ї власника квартири, що регламентовано положеннями частин 1 і 4 статті 156 та частинами 1 і 3 статті 64 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до статті 157 Житлового кодексу Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 статті 116 Житлового кодексу Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Позивачами у розпорядження суду не надано жодного доказу щодо наявності обставин порушення житлового законодавства відповідачем [PERSON], які передбачені вищезазначеним законом. Тому, вимоги позивачів щодо виселення відповідача з належної їм на праві власності квартири - суперечить вимогам статей 64, 116, 156, 157 Житлового кодексу Української РСР. Посилання позивачів на статтю 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, як норми права, які визначають права і обов'язки сторін щодо предмета спору, є помилковим, оскільки предметом спору за пред'явленим позовом є право відповідача [PERSON] на користування квартирою, яка належить позивачам на праві власності. Між тим, регулювання житлових відносин, права громадян на житло та законність в галузі житлових відносин здійснюється спеціальним законом, яким є Житловий кодекс Української РСР. Тому, для задоволення пред'явленого позову відсутні законні підстави. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір слід покласти на позивачів.

Outcome: dismissed