Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась в суд з позовом про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідачів Черешенської сільської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,18 га, що розташована на території Черешенської сільської ради, землю передано - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER], виданим на підставі рішення 18 сесії ХХІІІ скликання від 27 вересня 2001 року і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №54 від 19 лютого 2002 року. За життя, а саме 15.07.2003 року, її матір - [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Черешенської сільської ради, актовий запис №34, згідно якого державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], який буде належати їй на день смерті і на який за законом матиме право, заповіла їй - [PERSON] Вона своєчасно прийняла спадщину після смерті матері, крім неї, спадкоємцями за законом першої черги є її сестри та брат: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які на дане спадкове майно не претендують. Вони не оспорюють заповіт, яким вище вказана земельна ділянка переходить їй в порядку спадкування за заповітом. При оформлені спадкових прав після смерті спадкодавця, виявилось, що існує розбіжність у написанні прізвища та ім'я померлої, а саме в її свідоцтві про народження в графі мати зазначено «[PERSON]», тоді як в свідоцтві про смерть та свідоцтві про одруження її прізвище, ім'я та по-батькові значиться як «[PERSON]». У видачі свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори їй було відмовлено, у зв'язку з тим, що не були надані належним чином оформлені документи (в тому числі витяг з державного земельного кадастру) на дане майно, а вчинення нотаріальної дії без витягу з Державного земельного кадастру та без зазначення кадастрового номера в свідоцтві про право на спадщину, суперечить чинному законодавству та не були надані документи, які підтверджують факт родинних стосунків спадкоємця з спадкодавцем. Просить встановити факт родинних відносин між нею, [PERSON], [INFO], та померлою [INFO] [PERSON], як дочки та матері, та визнати за нею, право власності на спадкове майно матері [PERSON] померлої [INFO], а саме: на земельну ділянку площею 1,18 га, в межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Черешенської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] виданого 19 лютого 2002 року на підставі рішення Черешенської сільської ради від 27.09.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №54. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини викладені в позові, просила позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник відповідача Черешенська сільська ради не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача Черешенської сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали, не заперечували щодо визнання права власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON] за [PERSON], підтвердили факт родинних відносин позивачки та померлої [PERSON], як дочки та матері. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Суд, заслухавши позивачку, відповідачів, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого [INFO] виконавчим комітетом Черешенської сільської ради Серія [NUMBER], Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №18. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,18 га, що розташована на території Черешенської сільської ради, землю передано - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER], виданим на підставі рішення 18 сесії ХХІІІ скликання від 27 вересня 2001 року і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №54 від 19 лютого 2002 року, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю [NUMBER], виданим на підставі рішення 18 сесії ХХІІІ скликання від 27 вересня 2001 року і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №54 від 19 лютого 2002 року. Згідно Витягу з документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №34-28-0.2-845/2-15 від 19.03.2015 року вбачається, що вартість земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], площею 11800 кв.м, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Черешенської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, яка належить померлій [PERSON] становить 10037,32 грн. 15.07.2003 року, [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Черешенської сільської ради, актовий запис №34, згідно якого державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], який буде належати їй на день смерті і на який за законом матиме право, заповіла позивачці - [PERSON], що підтверджується копією заповіту. З копії свідоцтва про народження [PERSON] Серія [NUMBER] від 01.07.1970 року в графі матір записана - [PERSON]. З копії свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER], виданого 25.01.1992 року вбачається, що [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. З копії свідоцтва про одруження Серія [NUMBER], повторно виданого 14.03.2001 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після одруження - [PERSON]. З довідки Черешенської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області №703 від 14.05.2015 року вбачається, що [PERSON] та померла [PERSON] є одна і та ж особа, та є матір'ю [PERSON]. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачка [PERSON], надала докази того, що померла [INFO] [PERSON] була її матір'ю. Судом також встановлено, що крім позивачки [PERSON], спадкоємцями за законом та заповітом є діти померлої [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою Черешенської сільської ради №477 від 16.03.2015 року. Померла [PERSON] [INFO] оформила заповіт, на підставі якого [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER]. На спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 1,18 га, в межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Черешенської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не претендують, що підтвердили в судовому засіданні та підтверджується матеріалами спадкової справи№80/2015 року. Позивачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, але в зв'язку з відсутністю належним чином оформлених документів (в тому числі витяг з Державного земельного кадастру), що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно та документів, які підтверджують факт родинних відносин, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №378/02-31 від 22.04.2015 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Виникнення права власності на земельну ділянку безпосередньо пов'язане з державною реєстрацією цього права, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Книги записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на [PERSON] було видано державний акт на її ім'я без зазначення кадастрового номера земельної ділянки, право на земельну ділянку в порядку спадкування переходить до спадкоємця за заповітом, тобто [PERSON], яка прийняла спадщину, оскільки вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як вбачається з державного акту серія [NUMBER] від 19.02.2002 року, кадастровий номер земельної ділянки не зазначений. Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2013 року) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст.16 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Згідно вимог ст.19 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до вимог Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею у тому числі на умовах оренди», яка затверджена наказом Державного Комітету України по земельним ресурсам 04.05.99 №43, присвоєння кадастрового номера земельній ділянці при видачі Державного акта про право приватної власності на землю, на той час нічим не було передбачено. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що державний акт про право приватної власності на землю, який був виданий 19.02.2002 року є дійсним на сьогоднішній день, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved