Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Запорізького районного суду з позовною заявою Територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, треті особи без самостійних вимог: Запорізька районна державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області, про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, посилаючись на те, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS]. Позивачка є спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину своєчасно та належним чином, звернувшись до Запорізької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, оформити свої спадкові права вона не має можливості, тому що нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори була видана Постанова про відмову в вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на спадковий будинок, підтверджуючих право власності спадкодавця на спадкове майно, тому вона повинна була звернутися до суду з цією позовною заявою. Відповідач - представник Територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області в судове засідання не з'явився, надали суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, відсутність будь-яких заперечень, просять розглянути справу в відсутність їх представника. Представники третіх осіб - Запорізької районної державної нотаріальної контори та Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Тому суд вважає за необхідне розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, надані сторонами, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом першої черги є в рівних частках: діти, батьки, чоловік (дружина) померлого. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Факт смерті [PERSON] [INFO] року підтверджується наданим суду свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 22.04.2014 року Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області. Факт родинних відносин позивачки зі спадкодавцем підтверджений наданим суду свідоцтвом про їх шлюб. Факт прийняття позивачкою спадщини, відкритої після смерті чоловіка підтверджується її заявою про прийняття спадщини, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 406/2014, наданої суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат»: «Нотаріус, або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії». Згідно пункту 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: «Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом (за заповітом) осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи». Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 24 жовтня 2014 року нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори позивачці була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів, підтверджуючих зареєстроване право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності на житловий будинок та господарські споруди в [ADDRESS] оформлене на [PERSON] підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 04.07.1998 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2-183, але право власності не було зареєстроване в Єдиному реєстрі нерухомого майна. Однак, у відповідності до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2011 року № 868 правовстановлюючими документами на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об'єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом. Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, об ґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення її позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб та вважає за можливе визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на спадковий житловий будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved