Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] [PERSON] 3-я особа без самостійних вимог [PERSON] про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про співпрацю. Згідно умов вказаного договору вони досягли домовленості про спільне придбання майна та подальшого його спільного використання з метою отримання доходів. Згідно умов вказаного договору кожний взяв на себе певні зобов'язання які повинен був виконувати. Однак відповідачка не виконує взяті на себе зобов'язання, а також не приступала до їх виконання, а тому є такою що ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань. Зокрема, згідно умов вказаного договору передбачено набуття нею та відповідачкою права власності в частках, на майно яке було придбане в межах виконання зобов'язань по договору пропорційно до внесених коштів, а зокрема на нежитлові приміщення, що розташовані в [ADDRESS]. Оскільки, нею повністю було оплачено вартість придбаного майна, а тому вона просить визнати за нею право власності на спірне майно в цілому. Також, просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 20,2 кв. м. яка нею була придбана в межах домовленостей між нею та [PERSON], згідно яких нею також було проведено повністю оплату за придбане майно. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги позовні вимоги підтримав повністю та дав пояснення аналогічні позовній заяві. Представник відповідачки [PERSON] та 3-ої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що дійсно між [PERSON] та позивачкою було укладено договір про співпрацю. Згідно умов якого вони домовились про спільне придбання майна, а саме нежитлових приміщень, що розташовані в [ADDRESS]. Також, [PERSON] не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на спірні приміщення, та підтверджує факт оплати вартості спірного майна позивачкою. Щодо позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 20,2 кв. м. покладається на рішення суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, скерувала суду заперечення в яких проти позовних вимог заперечила та просила в задоволенні позовних вимог відмовити, та розглядати справу у її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивачки, представника [PERSON] та [PERSON], перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені суду документи та постановляючи рішення, суд встановив наступне: Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 20.05.2013 року було укладено договір про співпрацю, згідно якого вони домовились про здійснення спільної діяльності та взяли на себе відповідні зобов'язання які визначені договором. 20.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаток № 1 до договору про співпрацю від 20.05.2013 року, згідно якого вони домовились про придбання нежитлових приміщень, загальною площею 40,5 кв. м. за адресою: [ADDRESS], а також подальшого оформлення спільної часткової власності пропорційно до внесків кожного. Також, з п. 2 вказаного додатку вбачається, що оплата вартості набутого майна та витрат по оформленню договору купівлі-продажу бере на себе [PERSON] З договору купівлі-продажу 5 лютого 2014 року укладеного між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та [PERSON] вбачається, що остання придбала об'єкт малої приватизації способом викупу, а саме нежитлові приміщення - антресоль, позначені в технічному паспорті Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 11.05.2006 року літерами « 24-3», «24-4», « 24-5», « 24-6», « 24-7», площею 40,5 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. З розписки виданої [PERSON] від 02.04.2014 року вбачається, що відповідачка отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 250 000,00 (двісті п'ятдесят тисяч) грн. на оплату вартості нежитлових приміщень, загальною площею 40,5 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] та придбані на підставі договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та ЛМР 05.02.2014 року. З Акту приймання-передачі від 04.2014 року вбачається, що Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради було передано [PERSON] об'єкт малої приватизації нежитлові приміщення, загальною площею 40,5 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.04.2014 року № 20938526 вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлові приміщення, загальною площею 40,5 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається зі змісту ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведено в ст.16 ЦК України. Зі змісту статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів відповідно до приписів вказаної статті є визнання права. Цією нормою також встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ч. 1 статті 61 ЦПК України визначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як визнали представники сторін та вказані обставини встановлені судом, що між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про придбання спірних нежитлових приміщень, та щодо набуття ними права власності на такі пропорційно до внесків кожного, а також і те, що грошові кошти на оплату за спірні нежитлові приміщення надала [PERSON] Ч. 4 статті 174 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З врахуванням зазначених вище обставин та того, що відповідачка визнала позовні вимоги, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на спірні нежитлові приміщення - антресоль, позначені в технічному паспорті Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 11.05.2006 року літерами « 24-3», « 24-4», « 24-5», «24-6», « 24-7», площею 40,5 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Ч. 3 статті 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не надано належних та допустимих доказів для підтвердження тих обставин, на які позивачка посилається, як на підставу своїх вимог в частині визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 20,2 кв. м., а тому в задоволенні таких слід відмовити.

Outcome: partial