Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] районної ради у м. Донецька, третя особа: Пята Донецька державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивачі зазначили, що 04.04.1968 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу з [PERSON], відповідно до якого він набув право власності на одноповерховий житловий будинок житловою площею 24,2 м2, і всі надвірні будівлі, розташований за адресою: м.Донецьк-35 (Кіровський район), вул. Дунайська, буд.№51. Позивачі зазначають, що [PERSON] за час свого життя, 06.02.2013 року склав заповіт як розпорядження на випадок своєї смерті, згідно якого все належне йому рухоме і нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день його смерті, та все те, на що він за законом матиме право, в тому числі грошові внески з відповідними відсотками та індексаціями, які зберігаються у будь-яких банківських та інших фінансових установах заповідалося його донці [PERSON], [INFO], та його синові [PERSON], [INFO]. Також, у заповіті зазначено, що якщо [PERSON] помре до відкриття спадщини або не прийме спадщину, або відмовиться від прийняття спадщини, або буде усунена від права на прийняття спадщини, то її частка заповідалася його онукові [PERSON], [INFO]. Даний заповіт зареєстровано в Спадковому реєстрі 06.02.2013 року за №54131215. Позивачі вказують, що 18.10.2014 року померла [PERSON], а 20.01.2016 року помер [PERSON] Згідно ст.1220 ЦК України спадок відкривається внаслідок смерті особи або визнання її померлою. Час відкриття спадку являється день смерті особи або день, з якого вона визнана померлою. Таким чином, після смерті [PERSON], 20.01.2016 року, відкрився спадок, який відповідно до умов заповіту спадкодавця повинні успадкувати [PERSON] та [PERSON] [PERSON], який постійно проживав разом з [PERSON] та був зареєстрований за адресою: м.Донецьк-35 (Кіровський район), вул.Дунайська, буд.№51, фактично прийняв спадщину після її відкриття, проживаючи в будинку батька, господарюючи в садибі та вкладаючи кошти в ремонти як житлового будинку, так і в господарські споруди. Позивачі зазначають, що вони як спадкоємці звернулись до Пятої Донецької державної нотаріальної контори м.Покровськ Донецької області із заявою про прийняття спадщини, в порядку передбаченому ст.1298 ЦК України, шляхом отримання кожним із спадкоємців свідоцтва про право на спадщину, а саме: одноповерховий житловий будинок житловою площею 24,2 м2, і всі надвірні будівлі, розташований за адресою: м.Донецьк-35 (Кіровський район), вул.Дунайська, буд.№51, та земельна ділянка під домоволодінням. Залишкова вартість домоволодіння: житлового будинку А-1, літньої кухні Б, сіней, сарай Б,В, вбиральні Г, огорожі - №1-4, водопроводу 1, заміщення ІІ, становить 78895,00 грн., на дату поточної оцінки майна 02.09.2016 року. Однак, постановою №574/02-31 від 07.06.2016 року державним нотаріусом Пятої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 20.01.2016 року [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку, тому що [PERSON] не надано відповідного документу, що підтверджує державну реєстрацію прав на нерухоме майно на імя спадкодавця, згідно із п.п.4.18 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5. Також, постановою №575/02-31 від 07.06.2016 року державним нотаріусом Пятої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 20.01.2016 року [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку, тому що [PERSON] не надано відповідного документу, що підтверджує державну реєстрацію прав на нерухоме майно на імя спадкодавця, згідно із п.п.4.18 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5. Позивачі вказують, що відмова державного нотаріуса Пятої донецької державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] після смерті 20.01.206 року [PERSON] зумовлена тим, що відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Дунайська, буд.№51, м. Донецьк, а саме відсутня його державна реєстрація в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Майнових спорів з приводу заявлених вимог про спадкування зазначеного майна не існує. Інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом, після смерті [PERSON] не має. Зважаючи на такі обставини позивачі, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] вимушені звернутися суду з заявою про визнання права власності на житловий бдуинок після смерті [PERSON] та просять визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності на 1/2 частину за кожною стороною на спадкове майно, а саме: одноповерховий житловий будинок А-1, житловою площею 24,2 м2, і всіх надвірних будівель: літньої кухні Б, сараї б,В, вбиральні Г, огородження - №1-4, водопровід -1, заміщення ІІ, розташованого за адресою: м.Донецьк-35 (Кіровський район), вул.Дунайська, буд.№51. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, за участю їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] районної у м.Донецьк ради Донецької в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Представник третьої особи Пятої Донецької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи у її відсутність не надала. Відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності особи, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 20.01.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.33). Після його смерті залишилось спадкове майно у виді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: м.Донецьк-35, вул. Дунайська, буд.№51, який належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Четвертої Донецької державної нотаріальної контори 04.04.1968 року за реєстровим №1-84 (а.с.11,12). Згідно технічного паспорту житлового будинку, домоволодіння за вищевказаною адресою складається з: житлового будинку А-1, літньої кухні Б, сіней, сарая Б,В, вбиральні Г, огорожі - №1-4, водопроводу 1, заміщення ІІ (а.с.13). Однак, право власності на зазначений будинок [PERSON] у встановленому порядку зареєстровано не було. Згідно заповіту, складеного 06.02.2013 року та посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №187, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження: «Все належне мені рухоме і нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде мені належати на день моєї смерті, та все те, на що я за законом матиму право, в тому числі грошові внески з відповідними відсотками та індексаціями, які зберігаються у будь-яких банківських та інших фінансових установах, я заповідаю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Якщо [PERSON] помре до відкриття спадщини або не прийме спадщину, або відмовиться від прийняття спадщини, або буде усунена від права на прийняття спадщини, то її частку у спадщині я заповідаю [PERSON], [INFO]» (а.с.19). 18.10.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15). Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Пятої донецької державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями, який залишився після смерті [PERSON] та постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій №574/02-51 від 07.09.2016 року та №575/02-51 від 07.09.2016 року їм було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за заповітом та законом, в звязку з не наданням відповідного документу, що підтверджує державну реєстрацію прав на нерухоме майно на імя спадкодавця, згідно із п.п.4.18 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 (а.с.17,18). З відповіді завідуючої Пятої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] від 02.11.2016 року №760/01-16 року вбачається, що 06.07.2016 року із заявою №312 про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON], на підставі якої відкрита спадкова справа за №158/2016. В шестимісячний строк звернувся [PERSON], подавши заяву про прийняття спадщини за законом 09.06.2016 року за №402. Свідоцтво про право на спадщину ще не видавалось. Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2016 року за №574/02-31 видано [PERSON] після смерті [PERSON]. Постанову про відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2016 року за №575/02-31 видано [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с.30-53). В зв'язку з тим, що позивачі не мають відповідного документу, що підтверджує державну реєстрацію прав на нерухоме майно на імя спадкодавця, вони не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом у нотаріуса і змушені звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи - на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Проаналізувавши вищевикладене, а саме те, що в установлений законом строк позивачі прийняла спадщину, однак не змогли в установленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору, у звязку із не вчиненням спадкодавцем відповідних дій по оформленню свого права власності та отримання відповідного свідоцтва про право власності на будинок, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: м.Донецьк, вул. Дунайська, буд.№51 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], визначивши по 1/2 частині за кожною із сторін.

Outcome: approved