Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Сумського обласного центру зайнятості і свої вимоги мотивували тим, що вони перебували на обліку в міському центрі зайнятості як безробітні: [PERSON] з 10 серпня 2007 року по 17 листопада 2008 року, з 28 серпня 2010 року по 24 листопада 2011 року, [PERSON] з 10 лютого 2000 року по 03 лютого 2001 року, з 23 березня 2001 року по 24 червня 2001 року, з 18 січня 2005 року по 13 січня 2006 року, з 03 серпня 2011 року по 16 червня 2012 року. В цей час вони отримували допомогу по безробіттю, розмір якої був набагато нижчим від прожиткового мінімуму. Обласний центр зайнятості відмовив їм виплатити недоплачену допомогу по безробіттю, посилаючись на ст. 150 Конституції України та на інші правові акти. Вважають вказану відмову неправомірною, та на їх думку центр зайнятості повинен виплатити їм недоплачені суми допомоги по безробіттю відповідно до ст. 46 Конституції України, відшкодувати матеріальні збитки на моральну шкоду. Позивачами здійснено розрахунок з урахуванням індексу інфляції та 3% річних та сума недоплаченої допомоги [PERSON] становить 16906 грн. 30 коп., [PERSON] - 30846 грн. 74 коп. Окрім цього [PERSON] понесла матеріальні збитки у зв'язку з необхідністю з цього самого приводу кілька разів звертатись до суду для відновлення порушених прав і кожен раз вона витрачала кошти на придбання паперу, копіювання документів. Вона витрачала свій час на пошуки правових актів для обґрунтування позовних вимог, для набору тексту на комп'ютері, оскільки позивачі не мають юридичної освіти, не мають коштів на отримання кваліфікованої юридичної допомоги. Розмір матеріальних збитків, які понесла позивач [PERSON] у зв'язку з необхідністю кількаразового звернення до судів становить 380 грн. 75 коп. У зв'язку з тим, що позивачі отримували допомогу по безробіттю набагато нижчого розміру від прожиткового мінімуму, вони не мали змоги повноцінно харчуватися, лікуватися, вдягатися, щоб мати пристойний вигляд перед роботодавцями, на оплату проїзду до МЦЗ і до підприємств на пошуки роботи, у них погіршились стосунки в сім'ї, бо чоловіки дорікали їм, що вони не забезпечують самі себе необхідними коштами, вони не мали змоги їздити у церкву, до родичів і друзів, спілкуватися з ними по телефону. Порушились звичні умови життя, нормальні життєві зв'язки позивачів. У зв'язку з неотриман ням допомоги по безробіттю на рівні прожиткового мінімуму і небажанням чоловіка [PERSON] допомогти їй матеріально на її прохання, її чоловік розірвав з нею шлюб. В зв'язку з вказаним, позивачі посилаються на завдання їм моральної шкоди. Посилаючись на вказані обставини, просять призначити відшкодування шкоди з Сумського обласного центру зайнятості шляхом стягнення недоплаченої допомоги по безробіттю, матеріальних збитків та моральної шкоди в сумі 73390 грн. 23 коп., в тому числі: матеріальні збитки [PERSON] в сумі 17287 грн. 05 коп., [PERSON] в сумі 30846 грн. 74 коп.; моральну шкоду: [PERSON] в сумі 12628 грн. 22 коп., [PERSON] в сумі 12628 грн. 22 коп. Також позивачі, посилаючись на те, що на звернення до Сумського міського центру зайнятості з заявою про виплату недоплачених коштів, була отримана відповідь від 17 жовтня 2013 року з відмовою і рекомендацією оскаржити відповідь до Сумського обласного центру зайнятості, та оскільки останній є вищестоящою організацією, якому підпорядковані місцеві центри зайнятості, залучили співвідповідачем у вказаній справі Сумський міський центр зайнятості. В судовому засіданні позивачка - представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі з обставин, викладених у позовній заяві, додавши, що відповідачі мають відшкодувати матеріальну та моральну шкоду в рівних частках. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, в письмовій заяві просить розглядати справу за її відсутності. Представник відповідачів Рижикова Н.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачі, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, були ознайомлені з розміром та порядком виплати допомоги по безробіттю, про що свідчать підписи у персональних картках, а тому вони звернулися до суду з позовними вимогами поза строками позовної давності. Допомога по безробіттю виплачувалася у відсотках від заробітної плати, але не нижче прожиткового мінімуму і на підставі постанов, які приймалися відповідно до вимог законодавства. Рішення центру зайнятості щодо призначених допомог по безробіттю є законними, позивачами не оскаржувалися та не скасовані. Позивачами не доведено завдання шкоди з вини відповідачів, а також заявлений розмір моральної шкоди є необгрунтованим. Просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі перебували на обліку в Сумському міському центрі зайнятості та отримували допомогу по безробіттю: [PERSON] у період з 10 серпня 2007 року по 17 листопада 2008 року (а.с. 130-131, 133), з 28 серпня 2010 року по 24 листопада 2011 року (а.с. 134, 136), а [PERSON] з 10 лютого 2000 року по 03 лютого 2001 року (а.с. 139, 140), з 23 березня 2001 року по 24 червня 2001 року, з 18 січня 2005 року по 13 січня 2006 року (а.с. 141, 143), з 03 серпня 2011 року по 16 червня 2012 року (а.с. 144, 146). Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (у редакції, діючої на момент призначення позивачам допомоги по безробіттю) до стабілізації економічного становища в Україні мінімальний розмір виплат, передбачених цим Законом, визначався Верховною Радою України щороку одночасно з встановленням розміру страхових внесків виходячи з реальних можливостей Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. З ст. 3 Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування» (в редакції чинній на момент призначення допомоги по безробіттю) вбачається, що виходячи з можливостей Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, виплати передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», встановлюються в розмірі не нижче ніж 23 відсотки прожиткового мінімуму для працездатної особи. У 2008 році до 01 вересня 2008 року мінімальний розмір допомоги по безробіттю передбачався постановою правління Фонду загальнообов'язкового державно соціального страхування на випадок безробіття від 24 квітня 2008 року № 38, відповідно до якої виплати допомоги по безробіттю для застрахованих осіб становили з 1 червня 2008 року у розмірі не менше 320 гривень, з 1 липня - не менше 340 грн., з 1 жовтня - не менше 360 грн., з 1 грудня - не менше 400 грн. і не вище за середню заробітну плату, що склалася за всіма видами економічної діяльності у відповідній області за минулий місяць. У 2010 році мінімальний розмір допомоги по безробіттю визначався постановою правління Фонду загальнообов'язкового державного соціально страхування на випадок безробіття від 19 серпня 2010 року № 190, згідно з якою виплати допомоги по безробіттю для застрахованих осіб без урахування страхового стажу визначались з 1 вересня - 480 грн., з 1 жовтня - 490 грн., з 1 грудня - 500 грн. З 01 січня 2011 року Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» регламентовано, що до стабілізації економічного становища в Україні мінімальний розмір виплат за цим Законом визначається правлінням Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття виходячи з його реальних можливостей. Мінімальний розмір виплат у 2011 році для застрахованих осіб без урахування страхового стажу визначався постановою правління Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття від 16 грудня 2010 року № 227: з 1 січня - 510 грн., з 1 квітня - 520 грн., з 1 жовтня - 534 грн., з 1 грудня - 544 грн. Ч. 1 ст. 22 ЦК України встановлює право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Виходячи з положень ч. 2 зазначеної статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. ч. 3 ст. 10 ЦПК України встановлює обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. З огляду на зазначені норми, позивачем має бути доведено розмір заподіяної шкоди та причинний зв'язок між діями відповідачів та заподіяною шкодою. Проте позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог щодо заподіяння їм майнової шкоди, яка виникла внаслідок дій посадових осіб центру зайнятості. Твердження позивачів що допомога по безробіттю не може бути нижчою за прожитковий мінімум, встановлений законом, не свідчать про неправомірність дій відповідачів, оскільки розмір призначених позивачам допомоги по безробіттю визначався відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Закону України «Про розмір внесків на деякі види загальнообов'язкового державного соціального страхування», а також постанов правління Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Крім того рішення про призначення допомоги по безробіттю Сумського міського центру зайнятості не оскаржувались позивачами, є чинними та не були скасовані. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачами не доведено та судом не встановлено, що позивачам з вини Сумського обласного центру зайнятості та Сумського міського центру зайнятості понесені матеріальні збитки. Виходячи з викладеного, відсутні докази на підтвердження сукупності необхідних складових для притягнення відповідачів до цивільної відповідальності, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди необхідно відмовити за необґрунтованістю. Оскільки під час судового розгляду не знайшли підтвердження доводи позивачів щодо порушень їх прав внаслідок дій відповідачів, також не можуть бути задоволенні і заявлені позовні вимоги щодо стягнення понесених збитків у зв'язку зі зверненням до суду, а також завданої моральної шкоди.

Outcome: dismissed