Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до Кролевецького районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та дружину, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2 лютого 2017 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, за час якого [INFO] у них народився син [PERSON]. З початку 2018 року відповідач припинив належним чином забезпечувати її та їх сина, він відмовляється добовільно надавати кошти на придбання дитині одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. На даний час вона не працює, здійснює догляд за сином та отримує державну допомогу малозабезпеченим сім'ям, практично у всьому собі відмовляє, щоб забезпечити сину належні соціально-побутові умови. На її неодноразові звернення з проханням добровільно надавати кошти на утримання її та дитини відповідач не реагує. Відповідач офіційно не працює, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина він не має, аліменти нікому не платить. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її, [PERSON], утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Сторони, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України викликались в судове засідання, однак до суду не з'явились. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.4). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивачки суд вирішив можливим розглянути справу у її відсутність. Відповідач про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 7). Дитина народилася у шлюбі, в якому сторони перебувають з 2 лютого 2017 року (а.с.8). Сторони разом з дитиною проживають в [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області №1798 від 05.02.2018 року, довідками УСЗН Кролевецької РДА від 06.02.2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.8, 10, 11). З зазначених довідок УСЗН Кролевецької РДА також вбачається, що позивачка [PERSON] та дитина [PERSON], [INFO], взяті УСЗН Кролевецької РДА на облік як внутрішньо переміщені особи. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання дитини та позивачки, як дружини, з якою проживає дитина. Згідно довідки УСЗН Кролевецької РДА від 23.02.2018 року позивачка [PERSON] перебуває на обліку УСЗН Кролевецької РДА та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям (а.с.9). Між сторонами склались правовідносини щодо утримання дружини у разі проживання разом з нею дитини, обов'язку батька утримувати дитину, які регулюються Сімейним кодексом України. Стаття 141 СК України передбачає, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з частинами 2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.80 СК України). Таким чином, діючим законодавством передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання незалежно від того, чи працює вона та від її матеріального стану. Виникнення у неї права на утримання повязується лише з однією умовою - відповідним матеріальним станом чоловіка - батька дитини. Право на утримання у дружини - матері існує паралельно із правом дитини на утримання від батька і не залежить від нього. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимогі на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За заявленими вимогами позивачка просить стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно та на її утримання у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів, які будуть стягуватися на дитину та дружину, суд враховує, що відповідач є працездатним, про незадовільний стан здоров'я та наявність у нього інших утриманців суду не повідомив. При цьому суд також враховує, що позивачка не працює, здійснює догляд за сином [PERSON] віком до трьох років, перебуває на обліку УСЗН Кролевецької РДА та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям (а.с.9) і стягнення аліментів є необхідним для захисту її інтересів та інтересів дитини [PERSON]. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Розгляд справи відбувався з дотриманням вимог ЦПК України, сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. В обгрунтування своїх позовних вимог про стягнення аліментів на дитину в розмірі 1000 грн. та аліментів на дружину у розмірі 500 грн. щомісячно позивачкою не надано доказів, що заслуговують на увагу суду. Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, положення ст.ст. 80, 84, 180 - 182, 184 СК України, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний організовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обов'язки щодо дитини, в тому числі утримувати її, а також утримувати дружину до досягнення сином [PERSON] трьох років і з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на утримання дитини [PERSON], розмір яких суд визначає 746 грн. 00 коп. щомісячно, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від до 6 років, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» з 1 січня 2018 року у розмірі 1492 грн. та аліменти на дружину у розмірі 300 грн. щомісяця до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. На думку суду, вказаний розмір аліментів буде розумним, достатнім і не буде порушувати прав та інтересів відповідача. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх необгрунтованості. Враховуючи положення ч.1 ст.79 та ч.1 ст.191 СК України стягнення аліментів присуджується відповідачу від дня пред'явлення позову. Згідно ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп. та на підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.ст. 79, 80, 84, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial