Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою відповідно до якої просила зобовязати [PERSON] виконати умови договору купівлі-продажу від 15.12.2013 р. шляхом його нотаріального посвідчення та визнати недійсним і скасувати запис реєстрації права власності [PERSON]. на домоволодіння № 7, що розташована по вул. Паторжинського у м. Дніпропетровську, що здійснена на підставі договору купівлі продажу від 10.11.2005 р., яку обгрунтувала наступним. 15.12.2013 р. між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу. Предметом зазначеного договору було домоволодіння № 7 та земельна ділянка, площею 0,0808га по вул. Паторжинського у м. Дніпропетровську. Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору продавець зобовязується передати домоволодіння та земельну ділянку у власність покупцю, а покупецьзобовязується прийняти домоволодіння № 7 та земельну ділянку площею 0,0808 га і сплатити за нерухоме майно обговорену грошову суму. Пункт 2.1 передбачає, що продаж зазначеного домоволодіння та земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 160\~000,00 грн. Згідно до п. 4.4. зазначеного договору купівлі продажу сторони дійшли згоди, що в термін до 15.01.2014 року оформлять дану угоду нотаріально.З незрозумілих позивачу обставин [PERSON] не виконує п. 4.4. зазначеного договору купівлі продажу. Крім того,16.12.2012 р. [PERSON] дізналась, про те, що 10.11.2005 р. [PERSON] та [PERSON] уклади договір купівлі продажу домоволодіння № 7 по вул. Паторжинського у м. Дніпропетровська з [PERSON], на підставі якого за останнім було зареєстровано право власності на домоволодіння у КП «ДМБТІ»ДОР 22.11.2005 р.. Позивачка вважає, що зазначений договір купівлі продажу є недійсним, оскільки укладений з грубими порушеннями чинного законодавства України. Натомість, [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою відповідно до якої просила скасувати права власності [PERSON]. на домоволодіння № 7, що розташовано по вул. Паторжинського у м. Дніпропетровську та належить йому на підставі договору купівлі продажу від 10.11.2005 р. та на земельну ділянку, площею 0,0808 га, що розташовано по вул. Паторжинського, 7 у м. Дніпропетровську та належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.03.2006 р. та визнати право власності за [PERSON]. на літ. А-1 житловий будинок, житловою площею 64,6 кв.м., загальною площею 117,3 кв.м., літ. а-1 веранда, літ.пг1 підА-1 погріб, літ. пг2 під А-2 погріб, літ. а, а 1, а2, - ганок, літ. И, Ж, Е - навіс, № 1-9, І-ІІ ворота та земельну ділянку, площею 0,0808 га,що розташовано по вул. Паторжинського, 7 у м. Дніпропетровську. [PERSON] в судове засідання не зявилась, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутність. Просила задовольнити позовну заяву та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заявив повному обсязі. [PERSON]. було подано клопотання про розгляд справи за його відсутністю. У заяві просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву. [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне відмовити у первісному позові, натомість зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі. 15.12.2013 р. між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого було домоволодіння № 7 та земельна ділянка, площею 0,0808 га по вул. Паторжинського у м. Дніпропетровську. Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору продавець зобовязується передати домоволодіння та земельну ділянку у власність покупцю, а покупецьзобовязується прийняти домоволодіння № 7 та земельну ділянку площею 0,0808 га і сплатити за нерухоме майно обговорену грошову суму. Пункт 2.1 зазначеного договору передбачає, що продаж зазначеного домоволодіння та земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 160\~000,00 грн. Крім того, відповідно до п. 4.4.сторони дійшли згоди, що в термін до 15.01.2014 р. оформлять дану угоду [PERSON] не виконала зазначену умову договору, у звязку з неможливістю такого посвідчення. Вищевказаний договір купівлі продажу від 15.12.2013 р. було укладено на підставі договору купівлі продажу, що було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 20.10.2004 р. Згідно даного договору, а саме п. 1.1продавеці [PERSON] та [PERSON] передають у власність покупцю [PERSON]. домоволодіння житловою площею 64,6 кв.м., загальною площею 117, 3 кв.м., що складається з: літ. А-1 житловий будинок, літ. Д- навіс, 1-4, І,ІІ,ІІІ огорожі, споруди, замощення та земельну ділянку 0,0808 га, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вулиця Паторжинського, 7, та є власністю [PERSON] -13/50 частини на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 24.10.2002 р. № 2340, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 14.11.2002 року № 37-507 та 13/50 частини домоволодіння на підставі договору дарування , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], 24.10.2002 року, №2337 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 14.11.2002 року, № 37-507, [PERSON] 12/25 частини домоволодіння на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], 20.06.2003 року, №1179 та зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 08.07.2003 року № 507-37. Зазначений договір купівлі продажу [PERSON] зареєструвало Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної радине було. 16.12.2012 р. [PERSON] дізналась, про те, що 10.11.2005 р. продавеці [PERSON] та [PERSON] уклади договір купівлі продажу домоволодіння № 7 та земельної ділянки, площею 0,0808 га по вул. Патординського у м. Дніпропетровська з [PERSON]., який зареєстрував право власності в установленому законом порядку 22.11.2005 р. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до змісту ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Дії особи, яка вчиняє правочин, зокрема, повинні бути спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Ст. 216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними та не створюють права та обовязки для сторін. Згідно абз. 5 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджуються письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення , суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частина 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка передбачає, що записи скасовуються якщо підстави, за яких вони були винесені, визнані судом недійсними. Згідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved