Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулася до Оржицького районного суду з позовом про визнання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та договору про оренду землі недійсними. Свої позовні вимоги мотивують тим, що є власниками земельних ділянок, що підтверджено Державними актами на право приватної власності на землю, які розташовані на території Лукімської сільської ради. Раніше дані земельні ділянки здавали в оренду відповідачеві, але строк цих договорів сплинув. Влітку 2015 року отримали від СТОВ «Лукім»я» додаткову угоду до договору оренди землі та договір оренди (позивач [PERSON]О.), які зареєстровані у відділі Держземагенствав Оржицькому районі. Вказані договора укладено на 5 років. Ознайомившись зі змістом додаткової угодита договору (позивач [PERSON]) виявили, що підпис на них позивачам не належить. Із землевласниками не погоджувався розмір орендної плати та інші його умови. Ознайомившись зі змістом договору, позивачі звернулись до відповідача з заявою про припинення державної реєстрації договору, але їх заяви були залишена без відповідного реагування. Вважають, що оскільки при укладенні договору не було враховано їх волевиявлення, то існують підстави для визнання недійсними спірних договорів. Враховуючи вказане, просять суд винести рішення, яким визнати додаткову угоду до договору оренди земельних ділянок та договір оренди (позивач [PERSON] Олексійовимч) недійсними. Стягнути з відповідача судові витрати. 14.03.2016 року та 28.03.2016 року ухвалами суду цивільні справи обєднано в одне провадження. Позивач [PERSON] у суді вказав, що спірний договір він не підписував. У 2012 році він підписував іншу угоду, яка регулювала орендні стосунки між сторонами до 2015 року. Отримавши у 2015 році на руки договір, виявив, що підпис на ньому йому не належить. Орендну плату у господарстві отримував, спорів з вказаного приводу не було. Прохає визнати спірний договір недійсним. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з мотивів, що вказані у позові. Вказала, що позивачі договору оренди земельної ділянки не підписували, отже не висловлювали свого вільного волевиявлення. Вказане підтверджено висновком почеркознавчої експертизи, яка проведена у межах кримінального провадження та є письмовим доказом по справі. У суді доведено, що договір підписала невідома особа без належних повноважень, отже його слід визнати недійсним. Щодо застосування строків позовної давності, вважає, що такий строк не пропущено, оскільки з моменту звернення до відповідача з заявою про припинення договірних стосунків, слід відраховувати строки позовної давності. Представник відповідача позовні вимоги заперечила, вважає, що висновок експерта має оцінюватись у сукупності з іншими доказами, якими є матеріали справи, що свідчать, що позивачі на протязі тривалого періоду отримували орендну плату від відповідача, не мали претензій з приводу існування договірних правовідносин. Оскільки у подальшому вказаний договір позивачем було схвалено, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, по даному позову просить застосувати строки позовної давності, оскільки з моменту укладення договору та до дати звернення до суду пройшло більш як 3 роки. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору в особі відділу Держгеокадастру у Оржицькому районі Полтавської області в судове засідання не зявився, у письмовому клопотанні прохають розгляд справи проводити без їх участі. Суд заслухавши сторони, розглянуши матеріали цивільної справи прийшов до слідуючого висновку. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 травня 2012 року [PERSON] та СТОВ «Лукім»я» уклали додаткову угоду до договору оренди землі, яка зареєстрована у відділі Держкомзему у Оржицькому районі 27 вересня 2012 року № 532368364004073. Кадастровий номер земельної ділянки 532368360000090006. 25 липня 2012 року [PERSON] та СТОВ «Лукім»я» уклали додаткову угоду до договору оренди землі, яка зареєстрована у відділі Держкомзему у Оржицькому районі 20 листопада 2012 року № 532368364005001. Кадастровий номер земельної ділянки 532368360000030012. 26.07.2012 року [PERSON] та СТОВ «Лукім»я» уклали договір оренди землі, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Оржицькому районі 23 жовтня 2012 року № 532368364004631. Кадастровий номер земельної ділянки 532368360000030010. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія Р2 № 618319 виданий 21.12.2001 року Лукімською сільською радою Оржицького району Полтавської області [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 3,34 га., що розташована на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка була передана в оренду відповідачеві по спірному договору терміном на 5 років. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія Р2 № 621072 виданий 24.12.2001 року Лукімською сільською радою Оржицького району Полтавської області [PERSON] є власником даної земельної ділянки, площею 3,65 га., що розташована на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка була передана в оренду відповідачеві по спірному договору терміном на 5 років. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 188738 виданий 21.12.2001 року відділом Держкомзему в Оржицькому районі Полтавської області [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 3,65 га., що розташована на території Лукімської сільської ради Оржицького району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка була передана в оренду відповідачеві по спірному договору терміном на 6 років. Згідно висновку експерта № 213 від 10.02.2016 року, яка проведена у межах кримінального провадження № 12015170280000364 встановлено, що підпис у додатковій угоді зареєстрованій за № 040855900316 укладений між [PERSON] та СТОВ «Лукім»я» виконано не [PERSON] У додатковій угоді за номером реєстрації 040855900331 підпис виконано не [PERSON], а іншою особою. У договорі оренди землі від 26.07.2012 року від імені орендодавця підпис виконаний не [PERSON], а іншою особою. Згідно даних довідки №4 від 10.03.2016 року та № 2 від 10.03.2016 року виданої СТОВ «Лукім»я» позивачі [PERSON] та [PERSON] на протязі 2012-2015 років отримували орендну плату ( вказане підтверджено даними відомостей про отримання натуральної оплати та видатковими касовими ордерами, що свідчать про отримання готівкових коштів з каси господарства). Позивач [PERSON] також відповідно до наданих первинних документів на протязі 2012-2015 років отримував орендну плату. Вказана обставина сторонами не оспорюється. 22.09.2015 року [PERSON] звернувся до СТОВ «Лукім»я» з заявою про припинення договору оренди, оскільки підпис, що міститься на угоді не налечить йому. Матеріали справи не містять даних про відповідь з боку відповідача. Взаємовідносини, що склались, урегульовані слідуючими нормами законодавства. Підстава про визнання договорів недійсними як відсутність вільного волевиявлення учасника провочину урегульована слідуючими нормами закону. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внут\-рішній волі. Відповідно ч. 2\~ст. 297 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною / сторонами /.Відповідно до частини першої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Укладений договір визнається недійсним на підставі ст. 215 ЦК України при недодержанні сторонами вимог, встановлених частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до частини другої ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно\~ст.125 ЗК України\~\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.\~ Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. Згідно положень ч.1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що матеріалами справи доведено, що позивачі спірні угоди не підписували, оскільки експертиза, яка була проведена у межах кримінального провадження належними та допустимими доказами не спростована. Вищевказаний висновок експерта суд оцінює як письмовий доказ, який стосується предмету спору. Разом з цим, з урахування того, що відповідачем по справі заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, суд вважає, що таке клопотання має бути задоволено з огляду на те позивачами не доведено, що лише у влітку 2015 року вони дізнались про існування спірних угод. До матеріалів справи долучено лист [PERSON] від 22.09.2015 року згідно якого він прохає СТОВ «Лукім»я» припинити договірні стосунки. Вказаний лист не є належним доказом у розумінні ст. 60 ЦПК України, не стосується інших позивачів та не містить інформативного характеру з приводу того коли позивач дізнався про порушення своїх прав. Позивачі уклали спірні угоди у травні та липні 2012 року, починаючи з 2012 року та до 2016 року отримували орендну плату у СТОВ «Лукім»я». До суду звернулись лише у лютому-березні 2016 року, що є за межами трирічного строку звернення до суду. Твердження позивачів про те, що вони підписували угоду у 2012 році строком на 3 роки матеріалами справи не доводиться. З урахуванням вказаного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв»язку з тим, що строк звернення до суду пропущено без поважної причини. Відповідно до\~статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року N 14 зазначено, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed