Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

\~Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача [PERSON], про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків. Посилаються на те, що відповідач є їх донькою. Вони є пенсіонерами та отримують пенсію в сумі 3435 грн. Крім пенсії, кожного року вони отримують дохід у вигляді орендної плати за земельний пай. Інших джерел доходів не мають, але мають кредитні зобовязання. Після отримання пенсії вони здійснюють платежі за кредитним зобовязанням, в звязку із чим їх матеріальний стан є вкрай нужденним. Вони не спроможні забезпечити в повній мірі себе усім необхідним, житловий будинок в якому вони проживають потребує капітального ремонту. Інші діти допомагають їм нерегулярно та в міру своїх можливостей, однак забезпечити їх усім необхідним неспроможні. Відповідач тривалий час перебуває за кордоном де отримує регулярний та високий дохід. В звязку із вказаним просять стягувати з відповідача на їх користь аліменти в загальному розмірі 2000 гривень щомісячно. Позивачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтували вищенаведеним та просили задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, однак до суду повернувся поштовий конверт із відміткою «адресат за зазначеною адресою не проживає». З відповіді на запит у відділ адресно-довідкового підрозділу УДМС в Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача (а.с. 27) видно, що відповідач зареєстрована в [INFO], куди і направлялася судова повістка. Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу, зі згоди позивачів розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши доводи позивачів та їх представника суд вважає, що позов доведений та обґрунтований та підлягає до задоволення з огляду наступного . Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст.51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. На підставі ч.1\~ст.172 СК України\~дитина, повнолітні дочка, син зобов?язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Відповідно до ч.1\~ст.202 СК України,\~повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 21\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України\~), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України). За змістом\~ст.202 СК України\~визначено обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Слід зазначити, що моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Відповідно до ч.3 ст.75\~СК України непрацездатним вважається той з подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Згідно ст.1 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого статтею 26 цього\~Закону пенсійного\~віку,\~або особи\~з інвалідністю,\~у тому\~числі діти\~з інвалідністю,\~а також\~особи,\~які мають\~право на\~пенсію у\~звязку з\~втратою годувальника\~відповідно до\~закону. Згідно статті 26 зазначеного закону позивачі [PERSON], [PERSON] вважається непрацездатними особами. Судом встановлено, що позивачі мають шістьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що вбачається із копій свідоцтв про народження останніх (а.с. 6-11). Відповідно до довідок про доходи (а.с. 12-13) позивач [PERSON] отримує пенсію за віком в розмірі 1373 грн. щомісячно, а позивач [PERSON] в розмірі 2062,03 грн. З акту обстеження умов проживання позивачів від 30.07.2018 року (а.с. 15) видно, що останні зареєстровані та проживають у власному будинку по вул. Головній, 20 в с. Василів, загальною площею 16 м2. Вказаний будинок потребує капітального ремонту, оскільки в ньому протікає покрівля, прогнили балки в кімнатах, в будинку потрібно замінити віка та двері. Домогосподарство де проживають позивачі не газифіковане, пільгами вони не користується. З цього ж акту вбачається, що позивачі отримують дохід від присадибної ділянки, а також у вигляді пенсії, майнового паю вони не мають. Також судом встановлено, що позивачі мають кредитні зобовязання перед АТ КБ «Приватбанк», розмір яких становить 17104,87 гривень (а.с. 16). Крім того, судом встановлено, що своїм непрацездатним батькам позивачам по справі в міру своїх можливостей допомагають діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З вищевказаного акту обстеження умов проживання позивачів (а.с. 15) видно, що відповідач [PERSON] разом із братом [PERSON] подарували на ювілей позивачу [PERSON] транспортний засіб марки «Фіат добло». З копії договору купівлі продажу (а.с. 14) видно, що відповідач у 2005 році придбала в с. Василів житловий будинок. В судовому засіданні було встановлено, що остання протягом тривалого часу перебуває за межами України на заробітках. Вищевикладене дає суду підстави зробити висновок, що матеріальний стан відповідача дозволяє їй утримувати своїх непрацездатних батьків позивачів по справі [PERSON] та [PERSON], які потребують сторонньої регулярної матеріальної допомоги, а отже позовні вимоги слід задовольнити. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивачі були звільнені від сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., а позов задоволено повністю, то суд вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 75, 172, 202, 204 СК України, ст. ст. 1, 26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування»,

Outcome: approved