Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просили визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17 лютого 2011 року, вони (позивачі) є співвласниками (по 1/3 частині) будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] , в якому також значиться зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , яка з травня, 2015 року в будинку не проживає, так як виїхала на постійне місце проживання до іншого міста, при цьому, остання не надає кошти на оплату комунальних послуг, не несе витрат на утримання будинку, її особистих речей в будинку не має, разом з тим, реєстрація відповідача за зазначеною адресою створює їм (позивача) як співвласникам будинку незручності, так як виникають проблеми із сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, однак нараховуються за відповідачем, крім того, факт реєстрації відповідача та її фактичне не проживання за вказаною адресою впливає на розмір призначення їм (позивачам) субсидії на житлово-комунальні послуги. Ухвалою суду від 03.12.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом в судове засідання сторін. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у ньому, просили його задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, при цьому будь-яких заяв, клопотань позивач [PERSON] до суду не подавав, більш того, за твердженням позивачів [PERSON] , [PERSON] позивачу [PERSON] відомо про розгляд даної справи, в якій він є позивачем, враховуючи також спільне подання позивачами позову (процесуальна співучасть), суд вважає можливим розгляд справи за даної явки позивачів в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, заперечення, відзив на позов до суду не надходили. Заслухавши пояснення позивачів [PERSON] , [PERSON] , оцінивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися позивачі, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивачів є обгрунтованими, та у зв`язку з чим є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи , що позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності, зокрема, по 1/3 частині кожному, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17 лютого 2011 року, посвідчених державним нотаріусом Першої кіровоградської державної нотаріальної контори Степановою Н.М., та зареєстровано в реєстрі за №№ 2-88, 2-91 та 2-94 відповідно Ѕ частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] ). Відповідно до витягів про державну реєстрацію прав від 24.02.2011 року право приватної спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано ОКП «Кіровоградське ООБТІ» на підставі свідоцтв про право на спадщину №№2-88, 2-91 та 2-94 за [PERSON] , за [PERSON] та за [PERSON] по 1/6 частці зазначеного будинку за кожним. Крім того, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 17 лютого 2011 року, виданого державним нотаріусомПершої кіровоградської державної нотаріальної контори Степановою Н.М., зареєстровано в реєстрі за №2-86. Відповідно до інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 23.11.2018 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 07.12.2001 року зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Поряд з цим, факт не проживання [PERSON] , [INFO] в будинку [ADDRESS] підтверджується актом про непроживання, складеним 01.03.209 року за участі [PERSON] , [INFO] , прож. [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , прож. [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , прож. [ADDRESS] , підписи яких засвідчено головою квартального комітету №3 Подільської районної у м.Кропивницькому раді Березою Л.В. , згідно з яким, [PERSON] , [INFO] , не проживає в будинку [ADDRESS] з травня, 2015 року по теперішній час. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що пред`являючи позов, позивачі посилалися на те, що відповідачне проживає в будинку [ADDRESS] з травня, 2015 року, не проживає без поважних причин, разом з тим, її (відповідача) реєстрація за вказаною адресою впливає на розмір призначення субсидії за комунальні послуги, тим самим порушує їх (позивачів) право власності на об`єкт нерухомого майна. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тобто, за своєю природою це право проживання є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер данного сервітуту полягає в тому, що вінвстановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім`ї власника житлового приміщення. Отже, особа матиме право на користування житлом поряд з власником за умови, що вона є членом сім`ї власника житла та проживає разом з ним. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. При цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст. 405 ЦК України). Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом, при цьому, під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] , яка набула права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , не проживає в зазначеному вище будинку з травня, 2015 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним будинком, або ж намагалася вселитися в будинок, або ж відсутня в будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом. З огляду на викладене вище, суд вважає вимогу позивачів про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - обґрунтованою та такою, що в повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодосправедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та свобод фізичної особи, тому така вимога підлягає задоволенню. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., враховуючи задоволення позовних вимог позивачів, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів в розмірі по 234 грн. 93 коп. кожному. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved