Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом про визнання за ними права на частку в майні колишнього колгоспного двору. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 08 січня 1988 року [PERSON] отримав свідоцтво про право особистої власності на будівлі в с. Волиця по вул. Калініна, 192. Дане будинковолодіння відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 30.08.2010 р. № 962 в житловому будинку по вул. Ак. Возняка, 192 членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 26 лютого 2015 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради прийнято рішення «Про розподіл часток колгоспного двору по вул. ак. [PERSON], 192 в с. Волиця». Згідно даного рішення розподілено бувший колгоспний двір № 192 по вул. Ак Возняка в с. Волиця в частинах. Таким чином позивачі, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах: [PERSON] - 1\\4 частина; [PERSON] - 1\\4 частина; [PERSON] - 1\\4 частина; [PERSON] - 1\\4 частина. Позивачі зверталися до реєстраційної служби з проханням зареєструвати її право власності на будинковолодіння і отримали відмову. Через ряд змін в законодавстві вони не можуть оформити своє право власності на частку в колгоспному дворі. Крім цього з позовом звернулася [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільської ради Жовківського району Львівської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок в частині належності такого будинку до колгоспного двору, який ухвалою судового засідання від 01.07.2016 р. об»єднаний в одне провадження з позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] сільської ради Жовківського району Львівської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позов обґрунтовує тим, що на її думку будинковолодіння належить виключно [PERSON], оскільки відповідно до довідки [PERSON] сільської ради у останньої не має відомостей про членство [PERSON] в колгоспі, вважає, що віднесення спірного житлового будинку до суспільної групи колгоспний двір є помилковим. Спірний будинок не відносився до колгоспного типу двору, а такий напис не відповідає дійсності, так як відсутні будь-які дані які б про це свідчили, відсутні відомості про членство її батьків до такої категорії осіб. Вважає, що будинок повинен належати виключно їй, оскільки померлий батько все своє майно заповів виключно їй. Позивачі за первісним позовом просили позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Щодо позову [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок, то вважають, що в задоволенні такого слід відмовити. Представник позивачів за первісним позов підтримала позов з аналогічних підстав, просила такий задовольнити, а в задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок просила суд відмовити як безпідставному. Представники відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені. Однак, відповідачем [PERSON] сільською радою надіслано до суду лист про відсутність заперечень проти позовних вимог позивачів як [PERSON], [PERSON] так і про відсутність заперечень проти позовних вимог [PERSON] та розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідач за первісним позовом, [PERSON], та її представник щодо позову [PERSON], [PERSON] заперечили та пояснили, що будинковолодіння належить виключно [PERSON], оскільки відповідно до довідки [PERSON] сільської ради у останньої не має відомостей про членство [PERSON] в колгоспі. З цих же підставі [PERSON] просила задовольнити її позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] належить задовольнити, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст.. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беріть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено наступне. Із свідоцтво про право особистої власності на будівлі в с. Волиця по вул. Калініна, 192 від 08 січня 1988 року вбачається, що дане будинковолодіння належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 30.08.2010 р. № 962 в житловому будинку по вул. Ак. Возняка, 192 членами колгоспного двору були : [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 26 лютого 2015 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради прийнято рішення «Про розподіл часток колгоспного двору по вул. Ак. Возняка, 192 в с. Волиця», відповідно до якого розподілено бувший колгоспний двір № 192 по вул. Ак Возняка в с. Волиця в частинах: [PERSON] Степанович-1\\4 частина; [PERSON] Романівна-1\\4 частина; [PERSON] -1\\4 частина; [PERSON] 1\\4 частина. З пояснень [PERSON] вбачається, що вона такого рішення не оскаржувала. Відповідно до запису у трудовій книжці [PERSON] працювала у колгоспі «Прогрес» з 16.03.1956р до 31.12.1996р., додатково дану обставину підтверджено довідкою № 27 від 02.06.2016р. Згідно записів у трудовій книжці [PERSON] останній працював у колгоспі «Прогрес» з 15.08.1967 р по 30.12.1996р. додатково дану обставину підтверджено довідкою №31 від 07.06.2016р. Відповідно до довідки Рава-Руського професійного ліцею від 07.06.2016р. № 245 [PERSON] з 01.09.1990 навчався у Рава-Руському ПТ № 60. Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином суд приходить до висновку що Позивачі, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах. Відповідно п. 6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. Через ряд змін в законодавстві [PERSON] та [PERSON] не можуть оформити своє право власності на частку в колгоспному дворі, про що свідчить рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації таких прав. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Відповідно до довідки виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 24.05.2016р. № 511вбачається, що у [PERSON] сільській раді відсутні відомості по членство в колгоспі [PERSON] та [PERSON] Разом з тим суд приходить до висновку, що такі відомості підтверджені копіями трудової книжки [PERSON] та [PERSON] та довідками. Таким чином суд приходить до переконання що [PERSON] та [PERSON] були членами колгоспу на дату видачі спірного свідоцтва. Відповідно до типового статуту колгоспу затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 28.11.1969 р.№ 910 заява про прийняття в члени колгоспу розглядаються правлінням колгоспу в присутності особи. На кожного члена колгоспу ведеться трудова книжка. Таким чином довідка від 02.06.2016 року № 27 видана правонаступником колгоспу «Прогрес» підтверджує членство позивача у колгоспі. Відповідно до вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СРСР13.04.1979 № 112\\5 суспільна група господарства в основному встановлюється в залежності від роду діяльності голови двору. Суд приходить до висновку що свідоцтво про право особистої власності на будівлі в с. Волиця по вул. Калініна, 192 від 08.01.1988 видано законно правильно та підставно. Тому, поданий позов [PERSON] є безпідставним та необгрунтованим, а відтак таким, що не підлягає до задоволення. Статтями 11, 60 ЦК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачем за первинним позовом подано до суду заяву про застосування наслідків сплину позовної давності. Однак суд при вирішенні справи прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] щодо визнання свідоцтва недійсним, а тому відмовляє у задоволенні її позовних вимог з підстав безпідставності таких вимог. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та відмови у задоволені позову [PERSON].

Outcome: approved