Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 14 травня 2008 року між [PERSON] та відповідачем був укладений Договір позики грошових коштів, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] (надалі - Договір позики). За вказаним Договором позики [PERSON] надав відповідачу позику в сумі 15 000 доларів 00 центів США та 5 000 євро 00 євроцентів, терміном до 15 липня 2011 року. Факт передачі грошей за Договором позики підтверджується розпискою відповідача про отримання останнім грошових коштів. Разом з тим, [INFO] [PERSON] помер і позивачі, як його спадкоємці, прийняли після його смерті спадщину та отримали відповідне Свідоцтво про право власності за Договором позики. При цьому, незважаючи на те, що позивачі неодноразово звертались до відповідача, останній, не зважаючи ні на існування трагічних обставин, коли вкрай необхідні були кошти на поховання [PERSON], ні на умови Договору позики, грошові кошти так і не повернув. Більш того, відповідач почав переховуватись від позивачів та уникати будь-якого спілкування з ними. На підставі зазначеного та зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку грошові кошти повертати не збирається, позивачі просили суд позов задовольнити та стягнути з відповідача борг за Договором позики, що в гривневому еквіваленті становить - 249 842 грн. 85 коп., тобто, по 124 941 грн. 43 коп. на користь кожного з позивачів. Крім того, позивачі зазначають, що через неповернення грошей відповідачем, коли вони їм були так необхідні, а також з урахуванням безсоромного обману відповідачем [PERSON], який був тяжко хворий, про що відповідачу було відомо, останній завдав позивачам ще й моральну шкоду, яку вони оцінюють у розмірі 10 000 грн., і яку також просять стягнути з відповідача, а саме, по 5 000 грн. 00 коп. на користь кожного з позивачів. Позивачі в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просять справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, зазначили, що проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, в розумінні положень ч. 5 ст. 74, ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачі проти заочного розгляду справи не заперечують, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено в судовому засіданні, 14 травня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 5). Згідно умов даного Договору позики [PERSON] надав відповідачу позику в розмірі 15 000 доларів 00 центів США та 5 000 євро 00 євроцентів, а відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути суму позики до 15 липня 2011 року. Також, на виконання п. 2 Договору позики факт отримання відповідної суми позики підтверджується розписками відповідача від 20 липня та від 15 серпня 2008 року (а.с. 6, 7). Разом з тим, [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 25 лютого 2009 року (а.с. 8). Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. На підставі зазначеного, позивачами - [PERSON], як дружиною [PERSON] (а.с.13), та [PERSON], як донькою [PERSON] (а.с. 16), в рівних частинах було прийнято спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] У тому числі позивачами були успадковані і права та зобов'язання, які випливають з Договору позики, про що свідчить Свідоцтво про право власності від 08 грудня 2011 року, складене та засвідчене Талліннським нотаріусом [PERSON], реєстраційний номер за книгою службових дій нотаріуса № 5857 (а.с. 9-12). При цьому, ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, як встановлено в судовому засіданні, у встановлений в Договорі позики строк та по теперішній час відповідач не виконав своїх зобов'язань та грошових коштів позивачам, як спадкоємцям, після смерті [PERSON] не повернув. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно п. 3 Договору позики сума позики має бути повернута одноразово, її розмір розраховується як еквівалент визначеної в п. 1 суми доларів США згідно з курсом НБУ, що діятиме на день повернення. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором позики від 14 травня 2008 року щодо повернення позивачам суми позики, суд вважає, що заявлені позивачами вимоги, щодо стягнення боргу за Договором позики в порядку спадкування, що в гривневому еквіваленті становить - 249 842 грн. 85 коп., тобто, по 124 921 грн. 42 коп. на користь кожного з позивачів, є обґрунтованими і такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. 00 коп., то суд не знаходить підстав для задоволення цієї вимоги виходячи з наступного. Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються, зокрема, Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» Цивільного кодексу України, зокрема параграфом 1 «Позика» глави 71 розділу ІІІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами. За викладених обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 1 249 грн. 41 коп., які сплачені позивачами за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 533, 1046, 1047, 1049, 1216, 1223 ЦК України та

Outcome: partial