Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивачка 22 грудня 2018 року звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 грудня 2018 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2011 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], 19 січня 2014 року. Однак спільне життя у неї з відповідачем не склалося, так як між ними не має взаєморозуміння, відповідач зловживає спиртними напоями, відвідує заклади ігрового бізнесу, через що постійно виникали сварки та що тривалий час вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, чому їх сімя розпалася і примирення між ними неможливе. У звязку з розірванням шлюбу, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 грудня 2018 року. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, з грудня 2017 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, вона втратила до відповідача хороші почуття і примирення між ними неможливе. Просить розірвати шлюб між нею і відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі вказаному позивачкою, проте не погоджується на розірвання шлюбу. Зазначив, що дійсно з грудня 2017 року вони з позивачкою проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, проте він хоче зберегти сімю та спільно з позивачкою виховувати малолітнього сина. Просить позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. У відповідності до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений один із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.ч. 8, 9\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені\~ст.182 СК України, а саме: - стан здоров'я та матеріальне становище дітей; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Як встановлено\~судом,\~сторони перебувають\~у зареєстрованому\~шлюбі з\~ 17 вересня 2011 року і від спільного подружнього життя мають сина [PERSON],\~[INFO] /а.с.6, 7/. Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час не має взаєморозуміння, виникали сварки, з грудня 2017 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечать її інтересам. \~ \~ \~ \~Суд намагався зберегти сімю сторін, в лютому 2019 року надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися і помиритися позивачка з відповідачем не бажає, так як втратила до нього хороші почуття. Крім того, задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідач у свою чергу не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі вказаному позивачкою. Виходячи з наведеного, враховуючи рівність обовязків батьків щодо матеріального утримання дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 грудня 2018 року. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі\~ст.141 ЦПК України, на користь позивачки та держави підлягає стягненню з відповідача по 704,80 грн. судового збору. На підставі ст.ст.12, 89, 141, 264, 265 ЦПК України, ст.7, 24, 56, 109-112 ,180-184,\~191\~СК України суд

Outcome: approved