Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON], зазначивши третьою особою на стороні позивача орган опіки та піклування в особі служби в справах дітей Бережанської районної державної адміністрації, де згідно уточнених вимог просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини закордон без згоди батька, а саме - надати дозвіл [PERSON], [INFO], дозвіл на виїзд в період з 01 липня по 31 серпня 2014 року закордон без згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON], яка зобов'язується забезпечити перебування дитини за кордоном і гарантує її повернення в Україну після закінчення визначеного терміну перебування за кордоном. Також просить суд дати згоду на оформлення [PERSON] проїзних документів для тимчасового виїзду закордон малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON], за межі України на період з 01 липня по 31 серпня 2014 року. В обґрунтування позову позивачка послалася на те, що із відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням суду 04 квітня 2011 року. В даному шлюбі у них з відповідачем народилася донька [PERSON], [INFO], яка постійно проживає з позивачкою та перебуває на її(позивачки) утриманні. У 2004 році відповідач залишив сім»ю, проживає окремо.В даний час позивачка бажає виїхати з дитиною на спільний відпочинок, який може тривати з 01 липня по 31 серпня 2013 року. Вважає, що поїдка за кордон не завдасть жодної шкоди дитині, а навпаки, розширить її світогляд, культуру, буде цікавою та реалізує право дитини на відпочинок. Однак, відповідач, без жодних на те підстав, відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини з позивачкою, як матір'ю за кордон для відпочинку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву, у якій просила суд справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд взяти до уваги її посилання, які зазначені в позовній заяві, у випадку належним чином повідомленого відповідача, клопоче про заочний розгляд даної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом публікації виклику до суду в газеті «Свобода» ( №-37-38(2871-2872) 08-14 травня 2014 року), причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи на стороні позивача органу опіки та піклування в особі служби в справах дітей Бережанської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в суді. В попередньому судовому засіданні висловив свою думку про можливість задоволення даного позову, який буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Приймаючи до уваги вимоги ч.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, якаклопоче про заочний розгляд справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх повній сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до змісту пунктів 1, 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р., виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. У відповідності до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також, статтею 3 вищевказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до змісту пункту 2І Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. «Про затверджених Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 17, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. Ст.6 Закону України «Про охорону дитинства», ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну,включаючи власну, і повертатися в свою країну. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24 вересня 2004 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області України, батьками [PERSON] [INFO], є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 24 вересня 2004 року зроблено відповідний запис за №145. Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 квітня 2011 року у цивільній справі №2-207/2011 рік за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - вирішено позов задовольнити, розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON]. Батько дитини - відповідач по справі [PERSON] фактично безпідставно відмовився надати дозвіл на виїзд доньки за кордон для відпочинку, не повідомивши та не пояснивши позивачці та суду причин такої відмови. Як вважає суд, відповідач такою своєю необґрунтованою відмовою надати дозвіл дитини виїхати закордон для відпочинку, порушує права дитини на відпочинок, охорону здоров'я та свободу пересування і таке право дитини підлягає захисту, шляхом задоволення позовних вимог. Отже, аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність захисту, реалізації та забезпечення прав, інтересів та свобод малолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітній [PERSON] за межі території України у супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON] та на оформлення матір»ю необхідних проїзних документів для цієї мети. На підставі наведеного,

Outcome: approved