Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача, який в ході судового розгляду справи уточнили, та остаточно просили виділити їм в натурі 5/8 частини земельної ділянки площею 0,1000 га на [ADDRESS] визначивши за кожним із позивачів та померлою [PERSON] право на 1/8 частину зазначеної земельної ділянки. Позов мотивують тим, що позивачам, померлій [PERSON] та ще трьом співвласникам [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії ЛВ № 50406001 від 06.04.1998р. у власність була передана спірна земельна ділянка для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] в межах згідно з планом. З відміток у паспортах позивачів вбачається, що кожному із співвласників фактично було передано по 1/8 частині спірної земельної ділянки, що становить 0, 0125 га. Відповідач [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 06.09.2007р. № 1617, у зв'язку з чим претендує на перехід до неї права власності на частину земельної ділянки. Інші співвласники земельної ділянки на [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] померли, а спадкоємці не вступили у спадкові права після їх смерті, третя особа [PERSON] звернувся з цього приводу до нотаріальної контори, однак не оформив спадкових прав на земельну ділянку, так як частка спадкодавців у праві власності на земельну ділянку не є визначеною. Позивачі та їх представник у судовому засіданні позов підтримали, додатково пояснивши, що вважають за доцільне здійснити виділ належної їм частини земельної ділянки в натурі відповідно до варіанту 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1081 від 14.08.2013р. Представники відповідача [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти поділу спірної земельної ділянки в натурі не заперечили, однак заперечили проти визначення часток позивачів та померлої [PERSON] у спільній власності на земельну ділянку по 1/8 її частині за кожним, оскільки вважають, що на підставі ст. 42 ЗК України (в ред. 1990р.) до позивачів та померлої [PERSON] перейшло право власності лише на 1/2 частину спірної ділянки, що відповідало розміру їх частки у праві власності на будинок [ADDRESS] на момент приватизації земельної ділянки, а саме сім'ї [PERSON] на праві власності належала квартира [NUMBER] у вказаному будинку площею 51,3 кв.м., а сім'ї [PERSON] [ADDRESS] площею 54,7 кв.м. Наступне здійснення позивачами добудови до їх квартири жодним чином не є підставою для перегляду розміру часток позивачів у спільній власності на землю. Відповідач [PERSON] на підставі договору дарування від 06.09.2007р., укладеного із [PERSON], прийняла у дар квартиру [ADDRESS] на [ADDRESS] а тому відповідно до ст. 120 ЗК України має право на оформлення їй права власності на частину земельної ділянки площею 0,1000 га на [ADDRESS] в тому ж розмірі, що належала попереднім власникам земельної ділянки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак переоформлення права власності на спірну земельну ділянку на відповідача [PERSON] на даний час є утрудненим, оскільки можливий спадкоємець за заповітом земельної ділянки [PERSON] не вступив у спадкові права з причин не визначення часток спадкодавців у праві власності на землю. З врахуванням наведеного вважають за доцільне здійснити поділ земельної ділянки в натурі відповідно до варіанту 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1081 від 14.08.2013р. Представник третьої особи Управління держкомзему м. Львова в судове засідання з розгляду даної справи в черговий раз не з'явився. З врахуванням наявних у ній доказів суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [NUMBER] на [ADDRESS] відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на [ADDRESS] на підставі договору дарування від 06.09.2007р., укладеного із попереднім власником квартири [PERSON] Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Серії ЛВ № 50406001 від 06.04.1998р. у власність позивачів, померлої [PERSON] та померлих [PERSON], [PERSON], [PERSON] була передана спірна земельна ділянка площею 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] в межах згідно з планом. Відповідно до ст. 112 ЦК України (в ред. 1963р.), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Оскільки частки восьми співвласників на час видачі державного акту на право приватної власності на землю Серії ЛВ № 50406001 від 06.04.1998р. не були визначеними, а тому слід вважати, що земельна ділянка останнім була передана на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України). Спадкоємцями після смерті [PERSON], які вчасно звернулись із заявою про прийняття спадщини та у встановленому порядку прийняли її, є позивачі у частках по 1/4 її майна, що стверджується свідоцтвами про право на спадщину, виданими на ім'я позивачів, із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] А тому з підстав, передбачених ст.ст. 1218, 1225-1226, 1268-1270 ЦК України, позивачі вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] у рівних частках, в тому числі на її частку у праві спільної власності на земельну ділянку на [ADDRESS]. Як вбачається із матеріалів спадкових справ після смерті [PERSON], [PERSON], померла [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті [PERSON], що посвідчується свідоцтвом про право на спадщину, однак спірна земельна ділянка не увійшла у спадкову масу, так як частки померлих співвласників [PERSON], [PERSON] у праві спільної сумісної власності на землю не були визначені. Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в межах шестимісячного строку звернувся відповідач [PERSON] на підставі заповіту від 01.08.2008р., однак листом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори від 23.06.2009р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку до визначення можливої частки померлої [PERSON] у спільній сумісній власності на землю (1/8), а також переоформлення на ім'я останньої часток співвласників, які померли раніше. Крім того, відповідач [PERSON] як власник квартири [ADDRESS] на [ADDRESS] з підстав, передбачених ст. 120 ЗК України, вказує на наявність у неї права на оформлення у власність частини земельної ділянки площею 0,1000 га на [ADDRESS] в тому ж розмірі, що належала попереднім власникам земельної ділянки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Разом із тим, ні відповідач [PERSON], ні відповідач [PERSON] не мають оформлених правовстановлюючих документів на частку у праві спільної власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим не можуть вважатись на даний час власником частини спірної земельної ділянки. Жодних власних позовних вимог на предмет спору вони в ході судового розгляду не заявляли, у зв'язку з чим суд не вбачає правових підстав для поділу спірної земельної ділянки в натурі із виділенням будь-кому із відповідачів у власність належної їм частини земельної ділянки (у цій частині позов задоволенню не підлягає), що однак не перешкоджає останнім у подальшому оформити правовстановлюючі документи на право власності на належну їм частину спірної земельної ділянки. Натомість жодних правових перешкод для виділу частини земельної ділянки із спільної сумісної власності позивачам суд не вбачає. При цьому права відповідачів, які претендують на передачу їм у власність частини земельної ділянки, не є порушеними, оскільки останні приймали участь у судовому розгляді, й вправі оформити майнові права на частину земельної ділянки, що залишилась після виділення частки позивачів у натурі, на загальних підставах. При цьому суд виходить із наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 1 і 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення (частини 1, 2 ст. 372 ЦК України). Згідно з частинами 1, 4, 5 ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Таким чином, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Враховуючи вищенаведене, а також вимоги позовної заяви про визначення за позивачами та померлою [PERSON] розміру земельних часток у праві спільної власності на земельну ділянку по 1/8 її частині за кожним, а також відсутність підстав для відхилення від рівності часток співвласників, такі слід визнати рівними (по 1/8). Крім того, як встановлено судом, що підтверджується відмітками у паспортах позивачів, частки останніх у праві спільної сумісної власності на землю після видачі їм державного акту про право власності на землю вважалися ними рівними (у паспорті зроблено відмітку про передачу у власність кожному із співвласників по 0,0125 га), що можна розцінювати як домовленість між співвласниками з приводу розміру їх часток у спільній сумісній власності на землю, оскільки проти цього попередні співвласники квартири [ADDRESS] на [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечували. Натомість, посилання відповідачів та їх представників на положення ст. 42 ЗК України (в ред. 1990р.) як підставу відхилення від рівності часток співвласників у праві спільної власності на земельну ділянку суд вважає необґрунтованим, оскільки, по-перше, зазначене положення стосується об'єктів права спільної часткової власності, а не спільної сумісної власності, по-друге, сторони у справі є власниками квартир у будинку, а не певних часток цього будинку, й розмір часток квартир у процентному співвідношенні до цілого будинку не свідчить про право власності сторін на відповідні частки будинку, внаслідок чого відсутні правові підстави для визначення розміру часток сторін у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку пропорційно до розміру їх часток у праві власності на будинок на підставі ст. 42 ЗК України (в ред. 1990р.). Вирішуючи питання про виділ в натурі частки позивачів у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га на [ADDRESS] суд виходить із варіанту [ADDRESS] висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1081 від 14.08.2013р., оскільки лише такий варіант передбачає можливість виділу частки позивачів в розмірі 5/8 зі спільної сумісної власності на землю.

Outcome: partial