Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Бершадського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на її користь, у розмірі 700 гривень щомісячно, до закінчення нею навчання. В судове засідання позивачка не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Від нього до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Оскільки сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст. 197 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без фіксації судового процесу. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.08.2001 року було розірвано шлюб між матірю позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач сплачував аліменти матері на утримання позивачки до її повноліття, але 7 червня 1997 року їй виповнилось 18 років і відповідач перестав сплачувати аліменти та протягом 6 місяців не надав жодної допомоги. В даний час позивачка навчається у коледжі інформаційних технологій та землевпорядкування Національного Авіаційного університету м. Київ на 3 курсі денного відділення за спеціальністю діловодство з 01.09.2013 року по 30.06.2016 рік, про що свідче довідка за 3314 від 16.11.2015 року. Щоб завершити навчання їй потрібна матеріальна допомога від батька. Батько працює та може надати їй допомогу. Всі витрати повязані з процесом навчанням, які їй потрібні надає мати [PERSON], але вони недостатні, мізерні. Відповідач працездатний та може надавати аліменти на утримання дочки, так як до червня 2015 року він працював у фермерському господарстві «Бойко ВКЛ»,а за останні 6 місяців працює по найму та має нерегулярний, мінливий дохід, одержує його в натурі. Відповідач допомоги в добровільному порядку не надає. Згідно ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку щодо утримання дітей обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, а також можливість повнолітньої дитини, що продовжує навчання, отримувати стипендію. Дослідивши докази долучені до матеріалів справи, щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що оскільки у відповідача на утриманні знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей, тому позов [PERSON] необхідно задоволити частково стягнувши аліменти з [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку на користь повнолітньої дочки [PERSON] починаючи з 02.12.2015 року і на весь період навчання до 30.06.2016 року. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial