Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] вказавши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло вони є власниками квартири [ADDRESS]. На сьогоднішній день у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] ( син позивача [PERSON] ) , який з червня 2013 року фактично не проживає в квартирі, його фактичне місце проживання їм, позивачам, невідоме, оскільки син до них не з'являється. За комунальні послуги відповідач зовсім не сплачує, що змушує їх нести додаткові витрати по утриманню житла, тому позивачі вважають, що реєстраціє відповідача чинить їм перешкоди у користуванні власністю та порушує їх права як власників житла, тому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові . Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволені позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся через засоби масової інформації. Представник третьої особи - Головного управління ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, про день слухання справи повідомлялися. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 360 від 25 лютого 2000 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] (л.с. 9 - копія свідоцтва). 06 червня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. посвідчено договір про визначення частки, відповідно до якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визначили спільну часткову власність, тобто по 1/3 частці квартири у кожного. 06 червня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. посвідчено договір дарування 1/3 частини квартири, згідно якого [PERSON] подарував належну йому 1/3 частку квартири [PERSON] (л.с.9 зворот). У вказаному житловому помешканні зареєстровані позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] (л.с. 10 - довідка). Згідно акту сусідів від 02 квітня 2015 року, завіреного майстром дільниці та затвердженого зам. директора ТзОВ «Комбінат благоустрою», відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі з 2013 року по теперішній час (л.с. 8 - акт). Факт його непроживання у квартирі з 2013 року підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі позбавляє можливості позивачів здійснювати права власності у повному обсязі. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Разом з тим суд вважає позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою є зайвими, оскільки відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-1У з послідуючими змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про усунення перешкод у здійсненні позивачем, права користування та розпорядження житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial