Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що вона (позивачка) є власником 48/100 частини блоку №301-308, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу частини блоку від 20.11.2007 року, укладеного між Дочірнім підприємством «ДІМ-К» відкритого акціонерного товариства «КОМПЛЕКС» та нею - [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. 20.11.2007 року та зареєстрованого у реєстрі за № 7729. На даний час у 48/100 частини блоку № 301-308, проживає вона (позивачка по справі), а також зареєстровані, але не проживають її сини відповідачі: [PERSON] (зареєстрований з 07.12.1980 року) та [PERSON] (зареєстрований з 08.06.1982 року). Також, вказує, що відповідач по справі [PERSON] виїхав з міста Черкаси у невідомому напрямку, та на сьогоднішній день не підтримує з позивачкою жодних контактів. Тому, провести досудове врегулювання з ним не вдалося. А щодо відповідача [PERSON] , то він у 2007 році виїхав з території України, а саме переїхав на постійне місце проживання в [ADDRESS] і на даний час [PERSON] фактично проживає в Російській Федерації, проте є громадянином України. Разом з тим, відповідач [PERSON] звернувся до компетентних органів в Російській Федерації, місто Петрозаводськ, Республіка Карелія з проханням засвідчити заяву-згоду від його імені на зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] та надіслав цю заяву позивачці, однак реалізувати таку заяву не виявилося можливим через відсутність в неї довіреності на вчинення відповідних дій від імені [PERSON] . Тому, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у 48/100 частини блоку № 301-308, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вже більше 20 років і підстав для для збереження за ними жилого приміщення понад один рік немає, тому просить суд усунути їй перешкоди у праві користування та розпорядження власністю, а саме 48/100 частини блоку №301-308, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом позбавлення правом користування [PERSON] та [PERSON] 48/100 частини блоку № 301- 308, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.09.2021 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Хмельницька Л.М. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в поному обсязі. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] , повідомлених у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, які не з`явились в судове засідання без повідомлення причин неявки, не подали відзиву проти позову, та зі згоди позивачки щодо такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON] адвоката Хмельницької Л.М., пояснення свідка [PERSON] , та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачці [PERSON] на праві власності належать 48/100 частин блоку № 301- 308, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане стверджується Договором купівлі-продажу від 20.11.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Вінніченко Ж.В. та зареєстрованим у реєстрі за № 7729, а також Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 251583448 від 07.04.2021 року (а.с. 6,7). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що в блоці [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , з 28.02.1996 року та [PERSON] , [INFO] , з 28.02.1996 року. Однак, останні у вказаному помешканні не проживають ( [PERSON] з 2007 року, [PERSON] з 2002 року) та їх особистих речей там немає. Вказане стверджується актами обстеження житлового приміщення від 10.06.2021 року, засвідченими членами комісії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та головою ОСББ «Петровського, 277» [PERSON] (а.с. 11, 12), а також показами свідка [PERSON] , даними в судовому засіданні, яка пояснила, що взагалі не бачила відповідачів в квартирі позивачки [PERSON] [ADDRESS] з 2010 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень\~ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~389\~ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 156\~ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною другою ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч 2. ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які є синами позивачки, не проживають в квартирі [ADDRESS] більше одного року, обставини, які б перешкоджали відповідачам у проживанні у вказаному помешканні відсутні, а також немає підстав для збереження за ними жилого приміщення понад один рік відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, тому, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved