Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, мотивуючи тим, що її онук, відповідач по справі, на початку 2018 року запропонував їй послуги по забезпеченню доглядом, харчуванням, утриманням будинку, присадибної ділянки в належному стані, тому обіцяла укласти з відповідачем договір довічного утримання. 18 січня 2018 року між сторонами укладено договір дарування будинку та\~ земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу [PERSON]. Позивачка зазначає, що мала намір на укладення договору довічного утримання, який передбачає всі попередні домовленості по її догляду онуком, а договір дарування уклала внаслідок її помилки. Позивачка просила суд визнати договір дарування житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по вулиці Молодіжна (колишня Колгоспна), 1 , с. Глибочка, Білоцерківського району, Київської області укладений 18 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] недійсним; Визнати договір дарування земельної ділянки, яка знаходиться по вулиці Молодіжна (колишня Колгоспна), 1, с. Глибочка, Білоцерківського району, Київської області, загальною площею 0,1979 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3220485102:04:001:0044, укладений 18 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] недійсним, як такий, що укладений внаслідок помилки на підставі ст.229 ЦК України. В судове засідання позивачка не зявилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову у повному обсязі. Зясувавши правову позицію учасників судового процесу, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи,\~ судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку №1, що знаходиться в селі Глибочка, Білоцерківського району, Київської області, по вулиці Молодіжна (колишня вулиця Колгоспна), за умовами якого [PERSON] подарувала зазначений будинок, а [PERSON] прийняв його. Крім того, 18 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер: 3220485102:04:001:0044, площею 0,1979 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса: Київська область, Білоцерківський район, с. Глибочка, вул. Молодіжна, 1. Позивачка стверджує, що угоди вчинені внаслідок помилки, тому просила визнати договори дарування недійсними на підставі ст.229 ЦК України. Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.. В даному випадку, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі статтею 717 ЦК Україниза договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири, позивачка зазначила, що уклала спірні договори дарування унаслідок помилки, оскільки сподівалась на те, що відповідач буде піклуватись про неї. У статті 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки відповідно до статті 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Аналіз положень статей 203, 717 ЦК України свідчить про те, що договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Оскільки позивачка не мала на меті укладати договір дарування з відповідачем, що відповідач підтвердив визнанням позову, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved