Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до Відділу приватизації державного житлового фонду Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Печерськжитло» про скасування розпорядження органу приватизації житла, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Печерського району № 25 від 18.01.2006 та, як наслідок, свідоцтво про право власності на житло від 18.01.2006 щодо приватизації 4/100 частини приміщення квартири [ADDRESS] за позивачами, є незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки на момент приватизації органами відповідача не дотримано порядку проведення приватизації, були допущені порушення чинного законодавства, що потягло за собою обмеження прав позивачів на приватизацію житлової площі відповідно до встановлених законом санітарних норм. Позивачі в судовому засіданні підтримали позов, просили задовольнити позов з наведених підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заперечення на позов та просив розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач в своїй позовній заяві стверджує, що «розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 18.01.2006 № 25, незаконне та таке, що підлягає скасуванню, оскільки на момент приватизації не дотримано порядку приватизації, були допущенні порушення чинного законодавства, що потягло за собою обмеження прав на приватизацію житлової площі відповідно до встановлених законом санітарних норм». Підстав для визнання спірного розпорядження незаконним та скасування його в ході розгляду справи встановлено не було, з огляду на наступне. Згідно письмових пояснень відповідача, приватизація приміщень квартири спільного заселення [ADDRESS] була оформлена у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-ХІІ та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству від 15.09.1992 № 56 і згідно розпорядження органу приватизації державного житлового фонду Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 18.01.2006 №25 була передана в спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] в рівних долях, які на момент приватизації були прописані в квартирі і мали право брати участь в її приватизації, на підставі наданих первинних приватизаційних документів, в т.ч. заяви на приватизацію приміщень квартири спільного заселення, з підписами наймача та повнолітніх членів сім'ї завірені підписом і печаткою керівника ЖЕО-605 Печерського району, та довідки про склад сім'ї наймача квартири, в якій мешкали 22 наймача та займані ними приміщення, виданої зазначеною житлово- експлуатаційною організацією. Свідоцтво про право власності на житло, в 2006 році, в органі приватизації отримував уповноважений власник квартири [PERSON]. Твердження позивача, що йому повинні були передати приміщення, площею 52 кв.м. (21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 кв.м. на сім'ю) не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи, оскільки ці норми, відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» стосуються безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках при здійсненні приватизації. Крім того, слід зазначити, що ч. 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з копії відповіді Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.06.2014 на звернення [PERSON] про приєднання суміжної кімнати, що звільнилася, площею 17,1 кв.м. в загальній квартирі №4, заявнику було роз'яснено з якими документами їй необхідно звернутися для розгляду звернення щодо приєднання кімнати. Разом з цим, позивачами не надано підтвердження тієї обставини, що їм було відмовлено в приєднанні суміжної кімнати, що звільнилася, площею 17,1 кв.м. в загальній квартирі №4. В ході судового розгляду справи, не знайшли свого підтвердження обставини, на які посилалися позивачі в обґрунтування своїх позовних вимог. Матеріали справи не містять жодного належного доказу щодо існування будь-яких цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачем. В матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, зокрема письмові докази, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про виникнення у відповідача обов'язку перед позивачем щодо приєднання суміжної кімнати, що звільнилася, площею 17,1 кв.м. в загальній квартирі №4, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, позивачем не надано доказів протиправності діяння чи без діяння відповідача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed