Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про усунення перешкоди в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловою площею у житловому будинку [ADDRESS], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їм згідно договору купівлі-продажу від 31.10.2013 року належить житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] Відповідачі не проживають у даному приміщенні з моменту продажу будинку по теперішній час, їх речей там немає. Згідно умов договору вони мали виписатися з даного будинку в строк до 07.11.2013р. Вони не можуть сплачувати за них комунальні послуги та скористатись своїм право власності. Просять усунути перешкоду в користуванні їх власністю та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не з'явились, але надали суду заяву, в якій просили справу слухати в їх відсутність, на заявлених вимогах наполягав та просили їх задовольнити. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не з'явився, але надали суду заяву, в якій просять справу слухати в їх відсутність, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Конституції України, право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушувати права інших осіб, завдати шкоди культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна дотримуватися моральних засад суспільства. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2013 року (далі за текстом Договору), [PERSON] та [PERSON] є власниками житловому будинку [ADDRESS]. Згідно домової книги відповідачка [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Згідно п.4 Договору, продавець [PERSON], зобов'язалась знятися з реєстраційного обліку та зняти з реєстраційного обліку зареєстрованих дітей [PERSON] та [PERSON] у строк до 07.11.2013р., але до теперішнього часу дані зобов'язання не виконала. Судом встановлено, що відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS], з 31.10.2013р., їх особистих речей у будинку немає, комунальні послуги вони не сплачують. При таких обставинах, суд вважає доведеними доводи позивачів про те, що відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні власністю та втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS].

Outcome: approved