Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] 08.09.2020р звернулася до суду з вищевказаним позовом, вказуючи, що з 10 серпня 2002 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , відповідачем у справі, від шлюбу з яким [INFO] у них народився син [PERSON] . Питання про вміст дитини на момент подачі даного позову врегульоване, суперечок не має, спільна дитина проживає і залишиться проживати з нею ( [PERSON] ). Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, що призводило до погіршення відносин та розладу в сім`ї. Вказує, що з лютого 2020 року по теперішній час вона ( [PERSON] ) з відповідачем проживає окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Зазначає, що загальна спільна власність у них відсутня, господарство з відповідачем не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить та шкодить їх інтересам. Просить розірвати шлюб між нею ( [PERSON] ) та [PERSON] . Позивачка [PERSON] свої вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, згідно до якої не заперечує проти задоволення позовних вимог, на розірвання шлюбу згоден, та просить розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ст.211 ч.2 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд знаходить позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 10 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського райуправління юстиції Донецька область, убачається, що сторони у справі [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 серпня 2002 року, актовий запис №17. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.02.2006р, актовий запис №121). З наданих до суду заяв вбачається, що позивачка підтримала свій позов, а відповідач його повністю визнав. Згідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі не проживають однією сім`єю приблизно з лютого 2020 року, живуть окремо, відносини не підтримують, спільним побутом не пов`язані, обидва бажають розірвати шлюб, у зв`язку з чим суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно і не може бути поновлена, примирення неможливе. З`ясувавши фактичні відносини подружжя, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечило би інтересам одного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити теж саме - « [PERSON] ». Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову характеру, тобто 420,40грн. Решта 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову в сумі 420,40грн, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved