overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнння за кожним з них права власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,1 га, що розташована у [ADDRESS]. У судове засідання позивачі не з'явилися, [PERSON] представила заяву, в якій вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу за відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали. Ухвалою суду справа розглянута за відсутністю сторін у порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за №4601 23.10.2004 року [PERSON] продала а [PERSON], діючи від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] придбали в рівних частинах домоволодіння [ADDRESS]. Вищевказаний договір був зареєстрований в ММБТІ 29.10.2004 року за р.№460. До набуття права власності на вищевказане домоволодіння відповідачем [PERSON] зазначене домоволодіння належало наступним особам: [PERSON] 21/100 частина, [PERSON] 79/100 частина. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1 га, цільове призначення якої будівництво та обслуговування домоволодіння. При цьому право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано на підставі державного акту на право власності на землю, виданого головою Миколаївської міської ради 02.04.1993 року на підставі рішення Миколаївської міської ради №16/11 від 12.02.1993 року та рішення Миколаївського міськвиконкому №46 від 22.02.1991 року за [PERSON] Згідно вимог ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Згідно ст. 87 ЗК України в разі придбання у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами виникає право спільної часткової власності на цю земельну ділянку. На підставі вищевикладеного, у відповідності до вимог ст.ст. 373, 377 ЦК України, ст.87 ЗК України, суд дійшов висновку, що за позивачами слід визнати право власності по 1/3 частині земельної ділянки по [ADDRESS] за кожним. Таким чином вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у наведені доводів, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у наведені доводів, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про встановлення юридичного факту належності свідоцтва відповідачу саме на квартиру [ADDRESS], визнання недійсним в частині двох третин вищевказаного свідоцтва та визнання за ними права власності по 1/3 частині вказаної квартири, посилаючись на те, що вони також мають право на частки, однак під час приватизації було оформлено право власності лише на відповідача. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити. Відповідач позов визнав та пояснив, що він дійсно оформив право власності на квартиру [ADDRESS], хоча ордер був виданий також ще на позивачів. Представник міської ради позов визнав, та пояснив що по невідомим причинам було видало свідоцтво на відповідача, хоча основним квартиронаймачем була позивачка [PERSON] Суд вважає, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права та свободи третіх осіб. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до ордера №63 від 25.11.1986 року виданого виконкомом Новоселицької міської ради [PERSON] в складі сім'ї із трьох чоловік отримала право на вселення у квартиру [ADDRESS], яким вона скористалася. Відповідно до копії домової книги позивачі та відповідач впродовж із серпня 1987 року по 1992 рік включно були прописані та проживали у вказаній квартирі. Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до рішення виконкому Новоселицької міськради №6 від 30.06.1992 року на ім'я [PERSON] було 24.09.1992 року видано свідоцтво на 36/1000 часток житлового будинку [ADDRESS] хоча в рішенні зазначено про видачу свідоцтва саме на квартиру №36, яка становить 36/1000 часток всього будинку. Оскільки встановлення цього факту має юридичне значення для позивачів то його слід встановити судом. Враховуючи те, що всі троє квартиронаймачів на момент реалізації відповідачем свого права на приватизацію були зареєстровані в квартирі, то відповідно вони мали право на отримання у власність відповідну частку виходячи із рівності часток, якщо сторонами не було погоджено інший розмір часток і вказано про це у заяві на приватизацію. Таким чином, оскільки свідоцтво було видано на відповідача на всю квартиру, в тому числі і на частки позивачів, то воно підлягає визнанню недійсним в розмірі двох третіх частин. Відповідно до ст.392 ЦК України право позивачів підлягає визнанню по 1/3 частці квартири за кожним, оскільки воно не визнається з боку державних органів. На підставі ст.ст. 392 ЦК, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про захист права власності, усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 30.03.2014 року в спірній квартирі [ADDRESS] не мешкають, а лише зареєстровані за зазначеною адресою, маючи постійне місце проживання в іншій країні разом з [PERSON] Оскільки, 2/3 частин квартири [ADDRESS], належить їм на праві приватної власності на підставі [NUMBER] про право власності на житло від 09.02.2001 року, просить захистити їх право власності та усунути перешкоди у користуванні житлом, шляхом визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивачі в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідачі до суду не з'явилися, повідомлялася за місцем реєстрації належно, відзив на позовну заяву з доказами до нього та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не подали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] до суду не з'явився, повідомлявся за місцем реєстрації належно. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.08.2011 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON], який помер в лютому-березні 2007 року квартиру [ADDRESS] по 1/3 частині за кожним та відповідно до свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 09.02.2001 року є її власниками на праві спільної сумісної власності. За цією ж адресою в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які відповідно до довідки депутата Малинської міської ради про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 07.08.2018 року №1722 фактично не проживають з 30.03.2014 року. Позивачі реалізували своє право на захист власного майна, а відповідачі мають похідне право користування житлом від наявності такого права у особи, членом сім'ї якого вони були. Із припиненням такого права, втратилось і її право на користування житлом. Такий висновок відповідає постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14. Відповідачі не надали суду належних доказів поважності своєї відсутності у спірній квартирі, чим не виконали вимоги ст. 83 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту. В обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2014 року по справі №490/12683/13-ц, є співвласниками квартири [ADDRESS] в м. Миколаєві.Відповідно до вищезазначеного рішення договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 31.10.2009 року за реєстровим № 2325.109, укладений 31 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] - визнано частково недійсним в частині покупця, та визнано покупцем [PERSON]. Визнано спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині квартири [ADDRESS] за кожним. Первісний покупець за даним договором, [PERSON], відносно якого рішенням Центрального суду м. Миколаєва частково скасований договір купівлі - продажу спірної квартири від 31.10.2009 року, - є їх сином. 04.07.2013 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 22013160000000088 з приводу наявної інформації про підготовку до переміщення через державний кордон країни психотропної речовини.12.07.2013р. [PERSON] повідомлено про підозру в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.15 ч.2 ст.303 КК України. Ухвалою від 19.07.2013р. винесеною слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва Дірко І.І. в рамках кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР під № 22013160000000088 за клопотанням слідчого УСБУ в Миколаївській області Густенко Ю.Ю. про накладання арешту на майно, з метою забезпечення можливої конфіскації, - накладений арешт у вигляді заборони відчуження на майно [PERSON] у вигляді квартири [ADDRESS], яка на той час формально належала нашому сину, [PERSON] Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2014 року (у складі головуючого судді Галагуза В.В., суддів Голубкіна О.І, [PERSON]О.) [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15 ч.3 ст.305, ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України та призначено покарання: - за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 305 КК України, на підставі ч. 3 ст. 68 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією психотропних речовин, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього належного йому майна; - за ч. 3 ст. 307 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 10 років, з конфіскацією всього належного йому майна; - за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про зміну розміру, порядку, призначення стягнення аліментів, у тому числі - по заборгованості та стягнення компенсації за несвоєчасну виплату коштів - аліментів на забезпечення продовження навчання; визнання неправомірним визначення розміру сплати аліментів державним виконавцем. У вимогах позовної заяви заявлено клопотання, в якому позивачі просять відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, оскільки майновий стан позивача є складним. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З огляду на зазначене, дослідивши матеріали позовної заяви, суд прийшов до висновку, що підстави для відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі відсутні, оскільки позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів щодо причин складності майнового стану, викладених у тексті позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 11.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого під №1218 позивач придбав у [PERSON] 13/20 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS], з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці, площею 0,0612 га. 30.04.2014 року позивач отримав на руки заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі №333/9430/13-ц, відповідно до якого дізнався, що донька продавця [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] подала позовну заяву до [PERSON] та до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 11.10.2013 року нікчемним та про вселення в 13/20 частин вказаного житлового будинку. Позов було задоволено повністю. [PERSON] подано апеляційну скаргу. Крім того, зазначає, що [PERSON] не мешкає в 13/20 частин житлового будинку [ADDRESS], які належали її батьку [PERSON] ще з 1996 року і по теперішній час. Тому у [PERSON] не було законних підстав реєструвати в Комунарському районному відділі м. Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області свою малолітню доньку [PERSON], [INFO], за вищевказаною адресою. В судове засідання позивачі не з*явилися, надіслали через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їх участі, на заявлених позовних вимогах наполягали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач Управління Державної Міграційної Служби України в Запорізькій області до судового засідання не з*явився, надіслали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, зазначили, що заперечень щодо позову не мають.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про розірвання договору та стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.08.2013 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ТОВ «ІТАЛІЙСЬКИЙ СМАК» був укладений Договір оренди № 1, згідно якого Орендодавці передали, а Орендар прийняв в строкове користування індивідуально визначене Договором майно, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 249, 90 (двісті сорок дев'ять цілих дев'яносто сотих) кв. м., за адресою: [ADDRESS]. Зазначають, що відповідно до п. 5.1 Договору, протягом усього терміну користування Приміщенням і Майном, розмір Орендної плати з урахуванням її індексації за один місяць становить 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп.. Згідно Договору про внесення змін № 1 від 07.08.2013 року До Договору № 1 оренди нерухомого майна від 07.08.2013 року, було змінено п. 5.1 та викладений таким чином: «Протягом усього терміну користування Приміщенням і Майном, розмір орендної плати з урахуванням її індексації за один місяць користування Приміщенням і Майном буде становить 84 000 (вісімдесят чотири тисячі) грн. 00 коп.». Посилаються на те, що крім сплати орендної плати, Орендар згідно з умовами Договору оренди зобов'язаний здійснювати відшкодування Орендодавцям платежів за комунальні і експлуатаційні послуги, електроенергію та земельного податку. Звертають увагу суду на те, що відповідач порушив свої зобов'язання за Договором оренди у зв'язку з чим станом на 10.02.2014 року за останнім наявний борг по орендній платі в розмірі 220 000, 00 грн., платежам за комунальні послуги в розмірі 2 896, 70 грн. та борг за електроенергію в розмірі 23 510,00 грн. Крім того зазначають, що ними на початку лютого 2014 року було здійснено перевірку орендованого Приміщення в результаті якої виявилось, що Орендар фактично не знаходиться за даною адресою, орендоване Приміщення пустує, ознаки щодо його користування Орендарем відсутні. На підставі вищевикладеного, а також

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у володінні і користуванні житловим приміщенням. В своїй позовній заяві посилалися на те, що їм на праві власності належить [ADDRESS] згідно договору дарування від 12.12.2004 року. Відповідачі по справі зареєстровані у вказаному будинку. З 2009 року вони добровільно покинули вказаний будинок, але не знялися з реєстрації. Просили усунути перешкоди у користуванні власністю та зняти їх з реєстрації у вказаному будинку. Представник позивачів в зал судового засідання не з»явился, направили письмову заяву в якій позов підтримав повністю, просив розгляд провести у його відсутності. Відповідачі в судовому засіданні не з'явилися незважаючи на належне повідомлення про час і місце розгляду справи повісткою по останньому місцю проживання. У відповідності до ст.224 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачі не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивачам на праві власності належить [ADDRESS] згідно договору дарування від 12.12.2004 року. Відповідачі по справі зареєстровані у вказаному будинку. З 2009 року вони добровільно покинули вказаний будинок, але не знялися з реєстрації. Вказана обставина підтверджується Актом від 28.04.2016р., виданого КЖРЕП № 11. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Однак позивачі не можуть в повному обсязі користуватися своєю власністю, а саме квартирою, оскільки відповідачі проживають та зареєстровані в ній. Згідно ч.І ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном . Разом з тим позовна вимога, щодо зняття з реєстрації не підлягає задоволенню. Зняття з реєстрації проводять органи ВГІРФО. Вказане зняття з реєстрації проводить даний орган згідно рішення суду, щодо усунення перешкод, в даному випадку. На підставі наведеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні житловим будинком № 49 по вул. О.Невського в м. Запоріжжі шляхом виселення. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, повязаного з потребою у наведені доводів, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року помер їх батько [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно. Зазначають, що вони, як діти померлого, та відповідачка по справі, як дружина померлого, звернулися до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори і заявами про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк з дня смерті [PERSON]. Вказують на те, що 23 квітня 2015 року вони та їхня мати [PERSON] отримали Свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частині кожному на земельну ділянку площею 0,0608 га по [ADDRESS]. Разом з тим, не змогли у позасудовому порядку оформити спадщину на садовий будинок, розміщений на даній земельній ділянці, який належав на праві власності померлому [PERSON], оскільки втратили правовстановлюючий документ на нього. Враховуючи вищевикладене, а також

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачки, зазначивши в ньому, що їм на праві власності належить квартира [ADDRESS]., в якій крім них зареєстрована відповідачка [PERSON], яка є донькою позивачки [PERSON] та матір»ю позивачки [PERSON] Позивачі зазначають, що відповідачка не проживає в спірній квартирі з травня 2006 року, квартиру вона залишила добровільно, її ніхто не виганяв, не чинив перешкод в проживання, в квартиру вона не поверталась, вселитись не намагалась. Просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 1 по вул.. Панаса Мирного в будинку № 13 в м. Чернівці. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, підтвердивши обставини, які викладені в позовній заяві. Позивачка [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] в судове засіданні не з»явилася, хоча належно була повідомлена про день, час і місце слухання справи через засоби масової інформації, в зв»язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], допитавши свідка [PERSON], та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що дійсно квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачам - [PERSON] та [PERSON],що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно довідки КЖРЕПу № 5 від 08.12.2014 року в квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка починаючи з травня 2006 року не проживає в спірному будинку без поважних причин, що ствердив в судовому засіданні свідок [PERSON] Крім показів свідка, факт не проживання відповідачки в спірній квартирі стверджується актом, складеним 08 грудня 2014 року представниками ЖРЕПу № 5 на підставі обстеження квартири та розмов з сусідами. Всі витрати по оплаті комунальних послуг несуть позивачі, а відповідачка участі в витратах на утримання житла не приймає. Виходячи з цього суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] з травня 2006 року без поважних причин не проживає в спірному будинку, а тому у відповідності до вимог ст.. 405 ЦК України може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. На підставі викладеного

Outcome: approved