Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради, [PERSON] про визнання за нею права власності на 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями № [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вказану частину будинку з надвірними будівлями [PERSON] придбав в серпні 1983 року за договором, який не був нотаріально посвідчений. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 7 квітня 1986 року даний правочин визнано чинним, та за ним визнано право власності на вказану частину нерухомого майна, однак [PERSON] на підставі цього рішення право власності у встановленому порядку так і не зареєстрував. [INFO] року він помер, та після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з вказаних частин будинку з надвірними будівлями. Вона- позивачка- як донька померлого, є спадкоємцем першої черги після його смерті, та своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у зв'язку з тим, що право власності за [PERSON] не зареєстровано, вона не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, звернулась з зустрічним позовом (а.с.117-118), в якому просить встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] з жовтня 1987 року по час смерті останнього - [INFO] року, змінити черговість одержання права на спадкування після його смерті, надати їй, як спадкоємцю четвертої черги, право на спадкування разом їз спадкоємцем першої черги позивачкою за основним позовом [PERSON], та визнати за нею - [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 17/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями № [ADDRESS], та на 17/100 частин визнати право власності за позивачкою, як за спадкоємцем першої черги. В обґрунтування позовних вимог відповідачка за основним позовом [PERSON] послалась на те, що протягом 27 років, з жовтня 1987 року, по день смерті [PERSON] перебувала з останнім у фактичних шлюбних стосунках, проживала з ним однією сім'єю, та за свій кошт поховала його у віці 78 років. Вона проживала у належному [PERSON] спірному будинку, де з 1998 року по теперішній час зареєстрована. За час спільного проживання вони зробили капітальний ремонт будинку. Останні 5-7 років [PERSON] сильно хворів, а за 2 роки до смерті осліп, та вона турбувалась про нього, кормила його з ложки, купала в ванні, водила гуляти, прала, вбирала за ним, виносила судно, коли він зовсім зліг. Внаслідок тяжкої хвороби він перебував у безпорадному стані та на повному її піклуванні. За весь час позивачка- донька [PERSON] - жодного разу не приїжджала до батька, та не приїхала навіть на похорон. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свій позов підтримала, зустрічний позов не визнала, подала письмові заперечення проти зустрічного позову, де зазначила, що норми Сімейного кодексу застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання чинності, тобто не пізніше 1 січня 2004 року. За законодавством, яке діяло до 1 січня 2004 року, встановлення факту проживання однією сім'єю не передбачалось. Крім того, відсутні передбачені ч.2 ст. 1259 ЦК України підстави для зміни черговості одержання права на спадкування. Спадкодавець [PERSON] в останні дня свого життя не був у безпорадному стані, пересувався самостійно, а отже не потребував стороннього догляду. В судовому засіданні позивачка пояснила, що до 1991 року вона не приїжджала до батька, після 1991 року зустрічі були рідкими та короткими. У 1995 році вони приїжджали всією сім'єю до батька, де вона побачила відповідачку. До 2014 року вона бачила батька на Центральному ринку, де він торгував. Останній раз бачила батька на похоронах свого брата - [INFO] року, куди він приїздив разом з відповідачкою. Він сам вийшов, пересувався без сторонньої допомоги. Батько їй ніколи не телефонував. Зі слів батька їй було відомо, що з ним проживає жінка. Пояснила, що вона дійсно не приходила за місцем проживання батька, однак, коли зустрічала його на базарі, спілкувалась з ним. Пенсія батька складала 1 300 грн, однак він тримав голубів, курей, кролів та торгував на базарі. Матеріальної допомоги батько не потребував, він позичав її брату- своєму синові 1 000 доларів. Допомоги він ніколи не просив. Не потребував він і стороннього догляду, мав нормальний стан здоров'я. Представник позивачки [PERSON] зазначив, що відповідачка не довела жодної своєї зустрічної позовної вимоги належними та допустимими доказами. Вважає, що показання допитаних в суді за її клопотанням свідків є необ'єктивними та упередженими, вони дали плутані, суперечливі покази. [PERSON] був матеріально забезпеченим, не потребував сторонньої матеріальної допомоги, що підтверджено показаннями свідків. Також представник зазначив, що відповідачка не надала доказів, що не перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні основний позов визнала частково, свій позов підтримала. Пояснила, що з жовтня 1987 року вона стала проживали разом з [PERSON] у його будинку однією сім'єю, вели спільний бюджет, спільне господарство, вони перебували по день його смерті у фактичних шлюбних стосунках. У 1993 році вона офіційно розірвала шлюб з колишнім чоловіком. Позивачка з батьком ніколи не спілкувалась, а з сином він спілкувався. Син також йому не допомагав. У серпні 2014 року його син помер, та вона разом з [PERSON] була на похоронах. Донька ніколи не приходила до [PERSON], та не приїхала навіть на похорон, онук не приїхав також, хоч вона повідомляла про його смерть через знайомих.. Вона- відповідачка - не має власного житла, оскільки була заміжня, та проживала в будинку чоловіка, відкіля пішла після розірвання шлюбу, а через деякий час стала проживати з [PERSON] у спірному будинку, де ї зареєстрована. Останні роки стан здоров'я [PERSON] дуже погіршився, тому за 5 років перед смертю він припинив їздити на базар, де раніше торгував, а все більше лежав вдома, на вулицю виходив мало. За голубами доглядала вже вона. Однак він до лікарів не звертався, останні роки зліг та лежав вдома, пересувався лише по хаті. Вона здійснювала за ним догляд, кормила, прала, вбирала за ним, виносила судно, придбавала йому ліки, виносила за ним відро. Він не бажав звертатись до лікаря, хоч почував себе погано. За 2 роки перед смертю він майже осліп на одне око. Коли викликали швидку допомогу, то з'ясувалось, що у нього дуже підвищені показники цукру в крові, після цього вона зробила висновок, що у нього цукровий діабет, у нього також був високий тиск. Медсестра приходила та робила йому ін'єкції. За 2 дня до смерті йому стало зовсім погано, вона викликала швидку допомогу, приїхала реанімаційна, однак він відмовився їхати до лікарні, сказав, що буде помирати вдома, та вранці помер. Вважає, що після того догляду, який лише вона одна здійснювала за [PERSON], який потребував такої допомоги, без будь-якої допомоги його дочки, буде несправедливим їй залишитись без житла. Представник відповідачки [PERSON] підтримала зустрічний позов, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. В судове засідання представник відповідача- Харківської міської ради не з'явився, а також представник 3-ї особи - 2-ї Харківської державної нотаріальної контори не з'явились, про слухання справи повідомлені належним чином, подали заяву з проханням справу розглядати у відсутності представників. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідача - Харківської міської ради - та 3-ї особи. Суд, вислухавши сторони, їхніх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, становив наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 19 червня 1958 року Ленінським ЗАГС м. Харкова. З свідоцтва про укладання шлюбу [PERSON] та [PERSON], виданим 8 вересня 1978 року Палацом одруження «Дзержинський» м. Харкова, вбачається, що після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка- [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 13 липня 2001 року, що вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 13 липня 2011 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова. Як вбачається з будинкової книги за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO], постійно зареєстрована за вказаною адресою 14.02.1998 року. Вказане також підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті відповідачки (а.с.119). В довідці адміністрації Ленінського району Харківської міської ради № Ж-4-2854/о/168-05-388-2 від 29.09.2015 зазначено, що [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою як цивільна дружина померлого власника - [PERSON], який помер [INFO]. Довідка про її реєстрацію за вказаною адресою також видана 29.11.2014. (а.с.99, 124). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 24 листопада 2014 року, наданого відповідачкою, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року у віці 78 років (а.с.121). В лікарському свідоцтві про смерть № [NUMBER] від 23 листопада 2014 року, складеному сімейним лікарем КЗОЗ ХМП №24 [PERSON], зазначено, що причиною смерті [PERSON] став атеросклеротичний кардіосклероз. Сімейний лікар [PERSON] зазначила в цій довідці, що на підставі огляду трупа, записів лікаря в медичній документації, попереднього нагляду за хворим зазначені такі хвороби, які призвели до смерті: серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз. Приблизний час між початком захворювання та смертю - 15 років. Вказана довідка видана дружині померлого- [PERSON] (а.с.125). Після його смерті допомогу на поховання отримала [PERSON], що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть та отримання допомоги на поховання. Рішенням Ленінського районного народного суду м. Харкова від 17 квітня 1986 року позов [PERSON] задоволено, визнано дійсною угоду між [PERSON] та [PERSON], надавши їй силу договору купівлі-продажу, та за [PERSON] визнано право власності на 34/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] В органі реєстрації прав власності на нерухоме майно право власності за вказану частину нерухомого майна [PERSON] не зареєстрував у встановленому законом порядку. Згідно з довідкою КП «Харківське міське БТІ» № 2000668 від 28.03.2016 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] - 34/100 частини, та [PERSON] - 132/200 частини. З копії спадкової справи, направленої суду 2-ю Харківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що 22 грудня 2014 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON], 13 травня 2015 року подав на адресу 2-ї Харківської державної нотаріальної контори заяву, зареєстровану за № 471, де зазначив, що він є спадкоємцем після смерті діда - [PERSON], оскільки син останнього, його батько [PERSON] помер [INFO] року, тобто раніше батька, однак від спадщини він відмовляється на користь дочки померлого - [PERSON] В Спадковому реєстрі 22.12.2014 2-ї Харківською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа № 56932147 після смерті спадкодавця [PERSON], 13 травня 2015 року [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 18 травня 2016 року [PERSON] звернулась з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно за законом після смерті батька. Листом № 914/01-16 від 27.05.2016 державний нотаріус 2-ї Харківської державної нотаріальної контори повідомила [PERSON] про те, що право власності за спадкодавцем [PERSON] на спірне нерухоме майно не зареєстровано, тому не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину, та роз'яснено право на звернення до суду про визнання права власності на нерухоме майно. Аналогічний лист №11-104/019/2 від 26.05.2015 направлений на адресу [PERSON] першим заступником начальника Головного територіального управління юстиції у Харківській області. У травні 2015 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], просила встановити факт, що вона є дружиною померлого [PERSON], на підставі чого визнати її спадкоємцем першої черги за законом. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2016 року, в позові відмовлено. Постановою державного нотаріуса 2-ї Харківської державної нотаріальної контори Гурколенко І.В. від 30 січня 2017 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 34/100 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями після смерті батька, оскільки за померлим не зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на вказане нерухоме майно. Суд, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що основний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов - задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦК України а кти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.1 розд. У11 прикінцевих положень Сімейного Кодексу України . цей Кодекс набуває чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року, й до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Ці права і обов'язки, визначаються на підставах, передбачених СК України, у тому числі й положення ч.1 ст. 74 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України с падкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтями 1261-1265 ЦК передбачено п'ять черг спадкоємців за законом. Утім, закріплене законом правило черговості може бути змінено на підставі ст. 1259 ЦК. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК позивачка, як дочка спадкодавця [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом. Відповідно до ст. 1265 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Позивачка [PERSON] прийняла спадщину відповідно до положень ч.1 ст. 1269 ЦК України, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу у передбачений ст. 1270 шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Як зазначено у ч.3 ст. 1268 ЦК України с падкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зміна черговості одержання права на спадкування - це встановлення іншого, ніж передбачено законом, порядку закликання до спадкування спадкоємців за законом. Положення цієї статті щодо можливості зміни черговості одержання права на спадкування обумовлено, по-перше, ідеєю справедливості та, по-друге, необхідністю стимулювати потенційних спадкоємців до турботливого ставлення до спадкодавця за його життя. Відповідно до ч.2 та ч.4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Відповідно до ст.1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, суд виходить з того, що відповідачкою [PERSON] заявлено зустрічні позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем понад 5 років до часу відкриття спадщини, та надання їй, як спадкоємцю четвертої черги, права на спадкування разом їз спадкоємцем першої черги [PERSON] Отже, встановлення факту постійного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем понад 5 років до часу відкриття спадщини має для відповідачки суттєве юридичне значення, оскільки у разі встановлення такого факту судом вона визнається спадкоємцем четвертої черги, а надання їй статусу спадкоємця за законом є необхідною умовою для звернення з позовом про зміну черговості спадкування. В інший спосіб захистити свої спадкові права, як через встановлення даного факту, відповідачка не може. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], 1990 року народження, пояснив, що фактично він є співвласником будинку по [ADDRESS]. Все своє життя він знає, що [PERSON] проживала разом з [PERSON], як дружина і чоловік. [PERSON] готувала їжу, прала, ходила за ліками, доглядала за [PERSON]. Останні роки [PERSON] хворів, виходив рідко. На ринку останній раз він його бачив у 2011-2012 р.р. . У них були голубі, за якими доглядала [PERSON]. Вони разом провели газ. Разом з його - свідка - дідом [PERSON] з [PERSON] поставили паркан на земельній ділянці. Через стіну у будинку все добре чути, тому їхнє життя йому добре відомо. Тричі у 2013-2014 р.р. він бачив, як приїжджала швидка допомога до [PERSON]. Він бачив, як [PERSON] йшла до магазина, до аптеки за ліками. [PERSON] майже зліг роки за 4 до смерті, він осліп на одне око, лежав вдома, хворів, скаржився йому, що дуже погано бачить. У 2013-2014 р.р. лише 2-3 рази він бачив, щоб [PERSON] виходив на вулицю, а так він весь час лежав, на вулицю не виходив. [PERSON] він зустрічав також в аптеці, коли вона придбавала ліки. Позивачку [PERSON] він ні разу не бачив. Останній рік перед смертю [PERSON] зовсім зліг, а після смерті сина йому стало ще гірше. Він заходив в будинок, бачив, що [PERSON] лежить. Свідок [PERSON], яка проживає у будинку [ADDRESS], пояснила, що [PERSON] проживає з 1987 року по сусідству у 12 будинку. [PERSON] більше спілкувався з її- свідка - матір'ю. Пенсія у нього була низька, як і у її матері. [PERSON] перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних стосунках, жила з ним однією сім'єю, вони вели спільне господарство. [PERSON] доглядала за ним, готувала йому їжу, прибирала. Вона була господаркою, з приводу ремонту та неполадок зверталась до сусідів. Вони поміняли вікна, труби, батареї. Вони тримали голубів. [PERSON] торгував на ринку, однак за 4-5 років до смерті він припинив торгувати, оскільки погано себе відчував. Після смерті сина стан його здоров'я ще погіршився, він став ще рідше виходити на вулицю. [PERSON] скаржився їй, що погано чує, погано бачить, погано себе відчуває. Він був в окулярах. Останній час вона мало його бачила, оскільки він вже не виходив за станом здоров'я. Голуб'ятня у них була до останнього часу, однак він вже не міг ганяти голубів, та їх кормила [PERSON]. [PERSON] викликала йому швидку допомогу, дільничного лікаря. Вона- свідок- була у них в будинку. Спілкувались вони з [PERSON] та [PERSON], в основному, через паркан, через ганок. Вона через вікно бачила, що [PERSON] лежить, висіла ковдра у вікні, що виходило у двір. Він казав, що слабий, багато пив води. Через хворобу він став рідко виходити у двір. [PERSON] сказала, що у нього діабет. 8 жовтня 2014 року вона прийшла до [PERSON] на день народження, [PERSON] лежав, до стола не встав. Сина та дочку [PERSON] вона жодного разу не бачила. Вона запитувала у [PERSON], чому він не підтримує з ними стосунки, на що він відповів лише нецензурно. Він казав, що син був біль-менш нормальним. На похоронах родичів [PERSON] не було. Після смерті [PERSON] чоловік позивачки [PERSON] запитував, чи це будинок [PERSON], він не знав навіть, де він жив. Свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона перебувала у шлюбі з 1975 по 1984-1985 р.р. [PERSON] вона ніколи не бачила, про неї [PERSON] нічого не говорив. [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 1987 року однією сім'єю, перебували у фактичних шлюбних стосунках, жили як чоловік та дружина. У них були кури, голубі. Він торгував на базарі, а за 2-3 роки до смерті припинив торгувати. У нього років 7 був цукровий діабет, високий тиск, поганий зір, однак він не хотів звертатись до лікаря. Він погано бачив на обидва ока. Він втратив вагу, у нього були проблеми з ногою. У неї також цукровий діабет, тому вона за ознаками прийшла до висновку, що і у нього діабет. Вона заходила до них у гості, приходила за квітами, рази 2 на місяць, спілкувалась і з відповідачкою, і з [PERSON], з яким у неї залишились нормальні стосунки. [PERSON] доглядала за ним, готувала їжу, прала йому. Вона- свідок- допомагала їй встановлювати раковину, коли та поламалась. Він хворів, в основному лежав, а останній рік хворів дуже сильно, та вона до них не заходила. Свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає недалеко від [PERSON], та працювала в магазині недалеко від спірного будинку. [PERSON] проживала разом з [PERSON] 27 років однією сім'єю до його смерті, були у фактичних шлюбних стосунках. Пенсія у [PERSON] була більше, ніж у [PERSON]. Вона працювала до пенсії, а він ні, вона добре заробляла. Він розповідав їй, що пенсія у нього зовсім мала. Він торгував на базарі живністю. Останній раз 5 років тому бачила його на базарі. Після похорон сина стан його здоров'я ще погіршився. У нього була кривава мокрота. Практично весь час він лежав, не вставав. [PERSON] приходила в магазин, де вона - свідок- працювала, неподалік від будинку, де [PERSON] проживає, та розповідала, що він хворіє, не хоче їсти. Останній час [PERSON] погано бачив, [PERSON] доглядала за ним, готувала їжу. Роки 2 останніх він сильно хворів, у нього були шишки на голові. [PERSON] викликала йому лікаря дільничного - [PERSON]. [PERSON] захворів, втратив вагу, скаржився на поганий зір, однак лікарів викликати не любив. Перед його смерті [PERSON] прибігла до неї в магазин, попросила викликати швидку допомогу, повідомила, що [PERSON] скаржиться на те, що погано чує, у нього головній біль, та вона викликала швидку, однак в той день він помер. На його похоронах дочки [PERSON] та інших його родичів не було, поховала його [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що позивачка [PERSON] є його тіткою, спадкодавець [PERSON] - його рідний дід, а [PERSON] він бачить вдруге. Він читав зустрічну позовну заяву, та факти, які там викладені, не відповідають дійсності. Він спілкувався з [PERSON], той був здоровим, добре себе відчував, торгував на ринку. Він- свідок- неодноразово приходив до нього на ринок. На зір дід не скаржився. Він телефонував діду наприкінці вересня - на початку жовтня, дід казав, що все добре. Коли помер його - свідка - батько, [PERSON] був на похоронах разом з [PERSON] Він мав нормальний вигляд, не скаржився на стан здоров'я. Останній раз він телефонував діду, запитав, чи потрібні ліки, той сказав, що все гаразд. Дід більше спілкувався з його - свідка- батьком, з позивачкою спілкувався мало, поводив себе відчужено. Його-свідка- батько- позичав у [PERSON] 1 000 доларів, та повернув їх 3-4 роки тому. До діда він не приїжджав, був у нього приблизно 10 років тому. На похоронах у діда він не був. Свідок [PERSON] пояснила, що перебуває з позивачкою [PERSON] у дружніх стосунках, а відповідачку не знає. Раніше вона - свідок- працювала на Центральному ринку. [PERSON] торгував живністю. [PERSON] спілкувалась з батьком. 1-2 рази на рік вони зустрічались з [PERSON] та заходили на ринок, де вона спілкувалась з батьком. В будинку, де проживав [PERSON], вона не була. На ринку вона бачила його на початку 2014 року. На стан здоров'я він не скаржився, виглядив добре. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачка є сестрою її померлого чоловіка [PERSON], останній є сином [PERSON], а свідок [PERSON] є її та [PERSON] сином. У 1982 році вона з чоловіком приходила в гості до [PERSON] З чоловіком вони приходили до нього на ринок, вона бачила його на ринку у 2013 році. В серпні 2014 року він разом з [PERSON] приходив на похорон, він був зрячим, сам пересувався, був у нормальному стані. На здоров'я він не скаржився. Весною 2014 року він просив [PERSON] зварити йому душ, туалет. [PERSON] це зробив, але не зміг його перекинути, та потім [PERSON] повідомив, що вони з сусідом вже справились. Вдома у діда вона була двічі, 15 років тому. Він не потребував їхньої участі, до них не ходив та не кликав до себе. Дід допомагав грошима, та частково простив борг. На похоронах їх не було, оскільки хлопець, через якого [PERSON] повідомляла про смерть діда, не їх повідомив про це. Свідок [PERSON] пояснив, що позивачка [PERSON] є сестрою його кума, а [PERSON] він не бачив. Покійний [PERSON] був батьком його друга. В гостях у [PERSON] він ніколи не був. Відносини [PERSON] з дітьми були нормальними, вони нормально спілкувались. Він бачив [PERSON] на базарі, де вона розмовляла з [PERSON], і [PERSON] туди їздив. Він- свідок- працював в службі таксі, коли їздив до тестя, то на зупинці вранці два рази в неділю бачив [PERSON], який їхав на базар, бачив він його не до останніх днів, однак за 2-3 місяці до смерті. Дід був скритною людиною, не скаржився. Сильно хворим він його не бачив. В окулярах дід не ходив, на зір не скаржився. Останній раз він бачив його на похоронах [PERSON]. Його привезли, він стояв, опершись на перила на ганку, вистояв паніхіду. З ким [PERSON] проживав, йому невідомо. Чи заходила до батька [PERSON], йому також невідомо. Свідок [PERSON] пояснив, що покійний [PERSON], син спадкодавця, був його товаришем. [PERSON] він бачив 2-3 рази. Як йому повідомили років за 5 до смерті [PERSON], вона співмешканка діда. Батько [PERSON] проживав на Сортировці. Він торгував на Центральному ринку, [PERSON] заїжджав на ринок до батька. Він- свідок- декілька разів заїжджав з [PERSON] до [PERSON], у 2013 році вони привезли туалет, який зварили з [PERSON]. [PERSON] сказав, що нічого не треба більше робити, він сам все зробить. В будинку він -свідок - не був. Він не бачив [PERSON] хворим, він торгував на ринку. Останній раз він бачив його на ринку у травні 2014 року. Потім бачив на похоронах, він був у нормальному стані, хворим або сліпим не був. Свідок [PERSON] пояснив, що він є товаришем [PERSON] - сина [PERSON] Він знав покійного [PERSON] 5-6 років, останній торгував на базарі. Коли у серпні 2014 року помер [PERSON], його мати попросила привезти на автомобілі на похорони дядю [PERSON] - [PERSON] з тіткою [PERSON] - [PERSON] Він приїхав за ними, [PERSON] ходив, пересувався без сторонньої допомоги, сів разом з [PERSON] в автомобіль, та вони приїхали. [PERSON] сидів на лавці у гроба свого сина. Про його стан здоров'я вони не розмовляли. Років 10 тому він був в будинку на [ADDRESS]. Йому відомо, що [PERSON] жив разом з [PERSON] Аналізуючи показання вказаних свідків, суд приходить до висновку, що показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з 1987 року по день смерті [PERSON] є об'єктивними, узгодженими між собою. Окрім показань свідків, факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю строком понад 5 років до часу відкриття спадщини підтверджується письмовими доказами - даними щодо реєстрації [PERSON] у спірному будинку 14.02.1998 року, вищенаведеними довідками житлової організації про її реєстрацію, де зазначено, що вона є дружиною власника, а також лікарським свідоцтвом про смерть, де зазначено, що вказаний документ видано дружині померлого- [PERSON] Вказані докази узгоджуються між собою, є належними та допустимими, та позивачкою не спростовані, тому суд кладе їх в основу рішення. В паспорті [PERSON] відсутні відмітка про реєстрацію шлюбу, відповідачем не доведене протилежне. Таким чином, суд вважає доведеним факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] з жовтня 1987 року по час смерті останнього - [INFO] року, тому задовольняє зустрічні позовні вимоги в цій частині. Також з пояснень вказаних свідків судом встановлено, що останні роки [PERSON] хворів, припинив торгувати на базарі через поганий стан здоров'я, в основному лежав вдома, та догляд за ним здійснювала [PERSON], в той час як позивачка - донька померлого ніякої участі у житті батька не приймала, не надавала йому ніякої допомоги, та весь тягар догляду за [PERSON], який помер у віці 78 років, ліг на [PERSON], яка кормила його, готувала їжу, придбавала ліки, зверталась до лікаря, прибирала за ним, прибирала будинок, прала. Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Посилання позивачки та її представника на те, що [PERSON] не перебував у безпорадному стані, мав хороший стан здоров'я, спростовані в судовому засідання як показаннями вказаних свідків, так і лікарським свідоцтвом про смерть [PERSON], де зазначено, що він мав такі хвороби, які призвели до смерті: серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба 2 ступеню, атеросклеротичний кардіосклероз. Приблизний час між початком захворювання та смертю - 15 років. Суд також враховує, що [PERSON] помер у віці 78 років, коли був непрацездатним, у похилому віці, та мав ряд хронічних захворювань, які призвели до його смерті, що підтверджено вказаною довідкою. Та обставина, що [PERSON], страждаючі на зазначені захворювання, не проходив необхідного періодичного лікування, не перебував на стаціонарному лікуванні, не спростовує того факту, що він перебував у безпорадному стані, про що зазначили свідки. Так, загальновідомим є той факт, що задеклароване право кожної особи на безкоштовну медичну допомогу державою належним чином не забезпечено, тому цілком природно, що особи похилого віку, отримуючи невелику пенсію, намагаються мінімізувати звернення за наданням медичної допомоги, займаються самолікуванням та не бажають проходити повноцінне лікування. Як пояснили сторони, [PERSON] отримував мінімальну пенсію, проживали вони удвох з [PERSON], яка також є пенсіонеркою, 1945 року народження. Будь-якої матеріальної допомоги з боку дітей [PERSON] не отримував. Як зазначається в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 ««Про судову практику у справах про спадкування», під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров'я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. В контексті ч. 2 ст. 1259 ЦК слово «опікувалася» законодавець вживає дещо в незвичному розумінні. У цьому випадку йдеться не про опіку у звичайному її розумінні, як визначено главою 6 ЦК «Опіка та піклування», ст. 67 якої, наприклад, опікунові надано право вчиняти правочини від імені підопічного, зобов'язано опікуна створювати підопічному необхідні побутові умови, забезпечувати доглядом тощо. Під поняттям «опікуватися» слід розуміти надання звичайних фактичних послуг особі, яка перебуває в безпорадному стані і потребує сторонньої допомоги: приготування їжі, прибирання квартири, прання білизни тощо. Надання допомоги спадкодавцеві «протягом тривалого часу» - оціночна категорія та має визначатися судом з урахуванням обставин конкретної справи. У будь-якому випадку дії спадкоємця не повинні мати разовий, епізодичний характер, і допомога, що надається, має бути систематичною. Фізична особа, яка тривалий час опікувалася, матеріально забезпечувала спадкодавця, за рішенням суду закликається до спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, які мають право на спадкування, і спадщина поділяється між ними у рівних частках. Отже, до правовідносин, що виникають при цьому, застосовується ст. 1267 ЦК, відповідно до якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Пояснення допитаних за клопотанням позивачки свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо стану здоров'я [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки вказані свідки не були за місцем проживання [PERSON], не спілкувались з ним, їх зустрічі з [PERSON] були епізодичними, їм невідомо, якими хворобами він хворів, та їх показання суперечать медичному висновку, де зазначена тривалість захворювань померлого. Показання свідка [PERSON] щодо обставин прибуття [PERSON] з [PERSON] на похорон [PERSON] не спростовують пояснень допитаних за клопотанням відповідачки свідків про те, що останні роки [PERSON] хворів та мало пересувався. Той факт, що [PERSON] зміг сісти в автомобіль разом з [PERSON] та приїхати на похорон свого сина, не спростовують пояснень допитаних за клопотанням відповідачки свідків щодо того, що останні роки [PERSON] хворів, більше лежав, та [PERSON] доглядала за ним. Так, онук померлого- свідок [PERSON] , з його слів, не був у будинку дідуся 10 років, мати цього свідка - [PERSON] - 15 років, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] взагалі не були за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] жодного разу. Свідок [PERSON] лише доставляв на автомобілі [PERSON] та [PERSON] на похорон сина [PERSON] При цьому суд надає перевагу показанням свідків, допитаних за клопотанням відповідачки, оскільки вказані свідки не є родичами сторін, спілкувались з [PERSON] та [PERSON], їм відомі обставини їх життя, вони дали пояснення без зазначення конкретного часу подій,що є природним, та вони особисто не зацікавлені в наслідках розгляду даної справи, у той час як свідки з боку позивачки зазначали і місяць, коли бачили [PERSON] на базарі, В той же час свідки [PERSON], його мати [PERSON] є родичами позивачки [PERSON], а свідок [PERSON] - кум померлого [PERSON] - батька [PERSON], при цьому свідок [PERSON] відмовився від спадщини на користь позивачки, отже вказані свідки є особами, зацікавленими в розгляді даної справи. Отже, суд приходить до висновку про доведеність доводів відповідачки [PERSON] про те, що вона протягом тривалого часу, а саме останній рік перед смертю спадкодавця, опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу [PERSON], який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані, а тому наявні передбачені ч.2 ст. 1269 ЦК України підстави для надання їй права на спадкування разом зі спадкодавцем першої черги - дочкою спадкодавця, в рівних частках, тому зустрічні позовні вимоги і в цій частині підлягають задоволенню. Вказаний строк- рік- суд вважає тривалим, допомога [PERSON] надавалась безперервно, та [PERSON] за станом здоров'я та в силу свого похилого віку потребував такої допомоги.. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Визначаючи предмет доказування при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що заявлено зустрічний позов про зміну черговості спадкування, а не про усунення позивачки від спадкування, та відповідачкою надано достатньо доказів для задоволення заявленого зустрічного позову. Щодо основного та зустрічного позову в частині визнання права власності на частину нерухомого майна суд виходить з наступного. За змістом ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про права на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до вимог підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Розділу 11111 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2..02.2012 за № 282/20595, видача свідоцтва про права на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Нотаріусу подається правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавця, з якого вбачаються наявність реєстрації права власності, проведеної у відповідності до вимог чинного законодавства. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (п.п.4.128 п.4 Глави 10 Розділу 1 Порядку). Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Виникнення, перехід і припинення права власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до ст. 182 ЦК України. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено обов'язкову державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України. Згідно ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 Закону «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Підстави набуття права власності передбачені ст. 328 ЦК України. Так, п раво власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. П раво власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оформити своє право у нотаріальній конторі сторони не мають можливості, оскільки спадкодавець [PERSON] не зареєстрував право власності на підставі рішення суду на вказане нерухоме майно. Враховуючи, що до спадщини входить 34/100 частини жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], за кожним зі спадкоємців, які прийняли спадщину за законом, за позивачкою та відповідачкою, з урахуванням зміни черговості спадкування відповідачки, слід визнати право власності на 17/ 100 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями: (34/100:2=17/100).

Outcome: partial