Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому просять усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм житловим будинком № 29 по вул.Партизанській в м. Перечин шляхом виселення та зняття з реєстрації [PERSON] Свої позовні вимоги мотивують тим, що згідно витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно вони є власниками житлового будинку № 29 по вул. Партизанській в м. Перечин. У вказаному будинку зареєстрований син [PERSON] [PERSON], який з березня 2011 року у ньому не проживає. Оскільки реєстрація останнього створює їм суттєві перешкоди для здійснення та реалізації їх прав як власників можливості отримання житлової субсидії, належного розпорядження власним будинком, тому просять позов задовольнити. До початку судового розгляду позивачі змінили позовні вимоги, а саме просили усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їм житловим будинком № 29 по вул. Партизанській в м. Перечин шляхом зняття [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою, як такого, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, просили залучити Перечинську міську раду Закарпатської області. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, однак подали заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю, просили такі задовольнити та не заперечили проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди позивачів ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У судове засідання представник Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої також не зявився, подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та не заперечив проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи головного управління ДМС України в Закарпатській області у судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Перечинського районного суду від 11 березня 2016 року визнано за [PERSON], [INFO], право власності на 1/2 частину житлового будинку № 29 по вул. Партизанській в м. Перечин Закарпатської області з господарськими будовами та спорудами. Цим же рішенням визнано за [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за законом за [PERSON], який помер 05 травня 1995 року на 1/4 частину вказаного житлового будинку з господарськими будовами та спорудами за кожним (а. с. 4-7). На підставі даного рішення було зареєстроване право власності на вищезазначений будинок, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 57615073 від 18 квітня 2016 року та № 57957333 від 22 квітня 2016 року (а. с. 8-13). Також встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем його 1/4 частини вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами став [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 червня 2017 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 48023144 від 09 червня 2017 року (а. с. 75, 76). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 29 по вул. Партизанській в м. Перечин Закарпатської області. Крім цього встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрований, однак більше року не проживає [PERSON], [INFO], що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, які проживають в [INFO] та довідкою виконкому Перечинської міської ради № 4459 від 09 грудня 2016 року (а. с. 14-18, 77). З позовної заяви вбачається, що [PERSON] є сином позивача [PERSON] Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Як вбачається з п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищенаведене та те, що [PERSON] є членом сімї [PERSON], однак у житловому будинку № 29 по вул. Партизанській в м. Перечин Закарпатської області не проживає більше року, при цьому його реєстрація створює перешкоди позивачам як власникам вказаного будинку у здійсненні права користування та розпорядження таким, тому суд приходить до висновку, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим будинком є обґрунтованим. Що стосується позову в частині зняття з реєстрації [PERSON] в будинку позивачів, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, як розяснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов в частині зняття з реєстрації відповідача [PERSON] в будинку позивачів також підлягає до задоволення. Судовий збір сплачений позивачем підлягає стягненню з відповідача, що відповідає положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved