Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представниці [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування в особі Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованого по [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім неї, зареєстрована також відповідачка - [PERSON] , яка протягом тривалого часу, а саме з 2009 року в ньому не проживаєь. Вона, як власник будинку, не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачки в будинку, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представниця позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Суду пояснила, що відповідачка це донька племінниці позивачки. З 2009 року відповідачка разом із своїми батьками [PERSON] та [PERSON] у будинку позивачки не проживає, проте зареєстрована. До січня 2019 року батьки відповідачки - [PERSON] та [PERSON] також були зареєстровані в будинку позивачки, проте згідно заочного рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.12.2018 року, яке набрало законної сили, останніх визнано такими, що втратили право користування будинком, належним позивачці. Вказує, що через реєстрацію відповідачки в будинку позивачки остання не може в повній мірі розпоряджатись своєю власністю, а саме оформити субсидію. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою за адресою вказаною у відповіді на запит щодо місця її реєстрації, проте до суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти, що адресат за зазначеною адресою не проживає. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За змістом ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Також від представника третьої особи до суду надійшов висновок від 10.01.2020 року, згідно якого орган опіки та піклування Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області вважає за недоцільне в судовому порядку визнати відповідачку [PERSON] , 2003 р.н., такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу зі згоди представниці позивачки розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представниці позивачки, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] , що вбачається із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.01.2007 року, копії витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно №13354865 від 26.01.2007 року (а.с. 5-6). У вказаному будинку крім позивачки, зареєстровані також її чоловік [PERSON] та донька племінниці - відповідачка по справі [PERSON] (а.с.7). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. З акту обстеження матеріально- побутових умов проживання (а.с. 9) вбачається, що відповідачка з 12 травня 2018 року у будинку позивачки не проживає, разом із матірю [PERSON] перебуває та проживає за кордоном (а.с. 9). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні вказали, що відповідачка це донька племінниці позивачки. З 2009 року відповідачка разом із своїми батьками [PERSON] та [PERSON] у будинку позивачки не проживає, проте зареєстрована. Також додали, що в травні 2018 року відповідачка разом із матір`ю [PERSON] перебуває за кордоном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що позивачка ставить вимогу про визнання такою, що втратила право на користування належним позивачці житловим будинком неповнолітньої [PERSON] , 2003 р.н. Частиною 2 та 3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечує право дитини на проживання в житлових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Право дитини на житло є одним з основних прав, адже без мінімальної забезпеченості житлом і майном нормальне існування дитини просто неможливе. Згідно статті 11 Закону «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заочним рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.12.2018 року, що набрало законної сили (а.с. 12-13) встановлено, що [PERSON] , [INFO] це донька племінниці позивачки [PERSON] . Остання протягом тривалого часу проживає за кордоном та до 17.01.2019 року була зареєстрована в будинку позивачки. Згаданим рішенням, [PERSON] , а також її чоловіка та батька відповідачки [PERSON] - [PERSON] визнано такими, що втратили право користування будинком позивачки. Також згаданим рішенням встановлено, що в 2018 році [PERSON] разом із донькою [PERSON] проживає та перебуває за кордоном. За вказаних обставин, в судовому не доведено позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , тобто зняття її з реєстрації не буде суперечить її інтересам. Саме тому, суд приходить до висновку, що Висновок органу опіки та піклування Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області не відповідає встановленим обставинам справи та порушує право власності позивачки. На підставі, викладеного, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 3 СК України,

Outcome: approved