Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом у якому просять поділити в натурі земельну ділянку площею 1,9356 га кадастровий номер 3221488100:04:009:0007 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить їм і відповідачу на праві спільної часткової власності в частинах відповідно до їх часток 1/4, 1/2 і 1/2 частини. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що вона із відповідачем є співвласниками вказаної земельної ділянки, однак вони не мають можливості належним чином здійснювати право спільної часткової власності, оскільки відповідач не бажає приймати участь в обробці та догляді за земельною ділянкою. Сторони в судове засідання на прибули, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності; при цьому, відповідач визнав позов. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2017 року у справі № 362/6571/16-ц, яке набрало законної сили: -визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 1,9356 га кадастровий № 3221488100:04:009:0007 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області; -визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 1,9356 га кадастровий № 3221488100:04:009:0007 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області; -визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 1,9356 га кадастровий № 3221488100:04:009:0007 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 18 - 19). Нормою частини 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2018 року вбачається, що позивач [PERSON] є власником 1/4 частини земельної ділянки площею 1,9356 га кадастровий номер 3221488100:04:009:0007 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 20). Також, із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.12.2018 року вбачається, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини земельної ділянки площею 1,9356 га кадастровий номер 3221488100:04:009:0007 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 21). Вказані обставини сторони визнали і не оспорили. Вирішуючи справу по суті спору, суд керується наступними нормами законодавства. Частина перша статті 356 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). Згідно із нормами частин першої і другої статті 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність); суб`єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни. Стаття 88 ЗК України визначає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку; учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками; учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Під час розгляду справи, за клопотанням представника позивачів, у справі було призначено і проведено земельно-технічну експертизу щодо можливості та варіантів поділу вказаної земельної ділянки. Так, Висновком за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи № 34128/19-41/10673/20-41 від 21 серпня 2020 року, на розсуд суду запропоновано три варіанти можливого виділення частин належних сторонам на праві спільної часткової власності земельної ділянки, площі яких дорівнюють їх ідеальним часткам у вказаній земельній ділянці (а.с. 71 - 95). Під час з`ясування питання щодо одного із трьох запропонованих експертом варіанту виділення часток, сторони не виловили бажання відносно конкретного варіанту поділу. У зв`язку з цим, суд на власний розсуд обрав наведений у висновку експерта варіант поділу № 2 при якому земельні ділянки позивачів знаходяться поруч та мають спільну межу, що на переконання суду безумовно буде сприяти належному здійсненню ефективного і раціонального землекористування позивачами їх землею. Отже, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин щодо відсутності згоди сторін про порядок користування позивачем власною часткою у спільному нерухомому майні, суд приходить до висновку про порушення відповідачем прав позивачів на користування належними їй частками у спільному майні. Таким чином, з метою захисту прав позивачів на реалізацію права власності у частках спільного майна, суд приходить до висновку про необхідність виділення співвласникам у користування їх відповідної частини кожного із даної земельної ділянки, що є спільною власністю сторін за варіантом № 2, який наведено у експертному висновку. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). За подачу даного позову до суду позивачами сплачено судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи. Відповідно до наданих експертом акту від 21.08.2020 року здачі-приймання висновку, позивачами за проведення експертизи по справі було оплачено вартість послуг експерта в сумі 12 560 гривень 00 копійок. Тобто, на підставі статей 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів слід присудити понесені останніми і документально підтверджені судові витрати на загальну суму 20 318 гривень 96 копійок в рівних частках кожному. На підставі викладеного,

Outcome: approved