Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивачка 15.08.2016 звернулася до суду з вищеназваним позовом, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, розірваному рішенням Карлівського районного суду від 25.03.2016. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком у свідоцтві про народження якого вказано відповідача. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Добровільно питання щодо розміру аліментів на утримання сина та порядку їх сплати між нею та відповідачем не вирішено. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка до суду не зявилась, у письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що не згоден сплачувати аліменти, так як не впевнений, що вони будуть використані на утримання його сина. Він згоден брати участь в утриманні сина, купуючи йому необхідне. Він не працює, інвалідом не визнаний. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, розірваному рішенням Карлівського районного суду від 25.03.2016 (а.с.4). Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком у свідоцтві про народження якого вказано відповідача (а.с.3). Дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою (а.с.5) та визнано сторонами. Сторони не досягли згоди щодо порядку та способу сплати аліментів. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, відповідач, який проживає окремо від дитини, зобовязаний утримувати свого неповнолітнього сина, а тому позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що припущення відповідача з приводу нецільового використання аліментів у майбутньому не є підставою для відмови у задоволенні позову. Статтею 186 СК України передбачено право платника аліментів у разі їх нецільового використання (яке вже відбулося) звернутися до органу опіки та піклування з метою перевірки таких фактів, після чого звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Інших заперечень проти позову відповідач не надав. Відповідно до ст. 182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи майновий стан відповідача, який не працює, утриманців не має, має задовільний стан здоровя, а також з огляду на задовільний стан здоровя дитини, суд вважає обґрунтованим розмір аліментів на утримання дитини у 1/4 частці всіх видів доходів відповідача щомісячно. Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Цей позов подано до суду 15.08.2016 року. Внаслідок автоматизованого розподілу справу передано судді Жмурку П.Я., яким 17.08.2016 відкрито провадження у справі. У звязку зі звільненням головуючого судді у відставку проведено повторний автоматизований розподіл справи 23.09.2016, однак через відсутність у суді суддів, які мають повноваження на здійснення судочинства, складено протокол щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи. Указом Президента України № 212/2017 від 07.08.2017 року «Про призначення та тимчасове переведення суддів» суддю Попаснянського районного суду Луганської області Лизенко І.В. переведено шляхом відрядження строком до шести місяців на роботу на посаді судді Карлівського районного суду Полтавської області. За розпорядженням керівника апарату суду від 16.08.2017 року було призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи. У відповідності до вимог ст. 11-1 ЦПК України АСДС суду для розгляду означеної справи визначено суддю Лизенко І. В., якою справу прийнято до провадження. Таким чином, позовна заява не розглянута до цього часу з незалежних від сторін причин. Отже, наявні передбачені законом підстави для задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України, оскільки рішення постановлено на користь позивачки, яку звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 180-183 СК України,

Outcome: approved