Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення права володіння і порядку користування квартирою. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що квартира №6, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Коперника, 12 належить їм та відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру. Цю квартиру [PERSON] отримав на сім?ю перебуваючи у шлюбі з відповідачкою [PERSON] З відповідачкою [PERSON] вони розірвали шлюб і вона вибула на постійне проживання до Сполучених Штатів Америки, де і проживає до теперішнього часу. На даний час в квартирі проживають [PERSON] , його син та його донька разом із своєю сім?єю. Протягом тривалого часу відповідачка [PERSON] постійно створює перешкоди йому та його синові в користуванні квартирою, а саме зачиняє двері і не в пускає їх у квартиру, ображає нецензурною лайкою та заявляє, що позбавить їх права на користування. Таким чином, вони не можуть в подальшому спільно користуватися житловими кімнатами. Просять суд визначити за [PERSON] право володіння і користування жилим приміщенням площею 16,8 кв.м., позначеним в технічному паспорті під літ.2 та за [PERSON] право володіння та користування жилим приміщенням площею 26,6 кв.м., позначеним під.літ.3. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та надали аналогічні пояснення викладенні у позові. Позивач [PERSON] також зазначив, що проживає в кімнаті площею 16,8 кв.м. Позивач [PERSON] зазначив, що проживав в кімнаті площею 26,6 кв.м. Зараз вже чотири роки в квартирі не проживає, тому що йому перешкоджає відповідачка [PERSON] і в його кімнаті проживає зараз донька [PERSON] Бенбрагім Лейлі-Марія. Просять позовні вимоги задовольнити. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав аналогічні пояснення викладенні у позові, зокрема зазначив, що не заперечує, якщо суд визначить за позивачами право користування кімнатами площею 16,8 кв.м. та 24,9 кв.м. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила. Підтримала подані нею заперечення. Зокрема пояснила, що з нею проживає її неповнолітня донька Бенбрагім Лейлі-Марія. Її мати [PERSON] на даний час проживає в США та планує продати нерухомість в США та купити позивачам окремі квартири. Просить відмовити в задоволенні позову, а у разі задоволення позову виділити їй кімнату житловою площею 26,6 кв.м. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та пояснив, що не вбачає спору між сторонами. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з?явилася. Надала довіреність представляти її інтереси [PERSON]. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 20 травня 1994 року квартира за адресою: м. Львів, вул. Коперника,12/6 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно з технічним паспортом на приватизовану квартиру, квартира №6 у м. Львові, вул. Коперника буд. №12 розташована на 3-му поверсі 4-х поверхового будинку та складається з 4-х кімнат житловою площею 84,2 кв.м., в тому числі 1-ша кімната 16,8 кв.м., 2-га кімната 26,6 кв.м., 3-я кімната 24,9 кв.м., 4-та кімната 15,9 кв.м., кухні площею 10,2 кв.м., ванною кімнати площею 3,5 кв.м., вбиральні (поєднаної) 1,3 кв.м., коридору 14,7; 08, кв.м., комірки 0.7;3.2;0.6;1.0 кв.м., загальна площа квартир и складає 120,2 кв.м. (а.с.5-6). Відповідно до акту ЛКП «Цитадель-Центр» від 30.08.2010 року, 21.04.2015 року (а.с.40-41), Бенбрагім Лейла-Марія, [INFO], не зареєстрована, але фактично проживає разом з мамою, [PERSON], [INFO], за адресою: м. Львів, вул. Коперника,12/6. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України \~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 ст.383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» роз'яснив, що, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно з ч. ч. 4,5 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом ; житлові права охороняються законом,за винятком випадків,коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частини 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачають, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. В судовому засіданні зясовано, що між сторонами існує спір про користування квартирою №6 у м. Львові по вул. Коперника буд.12. Це підтверджено позивачами та не заперечувалось відповідачкою [PERSON] в судовому засіданні і фактично вбачається з небажання сторін укласти мирову угоду, для чого судом надавався сторонам час. Тому доводи представника відповідача, що не існує спору між сторонами необґрунтовані. При визначенні порядку користування спільною квартирою суд враховує в якиї кімнатаї сторони проживали раніше і проживають на цей час, чи користуються вони квартирою на цей час, наявність іншого житла, кількість власників квартири, їх стать і вік, жилу площу квартири та інші обставини, які склалися на час розгляду справи. З врахуванням вищезазначеного суд вважає за необхідне визначити наступний порядок користування квартирою за адресою: м. Львів, вул. Коперника, 6/12, а саме: надати [PERSON] житлову кімнату площею 26,6 кв.м. На думку суду це справедливо, оскільки вона проживає разом із неповнолітньою донькою Бенбрагім Лейла-Марія, ця житлова кімната є ізольованою, вона найбільша з усіх житлових кімнат в цій квартирі і найкраще підходить для проживання для [PERSON] з дочкою. Крім того, [PERSON] просила визначити їй в користування саме цю кімнату у разі задоволення судом позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України \~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Тому дочка [PERSON] - Бенбрагім Лейла-Марія, має право займати те житлове приміщення, яке визначається судом за [PERSON]. Доводи представника відповідача проте, що за Бенбрагім Лейлою-Марією суд повинен визнати право користування ще однією кімнатою - є безпідставними. Суд вважає необхідним виділити житлову кімнату площею 15,9 кв.м. [PERSON]. Оскільки ця житлова кімната є єдиною неізольованою в квартирі, а [PERSON] на даний час проживає в США. Вона має власне житло в США, в найближчий час немає наміру проживати в цій квартирі, і має намір придбати окремі квартири позивачам, про що зазначила в судовому засіданні відповідачка [PERSON]. Житлову кімнату площею 16,8 кв.м. необхідно виділити позивачу [PERSON], оскільки він на цей час проживає в цій кімнаті, там знаходяться його речі і позивач [PERSON] не заперечив в судовому засіданні проти цього. Житлову кімнату площею 24,9 кв.м. суд вважає необхідним виділити [PERSON]. Проти цього в судовому засіданні не заперечив позивач [PERSON] та сам [PERSON]. Всі інші приміщення квартири за адресою: м. Львів, вул. Коперніка, 12/6 (кухню, ванну кімнату, вбиральню (поєднану), коридор, комірку) залишити у загальному користуванні. Таким чином, суд приходить до висновку, що такий виділ сторонам в окреме самостійне користування відокремлених жилих кімнат не обмежує та не порушує права жодного із співвласників. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову у частині визначення порядку користування жилим приміщенням. Що стосується позовних вимог позивачів щодо володіння квартирою за адресою: м. Львів, вул. Коперника,6/12, то в цій частині позовні вимоги\~\~не підлягають задоволенню, оскільки право позивачів на володіння квартирою ніким не оспорюється.Для належного захисту прав позивачів в передбачений законом спосіб, суд вважає достатнім визначення порядок користування квартирою. При зверненні до суду [PERSON] сплатив судовий збір 243,60 грн. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню ці судові витрати в рівних частках, а саме: з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 121 грн. 80 коп. та з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 121 грн. 80 коп.

Outcome: partial