Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася в суд із даним позовом. Позивачка, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Просила позов задоволити. Із змісту позовних вимог вбачається, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач не допомагає утримувати та виховувати неповнолітню дочку, яка знаходиться на її повному матеріальному утриманні і досить тривалий час не відвідує її по місцю проживання, чим фактично не бажає займатися її вихованням. Орган опіки та піклування Косівської районної ради, враховуючи інтереси дитини в майбутньому, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] Просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Представник відділу органу опіки та піклування Косівської РДА в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає позовні вимоги підставними, доведеними в судовому засіданні i такими, що підлягають до задоволення за таких підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач в справі, [PERSON], являється батьком малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.5), що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Як вбачається із копії рішення Косівського районного суду від 15.01.2015 року (а.с.4) шлюб між сторонами розірвано. Дитину залишено на проживання при матері. Довідкою за вих. № 1381/03-33/05 від 03.12.2015 року виданої начальником відділу ДВС Косівського районного управління юстиції стверджується, що [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] у період з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року згідно з виконавчим листом № 347/573/15-ц від 30.04.2015 року виданого Косівським районним судом про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів в розмірі 600 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття (а.с.7). Відповідно до копії довідки про склад сім'ї № 1286 від 01.12.2015 року, виданої Вижньоберезівською сільською радою (а.с.8), вбачається, що дочка [PERSON] проживає разом із позивачкою, яка здійснює догляд за дитиною до трьох років. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 297 року складеного Вижньоберезівською сільською радою (а.с.9), вбачається, що [PERSON] проживає у будинку своїх батьків та є інвалідом ІІІ групи з дитинства. На її утриманні знаходиться малолітня дочка [PERSON]. Батько дитини [PERSON] в с. Вижній Березів не зареєстрований і не проживає до дитини не навідується. Як вбачається з висновку комісії з питань захисту прав дітей Косівської РДА за № 61/11-15 від 30.11.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав жителя с. Текуча Косівського району [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] (а.с.6). Стаття 51 Конституції України, а також статті 150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до їх повноліття. Крім цього, стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обов'язок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». У принципі ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як встановлено в судовому засіданні відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню і вихованню своєї малолітньої доньки. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Так, відповідно до частини 2 статті 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дитини, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по її вихованню. Аналізуючи вказану норму суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини є актом свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити в майбутньому. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, в ході судового розгляду справи отримані достовірні відомості, які свідчать про навмисне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки протягом тривалого часу він не проявляв відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість. На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, принципу 6 Декларації прав дитини, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164, 165, 166, 182, 184 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та

Outcome: approved