Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, зазначивши, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилося право на земельну частку (пай) розміром 4,68 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Маяк», яке належало спадкодавцю на підставі сертифіката серії [NUMBER] . Вони (позивачі) є спадкоємцями [PERSON] першої черги за законом, спадщину прийняли, але нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай). Позивачі просили суд визнати за ними в рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) право на земельну частку (пай) розміром 4,68 в умовних кадастрових гектарах, яке належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів за № 809 від 25 травня 2000 року, в порядку спадкування за законом після його смерті. У судове засідання позивачі не з`явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити, розгляд справи провести без їх участі. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 4,68 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП «Маяк». 25 травня 2000 року на його ім`я на підставі рішення Носівської районної державної адміністрації № 155 від 1 липня 1996 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за № 809 від 25 травня 2000 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 15-17). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] , 2 березня 1999 року на їх ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину жилого будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією спадкової справи № 67/1999 до майна померлого [PERSON] (а.с. 37-39). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах успадкували після смерті [PERSON] належне йому на підставі сертифіката серії [NUMBER] право на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) в зв`язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виготовлений у порушення вимог ст. 25 ЦК України, а саме виданий на ім`я [PERSON] після його смерті, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2683/02-31 від 4 грудня 2017 року (а.с. 14). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: approved