Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі звернулись до суду із позовом про дострокове розірвання договорів земельних ділянок, посилаючись на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,67 га, [PERSON] земельна ділянка площею 2,92 га, розташовані в адмінмежах Лащівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. Право власності на земельні ділянки підтверджено державними актами серія 1-ЧР №051122 від 12.07.2002 року та 1-ЧР №051146 від 12.07.2002 року. 10 вересня 2014 року позивачі уклали договори оренди земельних ділянок із ТОВ «Лащова» терміном на 7 років. Із 2014 року відповідач не використовує орендовані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та фактично передав право користування земельними ділянками без їх згоди та всупереч умовам договорів оренди та вимог статті 8 Закону України «Про оренду землі», статті 93 ЗК України іншим особам. Позивачі просили розірвати договори оренди земельних ділянок від 10 вересня 2014 року, скасувати право оренди в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 09.11.2015 року та стягнути з відповідача судові витрати. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав повністю та росив суд його задовольнити на підставах викладених в позовній заяві. Представники відповідача позов не визнали просили суд відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що позивачами не надано доказів що підтверджують порушення умов договорів оренди, чинного законодавства, позов є необґрунтованим, безпідставним, без належної доказової бази а тому задоволенню не підлягає. Заслухавши сторони, вививши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. В судовому\~засіданні встановлено\~та сторонами\~визнано,\~що [PERSON]\~на праві\~приватної власності\~належать земельна\~ділянки площею\~2,67\~га,\~розташована на\~території Лащівської\~сільської ради\~Тальнівського району\~Черкаської області.\~10\~вересня 2014\~року [PERSON]\~уклала договір\~оренди землі\~з ТОВ\~«Лащова» терміном\~на 7\~років. [PERSON] на праві приватної власності належать земельна ділянки площею 2,92 га, розташована на території Лащівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. 10 вересня 2014 року [PERSON] уклав договір оренди землі з ТОВ «Лащова» терміном на 7 років. Пунктом 1 вказаних вище договорів оренди землі передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва без зміни її цільового призначення. 31 січня 2014 року між ТОВ «Лащова» та ПП «Папужинці» укладено договір на виконання робіт № 4, згідно з умовами якого ПП «Папужинці» зобов'язувалося протягом 2014 року надати послуги по вирощуванню с/г культур. 31 січня 2015 року між ТОВ «Лащова» та ПП «Папужинці» укладено договір на виконання робіт № 1, згідно з умовами якого ПП «Папужинці» зобов'язувалося протягом 2015 року надати послуги по вирощуванню с/г культур. 20 січня 2016 року між ТОВ «Лащова» та ПП «Папужинці» укладено договір на виконання робіт № 1, згідно з умовами якого ПП «Папужинці» зобов'язувалося протягом 2016 року надати послуги по вирощуванню с/г культур. Підставою укладання договорів на виконання робіт, як зазначено в відзиві на позовну заяву стало брак техніки у ТОВ «Лащова». В судовому засіданні представник відповідача визнала що ТОВ «Лащова» не має в своєму розпорядженні техніку необхідну для обробітку земельних ділянок, будь-яких доказів про існування за місцем розташування земельних ділянок будь-якої матеріально-виробничої бази до суд не надано. Зі змісту даних договорів вбачається, що фактично право використання орендованих земельних ділянок для сільськогосподарських потреб, що було предметом договорів оренди від 10.09.2014 року між позивачами та ТОВ «Лащова», було передано ПП «Папужинці». Таким чином, ТОВ «Лащова» без погодження з орендодавцями передало належні позивачам земельні ділянки в користування ПП «Папужинці». При цьому зміна умов договорів оренди в письмовій формі за взаємною згодою сторін не проводилася. Заявляючи позов, позивачі посилалися на те, що орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда), проте договорами оренди від 10 вересня 2014 року передача земельних ділянок у суборенду не передбачена. Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про оренду землі» «Орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду». Частиною 6 ст. 93 ЗК України передбачено, що Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Договорами оренди передбачено, що договір припиняється за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін уразі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору,коли в наслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. ТОВ «Лащова» на порушення положень статті 8 Закону України «Про оренду землі», статті 93 ЗК України, починаючи з 2014 року не використовувало належні позивачу земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а передало право користування зазначеними ділянками без згоди позивача ПП «Папужинці», що є істотним порушенням умов договорів оренди землі, прав позивача на розпорядження своєю власністю та підставою для розірвання договорів оренди землі. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року № 6-161цс13 та від 19 березня 2014 року № 6-15цс14, постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року справа № 61-994 св 18, відповідно до якої припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам функцій з її обробки й оплати орендної плати орендодавцю, виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем, та є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки за статтею 32 Закону України «Про оренду землі». Виходячи з вище наведено суд вважає за доцільне позов в частині розірвання договір оренди землі задовольнити та відповідно розірвати договір оренди землі від 10 вересня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лащова» та договір оренди землі від 10 вересня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лащова». Позов в частині скасування права оренди в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 09.11.2015 року, суд вважає за доцільне залишити без задоволення так як до суду не було надано доказів на підтвердження реєстрації вказано права, також суд вважає за доцільне відмовити в стягненні з відповідача судових витрат так, як в матеріалах відсутні докази які б підтверджували сплату позивачами судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial