Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що [PERSON] є власником 1/3 квартири розташованої за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності [NUMBER] від 06.08.1997 року. [PERSON], дівоче прізвище ([PERSON]), є власницею 1/3 квартири розташованої за адресою [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності [NUMBER] від 06.08.1997 року. Зазначена вище квартира на праві власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач [PERSON] є донькою [PERSON], який помер [INFO], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді 1/3 квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] проживала разом із чоловіком та батьком (спадкоємцем) в зазначеній квартирі де проживає до теперішнього часу. Власниками квартири було втрачено оригінал правоустановчого документа. У зв'язку із втратою оригінала свідоцтва на право власності [NUMBER] від 06.08.1997 року позивач [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, виконавчим комітетом Херсонської міської ради позивачам було відмовлено у видачі дублікату свідоцтва на право власності Станом на сьогоднішній день позивачі по справі не мають можливості отримати дублікат втраченого свідоцтва, що обмежує їх можливості при здійснені ними права власності. Враховуючи наведене, позивачі просять суд визнати за [PERSON] право власності на 1/3 квартири розташованої за адресою [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 квартири розташованої за адресою [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] на 1/3 квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно копії до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народилась [PERSON], батьками записані [PERSON] та [PERSON], про що Цюрупинським райЗАГС складно актовий запис №68. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 25.09.1971 року про що міським бюро ЗАГС м. Херсона було складено актовий запис №1389. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 06.08.97 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] . [INFO] помер [PERSON], про що складено актовий запис № 4317, відповідно до копії свідоцтва про смерті виданого міським відділом Реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції від 02.12.2003 року. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №44906969 від 30.08.2016 року наданої державним нотаріусом третьої державної нотаріальної контори Карповою Н.М. на адресу суду №587/01-16 від 30.08.2016 року вбачається, що після смерті гр. [PERSON], померлого [INFO] спадкова справа не заводилась. З відповіді №448/01-16 від 15.07.2016 року державного нотаріуса третьої державної нотаріальної контори Карпової Н.М. вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що не було подано свідоцтва про право власності. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 p.) якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР). у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за заковом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З довідки від 19.02.2002 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] проживали: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки про склад сім'ї № 4768 від 25.08.2011 року у квартирі [ADDRESS] проживають: [PERSON], [PERSON]. Таким чином, позивач [PERSON], як рідна донька спадкодавця та його єдина спадкоємиця фактично прийняла спадщину, проте із втратою свідоцтва про право власності не має можливості належним чином оформити свої спадкові права, що підтверджується відповіддю державного нотаріуса. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право власності згідно відповіді від 13.07.2016 року виконавчого комітету Херсонської міської ради за №Г-6601 та КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради за №411 від 01.07.2016 року. Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки зазначені позивачами обставини унеможливлюють іншим способом захистити їх права та інтереси. На підставі викладеного,

Outcome: approved