Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом. Просять визнати незаконним та скасувати пункт 145 додатку до рішення [PERSON] міської ради Житомирської області № 765 від 10.12.2009 року, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №773967, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0738 га, кадастровий номер 1810400000:01:008:0084, розташовану по вул.Вишнева, 8 в м.Бердичеві. Позовні вимоги мотивують тим, що рішенням [PERSON] міської ради № 497 від 20.09.1990 року виділено земельну ділянку в тимчасове користування та організацію підїзду по вул..Вишневій до будинків №№ 8,10,12 в м.Бердичеві. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0715 га [ADDRESS] на підставі рішення міської ради № 197 від 12.07.2002 року. Рішенням [PERSON] міської ради № 765 від 10.12.2009 року відповідачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0738 га по вул..Вишнева,8 в м.Бердичеві, в тому числі землі загального користування. На підставі цього рішення [PERSON] виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 773967 від 28.12.2009 року. В 2010 році перевіркою відділу Держкомзему встановлено, зокрема: опис меж земельної ділянки, який зазначений у Державному акті та опис меж у протоколі погодження меж земельної ділянки не відповідають дійсній ситуації на місцевості - земельні ділянки по вул.Вишневій, № 8 та № 12 не межують між собою, між ними знаходяться землі загального користування(проїзд), при погодженні меж земельної ділянки (вул..Вишнева,8) межі були погоджені не власником земельної ділянки [PERSON], а його дочкою. В 2013 році було встановлено, що земельна ділянка відповідача охоплює землі загального користування - 0,0041 га, відстань від межі земельної ділянки до капітальної будівлі становить лише 2,16 м, що унеможливлює проїзд до сусідніх ділянок, гараж відповідача виступає за межі земельної ділянки, навіс гаража знаходиться на землях загального користування. Отже, міська рада порушила ст.85 Земельного кодексу України та ст.ст.14,19 Конституції, оскільки не діяла в межах своїх повноважень. Видача незаконного Державного акту призвело до того, що відповідач чинить перешкоди іншим мешканцям сусідніх будинків у користуванні землею загального користування, в проїзді до власних будинків. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала з зазначених в заяві підстав. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив. Його представник [PERSON] надав письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи(а.с.60-62), мотивує заперечення тим, що зменшення площі загального користування (проїзду) відбулося за рахунок незаконної добудови [PERSON] частини будинку № 12, площа земельної ділянки відповідача відповідає рішенню міської ради № 765 про надання у власність 0,0738 м., конфігурація земельної ділянки повністю співпадає з генеральним планом, гараж знаходиться в межах приватизованої земельної ділянки. Також, надав заяву про застосування строку позовної давності. Представник відповідача - [PERSON] міської ради позовні вимоги визнала. Вважає , що п.145 рішення міської ради № 765 підлягає скасуванню, міська рада намагалася його скасувати, але це неможливо в силу вимог закону. На підставі незаконного рішення виданий Державний акт [PERSON] він також підлягає скасуванню. Землі загального користування не можуть бути приватизовані. Представник третьої особи - управління Держземагенства у [PERSON] районі, будучи присутнім у попередньому судовому засіданні, суду пояснив, що було рішення міської ради № 416 про передачу у власність [PERSON] 600 кв.м., він писав одну заяву про приватизацію земельної ділянки площею 600 кв.м., візуально вбачається, що до його земельної ділянки увійшли землі загального користування, виконавець робіт узгоджував межі земельної ділянки із суміжними землекористувачами, але підписала дочка, а не власник, що є порушенням. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Рішенням [PERSON] міської ради № 497 від 20.09.1990 року у звязку з розширенням проїзду по вул..Вишневій до домоволодінь №№ 12,10,8 вилучено земельну ділянку площею 0,58 кв.м. із лишків землекористування домоволодіння № 12.(а.с.8) Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0715 га [ADDRESS] на підставі Державного акту серії Р2 № 240292 від 12.07.2002 року.(а.с.10) [PERSON] є власником будинку № 10 по вул.Вишневій в м.Бердичеві, земельна ділянка не приватизована.(а.с.22,23) Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0738 га по вул..Вишневій, 8 в м.Бердичеві на підставі Державного акту серії ЯК № 773967, виданого 21.12.2009 року згідно рішення [PERSON] міської ради № 765 від 10.12.2009 року.(а.с.17) Зазначеним рішенням № 765 від 10.12.2009 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності (оренди) на земельні ділянки, які знаходяться у користуванні громадян, у звязку з уточненням площ, згідно додатку. Пунктом 145 цього рішення посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0738 га по вул..Вишневій, 8 в м.Бердичеві.(а.с.15-16,57-58) Рішенням міської ради № 85 від 18.03.2011 року пункт 145 рішення № 765 від 10.12.2009 року був відмінений.(а.с.20) Однак, дане рішення було скасовано постановою [PERSON] міськрайсуду від 05.07.2013 року. Постанова є чинною.(а.с.63-65,66-68) Відповідно до ст..19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституціями та законами України. Згідно ч.4 ст.83 ЗК України землі загального користування населених пунктів(майдани, вулиці, проїзди тощо) належать до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність. З листа начальника відділу Держкомзему у м.Бердичеві [PERSON] від 20.11.2010 року вбачається, що опис земельної ділянки у Державному акті на імя [PERSON] та опис меж у протоколі погодження меж земельної ділянки не співпадають дійсній ситуації на місцевості земельні ділянки по вул..Вишневій, 12 та 8 не межують між собою, між ними знаходяться землі загального користування(прохід, проїзд), які не можуть бути приватизовані. При погодженні меж земельної ділянки по вул..Вишневій, 8. порушено п.2 ст.198 ЗК України, зокрема, межу від Е до Є (вул..Вишнева,12) не було погоджено з власником земельної ділянки.(а.с.18,19) Порушення вимог ст..83 та ст..198 ЗК України встановлені також актом від 16.12.2013 року комісією міської ради.(а.с.21) У справі проведено земельно-технічну експертизу, згідно з висновком якої № 6-Е/15 від 08.05.2015 року землі загального користування площею 0,0040 га міста Бердичева увійшли до земельної ділянки площею 0,0738 га відповідно до Державного акта зареєстрованого 28.12.2009 року № 010920400436 та рахуються землями [PERSON]. (а.с.191-204) Свій висновок підтвердила експерт [PERSON] в судовому засіданні, пояснивши, що згідно генерального плану земельна ділянка відповідача становила 600 кв.м., при обстеженні встановлено, що площа збільшена, 40 кв.м. землі загального користування. Проїзд зменшений також за рахунок будівництва будинку № 12. Згідно ДБН проїзд має бути від 3м до 3,50 м. Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно із частиною другою статті 12 Закону України від 20.04.2000 року № 1699-111 „Про планування і забудову територій сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі вирішують питання вибору, вилучення(викупу), надання у власність чи користування земельних ділянок. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, [PERSON] міська рада прийнявши рішення № 765 від 10.12.2009 року щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0738 га (пункт 145 рішення) порушила вимоги ст.83 ЗК України, та передала у власність землі загального користування (проїзд), які не підлягають приватизації. Таким чином, пункт 145 рішення підлягає скасуванню. Відповідно до ч. З ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян: б) одержанні земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ т організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні , подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри земельної ділянки та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна. Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Передача у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0738 га по вул.Вишневій, 8 в м.Бердичеві та видача державного акта серії ЯК № 773967 відбулася на підставі рішення [PERSON] міської ради № 765 від 10.12.2009 року. Технічна документація оформлена з порушеннями Порядку безоплатного оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки, затвердженого постановою КМУ від 05.08.2009 року № 844, яким була визначена спрощена процедура безоплатного оформлення та видачі громадянам України державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно з пунктом другим Порядку для одержання державного акту на право власності на земельну ділянку громадянин подає заяву сільському, селищному, міському голові або уповноваженій ним особі адресовану територіальному органові Держкомзему заяву про видачу такого акту за місцем розташування земельної ділянки, до заяви додається копія рішення про передачу земельної ділянки у власність, прийнятого рішенням органу місцевого самоврядування, а також у разі наявності технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, або проект відведення земельної ділянки, виготовлений та затверджений до 15.08.2009 року. В технічній документації відповідача є його заява до відділу Держкомзему у м.Бердичеві, в якій він просить видати державний акт на земельну ділянку площею 600 кв.м. на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради № 419 від 23.07.1998 року. Однак, даного рішення в технічній документації немає, натомість є рішення № 416 від 23.07.1998 року про передачу у приватну власність земельної ділянки [PERSON] площею 600 кв.м.. Дане рішення затверджено рішенням [PERSON] міської ради № 61 від 22.12.1998 року.(а.с.148,149) Інших рішень органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки відповідачеві у матеріалах технічної документації немає. Згідно з генеральним планом від 13.11.1969 року загальна площа земельної ділянки [PERSON] становить 600 кв.м..(а.с.76) З технічної документації вбачається, що відповідач не звертався у відповідні установи з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації та надання земельної ділянки у власність площею понад 600 кв.м., зокрема, площею 738 кв.м.. Всупереч пункту 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі від 04.05.1999 року № 43( в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин) в технічній документації відсутня відомість обчислення площі земельної ділянки відповідача. З матеріалів справи вбачається, що міською радою фактично було прийнято два рішення про надання у власність [PERSON] земельної ділянки, зокрема, рішення № 416, пункт 9 про передачу у власність земельної ділянки площею 600 кв.м. та рішення № 765, пункт 145 про дозвіл на приватизацію тієї самої земельної ділянки, але площею 738 кв.м.. На день розгляду справи дані рішення не скасовані.(а.с.243,244) Крім того, встановлені порушення складання технічної документації на земельну ділянку відповідача, існують розбіжності між описом меж в кадастровому плані технічної документації та описом меж в спірному державному акті. У кадастровому плані та протоколі погодження меж землі [PERSON] від Е до Ж, а в державному акті це землі від Е до Є, землі загального користування в опису меж в кадастровому плані та протоколі погодження меж від З до И, у державному акті це землі від Ж до З. Існують також розбіжності між зазначеними розмірами меж земельної ділянки відповідача у протоколі погодження та даними державного акту. Наприклад, межі від А до Б згідно акту 5,12 м, а згідно протоколу погодження меж 6,00 м, межі від Б до В у державному акті -15,03 м, згідно протоколу погодження меж 15,37 м тощо. Відповідно до ст..ст.196,198 ЗК України складовою частиною державного земельного кадастру є кадастрова зйомка, яка включає погодження меж земельної ділянки суміжними власниками та землекористувачами. Отже, погодження меж земельної ділянки суміжними власниками та землекористувачами є обовязковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невідємною частиною технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку. Згідно державного акту позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є суміжними землекористувачами, проте у протоколі погодження меж земельної ділянки наявний підпис від імені [PERSON], тобто не позивача.(а.с.153) Фактично сторони не є суміжними землевласниками, оскільки між їх земельними ділянками знаходяться землі загального користування.(а.с.18,204) Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України у справі № 6-678цс 14, державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема ст.ст.116,118 ЗК України. Відповідно до статті 126, 152,155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень, угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку(правова позиція у справі № 6-46 цс 14). З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про скасування рішення [PERSON] міської ради № 765 від 10.12.2009 року, пункт 145, та визнання недійсним державного акта серії ЯК № 773967 на імя [PERSON]. Представником відповідача [PERSON] суду подана заява про застосування наслідків спливу позовної давності, яка мотивована тим, що строк позовної давності щодо скасування рішення міської ради № 765 закінчився у 2012 році, проте позивачі не порушили питання про поновлення цього строку. Позивач [PERSON] 30.10.2012 року звертався до суду з позовом про скасування оспорюваного державного акта, однак 18.03.2014 року судом винесена ухвала про залишення позову без розгляду.(а.с.251-254) Позивачі та інші учасники судового розгляду проти заяви заперечили. Як вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] придбала будинок по вул..Вишневій, № 10 22.02.2013 року, про існування рішення № 765 від 10.12.2009 року та державного акта на земельну ділянку [PERSON] їй не було відомо. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про скасування державного акту на землю та усунення перешкод у користуванні загальною земельною ділянкою в жовтні 2012 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності Протягом 2012-2015 років розглядаються справи щодо скасування рішення міської ради та визнання недійсним державного акту, виданого [PERSON], усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загального користування.(а.с.33,63,66,124,246,254) Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже, суд вважає, що позовна заява [PERSON] та [PERSON] предявлена до суду в межах строку позовної давності. Суд задовольняє заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представник позивачів [PERSON] просить не стягувати на користь позивачів судові витрати з [PERSON] міської ради, стягнути половину цих витрат з відповідача [PERSON]. Позивачами сплачений судовий збір в сумі по 121,80 грн. кожним за подання позовної заяви.(а.с.1,2) Позивачем [PERSON] оплачені витрати на експертизу в сумі 2952 грн..(а.с.186) Крім того, позивачами не сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. з однієї позовної вимоги(заявлено дві вимоги немайнового характеру). Отже, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачів половина понесених ними витрат та судовий збір в сумі 243,60 грн. в дохід держави.

Outcome: approved