Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, який надалі уточнили та в якому вказують, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. В травні 2015 року [PERSON] за згодою інших співвласників за усною домовленістю здав цю квартиру в найм відповідачу [PERSON] У вересні 2015 року позивач [PERSON] випадково довідався, що відповідач є новим власником вказаної квартири, після чого звернувся до Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про вчинення злочину (незаконним заволодінням вказаною квартирою). На підставі заяви [PERSON] було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Побачивши копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], позивач [PERSON] виявив, що дані його реєстрації за цим договором не відповідають дійсності, він вказаний єдиним власником цієї квартири, хоча насправді їх три. Крім того, під вказаним договором стоїть не його підпис. Тому в своєму позові позивачі просять визнати договір купівлі-продажу від 15.05.2015р. за №497, укладений між [PERSON] та [PERSON], недійсним та повернути сторони в попереднє становище, визнавши за позивачами право власності на квартиру [ADDRESS]. До судового засідання позивачі [PERSON] та [PERSON], а також представник позивачів [PERSON] подали до суду відповідні заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. В порядку ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку. Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.02.1994р. з реєстраційним написом БТІ, а також довідкою Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] Афанасьєвна, [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-ФП №335946, позивач [PERSON] уклала шлюб 07.08.1993р., після чого їй присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу від 15.05.2015р., [PERSON] продав, а відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. При цьому вказана квартира належала [PERSON] одноособово на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.02.1994р. Згідно копії паспорту [PERSON], доданої до матеріалів відповідної нотаріальної справи, громадянин, який продав вказану квартиру, не є позивачем [PERSON] Згідно витягу за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що знаходиться у відповідній нотаріальній справі, одноособове право власності [PERSON] на вказану квартиру було зареєстровано 15.05.2015р. нотаріусом, що оформлював договір купівлі-продажу від 15.05.2015р., на підставі вказаного свідоцтва про право власності на житло від 23.02.1994р. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно…, на час розгляду справи в суді право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі спірного договору купівлі-продажу від 15.05.2015р. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що квартира [ADDRESS] була відчужена від імені одного із співвласників цієї квартири особою, що не мала законних прав розпоряджатись цим майном, на підставі правовстановлюючого документу, який не був зареєстрований належним чином у Комунальному підприємстві з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, яке на зазначений час здійснювало державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В даному випадку відчуження майна особою, яка не мала на це законних прав, суперечить діючому законодавству, тому договір купівлі-продажу від 15.05.2015р. за №497, укладений між [PERSON] та [PERSON], слід визнати недійсним. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, тому в даному випадку сторони вказаного договору купівлі-продажу слід повернути в попереднє становище. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В даному випадку право власності позивачів на квартиру [ADDRESS], виходячи з обставин справи, оспорюється та не визнається відповідачем. Тому вказане право власності позивачів підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на спірну квартиру на підставі первинного правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло від 23.02.1994р. за №3724. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню витрати позивача [PERSON] на сплату судового збору в загальному розмірі 2223,10 грн. (487,20 + 1491,9 + 244,0). На підставі викладеного,

Outcome: approved