Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 12.06.1999 року вони придбали у відповідача [PERSON] 3/5 частини домоволодіння [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржею «Смарагд-Південь» за [NUMBER] без нотаріального посвідчення вказаної угоди та Херсонським державним бюро технічної інвентаризації здійснена реєстрація їх права власності на вказану частину будинку в реєстраційній книзі 3106 за реєстраційним № 16600, у відповідності до вимог законодавства, чинного на час укладення зазначеної угоди вказаний договір вважався дійсним з моменту його реєстрації на біржі та не підлягав нотаріальному посвідченню, та оскільки на теперішній час вони позбавлені можливості вільно розпоряджатись належною їм частиною домоволодіння, нотаріус відмовляє їм у реєстрації договору відчуження зазначеного нерухомого майна, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документа на спірне майно, оформленого у відповідності з чинним законодавством, вони просили визнати за ними право власності в рівних частках по 1/5 частині за кожним на зазначений житловий будинок літ.»А» загальною площею 79,50 кв.м., в тому числі житловою площею 50,70 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами до нього, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачі та їх представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили вимоги позивачів задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в призначений час в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/5 частині за кожним на праві спільної часткової власності належить 3/5 частини житлового будинку літ.»А» загальною площею 79,50 кв.м., в тому числі житловою площею 50,70 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами до нього, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а інші 2/5 частини житлового будинку літ.»А» загальною площею 79,50 кв.м., в тому числі житловою площею 50,70 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами до нього, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належать на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.06.1999 року, зареєстрованого на товарній біржі «Смарагд-Південь» за реєстровим номером [NUMBER] та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.05.2012 року. Згідно копій паспортів та домової книги позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та ніким не заперечуються. Відповідно до ст. 27 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції 11.06.2003 року, яка діяла на момент укладення сторонами договору купівлі-продажу будинку, угода, зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Як встановлено в судовому засіданні, позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 12.06.1999 року придбали у відповідача [PERSON] за договором купівлі-продажу, зареєстрованому на товарній біржі «Смарагд-Південь», 3/5 частини житлового будинку літ.»А» загальною площею 79,50 кв.м., в тому числі житловою площею 50,70 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами до нього, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст. 128 ЦК УРСР набули право спільної часткової власності на вказану частину домоволодіння, однак не посвідчили угоду у порядку, передбаченому ст. 227 ЦК УРСР, що позбавило їх можливості у подальшому вільно розпоряджатися своєю власністю. Наміри укладення договору відчуження спірного нерухомого майна виникли у позивачів у той період часу, коли набрав чинності Цивільний Кодекс України ( в редакції 2004 року), відповідно до ст. 392 якого власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявленого позову, суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими та в силу ст. 392 ЦК України підлягають задоволенню судом, оскільки право власності позивачів на спірне нерухоме майно підлягає судовому захисту, так як у зв'язку зі змінами у законодавстві, що регулює виниклі правовідносини, позивачі позбавлені можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, оскільки це право не визнається, а іншого способу для поновлення порушеного права, ніж обраний позивачами, законом не передбачено.

Outcome: approved