Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення заборгованості по заробітній платі та сумах, які належать до сплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що наказом №712-к від 06 жовтня 2020 року її було звільнено згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. Відповідно до довідки відповідача №8118 від 15.12.2020 року на час звільнення належна до сплати позивачці сума (не виплачена на час звернення до суду), склала 45076,21 гривень, а середньоденна заробітна плата останньої на день звільнення становить 489,34 гривень. Так, загальна кількість робочих днів, з дня звільнення 06 жовтня 2020 року і до дня звернення до суду 16 грудня 2020 року, становить 51 робочих дня, тому попередня сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, на день звернення до суду, становить 27892,38 гривень. Остаточна сума середнього заробітку визначається на день ухвалення рішення суду. Тому, позивачка просить суд стягнути з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на його користь: заборгованість по заробітній платі в сумі 45076,21 гривень; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача на день звільнення 489,34 гривень, починаючи з дня звільнення 06 жовтня 2020 року і по день ухвалення рішення суду, без утримання податків та обов`язкових зборів; судові витрати судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Окрім того, [PERSON] просила суд допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на її користь середньомісячного заробітку в сумі 10276,14 гривень. Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 16 грудня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 22 лютого 2021 року (а.с. 19). Від відповідача на адресу суду 14 січня 2021 року надійшов відзив на позов, в межах строків, визначених ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 16 грудня 2020 року, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» до розгляду в межах даної цивільної справи. Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що позивачка дійсно працювала на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та була звільнена 06.10.2020 року наказом підприємства №712-к від 06.10.2020 року за угодою сторін. Заробітна плата в сумі 45076,21 гривень виплачена в повному обсязі платіжними дорученнями: №3 від 21.12.2020 року в розмірі 13246,99 гривень; №11 від 21.12.2020 року в розмірі 7124,44 гривень; №19 від 18.12.2020 року в розмірі 24704,78 гривень. Заборгованість по заробітній платі за серпень 2020 року станом на 06.01.2021 року відсутня. Середньоденна заробітна плата позивачки складає 489,34 гривень. Середньомісячна заробітна плата складає 10276,14 гривень. Відповідачем дійсно не було вчасно виплачено належних звільненому працівникові сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки численні борги на підприємстві, у тому числі із заробітної плати та постачання (розподіл) електроенергії, утворились через несплату ДП «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене відповідачем вугілля у сумі 59987377,51 гривень, яка на теперішній час є непогашеною. За підсумками роботи за 9 місяців 2020 року збитки підприємства склали 173328 тис. грн. Кредиторська заборгованість станом на 30.11.2020 року складає 1556922 тис. грн. Згідно з постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.04.2020 року у виконавчому провадженні було накладено арешт на грошові кошти ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що містились на відкритих рахунках у таких банківських установах, як АТ «ОТП Банк», АТ «КІБ», АБ «Південний». Накладення вказаних арештів призвело до остаточного блокування фінансово-господарської діяльності відповідача, що також унеможливило здійснення будь-яких платежів у тому числі й з виплати заробітної плати. Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, а справу розглядати за відсутності представника ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» (а.с. 21-22). Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у поряду загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 02 вересня 2013 року по 06 жовтня 2020 року працювала на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая» та була звільнена 06 жовтня 2020 року наказом № 712-к від 06 жовтня 2020 року за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] від 06 липня 2001 року (а.с. 9-17). Відповідно до довідок Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» №8118 від 15 грудня 2020 року та від 11 січня 2021 року [PERSON] дійсно працювала на даному підприємстві та була звільнена 06.10.2020 року згідно наказу №712-к від 06.10.2020 року за угодою сторін. Заробітна плата в сумі 45076,21 гривень виплачена в повному обсязі: - платіжним дорученням №3 від 21.12.2020 року в розмірі 13246,99 гривень (а.с. 28, 36-38); - платіжним дорученням №11 від 21.12.2020 року в розмірі 7124,44 гривень (а.с. 29, 33-35); - платіжним дорученням №19 від 18.12.2020 року в розмірі 24704,78 гривень (а.с. 27, 30-32). Заборгованість по заробітній платі за серпень 2020 року станом на 06 січня 2021 року відсутня. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 489,34 гривень. Середньомісячна заробітна плата позивачки складає 10276,14 гривень (а.с. 6, 40). Відповідно до довідки Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 30 грудня 2020 року за підсумками роботи за 9 місяців 2020 року збитки підприємства склали 173328 тис. грн. Кредиторська заборгованість по ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» станом на 30 листопада 2020 року складає 1556922 тис. грн. (а.с. 26). Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що [PERSON] дійсно працювала на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та була звільнений з підприємства 06 жовтня 2020 року на підставі за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 489,34 гривень, середньомісячна заробітна плата останньої складає 10276,14 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданих суду позові та відзиві на позов. Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданих до суду довідок ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» №8118 від 15 грудня 2020 року та від 11 січня 2021 року при звільненні [PERSON] нараховані грошові кошти на момент звільнення складали 45076,21 гривень, станом на день звернення позивачки до суду з даним позовом заборгованість по заробітній платі та сумах, які належали до сплати останній при звільненні не була сплачена у повному обсязі, однак як вбачається з вищезазначеної довідки відповідача від 11 січня 2021 року, платіжних доручень №3 від 21.12.2020 року, №11 від 21.12.2020 року, №19 від 18.12.2020 року та відповідних реєстрів здійснених підприємством виплат, за час розгляду даної цивільної справи Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая» 21 грудня 2020 року було здійснено повний розрахунок з [PERSON] за усіма належними до сплати останній при звільненні грошовими коштами, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становить 489,34 гривень, що підтверджується довідками Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» №8118 від 15 грудня 2020 року та від 11 січня 2021 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню. Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача. Як встановлено в судовому засіданні остаточний розрахунок з усіх належних [PERSON] на час звільнення сум було здійснено 21 грудня 2020 року, а тому, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи має вираховуватись за період з 07 жовтня 2020 року по день здійснення остаточного розрахунку з позивачкою, а саме по 21 грудня 2020 року, включно. Так,\~розмір компенсації\~середнього заробітку\~за період,\~коли з\~вини відповідача\~з позивачкою\~не було\~здійснено розрахунок\~при звільненні,\~а саме,\~за період\~з 07\~жовтня 2020\~року по\~день здійснення\~повного розрахунку\~з позивачем,\~а саме,\~по 21\~грудня 2020\~року,\~включно,\~становить 25935,02 гривень (53\~робочих днів\~х 489,34\~гривні =\~25935,02\~гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Окрім того, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позову щодо стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду, оскільки Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая» було здійснено повний розрахунок з [PERSON] за усіма належними до сплати останній при звільненні грошовими коштами 21 грудня 2020 року, а тому стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має здійснюватися саме до зазначеної дати. Більш того, враховуючи, що при здійсненні розрахунку середньоденної заробітної плати [PERSON] та як наслідок при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні останньої враховувались грошові виплати заробітної плати позивачки до утримання з них податків та обов`язкових зборів, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні без утримання податків та обов`язкових зборів. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що підприємством дійсно не було вчасно виплачено належних позивачці сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки у підприємства наявні численні борги, у тому числі із заробітної плати та постачання електроенергії, які утворились через несплату ДП «Держвуглепостач» за поставлене відповідачем вугілля, кредиторська заборгованість перед підприємством складає 1556922 тис. грн. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки [PERSON] виконувала покладені на неї трудові зобов`язання, а Державне підприємство «Шахта ім.. М.С. Сургая», здійснюючи підприємницьку діяльність, не виконало свої зобов`язання перед звільненою працівницею, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені. Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненій працівниці належних їй сум та узгодження з останньою можливого часу/графіку проведення такої виплати. Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що на час звільнення [PERSON] сума нарахованої та несплаченої відповідачем заробітної плати складала 45076,21 гривень, що підтверджується довідками відповідача №8118 від 15 грудня 2020 року та від 11 січня 2021 року, яка була сплачена підприємством лише за час розгляду даної цивільної справи 21 грудня 2020 року, а тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахта ім.. М.С. Сургая» на користь позивачки середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25935,02 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації. Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої до суду квитанції № 0.0.1943871480.1 від 16 грудня 2020 року [PERSON] було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 840,80 гривень. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову, враховуючи, що на момент звернення [PERSON] до суду з даним позовом, грошові кошти, які належали до сплати позивачці при звільненні, не були виплачені останній, суд вважає необхідним, стягнути з відповідача на користь позивачки витрати зі сплати судового збору в повному обсязі, а саме, у розмірі 840,80 гривень. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України негайне виконання рішення є можливим виключно щодо вимог про виплату працівникові заробітної плати, а суд прийшов до висновку про недоцільність задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, зважаючи, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову щодо негайного виконання рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» середньомісячного заробітку в сумі 10276,14 гривень. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial