Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із даною позовною заявою та просили визнати за кожним в порядку спадкування право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до технічного паспорту. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивачі зазначили, що 03.11.1999 року померла їх мати [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі на будинок, який розташований за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Гагаріна, 58. Позивачі звернулись для оформлення спадщини після смерті матері до Обухівської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину, їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Позивачі в судове засідання не зявились. Представник позивачів також не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без нього, позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив розглянути справу за його та ухвалити рішення згідно із чинним законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03 листопада 1999 року померла [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії I-ОК № 361255. Після смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Гагаріна,58. Відповідно до листа № 786/01-16 від 29.03.2016 року, державного нотаріуса Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні документи, підтверджуючі право власності [PERSON] на нерухоме майно. Як вбачається з довідки [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області № 455 від 12.04.2016 року, житловий будинок [PERSON] за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Григорівка, вул. Гагаріна, 58, побудований у 1986 році, загальна площа будинку 72 кв.м., житлова площа 48 кв.м., кількість житлових кімнат 4, згідно із записом в погосподарській книзі с. Григорівка № 10, номер обєкта погосподарського обліку 703. Згідно із технічним паспортом на житловий будинок № 58 по вул. Гагаріна с. Григорівка Обухівського району Київської області від 12.04.2016 року будинок побудовано 1986 року. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 88/2016 після померлої [PERSON], позивачі є єдиними спадкоємцями після смерті своєї матері. Згідно із ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до ч. 2 ст. п. 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Як зазначено в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В по господарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається зі змісту статей 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням встановлених з матеріалів справи обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Також, суд приходить до висновку, що судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України слід залишити за позивачами.

Outcome: approved