Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача ТОВ фірма «Консоль ЛТД» про захист прав споживача, а саме, про розірвання договору пайової участі у будівництві №1071/392-50 (р) від 13.03.2008р., укладено між [PERSON] та [PERSON] та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» разом із додатковою угодою, укладеною 08 вересня 2011 року, стягнення з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» на користь [PERSON] та [PERSON] суму паю в розмірі - 1 022 290,88 грн., стягнення з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» на користь [PERSON] та [PERSON] пені за договором пайової участі у будівництві №1071/392-50 (р), від 13.03.2008р. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що 13 березня 2008 р ними з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укладено договір пайової участі у будівництві №1071/392-50 (р), предметом якого є сумісна діяльність для досягнення мети: проектування, будівництво та ввід у експлуатацію першої черги жилого комплексу з адміністративними та комерційними приміщеннями по [ADDRESS]. Умовами договору визначені обов'язки позивачів із вкладу у сумісну діяльність у вигляді грошового внеску, еквівалентного 133 280 доларів США у грошовій одиниці України. Внесок з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» у сумісну діяльність, визначений, зокрема як його обов'язок власними та залученими силами, трудовими ресурсами, на підставі ліцензій, дозвільних документів, із використанням власних механізмів, обладнання, власних та залучених ресурсів юридичних та фізичних осіб на підставі укладених з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договорів із третіми особами тощо, завершити будівництво об'єкту. По закінченню будівництва позивачам мала бути виділена однокімнатна квартира на тринадцятому поверсі загальною площею 63,85 кв. м. із внутрішнім оздобленням згідно паспорту оздоблення. Строк завершення будівництва об'єкту вказаний у п. 1.3. Договору та визначений як II квартал 2010 року, а строк виділення позивачам їх долі, обумовленої договором визначений як І квартал 2010 року. 11 грудня 2008 року укладено додаткову угоду до договору пайової участі, якою змінено п.3.1. умов договору та визначено обов'язки із вкладу у сумісну діяльність у вигляді грошового внеску, еквівалентного 129 796, 37 доларів США у грошовій одиниці України по офіційному курсу НБУ на момент внесення наступним чином: еквівалент 124 177,52 долари США - у строк до 11 грудня 2008 року; еквівалент 5 618, 85 долари США - у строк до 20 березня 2009 року 18 грудня 2008 року додатковою угодою до договору знову змінено п.3.1. умови і визначено обов'язки із вкладу в сумі внеску, еквівалентного 127 810 доларів США у грошовій одиниці України по офіційному курсу НБУ на момент внесення наступним чином: еквівалент 127 741,20 долари США - у строк до 18 грудня 2008 року; еквівалент 68,80 долари США - у строк до 20 березня 2009 року 19 січня 2009 року додатковою угодою до договору знову змінено п.3.1. умови і визначено обов'язки із вкладу в сумі внеску, еквівалентного 127 786,39 доларів США у грошовій одиниці України по офіційному курсу НБУ на момент внесення у строк до 19 січня 2009 року. 01 березня 2010 року у зв'язку з простроченням відповідачем строку завершення будівництва об'єкту, між позивачами та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укладено додаткову угоду № 4, згідно з якою термін закінчення будівництва об'єкту було перенесено на IV квартал 2011 року. 08 вересня 2011 року знову у зв'язку з простроченням строку завершення будівництва об'єкту, укладено додаткову угоду № 5 до договору, якою термін закінчення будівництва об'єкту було перенесено на IV квартал 2012 року. Станом на 15 квітня 2013 року будівництво об'єкту не завершено і навіть не ведеться. Отже, на виконання договору та додаткових угод позивачі, як пайщики, внесли на рахунок ТОВ фірма «Консоль ЛТД» грошові кошти на загальну суму 127 786,39 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15 листопада 2013 року (1 дол. США= 7,9925 грн.) становить 1 022 290,88 грн., що підтверджується довідкою від 23 квітня 2009 року ТОВ фірма «Консоль ЛТД». Позивачі вважають, що відповідач на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, повинен повернути їм еквівалент 127 786,39 доларів США у гривні по курсу, встановленому Національним Банком України на день подання позову. Також, пунктом 6.4. договору передбачений обов'язок відповідача виплатити пеню в розмірі 0,1% від суми паю за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше 10% від загальної суми паю. Остаточна сума паю була встановлена додатковою угодою від 19.01.2009 у розмірі еквівалентному 127 786,39 доларів США. Станом на 15 квітня 2013р. відповідно до офіційного курсу НБУ загальна сума у гривнях паю складає 1 022 290,88 грн. Загальна сума пені за договором складає 326 110 ,80 грн., за період з 01 січня 2013 року по 15 листопада 2013 рік, що розраховано за формулою (1 022 290,88 грн. (сума заборг.) х 0,1 (ставка пені) х 319 (період простр. з 01 січня 2013р. по 15 листопада 2013р.) :100). 14 листопад 2012 року позивачами були направлені вимоги до відповідача про повернення грошового паю або надання іншого рівноцінного житлового приміщення, але відповіді не отримано. Метою укладення сторонами спірного договору є придбання в будинку конкретної квартири. Тобто, позивач інвестує кошти на придбання житла і виступає в якості споживача послуг, які надаються забудовником. Позивач фактично придбав квартиру в будинку, що мав будуватися, для власних побутових потреб, а не для досягнення спільної господарської мети, оскільки позивачі не укладала договір, як суб'єкт господарської діяльності, з метою отримання прибутку. Інвестиційна діяльність представляє собою вкладення інвестицій і здійснення практичних дій з метою отримання прибутку або досягнення іншого позитивного соціального ефекту; ця діяльність - один з видів підприємницької діяльності. Квартира не є об'єктом підприємницької діяльності з метою отримання прибутку. Тому просять позов задовольнити в повному обсязі. Позивачі та їх представник в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. Представник позивачів надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ фірма «Консоль ЛТД» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі Судом встановлено, що дійсно 13 березня 2008р. [PERSON] та [PERSON]. з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укладено договір пайової участі у будівництві №1071/392-50 (р), предметом якого відповідно до п. 1.1. договору, є сумісна діяльність для досягнення мети: проектування, будівництво та ввід у експлуатацію першої черги жилого комплексу з адміністративними та комерційними приміщеннями по [ADDRESS]. Умовами договору визначені обов'язки позивачів із вкладу у сумісну діяльність у вигляді грошового внеску, еквівалентного 133 280 доларів США у грошовій одиниці України. Внесок з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» у сумісну діяльність, визначений, зокрема як його обов'язок власними та залученими силами, трудовими ресурсами, на підставі ліцензій, дозвільних документів, із використанням власних механізмів, обладнання, власних та залучених ресурсів юридичних та фізичних осіб на підставі укладених з ТОВ фірма «Консоль ЛТД» договорів із третіми особами тощо, завершити будівництво об'єкту /а.с. 7 - 12/. По закінченню будівництва позивачам мала бути виділена однокімнатна квартира на тринадцятому поверсі загальною площею 63,85 кв. м. із внутрішнім оздобленням згідно паспорту оздоблення. Строк завершення будівництва об'єкту згідно п. 1.3. договору визначений як II квартал 2010 року, а строк виділення позивачам їх долі, обумовленої договором визначений як І квартал 2010 року. 11 грудня 2008 року укладено додаткову угоду до договору пайової участі, якою змінено п.3.1. умов договору та визначено обов'язки із вкладу у сумісну діяльність у вигляді грошового внеску, еквівалентного 129 796, 37 доларів США у грошовій одиниці України по офіційному курсу НБУ на момент внесення наступним чином: еквівалент 124 177,52 долари США - у строк до 11 грудня 2008 року; еквівалент 5 618, 85 долари США - у строк до 20 березня 2009 року /а.с. 13/. 18 грудня 2008 року додатковою угодою до договору знову змінено п.3.1. умови і визначено обов'язки із вкладу в сумі внеску, еквівалентного 127 810 доларів США у грошовій одиниці України по офіційному курсу НБУ на момент внесення наступним чином: еквівалент 127 741,20 долари США - у строк до 18.12.2008р.; еквівалент 68,80 долари США - у строк до 20 березня 2009 року /а.с. 14/. 19 січня 2009 року додатковою угодою до договору знову змінено п.3.1. умови і визначено обов'язки із вкладу в сумі внеску, еквівалентного 127 786,39 доларів США у грошовій одиниці України по офіційному курсу НБУ на момент внесення у строк до 19 січня 2009 року /а.с. 15/. 01 березня 2010 року у зв'язку з простроченням відповідачем строку завершення будівництва об'єкту, між позивачами та ТОВ фірма «Консоль ЛТД» укладено додаткову угоду № 4, згідно з якою термін закінчення будівництва об'єкту було перенесено на IV квартал 2011 року /а.с. 16/. 08 вересня 2011 року знову у зв'язку з простроченням строку завершення будівництва об'єкту, укладено додаткову угоду № 5 до договору, якою термін закінчення будівництва об'єкту було перенесено на IV квартал 2012 року /а.с. 17/. Станом на день подання позову будівництво об'єкту не завершено і навіть не ведеться. Отже, на виконання договору та додаткових угод позивачі, як пайщики, внесли на рахунок ТОВ «Консоль ЛТД» грошові кошти на загальну суму 127 786,39 доларів США, що по курсу НБУ станом на 15 листопад 2013 року (1 дол. США= 7,9925 грн.) становить 1 022 290,88 грн., що підтверджується довідкою від 23 квітня 2009 року ТОВ фірма «Консоль ЛТД» /а.с. 18/. Позивачі виконали свої зобов'язання по договору в повному обсязі. Відповідач же своїх зобов'язань не виконав та не закінчив будівництво в строк передбачений п. 1.3. договору. В зв'язку з цим позивач, пішов на зустріч відповідачу, укладав з останнім додаткові угоди №№ 4 та 5, продовживши двічі строки будівництва до ІV кварталу 2011 року, а потім до ІV кварталу 2012 року відповідно. З моменту підписання додаткових угод до даного часу будь-які роботи на об'єкті не виконувались. В зв'язку з цим позивачі 14 листопада 2012 року звернувся до відповідача із заявою, в якій, відповідно до п. 3.9. Договору, просили надати інформацію щодо можливості заміни об'єкту на рівнозначний об'єкт в других закінчених відповідачем будинках. Але відповіді на їх звернення не отримали. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи істотне порушення відповідачем умов договору позивачі вважають за необхідне просити суд розірвати договір, а також всі додаткові угоди до нього та стягнути з відповідача суму грошових коштів в розмірі 127 786,39 доларів США, що еквівалентно 1 022 290,88 грн. на дату подачі позову, відповідно до офіційного курсу НБУ на день розгляду судом справи 7,9925 грн. за 1 долар США. Позивач запропонував відповідачу добровільно вирішити спір, отримав відмову, в добровільному порядку спір не вирішено, тому позивач вимушений звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів, а саме, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом з'ясовано, що фактичне виконання договору відбувалося в іноземній валюті доларах США, що підтверджується п. 3.1 Договору. Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Таким чином, оскільки зобов'язання позивачем відповідно до п. 3.1. було виконано в іноземній валюті доларах США, то і стягнення повинно відбуватися в іноземній валюті еквівалентній національній валюті гривні, відповідно до офіційного курсу НБУ саме на день розгляду справи судом, стягнення, а не на день сплати. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові від 04 липня 2011 року та апеляційним судом Дніпропетровської області в рішенні від 07 жовтня 2013 р. у справі № 22-ц/774/7524/13. Позивач просить стягнути суд суму грошових коштів в розмірі 127 786,39 доларів США, що еквівалентно 1 022 290,88 грн. на дату подачі позову, відповідно до офіційного курсу НБУ на день розгляду судом справи 7,9925 грн. за 1 долар США. Позивачі також просять на підставі п. 6.4. договору стягнути з відповідача пеню за невиконання обов'язків за договором пеню в розмірі 0,1% від суми паю за кожен день прострочення виконання зобов'язання, але не більше 10% від загальної суми паю, яку позивачі розрахували в сумі 326 110 ,80 грн. за період з 01 січня 2013 року по 15 листопада 2013 року від пайового внеску 1 022 290,88 грн., Суд звертає увагу позивачів на те, що пунктом 6.4. договору, на який вони посилаються встановлена відповідальність саме пайщиків (позивачів), а не відповідача щодо сплати пені. Так, згідно п. 6.4. договору, у разі несвоєчасного або неповного внесення пайщиками паю у встановлені п. 3.1. договору строку, пайщики сплачують ТОВ фірмі «Консоль ЛТД» пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 10% від загальної суми паю. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України розмір неустойки встановлюється договором. Згідно із ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Оскільки договором не встановлено забезпечення виконання зобов'язання у вигляді пені з боку відповідача, вимоги про стягнення даного виду неустойки є безпідставними, тому у їх задоволенні слід відмовити. Слід зазначити, що виходячи з того, що суд, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, з відповідача підлягає стягненню заявлена у позові сума пайового внеску 1 022 290,88 грн. станом на день подання позову та сума пені 326 110 ,80 грн. за період з 01 січня 2013 року по 15 листопад 2013 року. Позивачі звернулися до суду за своїм місцем проживання з позовом про захист прав споживача з питань стягнення з відповідача заборгованості за невиконання умов договору пайової участі у фінансуванні будівництві. Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Згідно п. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на: захист своїх прав державою; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції, відповідно до закону; звернення до суду. Згідно із п. п. 3, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є виконавцем, в розумінні даного закону, оскільки використовує кошти для будівництва, а позивач є споживачем, тому що придбав продукцію для задоволення особистих потреб. Оскільки позивачі при укладені договору являлися фізичними особами і мали намір придбати продукт для особистих потреб, та безпосередньо не пов'язаний з підприємницькою діяльністю, то вважається споживачами, при цьому, відповідно до п. 1 ст. 627 ЦК України до правовідносин за договором з участю фізичної особи - споживача, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Правовідносини, що виникли між сторонами, є правовідносинами «споживача» і «виконавця», «сторін договору» та відповідно «кредитора» і «боржника», які врегульовані положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» та положенням Цивільного кодексу України. Відповідно до преамбули вищевказаного Закону, ним врегульовані відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлені права споживачів, а також визначені механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Так згідно ст. 1 цього Закону виконавцем є, суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; договором є, усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція; продукцією є, будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживачем є, фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, після укладення вищевказаного договору пайової участі у фінансуванні будівництва, позивачі є споживачами, а відповідач є виконавцем у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». У п. 2 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Виходячи із цього, на договори пайової участі у фінансуванні будівництва поширюється законодавство про захист прав споживачів. Підставою є те, що у даному разі відносини покупця (позивача) й забудовника (відповідача) зводяться до того, що покупець оплачує будівництво конкретної квартири, що збирається використовувати для особистих потреб, а забудовник йому таку квартиру будує. Метою укладення сторонами договору про пайову участь в фінансуванні будівництва жилого будинку є, придбання в цьому будинку конкретної квартири для особистих потреб позивача у власність. Такі умови, зазначені у відповідному договорі між сторонами про пайову участь у фінансуванні будівництва. Тобто, фізична особа, позивач, інвестує грошові кошти на придбання жилого приміщення (квартири) і виступає в якості споживача послуг, які надаються забудовником, так як фактично придбаває квартиру для власних потреб. Тобто позивачі фактично придбали квартиру в будинку, що мав будуватися, для власних побутових потреб, а не для досягнення спільної господарської мети, оскільки позивачі не укладали договір, як суб'єкти господарської діяльності, з метою отримання прибутку. Інвестиційна діяльність представляє собою вкладення інвестицій і здійснення практичних дій з метою отримання прибутку або досягнення іншого позитивного соціального ефекту; ця діяльність - один з видів підприємницької діяльності. Квартира об'єктом підприємницької діяльності з метою отримання прибутку не являється. Таким чином, на позивачів у рамках договору пайової участі у будівництві поширювалися положення Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, цей позов подається за місцем проживання позивача, в порядку ст. ч. 5 ст. 110 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та розірвати договір пайової участі в фінансуванні будівництві №1071/392-50 (р) від 13 березня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» разом із додатковою угодою, укладеною 08 вересня 2011 року, стягнути з ТОВ фірми «Консоль ЛТД» на користь [PERSON] та [PERSON] заборгованість в сумі 127 786,39 доларів США, що в еквіваленті відповідно до курсу Національного банку України станом на 03.12.2013р. складає 1 022 290,88 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав; враховуючи те, що позивачі є споживачами і звертається до суду з позовом про захист прав споживачів та в порядку ст. ч. 5 ст. 110 ЦПК України звільняється від сплати судового збору, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ТОВ фірми «Консоль ЛТД» на користь держави судовий збір: 3 441,00 грн. вимоги майнового характеру і 243,60 грн. вимоги немайнового характеру, а всього по судовому збору слід стягнути 3 684,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial