Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивачка 11 вересня 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом в якому згідно уточнень зазначила, що 28.09.2012 року близько 00.10 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], в районі будинку № 10А по вул. Ширшова в м. Дніпропетровську, допустив наїзд на її сина [PERSON], який загинув на місці. За даної події було порушено кримінальне провадження, яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.12.2012 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом ДТП. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 28.08.2015 року, вина водія [PERSON] не встановлена. Син позивачки загинув у віці 39 років, був єдиним сином, у нього не було дітей. Після смерті сина позивачка разом з чоловіком залишилися самі, а згодом 13 січня 2016 року помер чоловік позивачки [PERSON]. Позивач залишилася зовсім сама, зі смертю сина, а тепер ще й чоловіка, який помер через хвилювання через загибель сина, емоційний стан позивача погіршився. Позивач просила стягнути з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 400\~000 грн. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Від представника позивача надійшли письмові заперечення, згідно яких відповідач не визнає позов в повному обсязі та просить відмовити в його задоволенні, та розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено з матеріалів справи та підтверджено постановою відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 28.08.2015 року, 28.09.2012 року близько 00.10 годин по вул. Коцюбинського м. Дніпропетровськ, зі сторони вул. Ширшова в напрямку Центрального мосту рухався автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]Під час руху, не переконавшись у відсутності транспортного засобу, який наближається, знаходячись в стані алкогольного спяніння вийшов пішохід [PERSON] Через незначну відстань до лінії руху пішоходу, водій уникнути зіткнення не міг та передньою правою частиною автомобіля допустив наїзд на пішохода [PERSON], спричинивши йому смертельну травму. Вказаною постановою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудовий розслідувань від 25.12.2012 року закрито, у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (а.с.6-8). Розглядаючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суд виходить з того, що за положеннями статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). За п.12.3 ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 3 статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.4, вказаної статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, при ДТП, яка мала місце 28.09.2012 року загинув син позивачки [PERSON], що беззаперечно потягнуло за собою фізичний біль та страждання, що спричинило заподіяння останній моральної шкоди. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача. А тому, проаналізував доводи [PERSON], суд вважає повністю доказаними наявність у неї на протязі тривалого часу моральних страждань. Однак, до суми 400 000 гривень, суд відноситься критично і вважає, що моральна шкода у розмірі 10 000 є реальною з врахуванням вимог розумності і справедливості та підлягає стягненню з [PERSON] на її користь. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial