Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 14.04.2017 року приблизно о 08-00 годин [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2109 державний номер [NUMBER] рухаючись зі швидкістю 66,4-69,6 км/год. по проїжджій частині по вул.. Відродження в напрямку вул.. Захисників України в м. Покровську, вчинив наїзд на неповнолітнього пішохода [PERSON] . Згідно висновку судово-медичної експертизи № 145 від 11.08.2017 року у потерпілого [PERSON] виявлені множинні травми нижніх кінцівок, що в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя. Причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди слугували необережні дії неповнолітнього пішохода [PERSON] , який порушив вимоги п. 4.14 «Б» Правил дорожнього руху України, відповідно до яких пішоходам забороняється раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід., та маючи об`активну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою і рухом транспортних засобів по проїжджій частині, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово вийшов на проїжджу частину вулиці Відродження в м. Покровську та почав перетинати її в темпі бігу, внаслідок чого на нього стався наїзд автомобіля марки ВАЗ 2109 державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача по справі. По даному факту розпочато кримінальне провадження № 12017050410000969, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2017 року. Згідно висновку експерта № 145 від 11.08.2017 року неповнолітній [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. На лікування неповнолітнього сина [PERSON] нею було потрачено матеріальних збитків на суму 27091,52 грн., також завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 100000 грн. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування матеріальних збитків 27091,52 грн., в якості відшкодування моральної шкоди 100000 грн., понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка, представник позивачки підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи повідомлялась належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, не надала відзив на позову заяву. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідач двічі не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надав відзив на позовну заяву, а позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 14.04.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю неповнолітнього [PERSON] та відповідача по справі. 14.04.2017 року приблизно о 08-00 годин [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2109 державний номер [NUMBER] рухаючись зі швидкістю 66,4-69,6 км/год. по проїжджій частині по вул.. Відродження в напрямку вул.. Захисників України в м. Покровську, вчинив наїзд на неповнолітнього пішохода [PERSON] . Згідно висновку судово-медичної експертизи № 145 від 11.08.2017 року у потерпілого [PERSON] виявлені множинні травми нижніх кінцівок, що в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя. Завдано наступні тілесні ушкодження: множинна тупа травма нижніх кінцівок, відкриті косо-поперечні оскольчаті переломи в середній треті обох костей правої голені зі зміщенням дистального кісного фрагменту большеберцевої поверхні середньої третини правої голені з просвітом переламів, садна внутрішньої поверхні середньої тритони верхньої та середньої третини діафаза лівої бедрової кості зі зміщенням дистального кісного фрагменту на Ѕ діаметру кості внутрі, крововилив та садна шкіри зовнішньої поверхні правого бедра в нижній третини. Вищевказані пошкодження виникли від ударної дії тупих твердих предметів, або від співударом з такими, якими могли бути виступаючі частини твердих предметів, або від співударом з такими, якими могли бути виступаючі частини кузова рухаю чого автотранспортного засобу, а також елементи дорожнього покриття при дорожньо-транспортній пригоді, можливо в строк 14 квітня 2017 року та п.п.2.2 та 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень неповнолітній [PERSON] знаходився на лікуванні в медичних установах, проходив курс реабілітації вДП СКРЦ «Слав`янський курорт». На лікування позивачкою було витрачено 27091,52 грн. , яка складається з 17387,38 грн. кошти, витрачені на проходження курсу реабілітації в ДП СКРЦ «Слав`янський курорт» що підтверджено відповідними квитанціями, доданими до матеріалів справи,; 9503,75 грн.- витрати на лікування згідно наданих чеків , 549,62- витрати на паливно-мастильні матеріали згідно наданих чеків. ( а.с. 13-25). Згідно довідки Заальноосвітньої школи 1-11 ступенів № 9 [PERSON] з 14.04.2017 року по 26.05.2018 рік знаходився на лікарняному у травматологічному відділенні; з 01.09.2017 рік по 28.12.2017 рік навчався на індивідуальному навчанні за загальноосвітньою програмою ( а.с. 26). З матеріалів справи вбачається, що відомості про вказане кримінальне правопорушення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внесено до ЄРДР за № 12017050410000969 від 14.04.2017 року. ( а.с. 9). На день розгляду справи кримінальне провадження не закінчено. Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної\~небезпеки є\~діяльність,\~пов`язана\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних,\~радіоактивних,\~вибухо-\~і вогненебезпечних\~та інших\~речовин,\~утриманням диких\~звірів,\~службових собак\~та собак\~бійцівських порід\~тощо,\~що створює\~підвищену небезпеку\~для особи,\~яка цю\~діяльність здійснює,\~та інших\~осіб. Шкода,\~завдана джерелом\~підвищеної небезпеки,\~відшкодовується особою,\~яка на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~механізмом,\~іншим об`єктом,\~використання,\~зберігання або\~утримання якого\~створює підвищену\~небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»відповідно до частини четвертої статті 61\~ЦПК\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами\~Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року\~чи закриття кримінального провадження за правилами\~Кримінального процесуального кодексу України 2012 року\~не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з огляду на презумпцію вини завдача шкоди ( частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду ( у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непреробної сили або умислу потерпілого ( частина друга статті 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). \~ \~ \~ \~ Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлене законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено ( але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). У відповідності до положень ст.ст. 16,23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової)шкоди. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, яка мала місце 14.04.2017 року неповнолітній [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких. Разом з тим, як зазначено в позовній заяві, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди слушували необережні дії неповнолітнього пішохода [PERSON] , який порушив вимоги п. 4.14 «Б» правил дорожнього руху України, відповідно до яких пішоходам забороняється раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. При таких обставинах, враховуючи той факт, що відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок непереробної сили або умислу потерпілого, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки, яка діє в інтересах свого неповнолітнього сина матеріальну і моральну шкоду. При визначенні розміру завданої моральної шкоди, суд відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, враховує характер правопорушення, грубу необережність потерпілого неповнолітнього [PERSON] , який вибіг на проїжджу частину дороги, не впевнився у відсутності транспортних засобів, та внаслідок таких дій настала дорожньо транспортна пригода, та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Матеріальна шкода, завдана позивачці ,складається з 17387,38 грн. кошти, витрачені на проходження курсу реабілітації в ДП СКРЦ «Слав`янський курорт» що підтверджено відповідними квитанціями, доданими до матеріалів справи,; 9503,75 грн. - витрати на лікування згідно наданих чеків , 549,62- витрати на паливно-мастильні матеріали згідно наданих чеків, а всього 27440,75 грн. Проте, суд виходячи з принципу диспозитивності, приходить до висновку про необхідність стягнення матеріальної шкоди з відповідача на користь позивачки в межах заявлених вимог - 27091,52 грн. При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача суд враховує глибину фізичних і душевних страждань неповнолітнього та його матері, позивачки по справі, необережність неповнолітнього, що слугувало причиною дорожньо-транспортної пригоди, вищезазначені норми права, а також виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, що узгоджується з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 ( зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5), де вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З урахуванням всіх обставин справи, приходить до висновку про зменшення розміру моральної шкоди, зазначеною позивачкою, до 8000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1038,31 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує у тому числі, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки 1380,56 грн. судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: partial