Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] 01.08.2018 звернулася до суду з позовом до ПАТ Черкаське хімволокно про визнання договору укладеним та про зобовязання провести перерахунок вартості наданих послуг з централізованого опалення. В обґрунтування заявленого позову вказувала, що вона є власником нежитлового офісного приміщення по вул. Хрещатик, 208, що у м. Черкаси. Вказує, що ПрАТ Черкаське хімволокно є надавачем послуг з централізованого опалення в багатоквартирному житловому будинку, у якому знаходиться нежитлове офісне приміщення позивачки, якою підготовлено та підписано 31.01.2018 зі свого боку типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення з відповідачем, як надавачем послуг з централізованого опалення, який було направлено до відповідача рекомендованим листом з описом 01.02.2018. Вважає, що направлений ПАТ Черкаське хімволокно проект договору відповідає типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Проте, до теперішнього часу направлений позивачкою проект договору не підписано зі сторони відповідача. Таким чином, позивачкою було здійснено усі необхідні заходи для укладення з відповідачем типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення. Окрім того, відповідачем фактично після отримання проекту договору надавались відповідні послуги з централізованого опалення. У зв'язку з цим, позивачка змушена звернутись з позовом до суду та просить визнати типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення від 31.01.2018 між ПАТ Черкаське хімволокно, укладеним 31.01.2018. Також, позивачка просить суд провести перерахунок вартості послуг з централізованого опалення в обсязі 13,84 Гкал, наданих відповідачем протягом періоду з лютого 2015 року по квітень 2017 року включно з урахуванням встановлених тарифів на послуги з централізованого опалення. В обґрунтування заявленої вимоги, позивачка вказує на те, що, отримавши в квітні 2018 року із Соснівського районного суду м. Черкаси примірника заяви відповідача про видачу судового наказу про стягнення боргу за надані послуги з централізованого опалення, вона дізналася про те, що відповідач, як надавач послуг з централізованого опалення, при визначенні вартості наданих послуг з централізованого опалення застосовував тарифи на теплову енергію, що призвело до виникнення безпідставної заборгованості позивачки та порушення її прав на отримання послуг за тарифами на послуги з централізованого опалення. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Троян Т.Є. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін на усунення недоліків. Ухвалою суду від 14.08.2018 провадження у справі відкрито. Підготовче судове засідання, яке призначене 10.09.2018, було відкладено у зв`язку з наданням відповідачем відзиву на позов. В підготовче судове засідання, яке призначене на 01.10.2018, зявились сторони, представником відповідача скерований до суду відзив на позовну заяву. Так, у відзиві на позовну наяву про зобовязання укласти договір та провести перерахунок від 01.10.2018 представник відповідача вказував, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про постачання теплової в гарячій воді № 544 від 01.01.2005. Таким чином, зобовязання виникають з умов договору, яка кожна сторона зобовязалась виконувати. Згідно з показниками комерційного вузла обліку теплової енергії, теплова енергія справно постачалася [PERSON] відповідно до умов договору № 544. Вказує, що зазначений договір на сьогоднішній день не розірваний, тому не може йти мова про визнання укладеним нового договору. Більш того, позовна вимога про визнання укладеним типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та водовідведення від 31.01.2018 суперечить вимозі про перерахунок вартості послуг у період з лютого 2015 року по квітень 2017 року. Також, вказував на сплив строку позовної давності, а саме, що договір № 544 був укладений 01.01.2005, а форма типового договору була затверджена 03.09.2009, а звернення до суду датується 27.07.2018. Позивачкою 08.10.2018 скеровано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, якою вказала, що в січні 2005 року між нею та відповідачем було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді, а не надання послуг з централізованого опалення. Відповідачем з дати підписання договору № 544 жодного разу теплова енергія не постачалася, позивачка не отримувала теплову енергію як товар, який використовується для господарських чи технологічних потреб. Натомість, протягом всього цього періоду відповідачем надавалися позивачці, як і всім іншим власникам приміщень у житловому будинку, розташованому у м. Черкаси по вул. Хрещатик, 208, послуги з централізованого опалення з метою забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. У зв'язку з тим, що відповідачем тривалий час їй надавалися послуги з централізованого опалення без укладання договору відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вона 31.01.2018 направила для підписання проект договору на надання послуг з централізованого опалення. Проекти договору на надання послуг з централізованого опалення були отримані відповідачем 02.02.2018. До 23.02.2018 відповідач не вислав на адресу позивачки підписаний ним примірник договору. Таким чином, саме з цієї дати вона дізналася про ухилення відповідача від підписання договору від 31.01.2018, обов'язковість укладення якого передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Отже, позивачкою не були порушені строки позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.11.2018 цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Мельник І.О. у звязку із закінченням 17.10.2018 пятирічного терміну призначення повноважень [PERSON] на посаді судді. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.12.2018 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду справи по суті. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що з метою забезпечення умов перебування осіб у зазначеному нежилому приміщенні відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, [PERSON] з 2005 року отримуються від ПАТ Черкаське хімволокно послуги з централізованого опалення через відповідне обладнання, яке відповідно до робочого проекту обладнання комерційного вузла обліку теплової енергії приєднане до внутрішньо будинкових систем. Позивачка ніколи не була зареєстрованою в якості суб»єкта підприємницької діяльності і в зазначеному нежилому приміщенні ніколи не розміщувалося будь-яке обладнання, яке могло б використовувати теплову енергію у виробничих чи інших технологічних цілей. Дане приміщення частково використовується для особистих потреб, а частково здається в оренду. Відповідач помилково вважає, що з метою забезпечення умов перебування осіб у зазначеному нежилому приміщенні відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, позивачка повинна укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, і не має права на укладення договору про надання послуг з централізованого, на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення від 31.01.2018. Відповідач, фактично, надаючи протягом періоду з лютого 2015 року по квітень 2017 року позивачці послуги з централізованого опалення, при визначенні ціни наданої послуги, повинен був застосовувати тарифи на послуги з централізованого опалення для населення, як тарифи на аналогічні послуги, адже технологічно надання послуги з централізованого опалення власникам жилих приміщень, розташованих в житловому будинку по вул. Хрещатик. 208, нічим не відрізняється від надання послуг власнику нежилого приміщення, яке розташоване в цьому ж будинку. У судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] проти позовних вимог заперечував, обґрунтовуючи заперечення наявністю укладеного між позивачкою та відповідачем договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №544 від 01.01.2005, відповідно до якого відповідачем здійснюється постачання теплової енергії в гарячій воді до нежитлового приміщення позивачки. Також, представник відповідача просив застосувати наслідки пропущення позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового офісного приміщення, що знаходиться за адресою: вулиця Хрещатик, 208, у м. Черкаси, розташоване в багатоквартирному житловому будинку, набуте на підставі договору дарування № 2151 від 06.04.2001, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.02.2018. Відповідно до схеми трубопроводів системи опалення даного приміщення, яка погоджена відповідачем 13.07.2001, система опалення офісного приміщення позивачки складається з радіаторів, труб та лічильника тепла та під'єднана до внутрішньобудинкової системи багатоквартирного житлового будинку. \~ \~ \~ \~Внутрішньобудинкова система багатоквартирного житлового будинку під'єднана до місцевої (розподільчої) теплової мережі ПрАТ Черкаське хімволокно, яке є надавачем послуг з централізованого опалення в даному будинку. \~ \~ \~ \~З метою врегулювання правовідносин з відповідачем, як з надавачем послуг з централізованого опалення, 31.01.2018 позивачка направила на адресу відповідача два примірника підписаного нею Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який оформлений відповідно до Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідач 02.02.2018 отримав письмову пропозицію [PERSON] щодо укладення Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, про що свідчить дані з сайту ПАТ Укрпошта про доставлення поштового відправлення № 1800208090879. Однак, до теперішнього часу договір відповідачем не підписано, що достеменно встановлено в судовому засіданні. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Одночасно, ст. 4 Закону № 1875 передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; внутрішньобудинкові системи - це мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди. У пункті 2 Правил № 630 застосовуються, зокрема, такі терміни: централізоване постачання холодної та гарячої води послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Тобто, вказаними нормами визначено обов'язкову ознаку споживача послуг, а саме: споживачем послуг може бути фізична/юридична особа, відповідне обладнання приміщення якої приєднане або має технічні можливості для приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем. Тому, до споживачів послуг відносяться фізичні/юридичні особи - власники жилих/нежилих приміщень, відповідне обладнання яких приєднане до внутрішньобудинкових систем. Таким чином, якщо відповідне устаткування житлових/нежитлових приміщень, що належать власникам таких приміщень, приєднане до внутрішньобудинкових систем, то власники таких приміщень є споживачами послуг та суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг. Внутрішньобудинкові системи не відносяться до місцевої (розподільчої) теплової мережі, що ще раз підтверджує те, що постачальник теплової енергії не здійснює постачання теплової енергії власникам жилих/нежилих приміщень, обладнання яких приєднані до відповідних внутрішньобудинкових систем. Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №1875 відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 3 ч.2 ст. 21 Закону №1875 виконавець послуг зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, відносини у сфері житлово-комунальних послуг встановлюються шляхом укладення договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг між власником/балансоутримувачем/управителем будинку/надавачем послуг (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг) та кінцевими споживачами (споживачами послуг), зокрема, з власниками житлових/нежитлових приміщень в багатоквартирних будинках. Такий договір укладається його сторонами з урахуванням, зокрема, норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил № 630. Аналогічні висновки наведені в постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №904/7024/17. Суд критично оцінює заперечення відповідача щодо неможливості укласти договір про надання послуг з централізованого опалення в офісному приміщенні позивачки у зв»язку з наявністю укладеного між [PERSON] та ПАТ «Черкаське Хімволокно» договору №544 від 01.01.2005 про постачання за вказаною адресою теплової енергії в гарячій воді. Правовідносини з постачання теплової енергії та правовідносини з надання послуг з централізованого опалення є різними і регулюються різними спеціальними законами. Постачання теплової енергії регулюється Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02.06.2005р. Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Таким чином, зазначеною нормою визначено, що теплова енергія як товар не використовується для її безпосереднього споживання споживачами комунальних послуг (зокрема, власниками приміщень у багатоквартирному будинку), а визначає перелік саме господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення (послуг з централізованого опалення), підігріву питної води (послуг централізованого постачання гарячої води), інших господарських і технологічних потреб (використання, наприклад, у промисловому виробництві). Також, статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що місцева (розподільча) теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Тобто, зазначеною нормою визначено ще одну обов'язкову ознаку споживача теплової енергії, а саме: споживачем теплової енергії може бути особа (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввод приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі. Таким чином, договір про постачання теплової енергії повинен укладатися зі споживачем, теплоспоживче обладнання якого (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування тощо) через тепловий ввод приєднане або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі. Як зазначалося вище, судом встановлено, що система опалення офісного приміщення позивачки під'єднана до внутрішньобудинкові системи опалення багатоквартирного будинку за адресою вулиця Хрещатик, 208 у м. Черкаси. Також, в матеріалах справи відсутні докази використання позивачкою в офісному приміщенні теплової енергії саме для господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення (надання послуг з централізованого опалення), підігріву питної води (надання послуг централізованого постачання гарячої води), інших господарських і технологічних потреб (використання, наприклад, у промисловому виробництві). Таким чином, незважаючи на укладення сторонами договору про постачання теплової енергії і гарячій воді, між сторонами фактично склалися правовідносини з надання послуг з централізованого опалення. Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тому, правовідносини, які фактично склалися між позивачкою та відповідачем з 2005 року, повинні регулюватися за правилами, визначеними Законом України Про житлово-комунальні послуги, стосовно надання послуг з централізованого опалення. Нежитлове офісне приміщення [PERSON] розташоване в житловому багатоквартирному будинку, який приєднаний до системи централізованого опалення і зазначене приміщення опалюється за рахунок приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем, а тому, у відповідача, як у надавача послуг з централізованого опалення, існує обов'язок укласти з позивачем, як з кінцевим споживачем послуг, договір про надання житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення), який повинен відповідати формі та змісту (умовам) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12-15, 20 ЦК України, ст.ст. 2?5 ЦПК України), в разі невизнання виробником (виконавцем) послуг права споживача на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 жовтня 2010 року у справі №6-110цс12. Фактично, надавши протягом лютого 2015 року по квітень 2017 року [PERSON] послуги з централізованого опалення в обсязі 13,84 Гкал ПАТ «Черкаське Хімволокно» визначило вартість наданих послуг не за встановленими тарифами на послуги з централізованого опалення, а за встановленими тарифами на теплову енергію. Про безпідставне застосування відповідачем тарифів на теплову енергію при визначенні вартості послуг з централізованого опалення позивачка дізналася з отриманої 05.04.2018 поштою з Соснівського районного суду м. Черкаси заяви про видачу судового наказу № 544 від 28.02.2018, відповідно до якої відповідач просив видати судовий наказ про стягнення з позивачки, зокрема, заборгованості за зазначений період за послуги з централізованого опалення в сумі 6448,21 грн. Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Частиною 2 ст. 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1 Закону України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг № 2479-VI від 09.07.10р. тарифи на комунальні послуги - тарифи на теплову енергію (крім тарифів на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, а також тарифи на послуги централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з перероблення та захоронення побутових відходів, а також тарифи на послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для суб'єктів, які є виконавцями цих послуг. Статтею 5 Закону України Про державне регулювання у сфері комунальних послуг Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, застосовує такі засоби регуляторного впливу на суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, зокрема, встановлення тарифів на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках. В пункті 4 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 (далі Порядок №869), наведено визначення понять тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання і тарифи на надання послуг з централізованого опалення . Процедура формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання регулюється положеннями пунктів 10-48 Порядку №869, а процедура формування тарифів на надання послуг з централізованого опалення регулюється положеннями пунктів 10-48 Порядку №869. Відповідно до п.49 Порядку №869 для встановлення одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання ліцензіат подає уповноваженому органові у друкованому та електронному вигляді заяву і розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час їх проведення. Згідно з п.102 Порядку №869 для встановлення одноставкових тарифів на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води підприємство подає уповноваженим органам заяву і розрахунки тарифів на планований період за встановленими такими органами формами з відповідними розрахунками, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час проведення таких розрахунків. Відповідно до п.13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014, рішення НКРЕКП приймаються на засіданнях, які проводяться у формі відкритих або закритих слухань. У разі розгляду питань, що мають важливе суспільне значення, засідання проводяться у формі відкритих слухань, в яких беруть участь представники суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, об'єднань споживачів і громадськості. Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Так як між позивачкою та відповідачем в період з лютого 2015 року по квітень 2017 року включно фактично існували правовідносини надання послуг з централізованого опалення, то відповідач при визначенні вартості наданих послуг зобов'язаний був застосовувати тарифи, встановлені для відповідача відповідними постановами НКРЕКП, на послуги з централізованого опалення, зокрема, для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії, а не тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, які застосовуються виключно при правовідносинах постачання теплової енергії. Тому, відповідач зобов'язаний провести перерахунок вартості наданих протягом періоду з лютого 2015 року по квітень 2017 року включно послуг з централізованого опалення з врахуванням встановлених НКРЕКП тарифів на послуги з централізованого опалення. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3 і 4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до наявних доказів у матеріалах справи позивачка дізналася про порушення своїх прав, за захистом яких вона звернулася до суду, в 2018 році, а тому, на момент подання позовної заяви до суду строк загальної позовної давності не сплинув. Підстави для застосування судом наслідків спливу позовної давності відсутні. Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представником позивачки - адвокатом [PERSON] були надані суду докази на підтвердження понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу адвоката [PERSON] на загальну суму 3350,00 грн. (копія договору №01-2019/ПД від 03.01.2019, копія квитанції №001723), з яких вбачається, що дані докази містить вартість послуг за участь в судовому засіданні та за окремі процесуальні дії поза судовим засіданням - складання додаткових пояснень у справі. З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ Черкаське хімволокно на користь [PERSON]А 3350,00 грн. судових витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу в суді. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що на підставі п.3.ч.1, п. 9 ч. 1 ст.5 ЗУ Про судовий збір позивачку звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про захист прав споживачів, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1409,60 грн.

Outcome: approved