Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивачка 20 липня 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з даним позовом (а.с.4-6). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею домоволодіння №3 по вул. Мисова у м. Дніпрі, на підставі договору дарування від 02.12.2006 року. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою з 18.04.2008 року, але з 1991 року до теперішнього часу у ньому не проживає, його особистих речей в будинку не має. У зв'язку із тим, що у позивачки виникають проблеми із правом розпорядження і користування своїм майном, а також тим, що вона зобовязана нести тягар утримання майна з розрахунку, що в ньому зареєстровані особи, які не проживають, - вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Посилаючись на викладені у позові обставини позивачка просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні їй домоволодінням, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул.. Мисова, буд. №3, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. В ході розгляду справи позивачка заявила клопотання про відмову від частини позовних вимог в частині зобовязання вчинити дії. Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року відмова позивача прийнята та провадження в частині вказаних вимог закрито. 15 лютого 2018 року позивач в особі свого представника діючого за довіреністю [PERSON], заявила клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ\~формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Ухвалою суду від 20 лютого 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Відділ\~формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. У судове засідання позивачка не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду її представник за довіреністю [PERSON], надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Проти задоволення позову не заперечує. Третя особа - Відділ\~формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур ДМР, в особі свого представника в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомила. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування домоволодіння від 02\~грудня 2006 року [PERSON] є власницею домоволодіння №3 по вул.. Мисова у м. Дніпрі (а.с.9,10) Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Встановлено, що за адресою: м. Дніпро, вул.. Мисова, буд. 3, зареєстрований, але фактично не проживає тривалий час, а саме: починаючи із 1991 року, [PERSON], [INFO] (а.с.13,11-12). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, суд приходить висновку, що належать до задоволення позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням №3 по вул.\~Мостова у м.\~Дніпрі є законними, обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню. Так, в силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст..3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Дніпро, вул.\~Мисова, буд.\~№3, що є підставою для зняття його із реєстраційного обліку за даною адресою. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved