Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер їхній чоловік та батько [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якого ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка передана у власність останньому відповідно до розпорядження голови Буринської РДА, однак на яку останній не встиг отримати державний акт. Спадщину вони прийняли, але нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку. Просили визнати за ними право власності на 1/3 частку вказаної земельної ділянки за кожним в порядку спадкування. В судовому позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Позивачка [PERSON] також підтримала заявлені вимоги та просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, справу просив розглянути без його участі, про що надав до суду письмову заяву. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в помер [PERSON], який мешкав в с. Піски Буринського району Сумської області, у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,0000 га, розташована на території Пісківської сільської ради, яка була передана у власність на підставі розпорядження голови Буринської районної державної адміністрації №164-ОД від 02.04.2012 року, що вбачається з показів позивачки, свідоцтва про смерть спадкодавця, розпорядження Буринської РДА, актовим записом про смерть (а.с.6-10,22). Спадщину після смерті останньої прийняли: його дружина [PERSON], а також діти померлого [PERSON] і [PERSON], являючись спадкоємцями першої черги за законом, оскільки на день її відкриття постійно проживали разом із спадкодавцем і протягом строку встановленого законом не заявили про відмову від неї (ст.1261,1268 ч.3,1270 ЦК України), що підтверджується довідкою Пісківської сільської ради, свідоцтвом про одруження, свідоцтвами про народження дітей. Разом з тим, позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину в органах нотаріату, оскільки спадкодавець оформлений державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] не встиг отримати у зв'язку із смертю, що підтверджується письмовою відмовою нотаріуса (а.с.25) Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. В силу ст.81 ЗК України Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.1 ст. 126 ЗК України, в редакції чинній час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Статтею 125 цього ж Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Системний аналіз зазначених положень закону дає право зробити висновок, що спадкодавець [PERSON] набув майнове право на земельну ділянку, оскільки за його життя було прийнято рішення компетентним органом про передачу земельної ділянки в його власність, однак не набув права власності, оскільки не отримав державний акт та не провів його державної реєстрації, то, відповідно, і спадкоємиця позивач у справі набула лише майнове право в порядку спадкування на дані земельні ділянки. Як вбачається з витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, належна спадкодавцю земельна ділянка була сформована, їй присвоєно кадастровий номер і обліковується вона саме за ним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, [PERSON] мав право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, право на яку посвідчено державними актами серії [NUMBER], а відтак після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов'язки на зазначену земельну ділянку. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність задовлення позову в повному обсязі.

Outcome: approved