Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області 16.12.2015 року з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, в якій зазначає, що [INFO] у неї та відповідача по справі народився син - [PERSON], батьком сина є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції. 21 березня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку - по 27.08.2017 рік. Просить суд стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 25% від заробітку (доходу) відповідача, а також стягувати з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 20% від заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку, а разом у розмірі 45% У судове засідання з'явилась позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, доповнивши їх тим, що з відповідачем проживає окремо, дитина проживає разом з нею. Відповідач надає кошти на утримання сина, але не регулярно та в тій сумі якій сам забажає. Також їй відомо, що позивач сплачує аліменти на дитину від першого шлюбу, тобто може сплачувати аліменти. Крім того, надала до суду письмові пояснення на заперечення відповідача (а.с.28). Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково, пояснив, що на даний час він не працює, перебуває на обліку в Енергодарському міському Центрі зайнятості, має на утримання дитину від першого шлюбу на яку сплачує аліменти, вважає, що розмір аліментів, який позивачка просить стягнути з нього завеликий. Вважає, що достатнім буде призначення аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 350,10 грн., в задоволенні інших вимог просить відмовити. Крім того, відповідач надав до суду письмові заперечення на позовну заяву (а.с.14-16). У судове засідання з'явилась третя особа [PERSON], позовні вимоги визнала частково, пояснила, що відповідач сплачує на її користь аліменти на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] 2006 року народження. Просить суд позовні вимоги задовольнити частково - лише у тому розмірі який визнає відповідач. Заслухавши пояснення сторін по справі, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилались позивач, відповідач, третя особа як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків: Згідно з копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 26 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, [INFO] у сторін по справі народився син - [PERSON], про що зроблено актовий запис № 538 та батьком зазначено відповідача [PERSON] (а.с.4). Згідно з копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого 21 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, 21 березня 2015 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, про що складено актовий запис № 84 (а.с.3). Згідно копії довідки № 751 від 01.12.2015 року, позивачка з 10.11.2014 року по 27.08.2017 рік перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.2). Згідно копії трудової книжки відповідач [PERSON] з 07.02.2015 року не працює (а.с.18-21) та згідно довідки від 01 лютого 2016 року за № 234 відповідач перебуває на обліку в Енергодарському міському центрі зайнятості (а.с.35). Згідно копії свідоцтва про народження виданого 07 листопада 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, у відповідача та третьої особи [INFO] народився син - [PERSON] (а.с.23) Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 2008 року призначено щомісячне стягнення з відповідача [PERSON] на користь третьої особи - [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] (а.с.24) та постановою державного виконавця від 05.02.2008 року - відкрито виконавче провадження по стягненню аліментів з відповідача на користь третьої особи на утримання сина [PERSON] (а.с.25). Відповідач та третя особа, заперечуючи проти задоволення вимог в повному обсязі, вказували на наявність у відповідача зобов'язань по утриманню старшої дитини від іншого шлюбу у вигляді аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку, у зв'язку з чим він погоджується сплачувати аліменти на молодшу дитину тільки в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку, а саме 350,10 гривень та вважає таку суму достатньою, враховуючи вік дитини та вважає що у задоволенні вимог щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку слід відмовити. Таким чином, на думку відповідача, такий розмір аліментів буде достатнім. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд дійшов наступних висновків: Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Як зазначено вище, згідно з рішенням Енергодарського міського суду, відповідач щомісячно сплачує аліменти на користь третьої особи по справі на утримання старшого сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку. Однак, що стосується інтересів сина відповідача - [PERSON], [INFO], відповідач готовий сплачувати лише 30 % прожиткового мінімуму передбаченого на дитину відповідного віку. Таким чином, у суду склалася думка про те, що відповідач надає перевагу старшій дитині та намагається уникнути обов'язку щодо молодшої дитини тим самим порушуючи законні права молодшої дитини. Враховуючи всі вивченні судом обставини, суд вважає, що відповідач [PERSON] повинен виплачувати позивачці аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того, при складанні часток розміру аліментів, що вже стягується з відповідача на користь його сина [PERSON] [INFO] - 1/4 та розмір частки аліментів яку суд вважає за потрібним призначити до стягнення з відповідача на утримання сина [PERSON] [INFO] - 1/4, загальний розмір стягуваних аліментів буде становити 50 % (відсотків) від заробітку (доходу) відповідача, що не перевищує максимального розміру аліментів встановлений ст.128 КЗпП України та ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (70%). Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що він не може сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) та того, що це погіршить його матеріальне становище. Навпаки, відповідачем надано до суду докази того, що він працездатна особа (наявність трудової книжки), яка шукає роботу (перебування на обліку в центрі зайнятості). Вирішуючи питання щодо призначення аліментів на утримання непрацездатної дружини до досягнення дитиною повноліття, суд прийшов до наступних висновків: Згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст.84 СК України, право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] - є відповідач по справі (а.с.4), згідно копії довідки, позивачка з 10.11.2014 року по 27.08.2017 рік перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.2), тобто не працює. Згідно копії свідоцтва про шлюб, позивачка та відповідач уклали шлюб 21 березня 2015 року, тобто вже після народження сина [PERSON] (а.с.3). Однак, ч.2 ст.91 СК України, передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Як встановлено, малолітня дитина - [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачкою по справі за адресою: [ADDRESS]. Тобто, відповідач є батьком дитини і повинен надавати допомогу і дружині, з якою проживає їх спільна дитина. Судом також встановлено, що відповідач не працює, позивачка просить стягувати з відповідача на її утримання, до досягнення дитиною трирічного віку, аліменти в розмірі 20% від заробітку (доходу) відповідача. Однак, суд не погоджується з таким розміром аліментів, оскільки, як встановлено, з відповідача на користь його сина [PERSON] [INFO] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача, розмір частки аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] [INFO] до досягнення ним повноліття, також становить 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача, тобто, як зазначено вище, загальний розмір аліментів буде становити 50% (відсотків) від заробітку (доходу) відповідача. Як зазначалось, максимальний розмір аліментів встановлений ст.128 КЗпП України та ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» не може перевищувати 70 відсотків. У зв'язку із зазначеним, суд вважає, що в цій частині, вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню та лише у розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином [PERSON], [INFO], три річного віку. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, згідно із змістом ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним погіршенням матеріального становища платника аліментів, він може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів, і таке погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни розміру їх присудження, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та на користь дружини на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку - у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня звернення до суду та суд вважає, що визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону та обов'язку батьків утримувати своїх дітей та батька дитини по утриманню дружини з якою проживає дитина. Крім того, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на час календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, який станом на день звернення до суду з позовною заявою становив 487 грн. 20 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial