Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.04.2016 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. 07.12.2014 року померла донька позивачки [PERSON]. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав серії СЕВ № 986626 виданого ТОВ «[PERSON] РБТІ та РОН», померлій [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належав будинок № 54, розташований по вул.Маяковського в м.Татарбунари Одеської області. Співвласником нерухомості є син позивачки [PERSON], якого вона залучила до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги за законом і має право успадкувати 1/2 частку будинку, що належав її покійній доньці. Заповіту остання не залишала. Для вирішення питання про прийняття спадщини позивачка звернулася до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області (спадкова справа №332/2015), але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з неможливістю визначити частку померлої у вказаній вище нерухомості. Посилаючись на те, що нотаріус позбавлений можливості у позасудовому порядку змінити режим права власності (зі спільної сумісної на спільну часткову), [PERSON] вимушена звернутися до суду для вирішення питання про визначення часток у спільній сумісній власності, що надасть можливість скористатись їй правом на прийняття спадщини після смерті її доньки. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити (а.с.19). Представник [PERSON] міської ради Одеської області в судове засідання також не зявився. Надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав, просив розглядати справу без його участі. (а.с.20). Представник третьої особи [PERSON] надала заяву, в якій позов визнала, просила розглядати справу без її участі (а.с.16). Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні в ній письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії V-ЖД № 392653 від 10.10.1993 року (а.с.7) матірю [PERSON] є [PERSON]. Як підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 393498 (а.с.6) [PERSON] померла 07.12.2014 року. Відповідно до копії витягу про реєстрацію прав 33291093 від 24.02.2012 року (а.с.8) за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано на праві приватної спільної сумісної власності будинок № 54, по вул. Маяковського в м.Татарбунари Одеської області, при цьому частки співвласників є невизначеними. З копії технічного паспорту на житловий будинок по вул.Маяковського, 54 в м.Татарбунари Одеської області, виготовленого 12.09.2011 року (а.с.9-12), власниками вказаного будинку є [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] звернулася до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті її доньки, однак отримала лист-відмову від 13.04.2016 року №401/02-14 з посиланням на те, що оформлення свідоцтва є неможливим з огляду на невизначеність частки майна померлої у вказаному будинку. (а.с.13). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом статті 355 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України). Частка у праві спільної сумісної власності, відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України, спадкується на загальних підставах. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК). Положеннями статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Поняття спадкування міститься у статті 1216 ЦК України, за якою спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що спадкодавець [PERSON] є власником на праві спільної сумісної власності житлового будинку №54, що розташований по вул. Маяковського в м.Татарбунари Одеської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8). Але в зв'язку з неможливістю визначення частки померлої у спільному майні з [PERSON] відносно даного будинку, позивачка позбавлена можливості скористатися своїм правом на прийняття спадщини після смерті доньки та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через нотаріальну контору. За таких обставин, суд вважає, що за [PERSON], яка померла 07.12.2014 року та за [PERSON], [INFO] має бути визначено по 1/2 частці у приватній спільній сумісній власності, а саме житловому будинку з будівлями та спорудами, який розташований в м.Татарбунари Одеської області по вул.Маяковського,54. На підставі викладеного,

Outcome: approved