Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] в особі представника - адвоката Максименко А.Ю. звернулись до суду із позовною заявою, де просять суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , та підлягає зняттю з реєстрації; судові витрати стягнути з відповідача. Вимоги позову мотивовані тим, що позивачі 23 липня 2020 року придбали земельну ділянку площею 0, 1000 га, кадастровий номер 53104366500:12:003:0413, та житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований громадянин [PERSON] , однак не проживає в ньому, чим порушує права власників на володіння, користування та розпорядження своїм майном. За викладених обставин, позивачі і вимушені звернутись до суду. Позивач [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, їхній представник - адвокат Максименко А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, не надав до суду пояснень про причини неявки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі письмових матеріалів справи, одночасно враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце слухання справи, відповідач не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Вислухавши думку представника позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвоката Максименка А.Ю., вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачам [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 23 липня 2020 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович Н.В., та зареєстрованого в реєстрі за номером 497, належить на праві спільної часткової власності по Ѕ частці земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 5310436500:12:003:0413, та житловий будинок з господарськими будівлями, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Право власності позивачів [PERSON] та [PERSON] на вказане вище нерухоме майно також підтверджується змістом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №217533257 від 23 липня 2020 року Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З матеріалів справи, а саме із повідомлення Крюківської районної адміністрації Виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області №5749/01-27 від 21 серпня 2020 року, вбачається, що за адресою: будинок [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Факт реєстрації відповідача за зазначеною вище адресою також підтверджується записом у будинковій книзі на будинок [ADDRESS] . Однак, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за зазначеною вище адресою не проживає більше одного року, що вбачається зі змісту акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 09 листопада 2020 року, засвідченого громадянами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Окрім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає постійно за адресою: [ADDRESS] , з 2008 року. З часу проживання свідка за її адресою, а саме з 2008 року, в будинку [ADDRESS] взагалі ніхто постійно не проживав, а його колишні власники на прізвище « [PERSON] » деякий час лише користувались городом, за будинком ніхто не доглядає, в ньому ніколи ніхто не проживав. Громадянин на прізвище « [PERSON] » свідку невідомий, вона його ніколи не бачила. Згідно із частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до частини 1 статті 386 власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиненню нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем внаслідок наявності його реєстрації у помешканні, власниками якого є позивачі, порушено право останніх на володіння та розпорядження своїм майном; [PERSON] будучи зареєстрованим у домоволодінні, власниками якого є позивачі, порушує їх права та законні інтереси, в зазначеному домоволодінні не проживає тривалий час. Згідно зі статтею 163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Так, відповідно до частини 1 статті 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Так, в судовому засіданні достовірно встановлений факт, що відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку [ADDRESS] , власниками якого є позивачі. Однак, відповідач не проживає у зазначеному будинку більше шести місяців. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем втрачено право на користування зазначеним житлом, оскільки він відсутній у вказаному будинку більш як шість місяців без поважних причин, враховуючи ті обставини, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачам, як власникам житла, в повній мірі користуватися та розпоряджатися належними їм правами в зазначеному будинку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved