Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом, в якому зазначили що вони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Совхозом ім. Артема та договору визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру від 13 червня 2013 року, а також договору купівлі-продажу 2/5 частки квартири від 13 червня 2013 року. В належному їм квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який фактично там не проживає з 2013 року. Таким чином, позивачі є власниками зазначеної квартири, але своє право як власника вони не можуть реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в їх квартирі, і хоча відповідач є їх родичем, але не приймає участі в утриманні квартири, сплаті комунальних платежів і взагалі квартирою не цікавиться. Відповідач на теперішній час фактично проживає в м. Міллерово Російській Федерації, добровільно пройти процедуру знаття з реєстрації не бажає, на відповідні прохання позивачів не реагує, тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явилися, просили суд розглянути справу за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій просив справу розглядати без його участі, заперечень не має. Суд, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 квітня 1993 року Совхозом ім. Артема на підставі наказу від 15 квітня 1993 року № 78, зареєстрованого в реєстрі за № 543, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали у власність житло - квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 червня 2013 року №4401771. З договору від 13 червня 2013 року про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Незнайко Є.В., за реєстровим номером №490, слідує, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали по 1/5 частки нерухомості - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , котра раніше їм була передана в спільну сумісну власність, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 червня 2013 року №4809908. З договору купівлі-продажу 2/5 часток квартири від 13 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Станично-Луганського районного нотаріального округу Незнайко Є.В., за реєстровим номером № 496, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] належні їм на праві власності по 1/5 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 червня 2013 року №4818287 стала власником 2/5 частки вищевказаної квартири. Технічний паспорт на житловий садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовлений за реєстровим номером № 2/543 від 08 травня 2013 року на ім`я позивача [PERSON] Довідкою № 824, виданою виконавчим комітетом Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області 02 квітня 2019 року, підтверджується, що відповідач [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але там фактично не мешкає. Згідно Акту від 02 квітня 2019 року б\\н, складеного депутатом Нижньотеплівської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області Чибрисовою В.В. встановлено, що відповідач [PERSON] в квартирі позивачів не проживає з 2013 року. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Станично-Луганського районного управління юстиції у Луганській області 29 серпня 2013 року, між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] раніше укладений шлюб - розірвано, про що учинено актовий запис № 26. Позивачі, вертаючись до суду, посилаються на те, що відповідач [PERSON] був членом їх сім`ї, та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в квартирі, на думку позивачів, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач був членом сім`ї позивачів. Відповідач не проживає в квартирі позивачів тривалий час, обов`язків щодо утримання квартири і сплати комунальних послуг не несе, і подальша реєстрація відповідача порушує права позивачів, як власників житла. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved