Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку з невиконанням ним рішення Рівненського міського суду від 03 грудня 2013 року. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що рішенням Рівненського міського суду від 03 грудня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 3998 грн. 86 коп. та моральну шкоду в розмірі 65\~000 гривень, а всього 68998,86 грн. Стягнуто з [PERSON] та користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 73112,60 грн та моральну шкоду в розмірі 65\~000 гривень, а всього 138112,60 грн. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 лютого 2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області залишено без змін. 20 березня 2014 року відкрито виконавчі провадження по виконанню вказаного рішення, проте відповідачем на даний час рішення суду не виконане. Станом на 27.05.2019 року на користь [PERSON] [PERSON] сплачено кошти в розмірі 24448 грн. 45 коп. (залишок боргу становить 44550 грн. 41 коп.) на користь [PERSON] стягнуто кошти в розмірі 38163 грн. 09 коп. (залишок боргу становить 99949 грн.51 коп.) Просять позовні вимоги задовільнити , стягнути з відповідача на їх користь грошові кошти, в порядку ст. 625 ЦК України за невиконання ним грошового зобов`язання. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] представник позивачів [PERSON] , кожен окремо позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить застосувати до вимог позивачів строк позовної давності та залишити позов без розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського міського суду від 03 грудня 2013 року у справі № 569/9041/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 3998 грн. 86 коп. та моральну шкоду в розмірі 65\~000 гривень, а всього 68998,86 грн. Стягнуто з [PERSON] та користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 73112,60 грн та моральну шкоду в розмірі 65\~000 гривень, а всього 138112,60 грн. (а.с. 26-27). Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 18 лютого 2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили 18 лютого 2014 року. (а.с.6-10) 20.03.2014 р. постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції Довгополюк В.В. відкрито виконавчі провадження № 42549589 та № 42549788 з виконання виконавчих листів Рівненського міського суду за заявами [PERSON] та [PERSON] відповідно (а.с.13,14) Як вбачається із відповіді головного державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області Мартинюк Ю.Ю. за виконавчим листом стягувачем у якому є [PERSON] (АСВП №42549788) боржником [PERSON] сплачено за період з 03.2016 року 24448,45 гривень. Станом на 27.05.2019 року залишок боргу становить 44550,41 грн.( а.с.15) Як вбачається із відповіді головного державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС ГТУЮ в Рівненській області Мартинюк Ю.Ю. за виконавчим листом стягувачем у якому є [PERSON] (АСВП № 42549589) боржником [PERSON] сплачено за період з 11.2017 року 38163,09 гривень. Станом на 27.05.2019 року залишок боргу становить 99949,51 грн. (а.с. 16) Відповідно до розрахунку, наданого позивачами сума 3 % річних та інфляційних втрат від прострочення виконання зобов`язання, встановленого рішенням Рівненського міського суду від 03.12.2013 р. на користь [PERSON] складає 109\~138 гривень інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 10652 гривні 24 копійки, на користь [PERSON] - 221006 гривень 70 копійок інфляційних втрат та три відсотки річних в розмірі 21871 гривень 52 копійки. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зокрема відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно із статтею 625 ЦК України\~боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 44 та 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625\~ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Отже, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». У відзиві на позовну заяву [PERSON] жодним чином не спростовує надані позивачами докази та проведені розрахунки, проте посилається на пропуск ними строку позовної давності на звернення до суду з даними позовними вимогами. Заява відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не підлягає до задоволення у зв`язку з наступним. Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Одним із основоположних принципів цивільного судочинстава є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинстава - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідач в порушення вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~не довів належними та допустимими доказами (ст. ст.\~77,\~78 ЦПК України) що наданий позивачами розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання є неправильним. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності,\~\~встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають до задоволення повністю. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved