Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 03 вересня 2019 року їй належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу зазначену квартиру позивачка придбала у відповідача [PERSON] , який на момент укладення даного договору був єдиним власником об`єкту купівлі-продажу та зареєстрований у відповідній квартирі. Однак, відповідач, як колишній власник квартири, з 03 вересня 2019 року втратив право користування житловим приміщення, але не знявся з реєстрації місця проживання з вказаної квартири, що на даний час унеможливлює позивачку як власника квартири повністю розпоряджатись своєю власністю. Отже, відповідач зареєстрований, але не мешкає у спірній квартирі, не є членом сім`ї позивачки, а тому втратив право користування відповідною квартирою та повинен був знятися з реєстраційного обліку, чим порушив права [PERSON] щодо володіння, користування та розпорядження її майном. Позивачка на даний час змушена нести додаткові витрати на утримання свої власності, а саме сплачувати за житлово-комунальні послуги, які нараховуються від числа зареєстрованих осіб. Тому, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] , з 03 вересня 2019 року. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку СМС-повідомлення щодо документу «Судова повістка про виклик до суду», розпискою про отримання судової повістки про виклик до суду (а.с. 34, 35). Від представника позивачки [PERSON] на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки [PERSON] , позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Згідно доповідних кур`єра Вугледарського міського суду Донецької області від 03 січня 2020 року, від 27 лютого 2020 року, та довідки оператора поштового зв`язку про повернення поштового відправлення за адресою проживання відповідача, зазначеною в позові та підтвердженою листом-відповіддю Відділу державної реєстрації Вугледарської міської ради №07-18/1089 від 25 листопада 2019 року, вручити судові повістки останньому про виклик до суду виявилось не можливим, оскільки фактично [PERSON] за даною адресою відсутній (а.с. 23, 27, 38, 41). У зв`язку з викладеним Вугледарським міським судом Донецької області, з метою виклику відповідача в судове засідання та повідомлення про місце, дату та час розгляду справи, розміщено оголошення від 24 грудня 2019 року та від 21 лютого 2020 року на офіційній веб-сторінці Вугледарського міського суду Донецької області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 30, 36). Однак, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Від відповідачки не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі доказами та документами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) №02370 від 21 січня 2001 року квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 31 липня 2019 року, виданого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації 2015» м. Вугледар, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с. 10-11). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 03 вересня 2019 року серії ННХ №958381 [PERSON] як продавець, передав у власність належну йому на праві особистої приватної власності, а [PERSON] , як покупець прийняла у приватну власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №179608097 від 03 вересня 2019 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до довідки №583 від 10 жовтня 2019 року, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Троянда-Вугледар», [PERSON] зареєстрований, але не мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Як вбачається з домової книги для прописки громадян [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-15). Згідно статті 41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. В межах даної цивільної справи, відповідачем [PERSON] не надано до суду відзив на позов або зустрічний позов, а також не надано жодного доказу, на підставі якого суд, мав би можливість встановити, чи наявні у останнього будь-які правові підстави для проживання у спірній квартирі. Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги, що відповідач, який не є членом сім`ї власниці спірної квартири - [PERSON] , не є власником/співвласником спірної квартири, однак зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, що перешкоджає [PERSON] вільно користуватись та розпоряджатись належним їй нерухомим майном, зважаючи, що будь-яких правових підстав для проживання відповідача у спірній квартирі судом встановлено не було, а тому суд вважає доцільним задовольнити позов в повному обсязі та визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] , з часу укладення договору купівлі-продажу, а саме з 03 вересня 2019 року. Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved