Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивачка[PERSON] звернуласьв суду із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON]про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], загальною площею 146,5 м? та житловою 54,5 м?. Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті її вітчима з яким вона проживала однією сімє'ю більше п'яти років відкрилась спадщина за законом до складу якої входить вказана частина будинковолодіння. Вона, тобто позивачка, є єдиним спадкувальником вказаного майна який прийняв його і звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак у видачі цього свідоцтва їйбуло відмовлено з підстав наявності у будинку самочинної прибудови. В судове засідання позивачка не з'явилась, забезпечивши явку свого представника - [PERSON], який вказані вимоги підтримав та просив їх задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності у якій також зазначає, що позовні вимоги підтримує. Приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, оглянувши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на таке. [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON]. 02 грудня 1983 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (Свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER], видане 02.12.1983 року Відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому) і після укладення шлюбу останній присвоєно прізвище «[PERSON]». Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 27.07.1995 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження від 26.07.1995 року №11047 та Технічного паспорта, виданого 20.10.1997 р. Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частині житлового будинку за адресою [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції). [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю по [ADDRESS] не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Вказані обставини, в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню, оскільки встановлені таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2014 року, ухваленим у справі № 607/9200/14-ц за заявою [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю. Як встановлено у судовому засіданні, за життя [PERSON] заповіту не складав, тому має місце спадкування за законом. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. (ч. 1 ст. 1258 ЦК України) У частині 1 ст. 1264 ЦК України зазначено, що учетверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Отже позивачка є спадкоємцем, що має право на спадщину після смерті [PERSON] в четверту чергу на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS]. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Як вбачається з фотокопії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 вересня 2014 року, приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] встановив, що позивачка та [PERSON] на момент смерті останнього, проживали разом [ADDRESS] Саме тому та враховуючи, що позивачка заяви про відмову від спадщини, котра відкрилась після смерті [PERSON] не подавала, вона вважається такою, що прийняла її. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Виконуючи дану вимогу закону позивачка звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] однак у його отриманні їй було відмовлено з тих підстав, що у вказаному будинку містяться самочинні добудови. Судом встановлено, що до зазначеного будинку дійсно мали місце добудови. Саме по відношенню до цих добудов Тернопільською міською радою було винесено наступні рішення: № 231 від 15 березня 2000 року яким вирішено затвердити акт прийняття в експлуатацію добудови до житлового будинку розміром 6, 68 х 10.97 м в складі одної житлової кімнати житловою площею 21, 0 м?, загальною площею 78,6 м? збудованою гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою [ADDRESS]; № 859 від 11 липня 2001 року, яким затверджено висновки по виконаному громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON] добудови до житлового будинку розміром 2, 10 х 1, 95 м. за адресою [ADDRESS]. Однак виготовити правовстановлюючі документи на вказані добудови за життя [PERSON] не зумів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Стаття 376 ЦК України надає визначення самочинному будівництву, за якою житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відтак, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. (ч. 5 ст. 376 ЦК України) Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позивачкаприйнялау спадщину за законом 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], котра залишилась після смерті її вітчима, а наявність прибудови до вказаного будинку позбавляє [PERSON] можливості оформити на неї право власності у встановленому законом порядку та розпоряджатись нею. Враховуючи, що у ніякому іншого окрім як у судовому порядку позивачкане може захистити свої порушені права слід визнати за неюправа власності на вказане майно.

Outcome: approved