Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідно договору купівлі-продажу будинку № 169 від 23.07.1997 року, зареєстрованого Товарною біржою «Ва-Банк» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] придбали за ціною 10070 грн. 6/10 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Даний договір зареєстровано Херсонським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що міститься відповідний штамп. Місце проживання сім`ї позивачів зареєстровано за даною адресою. [INFO] померла [PERSON] Нотаріус повідомив про неможливість оформлення спадщини, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Продавець частини житлового будинку померла. На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в України реєстрували подібні договори на підставі Закону України «Про товарні біржі». Позивачі постійно проживали із спадкодавцем на момент смерті та були зареєстровані в даному житловому будинку та мають право на спадкування частки житлового будинку, яка належала померлій [PERSON] , за біржовим договором купівлі-продажу. З урахуванням уточнення вимог, просять визнати за позивачами право власності на 6/10 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 03.02.2020 року ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 03.03.2020 року відкрито провадження у даній справі. Під час розгляду справи на підставі ухвал Херсонського міського суду Херсонської області витребувано докази, а саме: інвентарну справу на житловий будинок, належним чином завірену копію спадкової справи. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачів надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлялася. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого Дніпровським РАЦС м. Херсона 27.12.1986 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27.12.1986 року, актовий запис № 890. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». З огляду на свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] вбачається, що батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER] від 22.12.1987 року). З свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] вбачається, що батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER] від 25.11.1992 року). [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис № 109 про реєстрацію шлюбу від 29.06.2013 року. З копій паспортів позивачів та відомостей домової книги вбачається, що місце реєстрації проживання [PERSON] - з 05.08.1997 року, [PERSON] - з 25.09.2004 року, [PERSON] - з 05.08.1997 року, зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . На підставі наведеного, встановлено, що позивачі є спадкоємцями після смерті [PERSON] 23.07.1997 року [PERSON] (від її імені діє [PERSON] ) та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , від їх імені діяв [PERSON] уклали договір купівлі-продажу № 169, за яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] придбали 6/10 частин домоволодіння [ADDRESS] . Договір зареєстровано на Товарній біржі нерухомості у журналі реєстрації біржових угод, сторони договору - члени біржи, як зазначено у договорі. Відповідно до відмітки на даному договорі, копія якого міститься в матеріалах справи, право власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровано в Херсонському бюро технічної інвентаризації за № 10592, в книзі № 38, 24.07.1997 року. Відповідно до п. 12 даного договору, він складений у чотирьох примірниках, один зберігається на біржі, другий видано продавцю, третій - покупцю, четвертий примірник надається для реєстрації в БТІ. В матеріалах інвентарної справи № 12458, квартал № 806, [ADDRESS] , міститься примірник договору купівлі-продажу №169 від 23.07.1997 року із заявою [PERSON] про його реєстрацію, на договорі зроблено відмітку про реєстрацію за №10592. Враховуючи наведене, встановлено, що право власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на 6/10 частин домоволодіння [ADDRESS] , зареєстровано 24.07.1997 року. Наведене дає підстави вважати, що сторони договору купівлі-продажу № 169 від 23.07.1997 року погодили всі істотні умови договору та виконали його умови. За ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 153 ЦК Української PCP 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 224 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч.3 ст.9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Відповідно до ст. 15 ч. 2 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Так, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації позивачами на товарній біржі договору купівлі-продажу житлового будинку, слід було керуватися передусім нормами Закону України «Про товарну біржу», а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. На підставі викладеного, суд вважає, що сторони договору №169 від 23.07.1997 року уклали угоду, передбачену законом, оформили її у письмовій формі, як того вимагає ст. 44 ЦК України, угода відповідає вимогам закону і інтересам сторін. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Після, смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина. Відповідно до копії спадкової справи № 4/2020, звернулися [PERSON] - 31.01.2020 року, [PERSON] - 17.02.2020 року, [PERSON] - 31.01.2020 року із відповідною заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Полончак Г.П. Таким чином встановлено, що позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини із дотриманням строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. За матеріалами копії спадкової справи № 4/2020, із заявою про прийняття спадщини звернувся тільки позивачі. В матеріалах спадкової справи відсутні відомості про видачу свідоцтва на право на спадщину. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивачі успадкували в порядку спадкування за законом майно, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис №626 . Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оформлення спадкових прав є неможливим, оскільки договір укладений на товарній біржі при житті спадкодавцем не був нотаріально посвідчений. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання права власності в тому числі і в порядку спадкування є такими, що засновані на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Враховуючи зміст договору купівлі - продажу, посвідчений 23.07.1997 року Товарній біржі нерухомості у журналі реєстрації біржових угод та в Херсонському міському бюро технічної інвентаризації за №10592, за позивачами необхідно визнати право власності на 6/10 частин домоволодіння [ADDRESS] . Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved