Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 16.12.2012 року померла [PERSON], яка постійно проживала у [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, до якої увійшли дві земельні ділянки площею 3,3601 га кадастровий номер ділянки 3222788300:03:005:0010 та 0,7002 га кадастровий номер ділянки 3222788300:04:009:0007, а всього 4,0603 га, цільове призначення яких - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області, право власності померлої на які посвідчувалось державними актами на право приватної власності на землю серії Р1 №240057, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №180 від 30.03.2001 року. Відповідно до заповіту [PERSON], посвідченого 09.11.2001 року секретарем виконкому Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області та зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №79, вказане майно померла заповіла [PERSON] та [PERSON], при цьому спадкове майно розподілила наступним чином: -[PERSON] заповідана земельна ділянка площею 1,5 га; -[PERSON] була заповідана земельна ділянка площею 2,5603 га. Вони, позивачі своєчасно звернулись до Макарівської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за заповітом. Однак, державний нотаріус Макарівської районної державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки у звязку з тим, що відповідно до підпункту 4.20 пункту 4 глави 10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до ст..19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру. Відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії Р1 №240057 померлій належали на праві власності дві земельні ділянки площею 3,3601 га та 0,7002 га, а всього 4,0603 га, що розташовані на території Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області. Поділ вказаних земельних ділянок відповідно до часток, визначених у заповіті, власник майна за життя не провела, правовстановлюючі документи на новосформовані земельні ділянки не отримала, а тому державний нотаріус не має можливості видати свідоцтва про право на спадщину. З змісту заповіту вбачається, що заповідач розподілив спадкове майно наступним чином: - [PERSON] заповідана земельна ділянка площею 1,5 га; [PERSON] заповідана земельна ділянка площею 2,5603 га. У відповідності до вимог ст..1256 ЦК України вони, позивачі самостійно розтлумачили зміст заповіту, а саме: [PERSON] заповідана земельна ділянка розміром 0,7007 га кадастровий номер ділянки 3222788300:04:009:0007, а також частина земельної ділянки з кадастровим номером 3222788300:03:005:0010 площею 0,7998 га, що загалом складає 1,5 га; [PERSON] заповідана частина земельної ділянки з кадастровим номером 3222788300:03:005:0010 площею 2,5603 га. Вони, позивачі дійшли висновку, що [PERSON] заповідана земельна ділянка площею 0,7998 га, що приблизно становить 6/25 частин від земельної ділянки площею 3,3601 га, кадастровий номер якої 3222788300:03:005:0010. [PERSON] заповідана земельна ділянка розміром 2,5603 га, що приблизно становить 19/25 частин від земельної ділянки площею 3,3601 га, кадастровий номер якої 3222788300:03:005:0010. А тому за ними має бути визнано право спільної часткової власності на вказану земельну ділянку у відповідних частках. Позивачі також зауважують на те, що відповідно до заповіту померлої [PERSON], остання заповіла все своє майно онуці [PERSON] та сину [PERSON] В той же час у свідоцтві про народження [PERSON] прізвище матері записано як «Миршніченко», а в свідоцтві про смерть та заповіті прізвище матері записано як «Мирошниченко». У свідоцтві про народження матері [PERSON] її прізвище записано як «Мирошніченко», однак у свідоцтві про шлюб «Мірошниченко». Окрім того, у державному акті про право власності на землю прізвище власника записано як «Мирошніченко», а в заповіті та свідоцтві про смерть «Мирошниченко». У експертному висновку від 27.11.2014 року №056/679 Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України, записи прізвища «Мирошніченко», «Мирошниченко» та «Мірошніченко» у згаданих документах є ідентичними. Позивачі просять: - визнати право спільної часткової власності за [PERSON] у вигляді 6/25 частини та [PERSON] у вигляді 19/25 частини в порядку спадкування за заповітом до майна померлої 16.12.2012 року [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 3,3601 га, кадастровий номер якої 3222788300:03:005:0010, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області, право власності померлої на яку посвідчувалось державним актом на право власності на землю серії Р1 №240057, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №180 від 30.03.2001року; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом до майна померлої 16.12.2012 року [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,7002 га, кадастровий номер якої 3222788300:04:009:0007, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області, право власності померлої на яку посвідчувалось державним актом на право власності на землю серії Р1 №240057, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №180 від 30.03.2002 року. Позивачі [PERSON], [PERSON] надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Сільський голова Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти позову не заперечує. Встановлено, що згідно свідоцтву про смерть серії 1-ОК №268628, виданого 17.12.2012 року виконавчим комітетом Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області, 16.12.2012 року у віці 83 роки померла [PERSON] (а.с.10). З заповіту від 09.11.2011 року, складеного секретарем виконавчого комітету Чорногородської сільської ради Макарівського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №79, вбачається, що [PERSON] перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо будучи ознайомленою з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, а саме: належну їй земельну ділянку площею 4,0603 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акта на право власності на землю серії Р1 №240057, виданого Чорногородською сільською радою від 30.03.2001 року, яка розташована на території Чорногордської сільської ради Макарівського району Київської області, заповіла своєму сину [PERSON] 2,5603 га та онуці [PERSON] 1,5000 га (а.с.11-13). З листа-відповіді №888/02-31 від 12.06.2015 року Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області вбачається, що при перевірці документів, що були надані нотаріусу для оформлення свідоцтва на право на спадщину, та встановлено, що 16.12.2012 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина за заповітом, до складу якої увійшли дві земельні ділянки: площею 3,3601 га, кадастровий номер 3222788300:03:005:0010, та 0,7002 га кадастровий номер 3222788300:04:009:0007, а всього 4,0603 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва та території Чорногордської сільської ради Макарівського району Київської області, право власності померлої на які посвідчувалось Державними актом на право приватної власності на землю серії Р1 №240057, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №180 від 30.03.2001 року. Також встановлений факт того, що на момент смерті [PERSON], а саме 16.12.2012 року, нею не був проведений поділ земельної ділянки відповідно до часток, визначених у заповіті, її право власності на зазначене майно не було зареєстровано. Відповідно до розяснень Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правоустановлюваний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. За таких обставин Макарівська районна державна нотаріальна контора не має можливості оформити та видати відповідне свідоцтво про право на спадщину на імя позивачів (а.с.19). Згідно свідоцтву про народження серії ЯР №816925, виданого Чорногородською сільською радою Макарівського району Київської області, матірю [PERSON] вказана [PERSON] (а.с.5, 6). З свідоцтва про народження серії ЯЕ №758362, виданого 09.12.1954 року Чорногородського ЗАГС Бишівського району Київської області, вбачається, що [PERSON] вказана матірю [PERSON], яка 12.07.1974 року уклала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище останнього [PERSON], що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-БК №289917 від 13.07.1974 року, виданого Чорногородським ЗАГС Макарівського району Київської області. Подружжя [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с.9, 8). Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України №056/679 від 27.11.2014 року, записи прізвища [PERSON], [PERSON], Мірошниченко є ідентичними (а.с.14). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами ст..ст.1223, 1233, 1256, 1268 ЦК України, ст..79-1 ЗК України, ст..16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абзацом 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивачі є спадкоємцями за заповітом померлої 16.12.2012 року [PERSON], яка заповіла належне їй майно у вигляді земельних ділянок, але нею не був проведений поділ цих земельних ділянок відповідно до часток, визначених у заповіті, і тому її право власності на зазначене майно не зареєстровано. Визнання права власності за позивачами на земельну ділянку в порядку спадкування підлягає в судовому порядку.

Outcome: approved