Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вони є власниками домоволодіння [ADDRESS] після перейменування м [ADDRESS] ), а саме: [PERSON] та [PERSON] належить по 45/200 частини вказаного домоволодіння, а [PERSON] та [PERSON] по 55/200 частини домоволодіння. Позивач [PERSON] та відповідач з 23.10.2004 перебували в шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було розрізано. Позивачі зазначають, що в належному їм будинку відповідач на теперішній час зареєстрований, але з вересня 2016 року у їхньому домоволодінні не проживає, не користується ним, не несе витрат на його утримання. Реєстрація відповідача у домоволодінні позивачів створює їм перешкоди в користуванні та розпорядженні майном. Предмет позову становить вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS] . Позивачі не скористалися правом брати участь у судових засіданнях, в окремо поданих заявах просили розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Як встановлено судом, позивачі є співвласниками житлового приміщення домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору міни нерухомого майна від 29.12.1997, укладеного на Товарній біржі «ОЧАГ» 29.12.1997, зареєстрований за №1-015, що підтверджується відповідним договором. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2008, яке набрало законної сили 16.12.2008, визначено ідеальні частки співвласників. Право власності зареєстроване в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 02.03.2009, реєстраційний номер: 26599680. З 23.10.2004 позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем; рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2017, яке набрало законної сили 18.04.2017, шлюб було розірвано (а.с. 31), про що свідчить відповідне судове рішення. Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.33) з 25.02.2010, що підтверджується відповідною інформацією на запит суду. Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності. Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, розв`язуючи позовну вимогу, суд керується наступним. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які \~мають у приватній власності\~ будинок\~ (частину будинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~ і\~ проживання\~ членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як встановлено судом в цій справі, учасники справи не є членами сім`ї позивача у розумінні ст. 64 ЖК УРСР (шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем розірвано, останній не проживає разом із позивачами та не веде з ними спільне господарство, а проживає за іншою адресою з вересня 2016 року), тому суд погоджується із слушністю доводів позивачів в тій частині, що реєстрацією місця проживання відповідача за адресою належного позивачам на праві власності майна створюються перешкоди в реалізації в повному обсязі прав, як власників, у зв`язку з чим порушені права підлягають поновленню у спосіб, визначений позивачами (ст. 16 ЦК України), та на підставі ст. 383, 391 ЦК України. Таким чином, вочевидь, що відповідач не є членом сім`ї позивачів, та наявність волевиявлення відповідача на окреме проживання від позивачів. У зв`язку із зазначеним не підлягають застосуванню до правовідносин приписи ст. 405 ЦК України, на які позивачі також посилалися, оскільки учасники справи не є членами сім`ї. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч.ч. 1, 6 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України: судовий збір підлягає стягненню в рівних частках з відповідачів, оскільки з розподілу судових витрат солідарного обов`язку не виникає.

Outcome: approved