Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про захист права власності та усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказала на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 30 серпня 2014 року, завіреного приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 734. Разом з тим на даний момент в належній позивачці квартирі без будь-яких правових підстав проживають [PERSON], [PERSON], які для позивачки є сторонніми особами та втратили право користування спірною квартирою після укладання вищезазначеного договору дарування квартири. На неодноразові звернення і прохання - звільнити приміщення добровільно, відповідачі не реагують, чим порушують законні права позивачки та майнові інтереси, а також перешкоджають у здійсненні права власності. 30 серпня 2014 року відбулась заміна власника квартири [ADDRESS] у зв'язку з оформленням договору дарування. Угоди про найм, оренду або вселення між сторонами не укладались та не обговорювались. З урахуванням наведених обставин, позивачка вважає, що її права мають бути захищені в судовому порядку шляхом виселення відповідачів без надання іншого житла. На підставі викладеного [PERSON] просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], усунути перешкоди позивачки у користуванні квартири [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] із зазначеної квартири без надання іншого житла. Возивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала,що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явились за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належними чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення , яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом . Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 30 серпня 2014 року, завіреного приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 734 [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26202042 від 30.08.2014 року [PERSON], на праві приватної власності на підставі договору дарування належить 1/1 частина двокімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Судом встановлено та ніким не оспорювався той факт, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], тому має право вільно розпоряджатися належній їй власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Так на підставі ст. 64 ч. 2 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Однак при розгляді справи було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не відносяться до членів родини позивачки, не мешкають та не ведуть разом із ним спільне господарство, вони не пов'язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов'язків. Також договорів оренди та найму квартири [ADDRESS] між позивачкою та відповідачами не укладалось. Тобто, виходячи з вищевикладеного, 30 серпня 2014 року відбулась заміна власника квартири [ADDRESS] у зв'язку з оформленням договору дарування. Відповідно до п. 8 ст. 346 ЦК України - право власності відповідачів було припинено. Оскільки відповідачі не з'явились у судове засідання та не скористались своїм процесуальним правом надання доводів або заперечень проти позову, а саме доказів які б підтвердили наявність в них законних підстав користуватися спірною квартирою, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення з квартири. На підставі ст. ст. 317,319,321,358,391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved