Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суд із позовом, в якому просить зобов'язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди для користування заїздом до свого житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], зобов'язати останнього знести металічну огорожу, протяжністю 18 м., відшкодувати витрати по сплаті судового збору. В мотивування позову посилається на те, що вона стала власником житлового будинку із господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті своєї матері. ЇЇ господарство межує із житловим будинком, що належить відповідачу. Позивачка посилається на те, що заїзд до вказаного житлового будинку здійснювався із [ADDRESS], через вільну земельну ділянку площею 0,0081 га, а заїзд в господарство відповідача із [ADDRESS]. Протягом останнього часу між нею та відповідачем склались неприязні відносини із-за того, що відповідач [PERSON] восени 2013 року переніс огорожу із межі своєї земельної ділянки та встановив її на земельній ділянці площею 0,0081 га, що прилягає до їхніх земельних ділянок зі сторони [ADDRESS]. Вказане перешкоджає їй користуватись цією ділянкою для заїзду до свого господарства. Земельна комісія сільської ради провела обстеження, про що було складено акт від 04.12.2013 року, встановивши, що земельна ділянка площею 0,0081 га використовувалась раніше сторонами як заїзд. Земельна комісія пропонувала сесії сільської ради віднести земельну ділянку до земель запасу сільської ради. Рішенням ХХУ сесії УІ скликання від 23.12.2013 року акт земельної комісії затверджений. Сторонам запропоновано укласти договір про земельний сервітут. Позивачка [PERSON] посилається на те, що відповідач не реагує на рішення сесії, продовжує створювати перешкоди у вільному доступі до її обійстя. Іншого заїзду до господарства не має. Відповідач [PERSON] подав суду зустрічний позов до [PERSON] , Боянчуцької сільської ради Заставнівського району, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення 25 сесії 6 скликання №25/211 від 23.12. 2013 року про затвердження акту земельної комісії, просить зобов'язати позивачку [PERSON] усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою, зобов'язавши останню відкрити інший проїзд в своє господарство із [ADDRESS]. Крім цього відповідач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення № 28/236 -1 та №28/236-2 від 10.06. 2014 року ХХУІІІ сесії УІ скликання Боянчуцької сільської ради, зобов'язати сільську раду розглянути його заяву про затвердження технічної документації із землеустрою, а також вирішити питання щодо судових витрат. В мотивування заявлених вимог посилається на те, що оскаржувані ним рішення сільської ради порушують його право користування земельною ділянкою та право на приватизацію. Відповідач в своєму позові посилається на те, що земельна ділянка площею 0,0081 га по [ADDRESS] перебувала у його користуванні. Вважає, що земельна комісія, склавши акт, а сесія сільської ради, затвердивши його, вилучили у нього ділянку, що перебувала в його користуванні. Крім цього відповідач посилається на те, що він на підставі рішення виконкому сільської ради с. Боянчук від 15.05.1996 року замовив та розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі, звернувся до сільської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою, однак сесія сільської ради вирішила технічну документацію не затверджувати, оскільки справа знаходиться на розгляді в суді. [PERSON] вважає, що сесія сільської прийняла рішення, що не відповідає закону. Земельна ділянка площею 0, 0081 га включена ним в приватизацію, оскільки була постійно в його користуванні, на даний час вона занесена в кадастровий план і їй присвоєно кадастровий номер. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, повністю заперечила проти зустрічних вимог [PERSON] Суду пояснила, що після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO] року вона успадкувала житловий будинок із господарськими спорудами, що розташований в с. Боянчук по [ADDRESS], що належить їй на праві власності згідно судового рішення від 06.03.2007 року. Вказала, що проживає із сім'єю в м. Чернівці, а в с. Боянчук заклали фундамент нового будинку, оскільки старий був пошкоджений внаслідок пожежі. Заїзд до господарства декілька десятків років здійснювався із [ADDRESS] через невелику толоку, котра прилягає до земельних ділянок, якою впродовж багатьох років користувались її батьки та відповідач. Відповідач також використовував її для заїзду на свою земельну ділянку. Восени 2013 року відповідач [PERSON] переставив огорожу, металічну сітку, що проходила по межі його земельної ділянки і таким чином перекрив їй заїзд до свого господарства. Іншого заїзду до свого господарства вона не має. Крім цього позивачка вказала, що відповідач фактично ніколи не користувався земельною ділянкою площею 0,0081 га. На час розгляду справи в суді відповідач прибрав частину огорожі, показуючи, що ніби то він не вчиняє їй перешкод для заїзду, хоча насправді неодноразово погрожував їй та чоловіку, заявляв, що не дозволить їй користуватись вказаною вище ділянкою для заїзду до свого господарства. Позивачка вказала, що вона не може облаштувати інший заїзд до свого господарства зі сторони [ADDRESS], оскільки для цього їй необхідно було б знищити частини саду та зайняти ділянку, що призначена ведення підсобного господарства. На даний час вона бажає отримати земельну ділянку, що належала її матері у приватну власність, рішенням сесії їй надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, повністю підтримав заявлений ним зустрічний позов. Суду пояснив, що дійсно восени 2013 року він переставив огорожу, металічну сітку до [ADDRESS], оскільки має намір приватизувати земельну ділянку, не бажає, щоб позивачка використовувала її як заїзд до господарства. Відповідач вказав, що земельна ділянка належить йому, хоча багато років назад він дозволив батькам позивачки користуватись нею. Вважає, що рішення сесії сільської ради від 23.12. 2013 року є незаконне, оскільки вказаним рішенням у нього вилучено частину земельної ділянки, 0,0081 га. В травні 2014 року він подав до сільської ради проект землеустрою і звернувся із заявою про його затвердження, сесія сільської ради відмовила в затвердженні , посилаючись на те, що у суді перебуває на розгляді справа. Відповідач вважає, що сесія сільської ради порушила його право на приватизацію земельної ділянки. Крім наведеного відповідач, вважає, що позивачка [PERSON], використовуючи земельну ділянку як заїзд до свого господарства перешкоджає йому користуватись цією ділянкою, приватизувати її, тому просить суд зобов'язати позивачку облаштувати інший заїзд до свого господарства із [ADDRESS]. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] визнав, що він переставив огорожу по межі своєї земельної ділянки, оскільки вважає, що вона належить йому, включив земельну ділянку площею 0,0081 га в площу земельної ділянки, яку бажає приватизувати. Свідок вказав суду, що згідно карти села за 1980 рік вказана ділянка належить йому, в минулому він дав згоду на використання її батьками позивачки для заїзду до їхнього господарства. Представник Боянчуцької сільської ради в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] не заперечував, позовні вимоги [PERSON] повністю не визнав. Вказав, що земельна ділянка площею 0,0081 га належить до земель сільської ради, хоча офіційного підтвердження про це на має. Вказана земельна ділянка використовувалась батьками позивачки, попередніми власниками цього будинку як заїзд в господарство. Відповідач фактично її ніколи не обробляв, а також використовував її як заїзд до своєї земельної ділянки зі сторони [ADDRESS], маючи при цьому заїзд із [ADDRESS]. Вказав, що земельна комісія сільської ради для вирішення спору, виходячи на місце, обмірів земельної ділянки не проводила, розміри при складанні акту взяті із технічної документації. Представник сільської ради визнав, що висновки комісії щодо земельного сервітуту є передчасними. Сесія сільської ради мала намір скасувати своє рішення щодо затвердження акту земельної комісії. Крім наведеного представник сільської ради пояснив, що рішенням сесії сільської ради позивачці надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, із заявою про затвердженням остання до сільської ради не зверталась. Відповідач [PERSON] із заявою про дозвіл на виготовлення проекту землеустрою до сільської ради не звертався. При виготовленні відповідачем проекту землеустрою не враховано межі фактичного землекористування, включено в площу ділянки, що приватизується земельну ділянку 0,0081 га , і при цьому відступлено від межі зі сторони господарства позивачки. Вказав, що оскільки є судовий спір сесія сільської ради не прийняла рішення про затвердження проекту землеустрою. Судом встановлено, що предметом спору за первісним позовом є зобов'язання суб'єктів землекористування дотримуватись обов'язків, визначених земельним законодавством, а предметом спору за зустрічним позовом крім цього є також вимоги до компетентного органу щодо забезпечення реалізації належних йому суб'єктивних прав. Позивачка згідно рішення Заставнівського районного суду від 06.03.2007 року є власницею житлового будинку в с. Боянчук, [ADDRESS] Заставнівського району в порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON]. Відповідач проживає по сусідству і є власником житлового будинку в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11.06.2002 року, що видане на підставі рішення виконкому №5/20-17 від 27.05. 2002 року. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] із заявою про закріплення за нею земельної ділянки після отримання будинку у спадщину не зверталась. Згідно довідки сільської ради (а.с. 24) в її користуванні знаходиться земельна ділянка, що згідно рішення СВК від 29.02.1996 року була передана у приватну власність її матері [PERSON], що померла 18.01.2003 року. Остання державного акту не виготовила. Згідно аналогічної довідки сільської ради в користуванні відповідача [PERSON] знаходяться земельні ділянки загальною площею 0,46 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку 0,20 га, для ведення особистого підсобного господарства 0.26 га. Згідно рішення ХХІІІ УІ скликання №23/201 від 14.10. 2013 року позивачці [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації по передачі їй безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку із господарськими спорудами земельної ділянки 0,22 га по [ADDRESS] та для ведення особистого селянського господарства 0,14 в урочищі «Над селом». Судом встановлено, що заїзд в господарство, що належить позивачці [PERSON] здійснювався через земельну ділянку площею 0,0081 га, що прилягає до [ADDRESS]. Вказану обставину підтвердили допитані судом свідки. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вона пам'ятає із дитинства, що 40-50 років назад вказана ділянка була вільна, там був сад, грались діти. Пам'ятає, що там був заїзд до господарства, що належить позивачці, а раніше її батькам та попереднім власникам будинку. Свідок [PERSON] пояснила, що будинок по [ADDRESS] , що належить позивачці, був куплений батьками останньої. Заїзд до господарства здійснювався через толоку зі сторони [ADDRESS]. [PERSON] також використовував толоку для заїзду до своєї земельної ділянки. Свідок [PERSON] вказав, що проживає по [ADDRESS], по сусідству із сторонами. Пояснив, що через спірну ділянку здійснювався заїзд до господарства позивачки, відповідач [PERSON] також використовував його як заїзд на свою земельну ділянку. Відповідач поставив металічну сітку і перекрив заїзд. Свідок забрав трубу із канави, через яку здійснювався заїзд. Спочатку сітка була суцільна, на даний час [PERSON] частину сітку зняв, поставив в канаву дерев'яні колоди замість труби. Свідок вказав також , що заїздом до господарства користувались батьки позивачки і попередні власники. Свідок [PERSON] пояснив суду, що заїзд в господарство позивачки був із [ADDRESS], через толоку. Допитана в якості свідка дружина відповідача [PERSON] вказала, що [PERSON] переніс металеву сітку і перекрив заїзд, оскільки має намір приватизувати земельну ділянку і не хоче, щоб позивачка її використовувала. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] визнав, що він переставив огорожу по межі своєї земельної ділянки, оскільки вважає, що вона належить йому, включив земельну ділянку площею 0,0081 га в площу земельної ділянки, яку бажає приватизувати. Свідок вказав суду, що згідно карти села за 1980 рік вказана ділянка належить йому, в минулому він дав згоду на використання її батьками позивачки для заїзду до їхнього господарства. Всі свідки підтвердили суду ту обставину, що відповідач [PERSON] фактично ніколи не користувався земельною ділянкою 0,0081 га , не обробляв її. Із посилань позивачки [PERSON] вбачається, що перешкодою для заїзду , проходу до її господарства є встановлення відповідачем металічної сітки на земельній ділянці, яка використовувалась нею як заїзд. Свідки по справі підтвердили ту обставину, що дійсно відповідач восени 2013 року переставив огорожу, металічну сітку. Вказану обставину визнав також відповідач по справі, представник сільської ради. Наведене підтверджується актом комісії сільської ради від 21.10.2014 року, від 19.03.2014 року. Разом із тим, судом встановлено, що відповідач самостійно, за час розгляду справи в суді зняв частину огорожі, звільнивши його для проїзду, тим самим визнавши, що він чинив перешкоди для використання ділянки для заїзду. Труба із канави, що служила містком забрана не відповідачем. Позивачка [PERSON] в судому засіданні не представила суду інших доказів того, що вона позбавлена відповідачем можливості заїзджати до власного обійстя, а також здійснювати будь-які дії пов'язані із використанням заїзду. Посилання позивачки на те, що відповідач вчиняє будь - які інші перешкоди не доведена суду належними та допустимими доказами. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога позивачки [PERSON] безпідставна задоволенню не підлягає. Порядок вирішення земельних спорів врегульований ст. ст.158-161 Земельного кодексу України. Відповідно до ст.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, додержанні правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин ( п.34 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні) . Громадянин, у якого виник спір щодо межі земельної ділянки, дотримання правил добросусідства, звертається у відповідну сільську, селищну, міську раду із заявою. Вказана заява передається на розгляд до постійно діючої комісії по земельних питаннях. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. Сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його (ст. 160 ЗК України). Результати комісії по земельних питань оформлюються відповідним протоколом, у якому фіксуються, крім іншого, обставини, встановлені при розгляді та пропозиції щодо рішення земельного спору. Вказаний протокол розглядається на пленарному засіданні сільської, селищної, міської ради, яка приймає рішення щодо вирішення спору, у якому обов'язково зазначається порядок його виконання. Рішення органу місцевого самоврядування вступає в законну силу з моменту його прийняття, є обов'язковим для виконання. Рішення земельної комісії носить рекомендований характер. Із дослідженого судом акту земельної комісії від 04.12.2013 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,0081 га використовувалась як заїзд [PERSON] до свого господарства, а також використовувалась [PERSON] При цьому комісія приходить до висновку, що земельну ділянку зазначеної площі слід віднести до земель запасу сільської ради загального користування. Крім цього комісія зазначає, що зазначена ділянка не підлягає приватизації. Положення про вилучення земельної ділянки у відповідача висновок земельної комісії не містить. Відповідно до рішення 25 сесії 6 скликання сільської ради від 23 грудня 2013 року зазначений вище акт встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування від 04.12.2013 року, складений земельною комісією затверджено, запропоновано [PERSON] та [PERSON] укласти між собою договір про встановлення земельного сервітуту. Затвердивши акт земельної комісії, сесія сільської ради в своєму рішенні не зазначила конкретно із якими висновками комісії вона погодилась, які конкретно рішення вона приймає. Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування земельною ділянкою (ділянками). Зазначивши у висновку комісії про те, що земельна ділянка площею 0,0081 га відноситься до земель загального користування, сесія пропонує сторонам по справі укласти відносно цієї земельної ділянки договір про земельний сервітут. Дослідивши зазначене рішення сесії сільської ради , суд вважає, що його положення містять суперечливі положення, воно є неточним, що унеможливлює його виконання, а тому його слід визнати незаконним. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04. 2004 року Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ із змінами від 19.03. 2010 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч.3 ст.152 ЗК України шляхом : визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту(ст.16 ЦК України ). Громадяни України, використовуючи надане їм ст.14 Конституції України право, можуть одержати безоплатно у приватну власність земельну ділянку. Реалізація громадянами свого права на отримання земельної ділянки у власність здійснюється відповідно до ЗК України. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідно до ст. 118 ч.6 ЗК України, громадяни зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення підсобного селянського господарства, ведення садівництва, городництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), .. у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної адміністрації або сільської ради за місцем знаходження земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета використання. Відповідна місцева адміністрація або сільська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Згідно ч.7 ст. 118 ЗК України сільська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Відповідно до ч. 9 ст.118 ЗК України Районна , Київська, Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна , міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно ст.ст. 13,14 Конституції України, ст.ст.117, 181, 324 і главою 30 ЦК України земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією із сторін є фізична особа, незважаючи на участь у ній суб'єкта владних повноважень, згідно ст. 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16,21, 393 ЦК України, ст. ст. 152 Земельного кодексу. Відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання права; б) відновлення стану земельної ділянки, що існував до порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування;; г) відшкодування збитків; д) застосування інших , передбачених законом способів. Відповідно до ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі рішення СВК від 15.05.1996 року про передачу йому у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,46 га, в тому числі 0,20 га для будівництва та обслуговування будинку, 0.26 га для ведення особистого селянського господарства виготовив у Чернівецькій регіональній філії Державного підприємства «Укрспецзем» технічну документацію із землеустрою, і 12.05.2014 року звернувся до сільської ради із заявою про затвердження цієї документації. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] до сільської ради із заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою попередньо не звертався. 28 сесії 6 скликання № 28/236-2 своїм рішенням від 10.06.2014 року технічну документацію не затвердила, посилаючись на те, оскільки на розгляді в суді знаходиться справа. Досліджуючи оскаржуване рішення сесії, суд вважає, що воно прийнято із порушенням положень Закону про місцеве самоврядування, порядку безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, визначеного Земельним законодавством, без врахування всіх обставин. Колегіальний орган не розглянув питання щодо затвердження проекту землеустрою, чим порушив інтереси [PERSON], перешкодив досягненню належної мети ( передачі земельної ділянки у власність громадянину). Своїм рішенням сесія сільської ради, не вирішивши питання щодо проекту землеустрою, пославшись на існуючий судовий спір, порушила вимоги діючого земельного законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що рішення 28 сесії 6 скликання № 28/236-2 від 10.06. 2014 року є незаконним і підлягає скасуванню. Відповідно до ч.10 ст. 118 Земельного кодексу відмова органу влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Враховуючи, що питання розгляду проекту із землеустрою віднесено до компетенції колегіального органу, суд вважає, що вимога відповідача [PERSON] щодо зобов'язання сільської ради с. Боянчук Заставнівського району розглянути його заяву від 12.05.2014 року про затвердження проекту із землеустрою та передачу земельної ділянки у власність є обґрунтована і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно рішення 28 сесії 6 скликання № 28/236-1 від 10.06. 2014 року відмовлено в затвердженні ату встановлення і погодження зовнішніх меж землекористування в натурі від 11. 04. 2014 року. Підставою відмови є посилання на судовий спір між сторонами. Дослідженням вказаного акту встановлено, що він складений земельною комісією в складі сільського голови, в. о. землевпорядника , членів комісії за зверненням [PERSON]. Підписів сторін по справі в даному акті не має. Висновок комісії про те, що ніяких претензій при встановленні меж не має не відповідає дійсності, встановленим судом обставинам справи, спір відносно меж не вирішений . Враховуючи наведене, суд вважає, що зазначений акт не міг бути затверджений на сесії сільської ради, а тому рішення сесії про відмову в затвердженні такого акту є правомірним, і у вимозі про його скасування слід відмовити. Із дослідженого судом викопіювання із плану с. Боянчук Заставнівського району, карти с. Боянчук за 1960-ті роки вбачається, що до земельної ділянки, якою користується позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зі сторони [ADDRESS] прилягає земельна ділянка, котра не входить в межі їхніх земельних ділянок. Із викопіювання плану с. Боянчук за 1980 -ті роки, карти с. Боянчук за 1980- ті роки вбачається, що площа земельної ділянки відповідача [PERSON] збільшена шляхом до наділення йому орної землі за рахунок землі бувшого сусіднього землекористувача, що підтверджено проектом впорядкування присадибних і громадських земель (а. 48 зворот), і що межа земельної ділянки відповідача зі сторони [ADDRESS] проходить по [ADDRESS]. Відомостей про підстави внесення змін в карту села за 1960 роки щодо проходження межі земельної ділянки, що належить відповідачу зі сторони [ADDRESS] судом не здобуто. Судом встановлено, що розмір земельної ділянки, яку позивачка використовувала як заїзд до свого господарства, а відповідач до своєї земельної ділянки складає 0,0081 га. Вказана земельна ділянка знаходиться за межами присадибних ділянок, що використовуються сторонами, відноситься до земель загального користування сільської ради в межах населеного пункту. Судом встановлено, що у позивачки [PERSON] , як і в попередніх власників житлового будинку іншого заїзду до господарства не має. Посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що продовження використання позивачкою вказаної ділянки для заїзду створює йому перешкоди для користування його земельною ділянкою та для приватизації земельної ділянки є безпідставне, оскільки останній ніколи не використовував цю ділянку і сільська рада заперечує проти її приватизації. Відповідач [PERSON] бажає приватизувати земельну ділянку відповідно до ст.116 ч.3 ЗК України, згідно до положення якої безоплатна передача земельних ділянок у приватну власність проводиться у разі приватизації земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян. Доказів про те, що зазначена ділянка перебувала у користуванні відповідача, про те, що позивачка [PERSON] створює йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться по [ADDRESS] не здобуто. Довідка за №129 від 13.05.2014 року видана на запит адвоката Боянчуцькою сільською радою (а.с.203) в якій міститься посилання про те, що земельна ділянка, площею 0,0081га надана в корисування [PERSON] і підлягає ним приватизації судом оцінюється критично, оскільки відомості , що містяться в ній суперечать фактичним обставинам, що встановлені судом , суперечать іншим доказам, що подані сторонами по справі. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога відповідача про усунення перешкод у користуванні його земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом зобов'язання позивачки [PERSON] облаштувати інший заїзд зі сторони [ADDRESS] є безпідставною і задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог , у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що вимоги позивачки [PERSON] задоволенню не підлягають, то понесені нею витрати не повертаються. Враховуючи, що вимоги відповідача задовольняються частково, то витрати присуджуються пропорційно до задоволених вимог. Підтверджено квитанціями про сплату судового збору 730.80 грн., а також 5000 грн. за правову допомогу. На користь відповідача із сільської ради с. Боянчук слід стягнути 3876 грн. .

Outcome: dismissed