Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивачі, [PERSON], [PERSON], звернулись до суду із позовом, в якому в якому з урахуванням уточнення просять стягнути з [PERSON] плату за користування жилим приміщенням за період з січня по вересень 2013 року включно в розмірі 4500 грн., стягнути з [PERSON] плату за користування жилим приміщення за останні три роки в розмірі 18000 грн., зобов'язати [PERSON] та [PERSON] щомісячно, починаючи з 01.10.2013р. сплачувати позивачам плату за користування жилим приміщенням в розмірі 500 грн. на місяць, визначити порядок користування житловим будинком, виділивши в користування [PERSON] з малолітнім [PERSON] та [PERSON] одну кімнату площею 9,20 м2, [PERSON] одну кімнату площею 10,90 м2, [PERSON] одну кімнату площею 6,30 м2, [PERSON] одну кімнату площею 21,50 м2, а також стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] витрати на сплату судового збору в розмірі 229,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачам на праві власності належить будинок [ADDRESS]. За рішенням суду від 12.06.2012р. [PERSON] вселена до вказаного будинку, який належить позивачам та на теперішній час проживає там зі своїми дітьми, [PERSON] та малолітнім [PERSON] Позивачі вказують на те, що неодноразово звертались до відповідачів з пропозицією про укладення договору щодо оплати користування житловим будинком та визначення порядку користування житловим будинком, але відповідачі відмовились, тому позивачі звернулись до суду з вимогами щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] плати за користування житловим приміщенням та щодо визначення порядку користування житловим будинком. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилались на те, що по-перше, вони є членами сім'ї позивачів; по-друге, вони сплачували комунальні послуги, приймали участь в проведенні ремонтних робіт в будинку, робіт по встановленню вікон та дверей; по-третє, жодних пропозицій з боку позивачів щодо укладання угоди про користування житловим будинком не було. Третя особа [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності позивачам, [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок від 14.07.1978р. (а.с. 4,5) та копією свідоцтва про право на спадщину від 10.02.1995р. (а.с. 6,7). Крім позивачів в будинку постійно проживають [PERSON], [PERSON] та вселені за рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 12 червня 2012 року (а.с. 94-101) [PERSON] та її малолітній син - [PERSON]. Позивачі вказують на те, що [PERSON] та [PERSON] не сплачують їм плату за користування житлом та не беруть участь по утриманню будинку, в зв'язку з чим вони звернулись до суду з вимогою про стягнення плати за користування жилим приміщенням. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Позивачі зазначають, що ніякої домовленості між ними та відповідачами про безоплатне користування житловим приміщенням не існує та те, що вони неодноразово звертались до відповідачів з пропозицією щодо укладення договору про найм житлового приміщення, але відповідачі категорично відмовляються від укладання договору. Але будь-яких належних доказів, які б підтверджували позицію позивачів суду надано не було. Натомість [PERSON] надала суду копії розписок, згідно яких вона передала гроші [PERSON] для оплати комунальних послуг та інших обов'язкових платежів на утримання домоволодіння та інших будівель (а.с.50-55). В якості доказів відповідачами також було надано копії квитанцій (а.с. 59-60), фотоматеріалів (61-70) та копії договору № 0908061 від 12.02.2008р. (57-58), що підтверджують проведення ремонту та монтування вікон та дверних конструкцій в будинку за рахунок коштів відповідачів. Розглядаючи вимогу позовної заяви про визначення порядку користування житловим будинком, суд зазначає наступне. З матеріалів справи суд вбачає, що позивачами лише було зазначено, що відповідачі займають значну частину житлової площі будинку, але позивачі не надали суду жодних доказів того, що між сторонами виник спір щодо користування житловим будинком та того, що позивачі звертались до відповідачів з метою визначення порядку користування житловим будинком, а останні відмовились. Таким чином, позивачами фактично не доведено, що їх права порушені, та є такими, що потребують захисту. З тих самих підстав суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги про зобов'язання відповідачів сплачувати за користування житлом в подальшому, оскільки суд не може постановити рішення до виникнення спору, а побоювання позивачів, що відповідачі не будуть сплачувати у майбутньому не можуть розцінюватись судом як порушення їх прав. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed