Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від суми шкоди заподіяної злочином. В обґрунтування позову зазначили, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року відповідача [PERSON] було визнано винними у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 3 ст. 27 та п.п. 1,5,6,8,11,12, ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст.27, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, ст. 348 КК України та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є потерпілими відповідно до вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.04.2013 року вказаний вирок залишено без змін. Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.02.2014 року вирок Києво-Святошинського районного суду та Ухвала Апеляційного суду Київської області від 22.04.2013 року зміненні, виключено вказівку на засудження [PERSON] за п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України, в іншій частині - залишені без змін. Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року з відповідача [PERSON] було стягнуто відшкодування моральної шкоди спричиненої злочином на користь [PERSON] у розмірі 800 000 грн., [PERSON] у розмірі 400 000 грн., [PERSON] у розмірі 800 000 грн.Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року набув законної сили 22.04.2013 року. Станом на сьогоднішній день, вказаний вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року в частині стягнення з відповідача грошових коштів на користь позивачів не виконано. З огляду на те, що відповідач не виконав вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року в частині сплати позивачам грошових коштів, у позивачів виникло право на застосування відповідальності за невиконання такого зобов`язання у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. У зв`язку з цим позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] відшкодування встановленого індексу інфляції за період з травня 2013 року по грудень 2019 року у розмірі 1 296 880 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 161 684, 98 грн. за період з 22.04.2013 року по 15.01.2020 року, на загальну суму 1 458 564, 98 грн.; позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] відшкодування встановленого індексу інфляції за період з травня 2013 року по грудень 2019 року у розмірі 648 440 грн. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 80 842, 49 грн. за період з 22.04.2013 року по 15.01.2020 року, на загальну суму 729 282, 49 грн.; позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] відшкодування встановленого індексу інфляції за період з травня 2013 року по грудень 2019 року у розмірі 1 296 880 грн. та три проценти річних від простроченої суми за період з 22.04.2013 року по 15.01.2020 року у розмірі 161 684, 98, на загальну суму 1 458 564, 98 грн. Ухвалою суддіКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за місцем відбування покарання. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що від представника позивача надійшла заява, в якій не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року відповідача [PERSON] було визнано винними у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 3 ст. 27 та п.п. 1,5,6,8,11,12, ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст.27, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, ст. 348 КК України та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Позивачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є потерпілими відповідно до вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.04.2013 року вказаний вирок залишено без змін. Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.02.2014 року вирок Києво-Святошинського районного суду та Ухвала Апеляційного суду Київської області від 22.04.2013 року зміненні, виключено вказівку на засудження [PERSON] за п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України, в іншій частині - залишені без змін. Також вищевказаним вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року з відповідача [PERSON] було стягнуто відшкодування моральної шкоди спричиненої злочином на користь [PERSON] у розмірі 800 000 грн., [PERSON] у розмірі 400 000 грн., [PERSON] у розмірі 800 000 грн. Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року набув законної сили 22.04.2013 року. Матеріали справи не містять доказів того, що стягнена судом шкоди була сплачена винною особою потерпілим повність або частково. Відповідач таких доказів не надав на спростування тверджень позивачів. Враховуючи, що сукупний розмір заборгованості виник 22.04.2013 року та належним чином не був погашений до 15.01.2020 року, позивачі просять суд стягнути інфляційні збитки з відповідача за період з травня 2013 року по грудень 2019 року. У даному випадку при розрахунку інфляційних збитків повинні бути враховані індекси інфляції за період з травня 2013 року по грудень 2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у вищенаведеній нормі права визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 0.10.2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляція це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України від 03.07.1991 року № 1282 ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 вищенаведеного нормативно правового акту України індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (стаття 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Даючи оцінку доводів позивачів щодо розміру заподіяної моральної шкоди, завданої злочином, позивачами були надані розрахунки індексу інфляцій за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (ч. 2 ст. 625 ЦК України), які відповідачем не оскаржувались. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Приписи ст. 625 ЦК України не виключають звернення позивачів з вимогою про стягнення з боржника [PERSON] , який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання. Така правова позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду України від 30.09.2008 № 01/384-07. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог позивача, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань не має характеру штрафний санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] шляхом отримання від відповідача компенсації (плати) за несвоєчасну виплату грошових коштів (матеріальної та моральної шкоди) згідно з вироком суду Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. При цьому, судом встановлено, розрахунок інфляційних втрат (збитків) позивача [PERSON] з суми заборгованості 800 000грн. (моральної шкоди) за період травень 2013 року - грудень 2019 року становить 1 296 880 грн. та розрахунок трьох процентів річних за користування грошовими коштами позивача [PERSON] з суми заборгованості 800 000 грн. (моральної шкоди) за період з 22.04.2013 року - 15.01.2020 року становить 161 684, 98 грн.; розрахунок інфляційних втрат (збитків) позивача [PERSON] з суми заборгованості 400 000 грн. (моральної шкоди) за період травень 2013 року - грудень 2019 року становить 648 440 грн. та розрахунок трьох процентів річних за користування грошовими коштами позивача [PERSON] з суми заборгованості 400 000 грн. (моральної шкоди) за період з 22.04.2013 року - 15.01.2020 року становить 80 842,49 грн.; розрахунок інфляційних втрат (збитків) позивачаАлоян [PERSON] з суми заборгованості 800 000 грн.(моральної шкоди) за період травень 2013 року - грудень 2019 року становить 1 296 880 грн. та розрахунок трьох процентів річних за користування грошовими коштами позивача [PERSON] з суми заборгованості 800 000 грн.(моральної шкоди) за період з 22.04.2013 року - 15.01.2020 року становить 161 684, 98 грн. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, позовні вимоги позивачів є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved