Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , мотивуючи тим, що відповідач є її внуком, зареєстрований в спірній квартирі, але з 2015 року в ній не проживає. Відповідач не проживає у квартирі позивачки понад три роки, оскільки фактично проживає зі своєю матір`ю в Іспанії, а тому втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Представник позивача вимоги заявленого позову підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила позов задоволити в повному обсязі, не заперечила проти винесення заочного рішення (а.с. 33). Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.34). З урахуванням думки представника позивачки та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до копії договору дарування квартири укладеного 10.01.2006 року зареєстрованого в реєстрі за № 6-9 державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.4). Як вбачається з копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] є запис про місце проживання відповідача [PERSON] , однак немає штампу про його реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с.5, 6). Крім цього, з відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС України в Івано-Франківській області від 12.09.2018 року встановлено, що станом на 04.04.2016 року вих. 13167/12.09.2018 місце проживання [PERSON] [INFO] зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться (а.с.15). Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести\~ обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на викладене, оскільки, позивачем не представлено жодних доказів того, що відповідач до [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] -Франківську, суд дійшов висновку, що позов є не обгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст. 61, 64, 72 ЖК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-81 ЦПК України,

Outcome: dismissed