Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що їм на підставі приватної спільної часткової власності належить комплекс по [ADDRESS] Користуючись своїми правами власників вищевказаного комплексу за власні кошти, без отримання на це належного дозволу, здійснили переобладнання будівель та споруд, а також самочинно збудували інші будівлі та споруди. Тому позивачі звернулись до суду з позовом про визнання права власності на вищезазначене майно. Позивачі у судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив суд прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.09.2013 p., індексний номер: 9772374, 9772570, 9772472 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 163148912214, позивачі є власниками по 1/3 частини комплексу по [ADDRESS] загальною площею 935,6 кв.м., що складається з: будинку польового стану цегляного, А, загальною площею 144,2 кв.м., свинарника цегляного, Б, загальною площею 428,4 кв.м., їдальні цегляної, В, загальною площею 92,5 кв.м., побутового приміщення цегляного, Г, загальною площею 194,2 кв.м., вагової цегляної, Д, загальною площею 15,3 кв.м., магазину цегляного, Ж, загальною площею 61,0 кв.м., трансформаторної підстанції цегляної, Ф. На підставі Договору оренди землі від 23.11.2007 р. попередньому власнику комплексу по [ADDRESS] приватному підприємцю [PERSON] на праві користування належала земельна ділянка кадастровий номер: 1221455800:02:015:0276, для комерційного використання (обслуговування виробничих приміщень) загальною площею 2,5000 га у тому числі забудовані землі змішаного використання - 2,5000 га. Даний договір було укладено на 49 років. Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Користуючись своїми правами власників вищевказаного комплексу по [ADDRESS] за власні кошти, без отримання на це належного дозволу, здійснили переобладнання будівель та споруд, а також самочинно збудували інші будівлі та споруди. У відповідності до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Виходячи з викладеного вбачається, що належні позивачам виробничі будівлі та споруди по [ADDRESS] є об'єктом самочинного будівництва. Згідно ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 5 ст. 376 Цивільного кодексу України передбачено, що На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Здійснивши вищевказані переобладнання та будівництво, позивачі здійснили лише розпорядження своєю приватною власністю за власним розсудом і ніяким чином не порушили права інших осіб. Згідно із ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладені обставини, позивачі звертаються до суду з даним позовом про визнання свого права власності на вищевказаний об'єкт нерухомості. Частиною 1 Статтею 182 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Постанови КМУ «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» від 22 червня 2011 р. № 703, рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація прав власності на таке майно. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу шляхом примусового виконання обов'язку в натурі, а також шляхом визнання права. На підставі викладеного та

Outcome: approved