Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом в Ленінський районний суд м. Кіровограда до відділення № 304 ПАТ «Імексбанк» та ПАТ «Імексбанк» про видачу банківського вкладу, відсотків та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що 21.08.2014 року між позивачем -1 та відповідачем-2 в особі в.о. начальника відділення № 304 АТ «Імексбанк» було укладено договір банківського рахунку № [NUMBER], згідно з яким банк відкрив клієнту поточний рахунок № 26201635041004 // 26203110304101, на який було перераховано кошти. 21.08.2014 року позивачем -1 та відповідачем-1 було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №1010017725, строком на 29 днів (до 19 вересня 2014 року), на депозитний рахунок № 26307635041005 // 26302110304239 зі сплатою 22% річних та позивачем -1 внесено готівкою на вказаний рахунок 149 000,00 грн., а 22.08.2014 року поповнено депозитний рахунок на 149 000,00 грн. 26.08.2014 року позивач -1 вказаний вище депозитний рахунок поповнила ще на 2000,00 грн. Після закінчення терміну строку дії договору вкладу, позивачу -1, відповідачем -1 було повідомлено, що згідно з розпорядженням керівництва Банку, встановлено ліміт на виплати, тому їй будуть виплачувати не більше 500,00 грн. в останній операційний день, що на думку позивача є порушенням «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами», затвердженого постановою НБУ № 516 від 03.12.2003 року, за яким банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. Після звернення до відповідача -1 з питання перерозподілу суми депозиту на рахунки сина та чоловіка, 06.11.2014 року між позивачами 1, 2 та 3 з одного боку та відповідачем 1 було укладено договори банківських вкладів № [NUMBER], 10100118734 та [NUMBER] та відкрито поточні рахунки № 26306635041006//26302110304239; 26302648268007//26302110304239; та 26300652957005// 26302110304239 відповідно. Умовами вказаних договорів передбачалося розміщення по 100 000, 00 грн. на кожний рахунок, до 05.12.2014 року зі сплатою 18% річних. Проте, відповідач-1 повідомив про виплату коштів не більше як по 3 500, 00 грн. в місяць, а на час подання позову до суду, банком встановлені обмеження по 250,00 грн. на місяць. Під час розгляду справи позивачами позовні вимоги були збільшені, а 20.05.2015 року представником позивачів до суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог та про залишення позову в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди без розгляду. Представник позивачів у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та посилаючись на викладені в заяві обставини, позов просив задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, проте були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, надали заперечення проти позову в частині розміру інфляційних втрат. З урахуванням викладених обставин, відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних доказів, за даної явки. Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.08.2014 року між позивачем -1 та відповідачем-2 в особі в.о. начальника відділення № 304 АТ «Імексбанк» було укладено договір банківського рахунку № 10100117724, згідно з яким банк відкрив клієнту поточний рахунок № 26201635041004 // 26203110304101, на який було перераховано кошти. 21.08.2014 року позивачем -1 та відповідачем-1 було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) №1010017725, строком на 29 днів (до 19 вересня 2014 року), на депозитний рахунок № 26307635041005 // 26302110304239 зі сплатою 22% річних та позивачем -1 внесено готівкою на вказаний рахунок 149 000,00 грн., а 22.08.2014 року поповнено депозитний рахунок на 149 000,00 грн. 26.08.2014 року позивач -1 вказаний депозитний рахунок поповнила ще на 2000,00 грн. Після закінчення терміну строку дії договору вкладу, позивачу -1, відповідачем -1 було повідомлено, що згідно з розпорядженням керівництва Банку, встановлено ліміт на виплати, тому їй будуть виплачувати не більше 500,00 грн. в останній операційний день, що на думку позивача є порушенням «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами», затвердженого постановою НБУ № 516 від 03.12.2003 року, за яким банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. Після звернення до відповідача -1 з питання перерозподілу суми депозиту на рахунки сина та чоловіка, 06.11.2014 року між позивачами 1, 2 та 3 з одного боку та відповідачем 1 було укладено договори банківських вкладів № [NUMBER], 10100118734 та [NUMBER] та відкрито поточні рахунки № 26306635041006//26302110304239; 26302648268007//26302110304239; та 26300652957005// 26302110304239 відповідно. Умовами вказаних договорів передбачалося розміщення по 100 000, 00 грн. на кожний рахунок, до 05.12.2014 року зі сплатою 18% річних. Проте, відповідач-1 повідомив про виплату коштів не більше як по 3 500, 00 грн. в місяць, а на час подання позову до суду, банком встановлені обмеження по 250,00 грн. на місяць. 30 квітня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснив виплати позивачам за вищевказаними депозитними договорами по 101 124,39 грн. кожному. Згідно з ухвалою суду від 02.06.2015 року, заяву представника позивачів про залишення позовної вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди без розгляду задоволено. Позов в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди залишено без розгляду. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. За змістом ст. 1060 та ч.2 ст. 1228 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, право на який входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобовязання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім в судовому засіданні, Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. У відповідності до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч.1 Закону України «Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» на користь позивачів підлягають стягненню з відповідача 2 понесенні та документально підтвердженні витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по справі в сумі 361, 78 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial