Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача в її користь борг, що складається з 638, 90 грн. - 3% річних; 14763,73 грн. інфляційних втрат та 4326,96 грн. упущена вигода, В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] покликається на те, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2014 року, окрім іншого вирішено стягнути з відповідача [PERSON] в її користь 27961,62 грн. компенсацію за частку у спільному майні подружжя. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21.08.2014 року, рішення Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2014 року в частині компенсації за частку у спільному майні подружжя залишено без змін. На виконання рішення суду Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист на виконання якого відділом ДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області відкрито виконавче провадження. Позивачка вказує, що з моменту набрання рішенням суду законної сили у відповідача виникло зобовязання перед нею сплатити присуджену суму боргу. На даний час відповідач рішення суду не виконав, тим самим не виконав перед нею зобовязання щодо погашення боргу. У звязку з невиконанням покладених рішенням суду зобовязань, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, відповідач зобовязаний відшкодувати завдані збитки, а саме сплатити суму інфляційних втрат, що становить 14763,73 грн., три процента річних від простроченої суми, що становить у розмірі 638,90 грн., а також збитки у виді упущеної вимоги у розмірі 4326,96 грн. В судому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримав та просить суд їх задоволити повністю. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги позивачки не визнали та просять в їх задоволенні відмовити повністю. Свої заперечення мотивують тим, що позовні вимоги позивачки є безпідставними з огляду на те, що грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають договірні правовідносини, тобто дана норма поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Окрім цього передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема до сімейних правовідносин. Таким чином вимога позивачки про стягнення 3% річних і інфляційних втрат є безпідставними. Окрім того, безпідставними є вимоги позивача про стягнення збитків у виді упушеної вимоги, оскільки всупереч вимог ст. 10,60 ЦПК України та положень ч. 4 ст. 623 ЦК України, позивачкою не доведено, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Такі ж вимоги встановлюються ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06.06.204 року, вирішено визнати за відповідачем [PERSON]І, право власності на транспортний засіб марки КІА „Cerato д.н.з. [NUMBER] та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 27961,62 грн. компенсації за частку у спільному майні подружжя. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21.08.2014 року в частині компенсації за частку у спільному майні подружжя залишено без змін. Рішення апеляційного суду Львівської області від 21.08.2014 року набрало законної сили, а тому відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України встановлені рішенням суду обставини не потребують окремого доказуванню. Судом встановлено, що рішення суду щодо стягнення на користь позивачки [PERSON] 27961,62 грн. компенсації за частку у спільному майні подружжя, відповідачем не виконано, що останнім не оспорюється. Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 липня 2014 року «[PERSON] практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві», стаття 625 ЦК України, на яку посилається позивач, розміщена в розд. І «Загальні положення про зобовязання» кн. 5 ЦК, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Грошові зобовязання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають договірні правовідносини. Статтею 625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України України, оскільки рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, предметом спору якого був автомобіль - обєкт спільної сумісної власності подружжя, що регулюється главою 8 Сімейного кодексу України. За вказаних вище обставин та враховуючи те, що ст. 625 ЦК України регулює договірні, зобовязальні відносини, які виникають між сторонами до винесення рішення суду, дія ст.625 ЦК України на сімейні правовідносини не поширюється, позовні вимоги позивачки про стягнення 3% річних і інфляційні втрати є безпідставними та задоволення не підлягають. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, зокрема збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.(ч. 1, 4 ст. 623 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що між сторонами відсутні зобовязальні правовідносини позовні вимоги позивачки щодо стягнення збитків у виді упущеної вигоди є безпідставними.

Outcome: dismissed