Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просять визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно вказане в позовній заяві, оскільки оформити спадщину в нотаріальному порядку вони не можуть через ту обставину, що відповідно до п.п. 4.20 п. 4 глави 10 (видача свідоцтв про право на спадщину) «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Мінюсту за №296/5 від 22.02.2012 року (зареєстрованого в Мінюсті від 22.02.2012 року за № 282/20595) для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, крім державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку та витягу з поземельної книги, до нотаріуса слід надати також витяги з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Проте, позивачі вищевказані витяги нотаріусу надати не можуть, оскільки нормативна грошова оцінка спадкових земельних ділянок не проведена. Окрім того, у позивачів відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказані обставини позбавляють позивачів вступити у спадкові права на підставі та у спосіб передбачений законом, тому, на підставі вищевикладеного вони вимушені звернутися до суду з відповідною вимогою. До попереднього судового засідання представник позивачів підтримав позовні вимоги, просила суд справу слухати без її участі, подавши до суду відповідну письмову заяву. Судом встановлено, що 20 вересня 2016 року померла баба позивачів [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія І-ОК № 383975, виданого виконкомом Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області від 23 вересня 2016 року, за актовим записом № 9. Спадкодавець заповіту не залишала. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме, земельну ділянку, площею 5,7400 га., яка розташована на території Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області, кадастровий номер 3224082800:02:003:0012, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку, серія ЯД № 677379. Позивачі є спадкоємцями за законом, згідно ст. 1265 ЦК України прийняли спадщину після смерті спадкодавця у встановлений законом строк та порядок. Окрім позивачів, є ще спадкоємець за законом, син спадкодавця [PERSON] (третя особа по справі), який відмовляється від своєї частки спадкового майна на користь позивачів по справі, та не заперечує проти того, щоб земельну ділянку вцілому успадкували вони, про що подав до суду відповідну заяву. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.4.12 вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.03.2012 року за № 296/5 (далі порядок), свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Пунктом 4.14 вказаного Порядку передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обовязково витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до пункту 4.15 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. При звернені до нотаріуса, позивачам було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки нормативна грошова оцінка спадкових земельних ділянок не проведена та відсутній оригінал правовстановлюючого документу у формі Державного акту на право власності на земельну ділянку, отримати дублікат якого позивачі не мають можливості, оскільки це суперечить ч.4 ст. 25 та ч.11 ст. 346 ЦК України, відповідно до яких право власності припиняється після смерті власника. Вказані обставини позбавляють позивачів вступити у спадкові права на підставі та у спосіб передбачені законом, тому, на підставі вищевикладеного вони вимушені звернутися до суду з відповідною вимогою. Іншим чином визнати право власності на спадкове майно за позивачами, окрім прийняття ними спадщини в судовому порядку, неможливо. Вказані обставини справи встановлені матеріалами справи. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачі домовилися про розподіл часток спадкового майна, а тому вказаний розподіл спадкового майна між позивачами приймається судом та вважається законним, оскільки підтверджується Загальними засадами цивільного законодавства, зокрема п.6 ч.1\~ст. 3 ЦК України\~та не суперечить Загальним положенням про спадкування, зокрема ст.ст.\~1267,1278 ЦК України. Третя особа по справі не подавав до суду будь-яких заперечень проти позовних вимог позивача. Відповідач Красноліська сільська рада Сквирського району Київської області до проведення попереднього судового засідання позов визнала, про що подала до суду відповідну письмову заяву. Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ч.4 ст. 130 та ст. 174 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у попередньому судовому засіданні по суті позовних вимог.

Outcome: approved